ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 122, 2022-03-08 00:00

מיקי לוי: היום יום שלישי, ה' באדר ב' התשפ"ב, 8 במרץ 2022.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה לסגנית מזכירת הכנסת, בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת קטי קטרין שטרית, מיכל וולדיגר ועאידה תומא סלימאן בנושא: מצוקתם הכלכלית של ההוסטלים לבריאות הנפש; מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות הצעתו של חבר הכנסת אורי מקלב בנושא: התנהלות המכון הרפואי לבטיחות בדרכים במשרד הבריאות; מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות הצעתה של חברת הכנסת אמילי חיה מואטי בנושא:

אלינור ימין: פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים – הצורך בפיקוח על מוצרי מזון לתינוקות.

אלינור ימין: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ממשיכים בסדר-היום – נאומים בני דקה.

מיקי לוי: חברי הכנסת שמעוניינים, נא להצביע.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, בבקשה.

מיקי לוי: עד שהרשימה תתקבל.

מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב-ראש, בנאומי היום אשזור שני אירועים בנאום אחד בן דקה.

מאיר יצחק הלוי: האחד – אתייחס למנחם בגין, זכרו לברכה, שאתמול זכרנו 30 שנים למותו, והשני – יום השנה הבין-לאומי לאישה.

מאיר יצחק הלוי: אני אחבר את שניהם לנאום אחד, ולהלן.

מיקי לוי: אם תרשה לי, אתמול במרכז בגין היה אירוע אזכרה מאוד מאוד מכובד.

מיקי לוי: לצערי, רק חבר הכנסת דיכטר ואני, וכמובן ראש הממשלה והנשיא, היינו באירוע הזה.

מיקי לוי: הייתי פונה לחברים אחרים, והמבין יבין.

מאיר יצחק הלוי: כן.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו הגענו.

מאיר יצחק הלוי: אני הייתי בבית העלמין בהר הזיתים, ביחד עם קבוצת חברי כנסת - -

מיקי לוי: יפה.

מאיר יצחק הלוי: - - לכבד את - -

מיקי לוי: זכרו.

מאיר יצחק הלוי: - - האיש הגדול.

מאיר יצחק הלוי: ובכן, חוויית הילדות החקוקה בזיכרוני, ושלא תימחה לעולם, הייתה הצעידה המרגשת ברגל בשעות הערב משכונת עמק רפאים בדרום העיר ירושלים לכיכר מנורה במרכז העיר, כל זאת כדי לצפות במופע הטוב ביותר שהיה בעת ההיא בעיר, והוא האזנה לנאומיו חוצבי הלהבות ועוצרי הנשימה של חבר הכנסת ויושב-ראש האופוזיציה דאז מר מנחם בגין.

מאיר יצחק הלוי: כילדים עמדנו בתחתית הבמה, מהופנטים משפתו העשירה והמיוחדת, מהעוצמה ששידר ובעיקר מהיכולת לסחוף בהתלהבותו את אלפי המעריצים שהגיעו מכל רחבי העיר להאזין לאיש הענק הזה.

מאיר יצחק הלוי: בעיני ישראלים לא מעטים מנחם בגין נחשב לא רק לגדול מנהיגי ישראל, אלא גם לגדול הנואמים שהיו בה מאז ומעולם.

מאיר יצחק הלוי: יש לי התחושה שגם אתה היית שם, זו תחושת הבטן שלי.

מאיר יצחק הלוי: גדלות אישיותו היא תוצאת החיבור המנצח של מנהיגות פשוטה, צנועה וענווה, שבצידה חוכמה, רגישות, כריזמה ועוצמה פנומנלית.

מאיר יצחק הלוי: בראייה לאחור אני יכול להגיד היום כי נאומיו של בגין מאז ימי כיכר מנורה המרגשים עיצבו את תפיסותיי הפוליטיות וכיוונו אותי למסלול החיים הציבורי, הרואה בבגין את דמות המנהיג האולטימטיבי והניחן בכל התכונות הטובות שהפכו אותו למנהיג מיוחד במינו המהווה סמל ודוגמה למנהיגות ערכית, מוסרית ויוצאת דופן.

מאיר יצחק הלוי: מדינת ישראל, ויורשה לי להגיד: אף משכן זה – חסרים מאוד את המנהיגות והמנהגים הבגיניסטיים.

מאיר יצחק הלוי: חשוב לזכור כי הערכים והממלכתיות תלויים בנו כאנשי ציבור, בדוגמה האישית שלנו ובחינוך שאנו מנחילים לדור ההמשך.

מאיר יצחק הלוי: אני שמח להיות חלק מסיעה הדוגלת בדרכו של בגין ומאמצת אותה, ופועלת ברוח המיוחדת שהוא הנחיל לנו.

מאיר יצחק הלוי: ואם אנחנו מחברים זאת ליום האישה, אדוני היושב-ראש, ברשותך עוד כמה שניות.

מאיר יצחק הלוי: ביום זה, ביום האישה הבין-לאומי, מן הראוי להזכיר את רעייתו האהובה, עליזה בגין זכרה לברכה.

מאיר יצחק הלוי: בנאום הניצחון שלו בליל המהפך ב-17 במאי 1977, ביקש מנחם בגין להודות לעליזה אשתו האהובה על הדרך הארוכה שעשתה עימו, מימי נעוריהם בפולין, בתקופת מאסרו בברית המועצות, בימיו במחתרת ובתקופה הארוכה באופוזיציה.

מאיר יצחק הלוי: דבריו היו פרפרזה על דברי הנביא ירמיהו, וכך אמר: "זכרתי לך חסד נעורייך, אהבת כלולותייך, לכתך אחריי במדבר 40 שנה בארץ זרועת מוקשים".

מאיר יצחק הלוי: בגין בחר בדברי האלוהים לעם ישראל מפי ירמיהו כדי לבטא נאמנות ודבקות, על אף כל מכשול וקושי.

מאיר יצחק הלוי: עליזה, זכרה לברכה, הייתה צנועה, אקטיביסטית אשר עסקה רבות בפעילות התנדבותית ענפה למען החלש בחברה.

מאיר יצחק הלוי: עליזה נלחמה שנים רבות במחלת ריאות קשה, וזמן קצר לאחר פטירתה מנחם בגין התפטר מתפקידו והחליט לסיים את חייו הציבוריים.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שיום זה מסמל גם את עוצמתו של האיש וגם את אהבתו האדירה לאישה שהלכה איתו בדרך רוויה בחתחתים ובקשיים, אבל אהבה אותו והוא אהב אותה, ושניהם ראויים להרבה הערכה.

מיקי לוי: אם יורשה לי, אכן נראה לי שהיינו באותו ערב בכיכר מנורה, באותו אירוע.

מיקי לוי: אני גרתי כאן למטה, בשכונת הכורדים, שכונת הפחים של אותם ימים, שכונת עוני.

מיקי לוי: הייתי קצת יותר קרוב ממך, תוך עשר דקות הייתי בכיכר מנורה, ואכן זו הייתה ההצגה הכי טובה בעיר.

מיקי לוי: ואתמול צפיתי בחלק מנאומיו במוזיאון בגין – אופוזיציונר מאוד קשוח, אבל איזו שפה, איזו שפה מושחזת, איזו תרבות, איזה יופי.

מיקי לוי: להתקנא, פשוט קינאתי באותם ימים.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי השרה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, קודם כול, יום האישה שמח לכל הנשים הנפלאות פה במשכן ומחוץ למשכן.

אמילי חיה מואטי: - - - לגברים גם.

סימון דוידסון: גם לגברים.

סימון דוידסון: אבל היום זה היום שלכן.

סימון דוידסון: היום זה היום של הנשים.

אמילי חיה מואטי: כל יום זה היום - - -

סימון דוידסון: אני רוצה לספר לכם משהו שעברתי היום.

סימון דוידסון: היום קיימנו בכנסת שדולת נשים בספורט.

סימון דוידסון: הגיעו 100 נשים מהמובילות בספורט הישראלי, ודיברנו על המצוקות של הספורט הנשי במדינת ישראל.

סימון דוידסון: אז אני אספר לכם שאנחנו מדברים פה על נשים, ואנחנו רוצים העצמה ומנהיגות, ואנחנו רוצים נשים חזקות; ובסוף מגיעים לדבר האלמנטרי ביותר שיש בעולם, שזה פעילות ספורטיבית שאנחנו רוצים בשביל הילדים והנכדים שלנו.

סימון דוידסון: אז מתוך 140,000 ספורטאים וספורטאיות שרשומים באיגודים, אתם יודעים כמה נשים ספורטאיות רשומות?

סימון דוידסון: 27,000 מתוך 140,000.

סימון דוידסון: מתוך 40,000 כדורגלנים כמה כדורגלניות יש?

סימון דוידסון: 1,400.

סימון דוידסון: בזום עלתה ילדה מקסימה מהצפון וסיפרה שכשהיא והחברות שלה משחקות כדורגל הן משחקות בצד של המגרש מחוץ לדשא, בחצץ, ובמגרש הכדורגל בדשא משחקים כל הבנים.

סימון דוידסון: זאת הצורה של הספורט הישראלי, וככה מתייחסים לנשים בספורט הישראלי.

סימון דוידסון: אני מבטיח לכם שהדבר הזה יהיה על השולחן, ואנחנו נטפל בו כי לנשים מגיעה הזדמנות שווה בדיוק כמו של הגברים גם בספורט.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת סימון דוידסון.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, גברתי השרה, צר לי, אני לא יכול לעמוד היום בדקה.

בועז טופורובסקי: כמו כל שבוע גם השבוע אני אקריא ואציין את תאונות הדרכים הקטלניות.

בועז טופורובסקי: בשבוע האחרון נהרגו 16 בני אדם בדרכים.

בועז טופורובסקי: 16 בני אדם שכל עולמם נגמר ועולם המשפחה שלהם חרב.

בועז טופורובסקי: ביום שני 28 בפברואר נהרג ילד בן עשר בעקבות תאונה במעורבות אוטובוס בפזורה הבדואית; באותו יום נהרג רוכב אופנוע בן 26 בכביש 4 סמוך לצומת פוריידיס.

בועז טופורובסקי: ב-1 במרץ נהרג הולך רגל נוסף, בן 44, בכביש 31 סמוך למחלף יתיר.

בועז טופורובסקי: ב-2 במרץ נהרג רוכב אופנוע בן 22 – שימו לב לגילים – סמוך לקיבוץ מסילות.

בועז טופורובסקי: עוד באותו יום נהרג גבר בן 66 בתאונה בכביש 55 סמוך לכפר אל-פונדוק שבבקעת הירדן.

בועז טופורובסקי: ב-3 במרץ נהרג בן 50 בכביש 4 סמוך לכפר מסריק.

בועז טופורובסקי: בהמשך אותו יום, 3 במרץ, נהרג יעקב ורטהיימר, רוכב אופנוע בן 18, בכביש 1 סמוך למחלף בן שמן.

בועז טופורובסקי: ב-4 במרץ נהרגו שני צעירים, בני 22 שניהם, בתאונת דרכים בכביש 60 סמוך ליישוב עומר.

בועז טופורובסקי: ב-5 במרץ נהרג בן 20 – תראו, תראו מה זה – בכביש 581 סמוך ליישוב מאור שבגליל.

בועז טופורובסקי: עוד באותו יום נהרגה הדר אריאל צור, בת 17, שנדרסה בדרך נמיר בתל אביב.

בועז טופורובסקי: שלשום, ב-6 במרץ, נהרג רוכב אופנוע בן 48 בדרך בן צבי בתל אביב.

בועז טופורובסקי: ואתמול נהרג גבר בן 47 בכביש 444 סמוך לטייבה.

בועז טופורובסקי: עוד אתמול נהרגו בתאונה אחת שלושה אנשים בכביש 60: בן 72, בת 32 ובת שמונה.

בועז טופורובסקי: נערים, ילדים, ילדות, נערות, צעירים, מבוגרים – 16 איש נהרגו, 69 מתחילת השנה.

בועז טופורובסקי: עכשיו אני רצתי לכאן מסיום ועדת המשנה למלחמה בתאונות הדרכים עם המינוי הכל-כך טוב של אבי נאור ליושב-ראש הרלב"ד.

בועז טופורובסקי: אני מקווה שעם המינוי הזה תבוא בשורה ונפסיק עם כל ההרג המיותר הזה, ונתחיל להתייחס למלחמה בתאונות הדרכים כמלחמה.

בועז טופורובסקי: ואנשים לא יישנו בלילה על כל הרוג, אנשים לא יישנו בלילה עד שאנחנו נציל חיים.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת טופורובסקי.

מיקי לוי: אני מחזק את ידיך על הדבקות במשימה הזאת של מאבק בתאונות הדרכים לאורך שנים.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אתמול התבשרנו, לצערנו, שברמלה, עיר מגוריי, נשרף בית כנסת ברחוב הגדוד העברי.

אוריאל בוסו: גדלתי ברמלה.

אוריאל בוסו: ידענו לחיות אלה לצד אלה, ומעולם לא הייתה טינה ושנאה.

אוריאל בוסו: קודם כול, אני רוצה לשבח את ראש העיר מיכאל וידל, שיחד עם עובדי העירייה החזירו את בית הכנסת לקדמותו בפעילות מהירה.

אוריאל בוסו: יותר מכך אני רוצה להצר על כך שהשר לביטחון הפנים לא מצא לנכון להגיב על כך.

אוריאל בוסו: בשבוע שעבר ראינו שהוא צייץ בשמחה שימ"ר ירושלים עצרה לפנות בוקר שמונה מתפרעים כביכול, מתנחלים.

אוריאל בוסו: את זה הוא ידע לצייץ.

אוריאל בוסו: אבל לומר שהוא כואב שבית כנסת נשרף – אני לא רוצה לחשוב אם חלילה היה קורה שמסגד היה מתלקח ונשרף על רקע לאומני.

אוריאל בוסו: בינתיים, על פניו, נעצר בן מיעוטים.

אוריאל בוסו: הוא לא מצא לנכון.

אוריאל בוסו: הוא צריך לזכור שהוא השר לביטחון הפנים של כלל אזרחי מדינת ישראל, עד כמה שהוא פוליטי.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, תמה רשימת חברי הכנסת המבקשים לנאום נאומים בני דקה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום האישה הבין-לאומי << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מיקי לוי: על סדר-היום: ציון יום האישה הבין-לאומי – הצעות לסדר-היום מס' 2246, 1220, 1289, 2205, 2242, 2247, 2251 ו-2253.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, היום, 8 במרץ, אנחנו מציינים יחד עם כל העולם את יום האישה הבין-לאומי.

מיקי לוי: יום האישה הבין-לאומי הוא יום חג ומאידך – יום של חשבון נפש.

מיקי לוי: מחד אנחנו חוגגים את ההישגים שלנו כחברה בקידום של נשים ואת ההצלחות וההישגים של נשים, ומאידך אנחנו עורכים חשבון נפש חברתי.

מיקי לוי: אנחנו מסתכלים ביושר על הפערים שעדיין קיימים, לצערי, בין גברים לנשים ובוחנים את הדרכים לצמצם את הפערים הבלתי-נסבלים והבלתי-מוסריים הללו.

מיקי לוי: המאבק למען שוויון נשים הוא תהליך היסטורי וחברתי נגד דיכוי, נגד אלימות, נגד הדרה.

מיקי לוי: כולנו צריכים להיות שותפים בו כי כולנו נפגעים מחוסר השוויון.

מיקי לוי: חברה שבה אין הזדמנויות שוות ליותר ממחצית האוכלוסייה זו חברה שמפסידה יצירתיות ומפסידה צמיחה; זוהי חברה שלא ממצה את הפוטנציאל הגלום בה, חברה שלוקה בעיוורון ומפספסת נקודות מבט אחרות.

מיקי לוי: המאבק לשוויון מגדרי, לצערי, רחוק מלהסתיים.

מיקי לוי: בכנסת הנוכחית מכהנות 35 חברות כנסת בלבד, שהן פחות מ-30% מסך כל חברי הכנסת.

מיקי לוי: הלוואי שנגיע לשוויון או ליתרון של 51%.

מיקי לוי: גם בשירות הציבורי העיווּת הוא גדול: למרות שמעל 60% מההון האנושי הן עובדות, ככל שמטפסים בדרגה מספר הנשים פוחת משמעותית.

מיקי לוי: גם באקדמיה בקושי 20% מהפרופסורים מן המניין הן נשים.

מיקי לוי: אלו הם ראשי החוגים והפקולטות, מובילי דעת הקהל, החוקרים הטובים ביותר, סוכני השינוי והמודלים לחיקוי – כאשר מולם בכיתות הלימוד יושבות בעיקר סטודנטיות, שהן כ-60% ממספר הסטודנטים באקדמיה.

מיקי לוי: וכמובן – פערי שכר מכעיסים.

מיקי לוי: נשים מרוויחות 68 אגורות על כל שקל שמרוויח גבר.

מיקי לוי: כולנו מכירים היטב את הנתונים הללו.

מיקי לוי: חלקם אומנם משתפר עם השנים, אך הדרך עוד ארוכה לשוויון המיוחל.

מיקי לוי: אבל כפי שציינתי בפתח דבריי, לצד האתגרים הרבים שמולם אנחנו עדיין נלחמים היום הזה גם מציין את הצלחותיהן של נשים, וחשוב לחגוג גם את ההישגים, בעיקר כדי להראות לנשים ולילדות אחרות שזה אפשרי.

מיקי לוי: נכבדיי, חובה עלינו להסיר את תקרת הזכוכית כדי שנשים תוכלנה לפלס את דרכן לפסגה ללא מכשולים.

מיקי לוי: חובה עלינו להסיר את המחסומים החברתיים ואת הסטיגמות, את קוביות הזכוכית הסוגרות על נשים ומונעות מהן להחליט בעצמן כיצד לחיות את חייהן.

מיקי לוי: הכנסת היא המקום להסתכל למציאות בעיניים, וכנבחרי ציבור חובה עלינו להוביל במאבק החשוב הזה למען שוויון מגדרי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדוברת הבאה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, את האמת – רציתי לפתוח בזה ולהגיד: היום אנחנו מציינות את יום האישה הבין-לאומי, 8 במרץ, בפעם השנייה, כי אתמול גם כן ציינו.

עאידה תומא סלימאן: ואני מודה ליושב-ראש על השותפות ועל עצם העובדה שהכרזת אתמול שזה יהפוך למסורת בבית הזה, שהיושב-ראש ישדר מסר לכלל אזרחיות המדינה שהנושא של זכויות נשים ושוויון לנשים הוא באג'נדה גם שלו וגם של הבית.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אנחנו מציינות היום את יום האישה הבין-לאומי, אבל המאבק הזה הוא לא מאבק מבודד, הוא לא מאבק סקטוריאלי, והוא אכן מאבק ולא חגיגות.

עאידה תומא סלימאן: הוא אפילו לא מאבק של נשים, לפחות לא רק של נשים.

עאידה תומא סלימאן: המאבק הפמיניסטי, כמו שאני מבינה אותו, הוא מאבק חברתי כולל למען שוויון וצדק לכול.

עאידה תומא סלימאן: בשנת 2022 התנועה למען זכויות הנשים בישראל יכולה להתגאות בהישגים מסוימים.

עאידה תומא סלימאן: יש לא מעט חקיקה שעברה בשנה האחרונה.

עאידה תומא סלימאן: שיח זכויות נשים חדר במידה מסוימת למערכות השלטון.

עאידה תומא סלימאן: כל המנהיגים והמנהיגות כבר מבינים שבלי לשלם מס שפתיים לנשים הם יהיו בבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אבל ההישגים האלה הם מצומצמים.

עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים הם מסתכמים במס שפתיים.

עאידה תומא סלימאן: אלה הישגים סקטוריאליים מקומיים שלא משנים את התמונה הגדולה, התמונה הגדולה, שבה נשים עדיין מרוויחות שני שליש מגברים; התמונה הגדולה, שבה נשים הן הרוב המכריע ממי שמרוויחות שכר מינימום ושכר נמוך בכלל; התמונה שבה לנשים אין עדיין את היכולת לשחרר את עצמן מקשר זוגי רע ומשפיל ומאיים; התמונה הגדולה, שבה נשים פלסטיניות אזרחיות ישראל מודרות כמעט לחלוטין ממנגנוני המדינה ונאבקות על זכותן באזרחות שווה.

עאידה תומא סלימאן: היום, באותו יום שאנחנו חוגגות או מציינות את 8 במרץ, יום השוויון לזכויות הנשים, כנסת ישראל עדיין דנה בוועדה בחוק האזרחות, חוק האזרחות שמונע מנשים וגם גברים פלסטינים לחיות את חיי המשפחה שלהם לפי ההחלטה שלהם, בעצם מדיר את הנשים הפלסטיניות אזרחיות המדינה מקבוצת האזרחים והאזרחיות בכלל; התמונה הגדולה, שבה נשים פלסטיניות נרמסות יום-יום תחת מגף הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: ומה עושה הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: מה עושה המדינה בהנהגת הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזו מדברת הרבה פעמים בלשון נקבה, אבל היא גם מעלה את גיל הפרישה לנשים ודנה לעוני אלפי נשים קשות יום.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזו אולי מקיימת או מקימה קבינט מגדרי, אבל היא מפסיקה את התמיכה במפוטרות ובמפוטרים שמצבם התערער בעקבות משבר הקורונה.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה אולי מתהדרת בהרבה נשים שרות, אבל עדיין עלויות החינוך לגיל הרך פוגעות בסיכוייהן של נשים להשתלב בשוק העבודה.

עאידה תומא סלימאן: ואי-אפשר להפריד גם את השאלה הפמיניסטית מהעובדה שיש פה עדיין מנגנון דיכוי אחד ענק, שקוראים לו הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להיות פמיניסטית בלי להתנגד להחזקה של מיליוני אנשים ונשים בלי זכויות תחת שלטון צבאי וטרור מדינתי.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להיות פמיניסטית בלי להתנגד לחוק האזרחות.

עאידה תומא סלימאן: הפמיניזם הזה הוא פמיניזם חסר, לוקה, עיוור למציאות.

עאידה תומא סלימאן: ומה הפמיניזם שאנו מציעות?

עאידה תומא סלימאן: פמיניזם שמתגייס למאבק של עובדים ועובדות מוחלשים ומוחלשות; פמיניזם מגויס למאבק למען שוויון חברתי, כלכלי ולאומי לחברה הערבית בישראל; פמיניזם שהוא חלק מהמאבק בכיבוש ולמען שחרור הפלסטינים והפלסטיניות, אבל גם הישראלים והישראליות מהמציאות הזו.

עאידה תומא סלימאן: הפמיניזם שלנו רוצה לשבור את מנגנוני הדיכוי כולם, למען כולם וכולן, גברים ונשים יהודיות וערביות, וליצור מציאות חדשה שבה לכולנו, נשים וגברים, שוויון הזדמנויות להתפתח ולהשיג את הזכויות שלנו.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, האמת – חשבתי שירדנה תנהל את הישיבה גם היום.

עאידה תומא סלימאן: איך שאנחנו מכירים את ירדנה, היא עלולה לעשות את זה גם עד הרגע האחרון לפני היציאה לפנסיה, ורציתי לברך אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהשילוב שהיה היום בין הפרדה המאוד-מכובדת מאישה מאוד מכובדת שחנכה את כולנו ביום האישה – אין משהו סימבולי יותר מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אחסוך במילים בעניין ירדנה ואחכה לרגע שהיא תהיה במליאה כדי להשמיע בפניה את דבריי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: יש לנו אורחים ביציע.

מיקי לוי: Ladies and gentlemen, distinguished friends, ambassador Ann, welcome to Israel; Health Committee of Parliament of Denmark, welcome to Israel, welcome to Jerusalem, welcome to the Israeli Parliament, the heart of the Israeli democracy, welcome to Israel again.

מיקי לוי: (מחיאות כפיים) אנחנו נמשיך בסדר הדוברים – חברת הכנסת ענבר בזק.

ענבר בזק: כבוד היושב-ראש, חברותיי חברות הכנסת וחבריי חברי הכנסת, ביום האישה הבין-לאומי אני לא רוצה לדבר על מספרים, על סטטיסטיקות ועל נתונים שצריך לתקן.

ענבר בזק: בנאום הזה, ביום הזה, אני רוצה לפנות אל הבת שלי, רז.

ענבר בזק: רז, את או-טו-טו בת 14, את חיה בעולם שבו נשים עדיין מרוויחות פחות מגברים גם כשהן מוכשרות לא פחות, חרוצות לא פחות, וגם כשיש להן תארים אקדמיים.

ענבר בזק: את חיה בעולם שבו אישה שרוצה לשלב קריירה עם הורות תצטרך לשלם על כך מחיר כבד.

ענבר בזק: את חיה בעולם שבו אם יש לך קריירה תמיד ישאלו אותך: אבל מי מטפל בילדים?

ענבר בזק: מי כמוך יודעת, רז, שכשאני, אימא שלך, יוצאת מהבית ביום שני מוקדם בבוקר עוד לפני שאת מתעוררת וחוזרת רק ביום רביעי בלילה הרבה אחרי שהלכת לישון, אני עושה את זה כדי להבטיח שאת ובנות דורך תחיו במציאות שונה מזאת שאנו חיות בה היום.

ענבר בזק: אני יודעת שאת יודעת שזה לא הופך אותי לאימא טובה פחות.

ענבר בזק: היום שבו ידעתי שאני צועדת בדרך הנכונה היה היום שבו את באת אליי וסיפרת לי שהחלטת להתמודד למועצת תלמידים.

ענבר בזק: זה היה חצי שנה אחרי שהפסדתי בבחירות לראשות מועצת משגב, מה שלא מנע ממך לעשות את הצעד האמיץ הזה, למרות שידעת שההצלחה לא מובטחת.

ענבר בזק: הייתי כל כך גאה בך על ההחלטה, לא פחות מהגאווה שחשתי כשנבחרת ברוב קולות.

ענבר בזק: בעיניי, הסוד לקידום נשים צעירות לעמדות מפתח הוא דוגמה אישית.

ענבר בזק: נערות וילדות שרואות סביבן נשים קרייריסטיות מובילות, מנהיגות, משכילות ומסופקות בחייהן המקצועיים והאישיים, הן נערות שגדלות בידיעה שזה אפשרי.

ענבר בזק: הן הנערות שגם יעזו לנפץ תקרות זכוכית משלהן.

ענבר בזק: בשביל הנערות האלה הגשתי כמה הצעות חוק שנוגעות להסרת חסמים שעומדים בפני נשים בבואן להיכנס לזירה הפוליטית, כי אין לי ספק שככל שנראה יותר נשים פה, במקום שבו מתקבלות החלטות גדולות שנוגעות לחיי כל אזרח ואזרחית, כך תהיינה יותר צעירות שמעיזות לחלום בגדול ולהגשים בגדול.

ענבר בזק: אליס מילר פרצה את הדרך עבור צעירות רבות לתפקידים בצבא שהיו עד אז חסומים בפני נשים.

ענבר בזק: בשבוע שעבר ראינו מספר שיא של חיילות מסיימות בהצלחה קורס חובלות.

ענבר בזק: גלי בהרב-מיארה, היועצת המשפטית לממשלה שנבחרה לאחרונה – אישה ראשונה בתפקיד זה.

ענבר בזק: רב-גונדר קטי פרי – האישה הראשונה שמכהנת כנציבת שב"ס.

מיקי לוי: שנייה.

ענבר בזק: השנייה?

ענבר בזק: אוקיי, השנייה.

ענבר בזק: תודה על התיקון.

מיקי לוי: היו ברציפות שתי נשים.

ענבר בזק: שנייה, ברציפות שתי נשים, תודה על התיקון.

ענבר בזק: שרת הכלכלה אורנה ברביבאי – האלופה הראשונה בצה"ל, ואחת מתשע שרות בממשלת ישראל, מספר שיא.

ענבר בזק: כל אחת ואחת מהן היא מודל לחיקוי ודוגמה לנערות כמו רז שלי וכמו הבנות שלכם ושלכן.

ענבר בזק: אני מייחלת ליום שבו מינוי של אישה לתפקיד בכיר כבר לא יצדיק כותרת בעיתון או אזכור מעל בימת הכנסת.

ענבר בזק: ועכשיו מילה לגברים – גם לך, יואב קיש, כדאי שתקשיב: חלקכם יודעים זאת וחלקכם שותפים מלאים לדרך, אך עדיין חשוב לומר זאת בקול רם מעל כל במה אפשרית: שוויון מגדרי הוא לא נושא שאנו הנשים צריכות לעסוק בו לבד.

ענבר בזק: שוויון מגדרי נוגע לכם, הגברים, לא פחות מאשר הוא נוגע לנו.

ענבר בזק: המאבק לשוויון מגדרי הוא לא מאבק של נשים מול גברים, אלא של נשים וגברים זה לצד זה בחזית אחידה.

ענבר בזק: כי מעבר לכך ששוויון הוא המצב הנכון, הצודק והמוסרי ביותר, שוויון הוא המצב הכדאי ביותר עבור חברה.

ענבר בזק: חברה מגוונת, שנותנת קול וביטוי לכל חבריה וחברותיה, היא חברה שרואה תמונה רחבה יותר והיא חברה מצליחה יותר.

ענבר בזק: זה נכון בעולם העסקי, זה נכון בעולם הציבורי וזה נכון בכל תחום.

ענבר בזק: לכן מקומכם שלכם, הגברים, שם לצידנו בחזית הוא לא בשביל הנשים שלצידכם – בנות הזוג, האימהות והבנות שלכם – אלא בשבילכם ובשביל העולם שסביבכם, כי שינוי עושים ביחד.

ענבר בזק: יום אישה שמח לכולנו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדוברת הבאה, חברת הכנסת רות וסרמן, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שרים, חברי וחברות כנסת, אתם יודעים, כשרציתי לעלות ארצה בגיל 17 מדרום אפריקה, אמרו לי שישראל זה מקום מאוד מורכב, שיהיה לי מאוד קשה לעלות לבד.

רות וסרמן לנדה: ההורים שלי, שעלו מליטא לארץ ואז ירדנו לדרום אפריקה, עברו תהליך לא פשוט.

רות וסרמן לנדה: אחרי שעליתי ארצה – ובאמת זה לא פשוט העסק הזה: לעלות, לקחת הלוואות, לשכור דירה, לעשות את השירות הצבאי לבד, להיות חיילת בודדה, אבל עבר – אז החלטתי שאני רוצה לשרת באמ"ן מחקר.

רות וסרמן לנדה: אמרו לי שזה מאוד מאוד מאוד קשה להתקבל לאמ"ן מחקר, כי צריך סיווג של שבע שנים ולא רק ארבע, והייתי בארץ ארבע שנים, אבל זה מה שרציתי.

רות וסרמן לנדה: אמרו לי שזה יהיה מאוד מאוד קשה, אחרי שכבר השתחררתי מאמ"ן מחקר בדרגת סרן, לעבוד במקום שבעצם שולח את שליחיו למקומות נידחים בעולם.

רות וסרמן לנדה: ואני, כשהגעתי למשרד החוץ, רציתי להגיע לנידח מכולם, למאתגר מכולם, רציתי להיות דיפלומטית ישראלית בקהיר.

רות וסרמן לנדה: אז אמרו לי, את נורמלית?

רות וסרמן לנדה: אישה, יהודייה, ישראלית בקהיר, כמה שנים – זה נורא נורא קשה.

רות וסרמן לנדה: אני זוכרת שהסברתי לכל מי ששאל אותי:

רות וסרמן לנדה: בשביל מה עליתי ארצה אם לא לשרת את המדינה ולעשות את זה במקומות המאתגרים והקשים ביותר?

רות וסרמן לנדה: אחרי ששלוש שנים הייתי במצרים כדיפלומטית, חזרתי לארץ ובעצם התחלתי לעבוד כיועצת של הנשיא פרס.

רות וסרמן לנדה: אתם יודעים, הנשיא פרס היה אדם מאוד אופטימי.

רות וסרמן לנדה: הוא דווקא לא ראה קושי כמעט בשום דבר.

רות וסרמן לנדה: מבחינתו, הכול היה אפשרי.

רות וסרמן לנדה: אבל הוא אמר לי: תמיד תמיד תמיד, תציבי לעצמך אתגר.

רות וסרמן לנדה: במה שאת תראי לנגד עינייך, ותדמייני אותו – את תצליחי.

רות וסרמן לנדה: אל תקשיבי לאנשים שיגידו לך שזה מאוד מאוד קשה.

רות וסרמן לנדה: ומה אני עשיתי?

רות וסרמן לנדה: בחרתי את הקשה מכול.

רות וסרמן לנדה: בחרתי ללכת לפוליטיקה.

רות וסרמן לנדה: והינה אני עומדת כאן מולכם, במקום לא פשוט, מקום מאתגר, מכובד, שבעצם סולל את הדרך, לפחות לניסיון אמיתי וכן לעשות למען אזרחי המדינה שלי – המדינה שאני אוהבת, שעליתי אליה.

רות וסרמן לנדה: ואמרו לי: למרות הקושי, לפחות תעסקי ותתמקדי בנושאים שתהיה לך בהם פריצת דרך, אל תלכי לנושאים גבריים כמו ביטחון פנים ופשיעה ואלימות בחברה הערבית, תלכי למקומות קלים יותר.

רות וסרמן לנדה: אני כבר כמעט שנה עוסקת בנושא שהוא מאוד קרוב לליבי, לא רק בפוליטיקה, אלא גם באזרחות: מיגור הפשיעה והאלימות בחברה הערבית, כי פשיעה היא פשיעה היא פשיעה, ואין לה גבולות ואין לה כבוד לשום דבר – לא למגדר ולא לגיאוגרפיה, לא לדת ולא לאמונה.

רות וסרמן לנדה: ואני רוצה לעמוד כאן מולכם ולומר לכם:

רות וסרמן לנדה: אמרו לי כל כך הרבה פעמים, אל תעשי את זה, זה קשה.

רות וסרמן לנדה: אז יש לי רק מסר אחד שאיתו אני רוצה לעזוב את הפודיום: אז אמרו.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אני מזמין, בבקשה, את חברת הכנסת אמילי חיה מואטי.

יעקב אשר: אני עושה עליכם טסט עכשיו.

אמילי חיה מואטי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אי-אפשר לפתוח את הדברים לכבוד יום האישה הבין-לאומי בלי לכאוב ולאותת סולידריות כנה כלפי אותן אימהות ואותן נשים שבן לילה הפכו מאזרחיות לכל דבר ועניין לפליטות, כמו גם ילדיהן, בני זוגן, אימהות ואבות, הורים, סבים וסבתות, ילדים וילדות (אומרת מילים באוקראינית ומתרגמת) אנחנו איתכם.

אמילי חיה מואטי: אני בוחרת להקדיש את הדברים שלי ביום האישה הבין-לאומי לכל אותן אנשים באזורי סכסוך, נשים שבמשך שנים תחת הפטריארכיה סבלו ונאבקו; לאימהות השכולות, לאימהות הנעדרים, אימהות החיילים; לחיילות ולכן, תלמידות כיתה י"ב, שמתגייסות בקרוב.

אמילי חיה מואטי: אני יודעת ומאמינה שיום אחד אצלנו כאן, בשכונה הקשה שנקראת המזרח התיכון, ישכון שלום, כל שכן אם זה תלוי בנשים; ארבע אימהות, תנועת נשים עושות שלום – בזכותכן, חברות, שלא רק אומרות "יום יבוא", אלא מביאות את היום כי לא חלום הוא, אני מאמינה בכל ליבי שנראה את הימים האחרים, שתהיה פריצת דרך מדינית בינינו לבין הפלסטינים, וזו תבטיח פחות לילות ללא שינה, פחות אימהות ובנות זוג שכולות, כמו שעשתה לנו היציאה מלבנון, כמו הסכם השלום עם מצרים.

אמילי חיה מואטי: אהוד ברק הוציא אותה לפועל – כמובן, את היציאה מלבנון – אבל אי-אפשר להתעלם מתרומתה של תנועת ארבע אימהות, שדאגה לכך שהנושא לא ירד מסדר-היום.

אמילי חיה מואטי: גם אנחנו, ביחד עם נשים עושות שלום, לצד תמיכה נהדרת של גברים מצוינים, נמשיך לחתור לתהליך מדיני, כי אין דרך אחרת.

אמילי חיה מואטי: אני גאה לעמוד גם כאדם וגם כחברת כנסת מטעם המפלגה הכי פמיניסטית במפה הפוליטית, מפלגת העבודה בראשות מרב מיכאלי, שהכניסה לחיים שלנו נשים כמו מטילדה גז, שושנה ארבלי אלמוזלינו, גולדה מאיר, קולט אביטל, יעל דיין, שלי יחימוביץ', והרשימה ארוכה ומפוארת.

אמילי חיה מואטי: העובדה שב-2022 עדיין מציינים את יום האישה הבין-לאומי מעידה בפני עצמה על העובדה שהדרך עוד ארוכה והמאבק בעינו עומד.

אמילי חיה מואטי: אנחנו צריכות לזכור, חברות וחברים, ששוויון הוא לעולם לא נגד מישהו, הוא תמיד בעד כולם.

אמילי חיה מואטי: זה גם המקום לציין את הנשים בצוות כולן, נשות מזכירות הכנסת, המחלקה המשפטית, מחלקת האתיקה, מזנון הכנסת, את אלו שעוברות איתנו לילות ארוכים.

אמילי חיה מואטי: כאן המקום להודות גם לירדנה מלר, שנפרדה היום מתפקיד מזכירת הכנסת לאחר 45 שנות שירות במגוון תפקידים בכנסת, והייתה – והיא – נדיבה בידע, מסבירת פנים, שהסבה למקום הזה, למליאה הזאת הוד והדר גם בימים שכל אלה התרחקו מאיתנו.

אמילי חיה מואטי: התחלתי את הדברים כשאמרתי שאני רוצה להקדיש את הנאום לנשים ולאימהות מאוקראינה, ואני רוצה לסיים אותו בתקווה שבמהרה הן והמשפחות שלהן יחזרו לביתן והמשא ומתן יתממש.

אמילי חיה מואטי: זה בדיוק הזמן להזכיר את החלטת 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם מיום 31 באוקטובר 2000, המצהירה על מחויבות של מועצת הביטחון להגן על נשים ולהבטיח את ייצוגן בתהליכי שלום ובפוליטיקה הבין-לאומית.

אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, עבודה רבה לפנינו.

אמילי חיה מואטי: אני מאחלת לכולנו יום האישה שמח, לכם, חברי הכנסת, ולכן, חברותיי חברות הכנסת, מימין ומשאל.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת קרן ברק.

קרן ברק: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת המעטים, לצערי, שנמצאים ביום האישה הבין-לאומי, נמצאות איתנו פה למעלה, אני אגיד את השמות – נמצאות פה איתנו חברות מועצות התלמידים והנוער ברחבי הארץ, חלקן יושבות-ראש, מנהלות אזור, סגניות יושבות-ראש, פעילות.

קרן ברק: הזמנתי אותן היום ליום האישה הבין-לאומי, להצטרף אלינו לכל אירועי היום.

קרן ברק: היה לנו אירוע מרכזי יפה ומרשים באודיטוריום.

קרן ברק: הינה חברת הכנסת לימור מגן-תלם, שהייתה שותפה לאירוע הזה היום.

קרן ברק: היום, יום שלישי, 8 במרץ, מצוין יום האישה הבין-לאומי בכל רחבי העולם.

קרן ברק: גם כאן בבית הזה, החשוב והיקר לליבי, אנחנו מציינים את היום הזה.

קרן ברק: כמו שאמרתי, היום הזה צוין באירוע ענק, עם מאות משתתפים באודיטוריום, היום, האירוע המרכזי, וגם כאן במליאה.

קרן ברק: כל מי שמכיר אותי יודע עד כמה נלחמתי שנים ארוכות כדי להגיע לבניין הזה, כדי לשרת את העם, את המדינה.

קרן ברק: לא הפסקתי לרגע להילחם.

קרן ברק: אצלנו במפלגה זה מאבק, זה פריימריז, זה עוד כנסים ועוד פריימריז, במשך עשור שלם ארבע פעמים, ורק בפעם הרביעית נכנסתי.

קרן ברק: שלוש פעמים התמודדתי ובפעם הרביעית נבחרתי, ולא הפסקתי להילחם כדי להיות כאן וכדי לשרת.

אמילי חיה מואטי: כפיים, קרן.

קרן ברק: << דובר_המשך >> עד שלא יהיו פה – בבניין הזה ובכל מקום אחר שבו יש נבחרות ציבור – 51%, לא נוכל להגיד שיום האישה הוא יום מיותר.

קרן ברק: כי מי אומר שהוא מיותר?

קרן ברק: או גברים, או נשים שבעצם לא מבינות את המאבק; הן כבר הגיעו והן סוגרות את הדלת.

קרן ברק: הן לא מבינות שהן צריכות להילחם גם לאלה שלא הגיעו.

קרן ברק: תפקידנו, למרות שאנחנו הגענו – אני, כמי שבאמת גדלה על ערכי השוויון, כל החיים חשבתי לא רק שאני שווה, שאני אף גבוהה ונעלה מהאחרים.

קרן ברק: מעולם לא היו לי רגשי נחיתות.

קרן ברק: תמיד חשבתי ככה.

קרן ברק: אז מה?

קרן ברק: אז אם אני שווה ואם אני הגעתי, זה אומר שכך בנויה החברה בישראל?

קרן ברק: לא, החברה בישראל לא בנויה בצורה שוויונית.

קרן ברק: ולכן גם אם אני הגעתי, אני צריכה להמשיך להילחם למען שאר המגזרים, למען שאר הנשים, הנערות הצעירות, שגם הן יגיעו.

קרן ברק: זה לא מספיק שאני הגעתי, אני צריכה שכולן יגיעו.

קרן ברק: אני רוצה רק לסבר את האוזן, יש 257 רשויות מקומיות בישראל, ומספר הנשים שעומדות בראש רשות מקומית הוא זעום ועומד על 15 בלבד.

קרן ברק: 80% מהפרופסורים באוניברסיטאות הם גברים ורק 20% נשים.

קרן ברק: השכר החודשי הממוצע במשק עבור גברים הוא 13,000, לעומת שכר ממוצע עבור נשים שמגיע כמעט ל-9,000.

קרן ברק: אלה הפערים.

קרן ברק: לכן אנחנו צריכים להילחם גם על המעמד, גם על השוויון, גם על השוויון בשכר.

קרן ברק: אישה שנושאת באותו תפקיד של גבר, היא צריכה לבקש.

יעקב אשר: אם אפשר, לסיים.

קרן ברק: - - שהרבה מאוד נשים לא מבקשות, הן חושבות שהצד השני מבין מה הן רוצות.

קרן ברק: לא, הן צריכות לבקש.

יעקב אשר: משפט סיום, בבקשה.

קרן ברק: למען הנערות שנמצאות כאן, למען החיילות שרוצות לשרת בתפקידים הכי בכירים – חיילת שמעוניינת בשירות חובה במדינת ישראל, שמעוניינת לעשות תפקיד, שהיא מעוניינת ויש לה את היכולת הפיזית, הנפשית, המנטלית, הכול, ואותם מבחנים, לא עושים לה הנחות, אבל היא רוצה, היא צריכה לשרת במה שהיא רוצה, במקום שמחייב שירות צבאי.

קרן ברק: למען העצמאיות, אורלי לוי, שיוכלו גם לעבוד, גם לקבל דמי לידה, אבל גם להחזיק את העסק שלהם חי ובועט; שכאשר הן יולדות הן יכולות גם לעבוד במשרה פחותה אבל גם לקבל דמי לידה ולטפל בתינוק, לא לבחור בין קריירה לבין אימהות – חוק של אורלי לוי ושלי, שזה יעבור.

יעקב אשר: נא לסיים, בבקשה, גברתי.

קרן ברק: למען כל הנשים האלה, העצמאיות, והחיילות והנערות, למען כולן אני קוראת מעל במה זו: תהיו האנשים המשפיעים, תהיו אלה שגורמים לשינוי שאנחנו רוצים לראות בעולם, שינוי שיתבטא באפשרות שוויונית של כל נערה, של כל אישה, להגיע לאן שהיא בוחרת, לאן שהיא רוצה; להיות פוליטיקאית, עורכת דין, כלכלנית, מנכ"לית, ספרית, מניקוריסטית, מה שהיא רוצה.

יעקב אשר: תודה רבה.

קרן ברק: זה בידיים שלנו, נבחרי הציבור.

קרן ברק: בואו נפעל למען חברה שוויונית וצודקת.

יעקב אשר: תודה רבה לחברת הכנסת קרן ברק.

קרן ברק: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שלאף אחד לא נתנו עד עכשיו זמנים.

קרן ברק: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הדוברת הבאה – חברת הכנסת לימור מגן תלם.

יעקב אשר: בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

לימור מגן תלם: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, היום אנו מציינות את יום האישה הבין-לאומי בכנסת בסימן נשים מעוררות השראה.

לימור מגן תלם: את היום המיוחד הזה יזמתי יחד עם חברותיי חברת הכנסת קרן ברק, חברת הכנסת קטי שטרית וחברת הכנסת ענבר בזק.

לימור מגן תלם: איחוד הכוחות בבית הזה אינו מובן מאליו.

לימור מגן תלם: פעמים רבות המחלוקות מפרידות בינינו.

לימור מגן תלם: אבל היום הוא יום מיוחד לא רק בכותרת היום הרשמי בכנסת אלא גם במהותו – יום שבו חברות כנסת משלוש סיעות הבית, אופוזיציה וקואליציה כאחד, התאחדנו למטרה גדולה יותר בשם ציבור הנשים שאותן אנו מייצגות בכנסת בגאווה גדולה.

לימור מגן תלם: המאבק לשוויון רחוק מלהסתיים.

לימור מגן תלם: עם כל ההישגים שהגענו אליהם בנושא קידום נשים, עדיין קיימים פערים בין גברים לנשים.

לימור מגן תלם: פחות נשים מכהנות בתפקידים בכירים מאשר גברים, וזה ניכר גם כאן בכנסת.

לימור מגן תלם: פחות נשים עובדות בהייטק, שכרן של נשים פחות מאשר השכר של גברים ברוב המקרים, נשים פחות מוגנות מפני אלימות פיזית, כלכלית, מילולית ומינית.

לימור מגן תלם: לתיקון העיוותים הללו אני פועלת מאז יומי הראשון בכנסת.

לימור מגן תלם: אני פועלת כדי למצוא את הדרכים לצמצום הפערים הבלתי-נסבלים הללו.

לימור מגן תלם: חברה שבה אין הזדמנויות שוות ליותר ממחצית מהאוכלוסייה זו חברה שמפסידה יצירתיות, מגוון וצמיחה, זו חברה שלא ממצה את הפוטנציאל הגלום בה.

לימור מגן תלם: החברה שלנו צריכה לפעול לאפשר לכל אישה להגשים את עצמה.

לימור מגן תלם: עלינו לפעול לחינוך מגיל צעיר שכל אישה יכולה להיות מי שהיא רוצה להיות, ועל כל אחת מאיתנו לשאוב מקורות השראה כדי להיות זו שתהווה השראה בתורה.

לימור מגן תלם: יש לנו מספיק דוגמאות, סיפורי חיים בלתי יאומנו, נשים שפרצו דרך בהיסטוריה וגם במורשת הפרטית שלנו בישראל; סיפורים שמוכיחים שזה בהחלט אפשרי להצליח ולייצר שינוי.

לימור מגן תלם: אני מצאתי השראה באימא שלי.

לימור מגן תלם: כל פעם שהתלבטתי, אם זה ללמוד משפטים או בסוגיה אחרת, היא תמיד אמרה לי את המשפט: את ה"לא" כבר יש לך.

לימור מגן תלם: תנסי, מקסימום יהיה לך "כן".

לימור מגן תלם: אם לא, תישארי עם ה"לא".

לימור מגן תלם: מאז, כששואלים אותי מה העצה שהייתי נותנת לנשים צעירות בתחילת דרכן, אני מעבירה אליהן את המסר הזה: תנסי, אולי תצליחי.

לימור מגן תלם: תאמינו בעצמכן ותנסו.

לימור מגן תלם: חלק מההצלחה הוא היכולת לקבל דחייה, להתפתח, לגדול, לעמוד על שלכן, להשתיק את רעשי הרקע שרומזים לכן שאתן לא מספיק טובות ופשוט לנסות.

לימור מגן תלם: אל תפחדו לחלום, תחלמו בגדול ותגשימו את החלומות.

לימור מגן תלם: מסע ארוך תמיד מתחיל בצעד אחד קטן, אבל הוא יוביל אתכם למסלול של הצלחה.

לימור מגן תלם: כל אחת מאיתנו היא מגדלור שמאיר את הדרך לדורות הבאים של נשים צעירות, של מובילות דעה, אקטיביסטיות, לוחמות, מדעניות, חברות הכנסת והשרות הבאות של מדינת ישראל.

לימור מגן תלם: עבורן אנו חייבות להמשיך את המסע, להמשיך להוות דוגמה, להשמיע את קולן בכל דרך שנצעד בה.

לימור מגן תלם: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יעקב אשר: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אולי עד שאימאן תעלה, נזכיר שבמקורות שלנו דבורה הנביאה הייתה מצביאה, שופטת, משוררת ומנהיגה, ובתקופתה - - -

מיכל מרים וולדיגר: - - - היא הייתה קודם.

יעקב אשר: יעל, יש קצת קודם.

יעקב אשר: היו כאלה שלא הייתה להן הכותרת הזאת, אבל מנהיגות נבחנת בסוף במעשים – והמעשים באמת של אימהות האומה שלנו.

יעקב אשר: אין ספק.

יעקב אשר: טוב, חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושב בראש, כנסת נכבדה, כן, אני מצטרפת ואומרת שזה יום שאנחנו מציינות ולא חוגגות, כי החגיגה עדיין רחוקה מאיתנו שנות אור.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להתחיל בזה – כאשר התנועות הפמיניסטיות במערב קמו וביקשו ודרשו וגם שילמו מחירים על זכויות בסיסיות לנשים – אני תמיד חוזרת, אגב אימהות ושורשים ומקורות ראשונים וראשונות, אני מאוד גאה לחזור תמיד, שאני שייכת לדת האסלאם, שלפני יותר מ-1,400 שנים נתנה מעמד ומקום ואפשרות לנשים.

אימאן ח'טיב יאסין: הרי מה כל התנועה הפמיניסטית מדברת?

אימאן ח'טיב יאסין: מדברת על הזכות ועל הבעלות גם על הגוף, על הקניין, על הזכות לבחור, על הזכות לחופש.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם אני חוזרת לאסלאם הראשון – הרי כל זה כתוב ומוסדר שם.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר הראשון שקיבלנו כנשים בדת האסלאם זה הזכות לחיים (אומרת בערבית:).

אימאן ח'טיב יאסין: כשהבת נולדה ישר קברו אותה כשהיא עוד בחיים.

אימאן ח'טיב יאסין: קיבלנו את הזכות לבחור (אומרת בערבית), הוא בחירה, סוג של בחירות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מדברים על נשים שיש להן עסקים היום, וכאילו זה משהו – נכון, בעידן שלנו, כמה שחזרנו אחורה, זה נהיה משהו מעל ומעבר, אבל הנשים הראשונות של האסלאם ניהלו עסקים.

אורלי לוי אבקסיס: האוניברסיטה הראשונה הייתה במרוקו ונוהלה על ידי אישה מוסלמית.

אימאן ח'טיב יאסין: והדיינית הראשונה בזמן אל-ח'ליף אל-עומר בן אל-ח'טאב ישבה בשוק העיר בין האנשים, והייתה דיינית בין כולם.

אימאן ח'טיב יאסין: ועכשיו אנחנו אומרים: שופטת, כאילו וואו, הגענו, השגנו.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו התרחקנו מהמקורות, ואם נחזור לשם יהיה יותר טוב לכולנו.

אימאן ח'טיב יאסין: לפני 1,400 שנה עמד הנביא מוחמד (אומרת בערבית:) ואמר: (אומרת בערבית:).

אימאן ח'טיב יאסין: הלוואי, הלוואי שההמלצה הזאת, היום היו נוהגים בה – לא היינו רואים ורואות נשים ונערות נרצחות בלי עוול.

אימאן ח'טיב יאסין: ביום האישה אנחנו מתהדרים כאילו בהישגים, אבל אל לנו לשכוח, דווקא במקום הזה, שיש אחוז די גדול של נשים בתוך החברה הישראלית שחיות תחת אלימות, שחיות בעוני, שמודרות ממקומות קבלת ההחלטה – נסתכל מסביב.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה לחזור על המספרים שהחברות שלי אמרו קודם – איפה הנשים נמצאות בפוליטיקה – ואני רוצה לשים דגש על הפוליטיקה המקומית, כי שם השינוי האמיתי, כי שם הדוגמה האמיתית לשאר האנשים ולשאר החברה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא נמצאות שם.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא יכולות להתהדר ביום האישה הבין-לאומי כשאנחנו יודעות שפה על יד, ממש קילומטרים, יושבות נשים תחת כיבוש, סובלות, מאוימות, מפוחדות, משלמות מחירים בחיים שלהן, בחיים של הילדים שלהן.

אימאן ח'טיב יאסין: דווקא ביום הזה, בשבוע הזה, מתקיים דיון בכנסת ישראל על חוק האזרחות, שבא כהוראת שעה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבר 20 שנה הוא ממשיך להתקיים.

אימאן ח'טיב יאסין: ועל מה אנחנו מדברים?

אימאן ח'טיב יאסין: על הזכות של נשים, של אימהות, להקים משפחה, להתחתן, לחיות עם בן זוג שהן אהבו ובחרו שיהיה להן שותף לחיים.

אימאן ח'טיב יאסין: רבותיי, אנחנו עדיין רחוקות מלחגוג, אבל אנחנו נמשיך לציין את היום הזה כיום זיכרון, שמזכיר לכולנו שהדרך עוד ארוכה, לסמן יעדים, לתכנן ולהגיע אליהם.

אימאן ח'טיב יאסין: משפט אחרון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להגיד בהזדמנות זאת: בכל זאת יש עדיין נקודות אור שצריך להביא גם אותן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני שמחה לבשר מעל במה זאת שהצלחתי לגייס סכום של 10 מיליון שקל לתוכניות בונות קהילה ומעצימות לנשים ביישובים באשכולות 1 עד 4, ויפעילו אותן דרך התפקיד של היועצות למעמד האישה.

אימאן ח'טיב יאסין: כולי תקווה שלא ירחק היום, ואני מקווה שבמשך השנה הקרובה נצליח במאמצים משותפים של כל מי שמאמין בדרך הזאת שגם שהתפקיד הזה, של יועצת מעמד האישה, יהיה תפקיד מקצועי, תפקיד שבוחרים אליו נשים מתאימות לפי קריטריונים, שמכוונים באמת לבנות קהילה אמיתית; לתת לחברה ולנשים לצמוח, ולהיות משפיעות בחברה שלהן.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, בהצלחה בתפקיד.

יעקב אשר: תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד השרות, כנסת נכבדה, מבט חטוף על שורות הפוליטיקה, כולל המוניציפלית, האקדמיה, התקשורת ועוד תחומים רבים ונוספים, יראה כי מספר הנשים בתפקידי מפתח – קטן.

מיכל מרים וולדיגר: קולן של כ-50% מהאוכלוסייה פשוט נשמע בקול חלוש בעמדות הבכירות.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן, מינוי לתפקידים בכירים דורש כישורים רבים, והוא אמור להתבצע על בסיס מקצועי בלבד, אך אם נציץ וניתן מבט קטן בקריטריונים הנדרשים לתפקידים אלו, נגלה שכמה מהם מדירים את האוכלוסייה הנשית עוד טרם הוגש טופס מועמדות אחד.

מיכל מרים וולדיגר: חלקן של הנשים אומנם אינו מעוניין בכך, וזה בסדר, הן לא חייבות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל את האחרות שרוצות בכך, זה מגביל ומצמצם.

מיכל מרים וולדיגר: ניסיון ניהולי, לדוגמה, הוא קריטריון מהותי וחשוב, הנדרש מהמעוניינים לכהן בתפקידים בכירים, תפקידים ניהוליים.

מיכל מרים וולדיגר: אולם אם מדובר בדרישת סף, העובדה כי 35% בלבד מהמנהלים במשק הם נשים תראה בקלות יתרה כי סיכוייהן של נשים להתמנות לתפקידים הבכירים האלה, לתפקידים הניהוליים האלה, הוא קטן ביותר, עוד בטרם הן הגישו מועמדות.

מיכל מרים וולדיגר: היצמדות לניסיון ניהולי היא לא אחת מעין כיסוי להדרה בפועל של נשים, אף אם לא במתכוון.

מיכל מרים וולדיגר: מעבר לכך, ניסיון ניהולי אינו ערובה כלל ועיקר לסיכויי הצלחה גבוהים בתפקיד.

מיכל מרים וולדיגר: ישנם בעלי ניסיון בתפקיד ניהולי, שהניסיון שלהם היה כושל; ויש אחרים שהם חסרי ניסיון אך מוכשרים מאוד, יכולים ללמוד את התפקיד במהירות, ולבצע אותו בהצלחה מרובה.

מיכל מרים וולדיגר: עצם דרישת הניסיון כתנאי סף, כאשר היא עצמה אינה ערובה להצלחה בתפקיד מצד אחד ומהווה מחסום עבור נשים מאידך, זאת בעיה שיש להתמודד איתה.

מיכל מרים וולדיגר: הכנסת רוח רעננה בדמות הייחודיות הנשית וביכולתן של נשים להוביל ולשנות, עשויה להועיל עשרות מונים יותר ממינויים שגרתיים וצפויים.

מיכל מרים וולדיגר: כחברת כנסת אני מאמינה ביכולתן של נשים לקדם דברים משמעותיים.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא דוגלת בשוויון מדומה ומוחלט בין המינים אלא דווקא בהכרה בהבדלים ביניהם, וביתרונות של נשים בדרך החשיבה שלהן, בצורת הפעולה שלהן.

מיכל מרים וולדיגר: יש להכיר בכך שישנם מאפיינים ייחודיים לנשים התורמים ליכולות ניהול וליכולות הנהגה והובלה.

מיכל מרים וולדיגר: יש בהן משהו מיוחד.

מיכל מרים וולדיגר: הבנת התרומה שלהן והיכולת שלהן, תוכל לאפשר ייעול תחומים רבים ושינויים עמוקים, שייטיבו עם כולנו.

מיכל מרים וולדיגר: קידום נשים לתפקידים בכירים וניהוליים הוא השינוי שייטיב עם התפקידים הללו, וימקסם את יכולת ההשפעה של הארגונים השונים.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שמה שחשוב בעיקר זה יכולת הבחירה, זה לאפשר לבנות, לצעירות ולבוגרות את היכולת לבחור.

מיכל מרים וולדיגר: וכשהן בוחרות, הן יכולות לבחור להיות עקרות בית.

מיכל מרים וולדיגר: זה מצוין וזה טוב, אם זה טוב להן.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כשהן רוצות להתקדם, אסור שתהיה להן תקרת זכוכית.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לבחון אותן על פי היכולות שלהן.

מיכל מרים וולדיגר: בהחלט לא לתת להן קדימות כי הן נשים, צריך לאפשר להן להתקדם כי הן טובות, אבל לפעמים יש מחסום שנוצר מהעבר, כמו ניסיון, שדיברתי עליו.

מיכל מרים וולדיגר: וזה מה שחוסם אותן.

יעקב אשר: יש גם מחסום נוסף, של הרבה מקומות שלא רוצים שיבואו נשים בגלל שזה כרוך בהיריון, בחופשת לידה ודברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: זה מחסום שאף אחד לא קורא לו בשמו, אבל בפועל הוא מתקיים, וזה נורא.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק, כבוד היושב-ראש, אתה מדייק.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שלא רק הנשים מפסידות, אלא החברה כולה מפסידה.

מיכל מרים וולדיגר: יש נשים שכישרון הניהול שלהן – או לשמש בתפקיד בכיר – רק יעשה טוב לכולנו.

מיכל מרים וולדיגר: לכן, הפנייה שלי היא לכולנו, לדעת ולהבין שאסור לחסום נשים בגלל היעדר ניסיון.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לבדוק לגופו של עניין אם יש כאן אישה שמסוגלת להתגבר על היעדר הניסיון.

מיכל מרים וולדיגר: ואז, אם אתה בודק ואתה רואה שהיא תצליח בקלות יתרה להשלים את הפער, בהחלט לתת ולאפשר לה את התפקיד החשוב.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת בהחלט לכל הארגונים שמחפשים אנשים ראויים להסתכל גם על נשים, ואפילו, תתפלאו, אתם יכולים להרוויח פי כמה וכמה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: יום אישה בין-לאומי שמח לכולם.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: תשיב השרה לשוויון חברתי מירב כהן, בבקשה.

מירב כהן: שלום, כבוד היושב-ראש, מזכירת הכנסת.

יעקב אשר: אני מציע הצעת ייעול למזכירות, שבפעם הבאה ידאגו שביום האישה תהיה יושבת-ראש בישיבה.

מירב כהן: נכון, בשביל הסימבוליקה.

יעקב אשר: אני מצפה שיותר ח"כים יהיו.

מירב כהן: אתה יודע מה, זה דווקא יפה שיש גבר חרדי - -

יעקב אשר: אבל בגלל שאני חדש, אז יכול להיות - - -

מירב כהן: - - גבר חרדי, ששומע את כל התורה הפמיניסטית.

מירב כהן: אולי בעצם זה יצא ככה כי אתה קהל היעד.

יעקב אשר: הרבה מהפמיניסטיות כבר מופיע בתורה.

יעקב אשר: "ומכבדה יותר מגופו", ועוד הרבה דברים.

יעקב אשר: בבקשה, גברתי.

מירב כהן: תודה.

מירב כהן: בישראל 2020 יש לנו לא מעט במה להתגאות.

מירב כהן: נשיאת בית משפט עליון ויועצת משפטית לממשלה, עשר מנכ"ליות של משרדי ממשלה, ורבע מהבוגרים בקורס חובלים הן למעשה בוגרות.

מירב כהן: יש שיסתפקו בזה ויגידו ששברנו את תקרת הזכוכית.

מירב כהן: אבל המציאות הרבה יותר מורכבת, ובישראל של 2020 יש הבדלים ענקיים בין המעמד של נשים לזה של הגברים.

מירב כהן: פער של יותר מ-30% בשכר, ובנוסף, קיים מעין קנס אימהות מאוד מאוד גבוה וכבד של 30%, שאנחנו משלמות ברגע שנולד הילד הראשון שלנו.

מירב כהן: הסטטיסטיקה מלמדת שאנחנו נסחב את הפער הזה, את הירידה בשכר, במשך עשור שלם.

מירב כהן: בחברה הערבית המצב עוד יותר מאתגר.

מירב כהן: כאשר אישה מתחתנת, כבר עם הנישואים שלה, הסטטיסטיקה מלמדת שהשכר שלה יקוצץ ב-35%.

מירב כהן: אז אם נסתכל לרגע על אישה מהחברה הערבית שגם התחתנה, גם ילדה את ילדה הראשון וגם חיה בפריפריה, נבין שהיא מצויה מראש במצב שהוא פשוט בלתי אפשרי בשוק התעסוקה.

יעקב אשר: גם באוכלוסייה היהודית אותו דבר.

יעקב אשר: זאת אותה בעיה גם באוכלוסייה היהודית.

מירב כהן: דווקא בחברה הערבית עצם הנישואים, וזה לא מאפיין את האוכלוסייה היהודית – אני רק מסתכלת על מה שיש עליו נתונים סטטיסטיים.

יעקב אשר: בחברה החרדית יש גם נשים - - -

מירב כהן: דווקא בחברה החרדית הנשים יוצאות לעבוד גם כשהן יולדות, והפגיעה היא פחות חדה מבחברה הערבית.

מירב כהן: הנשים החרדיות עובדות בשיעורים הרבה הרבה יותר גבוהים.

יעקב אשר: כן, זה נכון.

אורנה ברביבאי: מעל 80% מהנשים החרדיות - - -

יעקב אשר: אני יודע.

יעקב אשר: מעל 80%.

אורנה ברביבאי: - - - פחות מ-40% - - -

מירב כהן: הן באמת עושות את הלא ייאמן מבחינת - - -

יעקב אשר: לא, אבל אני דיברתי על מתי הן התחתנו.

יעקב אשר: גם הן מתחתנות מוקדם.

יעקב אשר: לזה התכוונתי.

מירב כהן: נכון.

מירב כהן: השאלה מה קורה להן בשוק התעסוקה ברגע שהן מתחתנות.

יעקב אשר: נכון.

מירב כהן: והנשים החרדיות שוברות את הנוסחה, בעצם, ומצליחות - -

יעקב אשר: נכון.

מירב כהן: - - בנוסף לזה שהן יולדות הרבה מאוד ילדים, באופן ממוצע, הן גם ממשיכות לעבוד ולעבוד קשה, אז הן באמת דוגמה יוצאת דופן.

מירב כהן: בנוסף, בואו לרגע נסתכל על האקדמיה, ששם יש אבסורד שהוא מדהים.

מירב כהן: כשמסתכלים לכמה אנשים באמת יש תעודת בגרות בישראל, אז רואים שהרוב זה נשים; כשמסתכלים כמה מהסטודנטים הן נשים, הרוב הן סטודנטיות; אבל כשמסתכלים על הסגל הבכיר ביותר, על הפרופסורים, 20% נשים.

מירב כהן: זאת אומרת, משהו במערכת, במנגנון, לא עובד.

מירב כהן: אגב, גם בתוך עובדי המגזר הציבורי: מעל 60% נשים, וכשמסתכלים על התפקידים הבכירים ביותר, רק 24% זה נשים.

מירב כהן: זאת אומרת, אנחנו נכנסות לתוך המערכת, אנחנו לומדות, אנחנו משקיעות, אנחנו עובדות קשה, ואנחנו לא מגיעות לקצה הפירמידה.

מירב כהן: אנחנו צריכות לתקן את זה.

מירב כהן: אגב, לרגל יום האישה הבין-לאומי עשינו ברשות לקידום מעמד האישה סקר - - -

קרן ברק: קודם כול, ברכות ליושבת-ראש החדשה של קידום מעמד האישה - - -

מירב כהן: נכון.

מירב כהן: יש לנו מנהלת חדשה, שאני מקווה שבאמת תביא הרבה מאוד בשורות ונעבוד ביחד.

מירב כהן: אז מהסקר עלתה תמונה מאוד מדאיגה, שאותי באופן אישי הפתיעה.

מירב כהן: עלה ש-40% מהנשים, יותר מ-40% מהנשים, אמרו שהן לא מרגישות מוגנות במרחב הציבורי בישראל, כאן, במדינה.

מירב כהן: זו אמירה מאוד קשה, זה אומר שאישה לא מרגישה בנוח כשהיא הולכת ברחוב או מסתובבת במקום ציבורי.

מיכל מרים וולדיגר: עשו את אותה בדיקה לגבי גברים - - -

מירב כהן: לא, הסקר היה על נשים במקרה הזה.

מיכל מרים וולדיגר: איך גבר מרגיש - -

מירב כהן: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: - - האם גם לגברים יש הרגשה לא - - -

מירב כהן: אני יכולה להגיד לך שעשינו בעבר סקר על הטרדות מיניות במקומות עבודה.

מירב כהן: 44% מההטרדות המיניות מתרחשות במקום העבודה, ושם באמת ראו שלמעלה מ-30% מהנשים העידו שהן חוות הטרדה מינית במקום העבודה, ורק 8% מהגברים.

מירב כהן: אבל, שימו לב, כשפירטו את השאלה ואמרו: לא הטרדה מינית, אלא האם קיבלתן הערה או ליטוף – הנשים אפילו לא החשיבו את זה כהטרדה מינית, תבינו עד כמה זה חמור – אז 66% מהנשים אמרו שהן חוו את זה, ו-44% מהגברים, אז זה קיים בהיקפים רחבים גם אצל הגברים.

מירב כהן: בסוף, הפתרון יקרה כשאנחנו, כל משרדי הממשלה, נתאחד – גם משרדי הממשלה, גם ארגוני החברה האזרחית וגם המגזר העסקי.

מירב כהן: רק אז אנחנו נוכל להפוך את מדינת ישראל למקום שוויוני ובטוח יותר עבור כולנו.

מירב כהן: מעבר לעבודה החשובה שרשויות אכיפת החוק, משרד הבט"פ ומשרד הרווחה, עושים כבר היום כדי למנוע אלימות, הקמנו צוות בין-משרדי שחשב מה עוד אפשר לעשות, ואחת מהתובנות המרכזיות שלנו זה שאנחנו צריכות לעשות עבודה במקומות העבודה, כי בסוף גם הפוגע וגם קורבן האלימות בסוף קמים כל בוקר למקום עבודה, ברוב המקרים, ושם הם מתנהלים בצורה נורמטיבית.

מירב כהן: אנחנו צריכים לראות איך מגייסים את מקומות העבודה לזהות את אלו שזקוקות לעזרה.

מירב כהן: הייתה לנו גם חשיבה לבוא ולזהות את סוכני האיתור, כל מיני אנשים שנותנים שירותים ביום-יום, מפקיד של ביטוח לאומי ועד הפקיד בבנק, שיזהו את אלו שבאמת זקוקות לעזרה.

מירב כהן: אז זאת דוגמה איך אנחנו יכולות לגייס עוד שחקנים גם במגזר הפרטי וגם במגזר הציבורי.

מירב כהן: איך שכינסנו את הממשלה בעצם הקמנו את הצוות הבין-משרדי הזה, שפרסם עכשיו את המסקנות והגיש לי אותן.

מירב כהן: אז יש שם באמת חלק שמדבר על אלימות, שעכשיו התייחסתי אליו; יש חלק שמדבר על ייצוג הולם בתפקידים בכירים, גם במקומות שנשים ממש מודרות, מקומות כמו למשל משטרה, צבא, מוסדות דת, שנראה שם ייצוג בחסר, גם בדגש על אוכלוסיות שמודרות, כמו למשל הנשים האתיופיות, ורואים שבאמת צריך לעשות שם עבודה מאוד מאוד ממוקדת.

מירב כהן: והתפקיד שלנו, וזה מה שאנחנו מתכוונות לעשות עכשיו, ונשמח מאוד לשיתופי פעולה, זה לבדוק בעצם, אחרי שקיבלנו החלטות על ייצוג נשים בתפקידים בכירים ב-50%, והעברנו החלטה כזו בממשלה, מה החסמים שצריך להסיר בדרך כדי שזה יקרה, למה זה לא קורה?

מירב כהן: אולי תנאי הסף לא בסדר, אולי ועדות האיתור לא מספיק מגוונות?

מיכל מרים וולדיגר: - - - אבל כשאת מדברת על 50% נשים, שבעצם - - -

קרן ברק: התפשרו על איכות.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק, הן התפשרו על האיכות.

מיכל מרים וולדיגר: לא תמיד – מה לעשות שלפעמים נשים לא רוצות להגיע.

מיכל מרים וולדיגר: הן לא רוצות.

מיכל מרים וולדיגר: יש בזה בעיה.

קרן ברק: אז יש פה תהליך שצריך לעשות.

קרן ברק: אני יוצאת מנקודת הנחה שיש מספיק נשים שהן מוכשרות לזה, רק צריך לבוא ולפתוח ולהכשיר ולסלול את הדרך.

קרן ברק: אנחנו לא מדברים על זה - - -

קרן ברק: זהו.

קרן ברק: בנקודת הזמן הנוכחית זה לא בטוח.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק.

קרן ברק: יכול להיות שבגלל שזה 50% מהאוכלוסייה אז את צודקת בזה.

מירב כהן: אז ברור שאת היעד הזה אנחנו לא נשיג לא בשנה ולא בשנתיים.

קרן ברק: לא, אז באמת צריך לבנות את זה.

מיכל מרים וולדיגר: אה, זו תוכנית לטווח ארוך, חומש.

מירב כהן: זו תוכנית לטווח ארוך.

מירב כהן: אגב, אני כן אגיד שאחרי לא מעט דיונים וויכוחים הגענו להבנות עם נציבות שירות המדינה שבמקרים חריגים של משרדי ממשלה שלאורך שנים אין בהם ייצוג הולם של נשים, למרות שניתנו התראות ונעשתה עבודה, אז במקרים חריגים גם נוכל לעשות שימוש בכלי של ייעוד משרות, שזה ממש כלי שאומר שהמכרז הבא חייב להיות צבוע לאישה.

מירב כהן: כי אחרת, בדרך של התחרות החופשית הן פשוט לא מגיעות, וזה תהליך שמזין את עצמו, ובדרך הזו אנחנו פשוט לא נגיע לייצוג הולם.

מיכל מרים וולדיגר: אבל שוב, השאלה שלי היא איך את דואגת לזה שזה לא יפגע במקצועיות - - -

מירב כהן: אנחנו לא מנמיכים את תנאי הסף.

מירב כהן: אנחנו לא מנמיכים את תנאי הסף, אנחנו לא עושים הנחות לאף אחת, אבל אנחנו בודקות אם יש תנאי סף שמדירים.

קרן ברק: - - - מספיק גברים שהם על הפנים.

מירב כהן: זה גם נכון.

מירב כהן: אז דיברנו על החלק של האלימות בתוכנית הזו, דיברנו על העניין של הייצוג ההולם בתפקידים בכירים, ואני הרגע מגיעה לחלק שבעיניי הוא הכי חשוב בתוכנית העבודה שלנו, וזה איך אנחנו מכניסים גם את הגברים לתוך המשוואה.

מירב כהן: בעיניי זו המהפכה, להכניס את הגברים לתוך המשוואה.

מירב כהן: למה אני מתכוונת?

מירב כהן: יש גישה פמיניסטית אחת שאומרת, בואו נגן על נשים: ניתן להן חופשת לידה ארוכה יותר, נדאג שיהיה אסור לפטר אותן, נסמן באמת תפקידים רק לנשים, גישה מאוד מגוננת.

מירב כהן: אני חושבת שזו גישה שצריך לנקוט במקרים מאוד מאוד מסוימים אבל גם צריך להיזהר ממנה, כי בהרבה מובנים - -

מיכל מרים וולדיגר: נכון.

יעקב אשר: היא חסם.

מירב כהן: - - היא הופכת אותנו, הנשים, לעובדות מסוכנות במשק - -

מיכל מרים וולדיגר: הפוך על הפוך.

מירב כהן: - - וזה תהליך מאוד מסוכן, כי מה קורה?

מירב כהן: ניגשת אישה בת 27 לריאיון עבודה.

מירב כהן: מי שמראיין אותה לא יגיד לה את זה, אבל מה הוא חושב בראש שלו?

מירב כהן: הוא אומר, אוקיי, הגיעה אליי אישה, היא עכשיו התחתנה, היא כנראה בקרוב תיכנס להיריון, היא תיעלם לי, למה לי להתעסק איתה, אני אעבור למועמד הבא.

מירב כהן: זה בסוף מה שקורה, ואנחנו צריכות להיזהר לא להטיל על עצמנו יותר מדי הגנות שבסוף ממרקרות אותנו כעובדות לא אטרקטיביות, וזה עושה פשוט עוול עם הרבה נשים שכן רוצות להתקדם ולתת מעצמן במקום העבודה.

מירב כהן: לכן אני חושבת שצריך לעשות כמה שיותר כדי לייצר שוק עבודה שהוא בהגדרה יותר שוויוני.

מירב כהן: קודם כול, בישראל עובדים המון המון המון שעות, אנחנו מהמדינות שעובדים בהן הכי הרבה שעות במדינות ה-OECD, ואנחנו רואים שזה לא יעיל.

מירב כהן: הנתונים מראים שהפריון פר שעת עבודה בישראל נמוך, אז זה אומר שאנחנו עובדים יותר מדי וזה לא יעיל.

מירב כהן: באופן כללי צריך קצת להרגיע את זה, גם כדי שהנשים יוכלו להיות יותר בבית עם הילדים ולחנך – גם הנשים וגם הגברים – לבלות, לצרוך, להוציא כסף על פנאי, וגם במצב הזה הנשים לא יהיו צריכות להיות אלו שמקריבות את עצמן בבית.

מירב כהן: מה קורה היום?

מירב כהן: כדי להתקדם אחד מבני הזוג צריך לעבוד המון שעות ואחד צריך להקריב את עצמו ולהיות בבית.

מירב כהן: אם יש שוק תעסוקה שנמדד על פי תפוקות ולא לפי מספר השעות, אז יוכלו גם הגבר וגם האישה להתקדם מבלי שאחד יהיה זה שצריך לקחת את משרת האם.

מירב כהן: אז כמה שיותר ללכת לכיוונים האלה, כמה שיותר להתאים את החופשות של הילדים לשוק התעסוקה, כמובן.

מירב כהן: וגם, ואני חושבת שזה רעיון מאוד מאוד חשוב, שאנחנו ננסה לקדם במסגרת התקציב הקרוב – חופשת לידה לאבות.

מירב כהן: חופשת לידה לאבות זה דבר מאוד מאוד חשוב, שאגב נהוג בכמעט 80% ממדינות ה-OECD, והחופשה הזו צריכה להיות רק לגבר, והוא לא יכול להעביר אותה לאישה.

מירב כהן: כי ברגע שהוא יכול להעביר אותה לאישה אז בחשבון המשפחתי, כשהגבר מקבל שכר יותר גבוה, יותר משתלם שרק האישה תשב בבית בתקופה הזו.

מירב כהן: זה הפסד מאוד גדול לכל הצדדים.

מירב כהן: זה הפסד גדול לנשים, שבסוף אנחנו רואות את קנס האימהות שהן משלמות; זה הפסד גדול לגבר, כי הוא מפספס הזדמנות מדהימה להיות עם הילד.

מיכל מרים וולדיגר: - - - אימא מבחירה רוצה להישאר בבית ארבעה חודשים - - -

מירב כהן: מה קורה היום?

מירב כהן: זה לא במקום, זה בדיוק מה שאני אומרת.

קרן ברק: זה לא במקום.

קרן ברק: זה בנוסף.

מירב כהן: לאישה יש היום 26 שבועות, מתוכם 15 שבועות בתשלום, כך ימשיך להיות.

מירב כהן: גבר היום בישראל יכול לקבוע אם הוא לוקח שבוע או עד תשעה שבועות, אבל זה על חשבון האישה.

מירב כהן: אני לא רוצה שזה יהיה על חשבון האישה.

מירב כהן: אני רוצה שתהיה לו זכות מוקנית להיות עם הילד שלו שנולד, בלי שום קשר.

מירב כהן: לקחת – לקחת; לא לקחת – זה יורד לטמיון.

מירב כהן: וזה גם מה שעושים במדינות בעולם.

מירב כהן: היום בישראל רק 1% מהגברים נשארים עם הילדים אחרי הלידה, במדינות ה-OECD שעשו חופשות לידה - - -

יעקב אשר: זאת אומרת שהחופשה תהיה לשני בני הזוג ביחד?

מירב כהן: לא.

מירב כהן: עוקב, אחד אחרי השני, כי - - -

יעקב אשר: לא, אבל בכמות, בסך הכול.

קרן ברק: היא לא מפחיתה.

קרן ברק: היא אמרה לך כמה שבועות - - -

מירב כהן: אנחנו גיבשנו הצעה שמדברת על ארבעה שבועות לגבר.

יעקב אשר: זאת אומרת בנוסף?

מירב כהן: בנוסף לאישה.

מיכל מרים וולדיגר: זה תקציבי.

קרן ברק: זה תקציבי hardcore.

מירב כהן: זה תקציבי, אבל אני רוצה להגיד משהו על התקציבי.

יעקב אשר: היית באוצר בעניין הזה?

מירב כהן: הייתי באוצר.

מירב כהן: אני אגיד לך שבאוצר הבעיה לא הייתה תקציבית.

מירב כהן: הייתה בעיה אחרת.

מירב כהן: אבל אני רוצה להגיד משהו על התקציבי: העלות של שבוע כזה - - -

יעקב אשר: אולי הבעיה האחרת היא המעניינת לומר ביום האישה.

מירב כהן: אנחנו נפתור אותה.

מירב כהן: אנחנו נפתור אותה.

מירב כהן: לא נרים ידיים.

מירב כהן: אני רוצה לדבר על התקציבים.

מירב כהן: אנחנו מעריכות שיש סדר גודל של 90,000 אבות בישראל שיכולים להיות זכאים לחופשת לידה כזו.

מירב כהן: העלות של זה היא סדר גודל של 107 מיליון שקלים לשבוע לשנה.

מירב כהן: אם אנחנו עושים ארבעה שבועות, אז זה סדר גודל של 430 מיליון שקלים.

מירב כהן: החיסכון שזה יביא לנו הוא הרבה יותר גדול.

מירב כהן: הנתונים מלמדים שאם נקטין את הפערים המגדריים בשכר בין גבר לאישה ב-40% – ואנחנו מאמינים שבאמצעות חופשת לידה לגברים אפשר לעשות את זה – התוצר יעלה בעשרות מיליארדי שקלים בשנה.

קרן ברק: לא הבנתי.

מירב כהן: המחקר של הכלכלנית הראשית מראה שאם נצמצם את פערי השכר בין גברים לנשים התוצר יעלה בסדר גודל של 80 מיליארד שקל בשנה.

מירב כהן: אני אסביר למה.

מירב כהן: כי נשים יעבדו יותר, השכר שלהן יהיה יותר גבוה, והעבודות השקופות שהיום לא מתומחרות, כמו לנקות, בייביסיטר, כל מיני דברים אחרים, גם יתומחרו.

מירב כהן: זה דווקא מגדיל את הצריכה ואת הצמיחה במשק ומקטין את הפערים.

מירב כהן: אז בטווח הקצר – נכון, זה עולה לנו.

מירב כהן: בטווח הארוך זה משתלם לנו – זה משתלם למשק, זה ישפר את החינוך של הילדים שלנו, כי שני ההורים יהיו מעורבים.

מירב כהן: וזה טוב לגברים – מה, גבר לא רוצה לגדל את הילד שלו?

מירב כהן: גבר רוצה להיות כספומט משפחתי?

מירב כהן: גבר רוצה להיות כל היום עד הלילה בעבודה ולא לבלות בחיק משפחתו?

קרן ברק: ואם הוא רוצה אז הוא יוותר.

קרן ברק: ולכן זה לא באמת 90,000.

מירב כהן: בסדר גמור.

מירב כהן: אבל אני חושבת שזו זכות שאנחנו צריכים - - -

קרן ברק: לכן מדובר במספר הרבה יותר נמוך מ-90,000.

מירב כהן: נכון.

קרן ברק: כי מי שישתמש בזה זה אולי 10%.

קרן ברק: אולי לאט-לאט זה יגדל.

מירב כהן: נכון.

מירב כהן: נכון.

יעקב אשר: זה לא תפס.

קרן ברק: זה לא המספרים האלה בכלל מבחינת כסף.

מירב כהן: אגב, אני אגיד מה קורה בעולם.

מירב כהן: היום אנחנו ב-1% מימוש.

מירב כהן: צודקת חברת הכנסת ברק.

מירב כהן: את צודקת בזה, היום אחוז המימוש הוא 1% בישראל.

מירב כהן: ראינו במדינות העולם: שברגע שעשו חופשת לידה לאבות אז הייתה התלהבות, אבל זה נבלם בסביבות ה-30%, 40%.

מירב כהן: אם נגיע לשם זה יהיה מאוד מאוד יפה, זו תהיה באמת מהפכה.

קרן ברק: וגם עד שתגיעי ל-30% זה ייקח הרבה זמן.

מירב כהן: חד-משמעית.

מירב כהן: זה ייקח זמן, זה תהליכי.

מירב כהן: יש פה לא רק עניינים כלכליים אלא גם עניינים תרבותיים, אבל אנחנו באמת מאמינות שזה יעשה שינוי עמוק.

מירב כהן: אגב, עוד נתון מדהים: חקרו מה קורה למוח של האישה בתקופת חופשת לידה, ורואים שיש איזשהו חלק גמיש יותר במוח שמתפתח בזמן חופשת ההורות הזו, החלק שיותר קשור לחמלה, לרגישות.

מירב כהן: ובדקו מה קורה לגברים שלקחו חופשת לידה.

מירב כהן: ומדהים לראות – יש לך תקווה - -

יעקב אשר: יש שיפור?

יעקב אשר: יש שיפור?

מירב כהן: - - שגם אצל הגברים המוח משתנה והופך להיות מוח הורי.

יעקב אשר: אוה, בשורה טובה.

מירב כהן: נראה לי שלבעלי יש מוח הורי ממש מפותח.

מיכל מרים וולדיגר: לסבא ולסבתא זה גם קורה?

מירב כהן: זה דבר מדהים בעיניי.

מירב כהן: ואנחנו יודעים שברגע שההורה נמצא עם הילד בתקופה הכל-כך קריטית הזו, זה משפיע על כל מערכת היחסים שלהם מעתה והלאה.

מירב כהן: לכן זה win–win לכולם, לגבר, לאישה, למדינה.

מירב כהן: וזה מה שצריך לעשות.

קרן ברק: ולילדים.

מירב כהן: ואני עובדת על זה יחד עם השרה מיכאלי, שזה גם נושא שמאוד קרוב לליבה, ואני מקווה מאוד שנצליח להביא בשורה בעניין הזה.

מירב כהן: עוד נושא אחד ששווה להזכיר ביום הזה.

מירב כהן: אנחנו עושות עבודה קשה כדי להטמיע חשיבה מגדרית בתוכניות העבודה של כל משרדי הממשלה.

מירב כהן: עכשיו, אף אחד לא יודע מה זה הטמעת חשיבה מגדרית.

מירב כהן: אנחנו מדברים על זה במשרדי הממשלה – אף אחד לא באמת מבין את זה עד הסוף.

מירב כהן: אבל אני אביא דוגמה, כי דוגמה בסוף מסבירה את זה הכי טוב.

מירב כהן: משרד התחבורה, שבאופן מפתיע הוא הראשון שנרתם לאירוע הזה, עושה איתנו עכשיו עבודה של הטמעת חשיבה מגדרית.

מירב כהן: וזה אומר, למשל, שכשמתכננים תחבורה ציבורית, מתכננים תחנת אוטובוס, חושבים לרגע איך אישה מרגישה בתחנת אוטובוס בערב בחשכה.

מירב כהן: אולי צריך מצלמה?

מירב כהן: אולי צריך תאורה?

מירב כהן: אולי צריך למקם את התחנה באזור קצת יותר הומה אדם?

מירב כהן: וזה בדיוק אופן החשיבה של איך אנחנו לוקחים את תוכניות העבודה ואת התקציב של כולנו, ומשרתים באמצעותו גם נשים, שהן 50% מהאוכלוסייה.

מירב כהן: זה צריך להיות טריוויאלי.

מירב כהן: אז באופן הזה גם נעשה עבודה עם השלטון המקומי.

מירב כהן: באופן הזה, אגב, אנחנו גם הקמנו צוות מגדרי שבוחן את כל תוכנית החומש בחברה הערבית, כדי לראות איך כל פרק ופרק משרת גם את הנשים הערביות.

מירב כהן: ואני באמת מאמינה שכדי שנרגיש שינוי כנשים במדינה אנחנו נצטרך לעבוד במקביל על כל התחומים – מעולם התעסוקה, החינוך והתחבורה, כי זה באמת פאזל שמורכב מהרבה מאוד חלקים.

מירב כהן: ובהקשר הזה אני יודעת שקואליציה ואופוזיציה, אנחנו נעשה את העבודה הזו ביחד, כי זה באמת בלב של כולנו, ובסוף כולנו עושות את זה גם בשביל הבנים שלנו וגם בשביל הבנות שלנו.

מירב כהן: אז תודה רבה, ושבעזרת השם, ביום האישה הבא נבוא עם בשורות וקבלות של הרבה עשייה.

קרן ברק: כל שנה אנחנו עוד קצת.

מירב כהן: נכון.

קריאה: עקב בצד אגודל.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אם יורשה לי לומר, וגם שרת הכלכלה כאן, אז אני לוקח את זה כנושא שקרוב לליבנו בנושא הזה, שלפעמים יש דבר שרוצים לעשות כדי לחנך אוכלוסייה בצורה כזו או אחרת.

יעקב אשר: וניקח את נושא המעונות – שנשים בחברה החרדית רוצות לפתח קריירה ולעבוד יותר שעות, ובאמת להצליח ולהשתכר יותר, רק בגלל שבאמונתה בעלה יושב ולומד, שזה מה שהיא רצתה וזה מה שהיא חלמה ומה שהיא רוצה היום, אז אומרים: איך נשנה אותו?

יעקב אשר: נעשה את זה דרכה או דרך הילדים שלו.

יעקב אשר: וזה דבר - - -

אורנה ברביבאי: זו דרך מאוד פשטנית להציג.

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה נורא מדויק.

יעקב אשר: אני יודע טוב מאוד, גברתי, שהנושא הזה לא היה עולה בכלל אם את היית שרת הכלכלה ושר האוצר היה מישהו אחר, כי את לא היית עושה את זה.

יעקב אשר: אז לכן אני לא באתי כביקורת, אני בא ואומרת את זה הפוך.

יעקב אשר: אגב, הביקורת הזאת נאמרה גם בוועדה לזכויות הילד, ואמרו: זה גם לא דרך לעשות את זה דרך האישה, ובוודאי לא דרך הילדים.

יעקב אשר: אבל זה יהיה חסם, זה עלול להיות חסם, צריך לקחת את זה בחשבון.

יעקב אשר: אז זה ה-input שאני נתתי לעניין הזה.

יעקב אשר: תודה רבה למציעות, לדוברות ולמשיבה.

יעקב אשר: << הלסי >> ציון יום המחלות הנדירות << הלסי >>

יעקב אשר: ואנחנו עוברים עכשיו להצעה לסדר-היום: ציון יום המחלות הנדירות, מס' 2087, 2249 ו-2252.

יעקב אשר: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

יעקב אשר: שחאדֵה או שחאדָה?

קריאה: שחאדֵה.

יעקב אשר: שחאדה.

יעקב אשר: אני לומד.

יעקב אשר: יש אפשרות לשים על הכיסא למ"ד כשנמצא סגן יושב-ראש חדש?

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות, אדוני.

סמי אבו שחאדה: גברתי השרה, בנוסף ליום האישה הבין-לאומי – יום חשוב מאוד, שחשוב גם להמשיך לציין אותו – אנחנו מציינים היום את יום המחלות הנדירות, נושא שהתחילו לעסוק בו אבל הוא עדיין לא מוכר לרוב חברי הכנסת, ובשיח הציבורי מגלים אותו עכשיו, בתקופה האחרונה.

סמי אבו שחאדה: המחלות הנדירות – היום לפי הערכות סטטיסטיות יש בישראל כ-6,000 מחלות נדירות.

סמי אבו שחאדה: מה זה אומר מחלה נדירה?

סמי אבו שחאדה: זו מחלה שהשכיחות שלה מאוד מאוד נמוכה, אחד לכמה אלפים.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, יש ויכוח של הכמה-אלפים האלה, אם זה אחד ל-10,000, אחד ל-5,000, אחד ל-50,000, אבל זה בין אחד ל-80 מתוך 100,000 איש, משהו כזה.

סמי אבו שחאדה: ויש בישראל, אדוני, כמעט חצי מיליון אזרחים שיש להם מחלות נדירות.

סמי אבו שחאדה: וזה אתגר ענק.

סמי אבו שחאדה: והיום השקנו את השדולה למחלות נדירות, בנוכחות מאוד גדולה כמעט מכל בתי החולים בארץ ומומחים רבים, משפחות וילדים.

סמי אבו שחאדה: וכשאתה שומע את הסיפורים האלה של החולים ושל בני המשפחות שלהם – קשה מאוד.

סמי אבו שחאדה: יש קשיים רבים.

סמי אבו שחאדה: לחלק גדול יש פתרונות, ולחלק יותר גדול לא רק שאין פתרונות – יש המון קשיים, וזה מתבטא בכמה דברים.

סמי אבו שחאדה: דבר אחד, לחלק גדול מהחולים האלה לוקח כמה שנים להגיע לאבחון נכון.

סמי אבו שחאדה: שנים הם מסתובבים.

סמי אבו שחאדה: יכול להיות שארבע, חמש, שש שנים הם מסתובבים בין בתי החולים השונים כדי להגיע למקום הנכון, שבכלל רק יאבחן אצלם את המחלה.

סמי אבו שחאדה: לחלק גם אין טיפולים, לחלק יש טיפולים והטיפולים הם בעייתיים, כי רוב המחלות הנדירות פוגעות ביותר מאיבר אחד בגוף.

סמי אבו שחאדה: ואז אתה צריך להגיע לבית החולים ולקבל כמה טיפולים בכמה מחלקות שונות, ומזה יש בעיות ביורוקרטיות, שקשה להאמין שהמערכת היום לא יכולה להתמודד איתן, אדוני.

סמי אבו שחאדה: לחלק גדול מהאנשים – היום שמענו בשדולה על בעיה של טופסי 17.

סמי אבו שחאדה: למה יש לו בעיה של טופס 17?

סמי אבו שחאדה: כי המחלה שלו משפיעה על כמה דברים, אז הוא צריך כמה הפניות באותו ביקור.

יעקב אשר: בכל הפניה יש את מספר הטיפול, ואז זה מתחיל להסתבך ולסבך.

סמי אבו שחאדה: ואז הוא לא מקבל.

סמי אבו שחאדה: אם הוא כבר הגיע לבית החולים, הוא לא מקבל את הטיפול, או שמשגעים אותו או שקופת החולים לא רוצה – דברים ביורוקרטיים.

סמי אבו שחאדה: שמענו על המון דברים והמון קשיים היום, אצלנו בשדולה, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: אני אומר שפוליטיקה הופכת להיות יותר מוסרית ברגע שהיא משרתת את האוכלוסיות היותר-מוחלשות בחברה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו הופכים להיות אנשים יותר מוסריים, ברגע שאנחנו מורידים מסבל של אנשים, מפחיתים סבל של אנשים, של יחידים ושל קבוצות.

סמי אבו שחאדה: בנושא הזה של מחלות נדירות, שעסקו בו גם אנשים לפניי, אפשר להגיע לקונסנזוס, גם בקואליציה וגם באופוזיציה – אנשים שפשוט רוצים להפחית סבל של בני אדם.

סמי אבו שחאדה: יש המון מה לעשות בנושא הזה בכל הרמות.

סמי אבו שחאדה: הרמה הכי חשובה שאנחנו יכולים בקלות לעשות בה דברים זה מודעות.

סמי אבו שחאדה: כמעט 80% מהמחלות האלה, אדוני היושב-ראש, הן מחלות גנטיות.

סמי אבו שחאדה: חלק לא קטן מהן בגלל נישואי קרובים או בגלל אזור גיאוגרפי מסוים, או עדה מסוימת שמחלה מסוימת נפוצה בתוכה.

סמי אבו שחאדה: זה דבר שאפשר בקלות להעלות בו את המודעות ולהוריד בצורה דרמטית את אחוז לידת התינוקות עם המחלות האלה.

סמי אבו שחאדה: זה לא עולה יותר מדי, זה לא מיליארדים, זה לא קשה.

סמי אבו שחאדה: בסך הכול צריך כוונות טובות של משרד הבריאות, של ועדת הבריאות, של כמה גורמים, כדי להעלות את המודעות.

סמי אבו שחאדה: משרד החינוך יכול לעשות פה המון.

סמי אבו שחאדה: בזה שאנחנו מעלים את המודעות אנחנו מורידים בצורה דרמטית את אחוז לידת הילדים עם המחלות הנדירות והמחלות הגנטיות.

סמי אבו שחאדה: יש גם הרבה דברים של פשוט לחבר בין כמה גורמים שעוסקים באותו נושא.

סמי אבו שחאדה: במקום שחולה אחד, כדי שיקבל טיפול, יסתובב בין כמה בתי חולים – היום אחד המשפטים הקשים ששמענו הוא שאבא אומר שהילד שלו "מפורק בין כמה בתי חולים".

סמי אבו שחאדה: למה צריך להגיע לדבר הזה?

יעקב אשר: בטיפול או באבחון?

סמי אבו שחאדה: בטיפול.

סמי אבו שחאדה: אבחון כבר יש לו, אבל הוא לא יכול לקבל טיפול במקום אחד.

סמי אבו שחאדה: הוא צריך ללכת לכמה בתי חולים כדי לטפל במחלה שיש לבן שלו.

סמי אבו שחאדה: אלה מחלות שפוגעות ביותר מדבר אחד.

סמי אבו שחאדה: אפשר לחלק את זה בצורה שונה בין בתי חולים, כך שקבוצה מסוימת של מחלות תטופל איפה שיש יותר משאבים, יותר מומחים, יותר ריכוז של אנשים.

סמי אבו שחאדה: יש דברים שבהם פשוט חיבור החוטים יכול לחסוך המון סבל להמון בני אדם.

יעקב אשר: משפט סיום, חבר הכנסת שחאדה.

סמי אבו שחאדה: כן, אדוני.

סמי אבו שחאדה: אז אני אומר: היום בשדולה שמענו המון דברים שאפשר לעשות ולקדם מהר.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שזה חשוב מאוד פשוט לשים את הזרקור על כחצי מיליון בני אדם שבמשך תקופה ארוכה מאוד, בגלל חוסר ידע, בגלל שהמדע לא היה במצב שבו אנחנו נמצאים היום, בגלל שלא היו מערכות המידע העדכניות והחדשות של היום – יש לנו הרבה דברים.

סמי אבו שחאדה: במדינת ישראל יש הרבה כלים טובים להתמודד עם הדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו צריכים לחבר את החוטים ולעזור לאנשים האלה לסבול הרבה פחות.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לך.

יעקב אשר: תודה רבה, בהחלט נושא ראוי וחשוב.

יעקב אשר: הדוברת הבאה, חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שלום לכולם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, קודם כול ברכות לכל הנשים במדינת ישראל לרגל יום האישה הבין-לאומי, והיום אנחנו מציינים גם את יום המחלות הנדירות בכנסת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: היום הזה חל בעצם ב-28 בפברואר, אבל בכנסת אנחנו מדברים על זה היום.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: היה לי מאוד חשוב לדבר על הנושא הזה, גם בתור חברה בוועדת הבריאות וגם כמי שעבדה במרכז רפואי בקהילה וליוותה וטיפלה בחולים ובמשפחותיהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל מחלה בפני עצמה היא נדירה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נדירה בסבל שהיא גורמת לחולים, במצוקה שהיא יוצרת לסובלים ממנה, אבל יחד עם זאת יש כ-8,000 מחלות שנחשבות מחלות נדירות, ובהערכה זהירה, כפי שציין גם חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, מדובר בחצי מיליון איש במדינת ישראל אשר מוגדרים כחולים במחלות נדירות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: למערכת הבריאות שלנו יש מוניטין בין-לאומי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו אלופים בלהציל חיים, לבצע ניתוחים מורכבים, השתלות איברים ועוד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו חייבים להיות גם מצוינים באבחנות רפואיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבחנה, דיאגנוזה נכונה, שנעשתה בזמן, בשלבים הראשונים של המחלה ושל התפתחות המחלה, מאפשרת להתאים טיפול אופטימלי, טיפול נכון, שיקל על החולים ויזרז את ההחלמה במידת האפשר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לאדם שחולה, להורה לילד חולה, יש ציפיות שיקבלו את המענה ההולם במסגרת הרפואית הקונבנציונלית – במרפאה, במרכז רפואי, בבית חולים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל מה לעשות כשמסיבות שונות המענה לא ניתן בזמן?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא ניתנה אבחנה, לא הוסבר התהליך, לא הובהרו הזכויות של החולה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: את המקום הריק הזה תופסים ארגונים ועמותות שעוסקים בתמיכה בחולים ומשפחותיהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: קיימות גם מסגרות שמתמחות במחלות נדירות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מצטערת לציין כי יש חוסר תמיכה של המדינה בעמותות האלה, כיוון שהן אינן מספיק גדולות מבחינת מספר החולים שלהם ניתן השירות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מדי שנה משרד הבריאות כן מקצה תמיכה כספית באמצעות מבחני תמיכה לתמיכה במטופלים במחלות קשות, בהתאם לקול קורא למחלות קשות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המהלך הזה מבורך כשלעצמו, אבל – ויש אבל – חלוקת המשאבים נעשית באופן יחסי למספר המטופלים הפוטנציאליים שיש לעמותות שנמצאו זכאיות לקבלת התמיכה.

סמי אבו שחאדה: היום שמעתי על עמותה שמשרד הבריאות מעביר לה 1,000 שקלים בשנה - - -

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה עלוב.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: גם אני שמעתי, נחשפתי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשהתכוננתי לנאום נחשפתי לזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה פשוט עלוב.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: וזה תלוי - - -

סמי אבו שחאדה: - - - מחלות נדירות - - - עדיף לא לתת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נכון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הקריטריונים האלה מעמידים עמותות הדואגות לחולים במחלות נדירות בעמדת נחיתות שאינה מאפשרת להם לקבל את כספי התמיכה הללו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כך, למשל, אי-אפשר להשוות בין מספר החולים במחלות ותסמונות נדירות, הנאמדים בעשרות עד מאות חולים לעמותה, למספרי החולים למשל בסוכרת או בסרטן, שמקבלים שירות מעמותות החולים שמייצגות אותם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מצב זה יוצר אי-שוויון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני לא רוצה להגיד, אבל זה סוג של אפליה בחלוקת משאבי משרד הבריאות, מבחני התמיכה לגבי מחלות קשות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עלינו לתקן את העוול ההיסטורי הזה ולאפשר לעמותות שעושות עבודת קודש עם החולים במחלות קשות ונדירות לקבל תמיכה ולהמשיך ללוות נאמנה את החולים ובני משפחותיהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני באמת מצפה ששר הבריאות, שדוגל בשוויון, והצוות של משרד הבריאות, יפעל בנדון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: רפואה שלמה לכולם, וברוך רופא חולים.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יעקב אשר: אני מתאר לעצמי שגם בביטוח הלאומי בהכרה זה גם הרבה יותר מסובך, בגלל שאין הגדרות ברורות, וזה הולך רק לפי התפקוד ולא לפי המחלה עצמה.

יעקב אשר: זה גם נושא - - -

סמי אבו שחאדה: - - - הם לפעמים מקבלים את הזכויות שלהם אחרי כמה שנים.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ראשית אני אברך אותך בברכת הדרך.

אורי מקלב: אין לי ספק – זו אולי הפעם הראשונה שאתה מנהל את הישיבה?

יעקב אשר: כן.

אורי מקלב: אז באתי בזמן.

אורי מקלב: אני גם מברך אותך בהצלחה, שתצלח את הקשיים, אם יהיו, בבטחה, במיומנות, במקצועיות.

אורי מקלב: אתה מביא איתך ניסיון רב של יושב-ראש ועדה, זה מאוד מועיל.

אורי מקלב: ישבתי כאן ארבע שנים, ראיתי - - -

יעקב אשר: אז אתה אומר את זה גם מהניסיון שלך.

אורי מקלב: אז מהניסיון אני יודע בסופו של דבר.

אורי מקלב: אני בטוח שלא כל הישיבות – זו בתור התחלה – יהיו שקטות כמו הישיבה הזו, אבל המיומנות שלך והניסיון שלך ודאי יועילו ובוודאי תצליח בדרכך.

יעקב אשר: אני שם שעון רק מעכשיו.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: עם כאלה ברכות צריך תוספת גם.

אורי מקלב: מס ערך מוסף.

אורי מקלב: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, בראשית דבריי להתייחס ממש בכמה שניות למחלה שהייתה לא נדירה, נהפכה לנדירה וחזרה לעצמה בימים האחרונים, וזה הפוליו.

אורי מקלב: היא הייתה פעם מחלה אולי מאוד מאוד נפוצה אבל הפכה למחלה נדירה, ולצערנו שמענו עכשיו שילדה בת ארבע שנפגעה.

אורי מקלב: כמובן שעם כל החקירות שמסביב, את הטיפול הרפואי ודאי ייתנו לה, אבל עצם זה שאנשים לא מחסנים את הילדים שלהם – יש חלק שבאמת מכחישים כאלה, והם לא מאמינים בחיסון, שזה נושא בפני עצמו ובוודאי צריך גם להגיד להם שהם לא רק הורסים לעצמם, הם בעצם מזיקים לאחרים, מפיצי כזב בנושאים האלה.

אורי מקלב: אבל יש גם כאלה מתוכם, מתוך האחוז הקטן שלא מחסן, שהם שבויים במידע לא נכון, באיזה אמונות טפלות, הם חיים בסביבה אולי עם סוג של קרובים אליהם שנסחפים, ובעצם זה לא שהם מאמינים אלא הם מושפעים לרעה בנושא הזה, ואותם צריכים למפות ולהגיע אליהם.

אורי מקלב: איך שלא יהיה, מדובר באחוזים קטנים מאוד, אבל גם אותם צריך למגר.

אורי מקלב: אבל אני כן רוצה להגיד איזו תובנה אחת שיש לי מהעניין הזה, וגם מה שידוע לי.

אורי מקלב: הנושא של החיסונים של הקורונה, שיחד עם זה היו הרבה הרבה התנגדויות, ועכשיו, כשזה התגבר באופן מיוחד בחיסוני הילדים, זה מאיץ וזה גרם לאנשים לחוסר אמונה בכלל בחיסונים.

אורי מקלב: ואז הוא כבר בכלל לא מתקרב למקום, בגלל שישאלו אותו: לא חיסנת?

אורי מקלב: הוא כבר לא מגיע לטיפת חלב בגלל שהוא לא רוצה להתמודד.

אורי מקלב: אלה קשיים שיש.

אורי מקלב: יש עוד דברים.

אורי מקלב: גם הנגישות, גם ההסברה וגם הנגישות הפיזית.

אורי מקלב: היום, מי שיודע, יש קשיים הרבה יותר גדולים, ויש כאלה שמרוב טרדות זה נשכח ולא עושים את זה.

אורי מקלב: ודאי שיש לנו מה לעשות בעניין הזה.

אורי מקלב: לא לחשוב ולא להניח לדבר הזה לעבור מתחתינו.

אורי מקלב: הינה, אנחנו ראינו שזה יכול להיות מסוכן.

אורי מקלב: עכשיו לנושא שעל סדר-היום ביום המיוחד הזה.

אורי מקלב: אני אתחיל בכך שאני נחשפתי למחלה נדירה, מה שנקרא מידע אישי או פנייה אישית.

אורי מקלב: פנה אליי לפני 20 שנה יהודי שראה קשיים אצל הילד שלו.

אורי מקלב: הקשיים התבטאו בקשיים לימודיים לכאורה.

אורי מקלב: הוא בא אליי בתור בעל של מחנכת בכיתה שבנו היה, כיתה ג'.

אורי מקלב: הוא אומר: מה אני יכול לעשות, כך וכך, תשאל את אשתך מה היא אומרת.

אורי מקלב: הוא היה בתחילת הדרך.

אורי מקלב: אני לא אלאה אתכם במה שהילד הזה עבר ומה שעשו איתו, עד שהתברר – הילד הזה לא איתנו כבר עשר שנים, הילד הזה כבר לא נמצא איתנו עשר שנים – התברר שיש לו מחלה נדירה, מחלה שקשורה לשרירים, מחלה נוירולוגית, ואולי אפילו במקרה הזה היא גם הייתה גנטית.

אורי מקלב: במקרה הזה אח שלו, התברר שבגיל שש-שבע התפרצה גם אצלו המחלה הזאת.

אורי מקלב: לפני חודש היינו אצלו לנחם במודיעין עילית – אם אתה יודע למי אנחנו מתכוונים – ילד שני של המשפחה.

אורי מקלב: אבל אני ליוויתי את המקרה הזה, את המחלה הנדירה הזאת, בכמה היבטים.

אורי מקלב: אז קודם כול בחלק הזה, הילד סבל, ההורים סבלו, עד האבחנה.

אורי מקלב: והאבחנה הזו היא אבחנה קשה מאוד.

אורי מקלב: שנים של אבחנות.

אורי מקלב: אחרי זה ההתמודדויות – קיימנו בנושא הזה העקרוני כמה ועדות כאן בכנסת, כי אז הייתי בפניות הציבור – מביטוח לאומי, כפי שאתה אמרת, בהתאמות, בהכרה, דרך משרד הבריאות וקופות החולים.

אורי מקלב: במקרה השני הוא כבר נסע לחוץ לארץ לטיפול חדשני שהיה, מחקרי, בצרפת, אז זה גם היה אפילו - - - מה קורה עם הילדים בגיל כזה, מה צריכים לתת להם כשהם בועטים מאוד.

אורי מקלב: כל נסיעה כזאת הייתה נסיעה קשה.

אורי מקלב: הסוף הזה גם היה סוף קשה.

אורי מקלב: ובחיי היום-יום, כמה התמודדויות.

אורי מקלב: כמה בלי שמכירים את המחלה – כל מחלה נדירה אבל כל אחת היא נדירה בפני עצמה, כי לא יודעים את הכול.

אורי מקלב: קודם כול לא עושים הרבה מחקרים בעניין הזה.

אורי מקלב: כשזה לא נפוץ כל כך אז החברות שעושות את זה מטעמים מסחריים – הן לא עושות את זה.

אורי מקלב: לא שווה להשקיע בתרופה למחלה נדירה כשבסופו של דבר זו לא תרופה שיהיו לה קונים רבים.

אורי מקלב: אז למה לעשות?

אורי מקלב: לוקחים מחלות שהרבה יותר נפוצות, כפי שגם אמרו כאן, דיברתי גם עם כאלה.

אורי מקלב: שאלתי אותו, יש לי כאן עכשיו דיון, מה אתה יכול להגיד לי – עכשיו זה עוד לא השלושים – מה אתה יכול להגיד שאני יכול להגיד?

אורי מקלב: הוא אומר, קודם כול הריכוז במחלות הנדירות.

אורי מקלב: דוגמה, CF מחלה קשה, אבל אתה בא לאשפוז יום, ואתה עובר סדרה: רופא כזה, פיזיותרפיסט, רופא משפחה, כל אחד יודע, בדיקת הדם, אתה יוצא.

אורי מקלב: הוא – אתה צריך לרוץ ואתה לא יודע.

אורי מקלב: אתה צריך להביא לו את הבדיקות של ההוא, להביא לו את הבדיקות של ההוא, ואת זה תעשה קודם, ואת זה תעשה אחר כך, ביורוקרטיה.

אורי מקלב: אני רק רוצה להתמקד בזמן הקצר, הוא הביא לי דוגמה - - -

יעקב אשר: זה גם זמן האבחון, שלוקח הרבה זמן, שאחר כך הוא גם מחמיר את המצב.

אורי מקלב: המון.

אורי מקלב: אני אתן לך דוגמה של זמן אבחון.

אורי מקלב: הוא אומר שהילד הזה הגיע למצב שהיה צריך תוספת תזונה.

אורי מקלב: התברר שסוג מסוים של מזון זה מה שמתאים לו.

אורי מקלב: הרופא נתן לו, תנסה את זה, זה לא עזר, זה גרם לו לקלקולי קיבה.

אורי מקלב: כל מה שנתנו לו, בסופו של דבר הוא לא ספג את זה.

אורי מקלב: בסופו של דבר הוא הגיע לאיזה סוג של מזון.

אורי מקלב: אמרו לו בקופת חולים: לא, זה מאושר רק למקרים כאלה וכאלה.

אורי מקלב: אז הוא אמר להם: אבל אם לא זה, אין לו מה לאכול, והרופא אמר לתת לו את זה.

אורי מקלב: תהליכים שלמים בין לאשר ולא לאשר, בין 400 שקל השתתפות או 700 שקל ל-5,000, וזה גורם למערכת שלמה של קשיים וביורוקרטיה.

אורי מקלב: הרי לטפל בכאלה ילדים זה לא פשוט, וחוסר הידע, כל הדברים האלה, אין ספק שיש הרבה-הרבה מה לעשות.

אורי מקלב: ואתה באמת - - -

יעקב אשר: תתכנס לסיום.

אורי מקלב: איחדתם את העמותות שטיפלו בזה, זה דבר נכון, אבל כאן צריך התערבות ממשלתית.

אורי מקלב: אי-אפשר להטיל – העמותות עוזרות, עוזרות למשרד הבריאות, מרכזות חומר הרבה פעמים, מביאות חומר.

אורי מקלב: כמו שהגענו – אני חושב שהיו לא מעט מחלות שבהן הגיעו לאיזה סוג של הבנה ושל התקדמות בטיפול.

אורי מקלב: יש היום את האגודות האלה של חולה כזה וחולה אחר, שהביאו התקדמות מאוד גדולה, מכיוון שמשרד הבריאות קיבל את זה והיה להן כוח והיה להן מי שהשקיע.

אורי מקלב: אבל כאן מדובר על אגודות וארגונים, עמותות, שלא מייצגים הרבה, אז האמצעים שלהם גם פחותים.

אורי מקלב: זה לא סוכרת, שהיה, וזה לא CF, שהיה, ולא עוד מחלות שקיבלו.

אורי מקלב: אני רק אקריא ארבע שורות גם ממכתב פנייה שהגיע לשכתי, שנבין על מה מדובר - - -

יעקב אשר: קשה לי להפסיק אותך, חבר המפלגה.

אורי מקלב: לא, זה בסדר.

אורי מקלב: אני רוצה לנצל את זה, את ההזדמנות הזאת, ובלי שיגידו שאתה מפלה.

אורי מקלב: ישראל, בן 8, נולד עם רככת קשה בעצמות, עם למעלה מ-100 שברים בדרגות איחוי שונות בכל חלקי גופו, מהגולגולת ועד כפות הרגליים, ונלחם על חייו במחלקת טיפול נמרץ למרות חוסר הסיכוי שהרופאים נתנו לו.

אורי מקלב: אבל הוא נלחם והוא חי.

אורי מקלב: מאז שהוא נולד ועד היום כבר ספרו למעלה מ-80 שברים, בעיקר ברגליים, שהיו יותר חשופות ופגיעות, וגם בשל העיוותים הקשים והיות העצם קלה ושבירה.

אורי מקלב: הניתוח הזה שהוא ביקש אותו, ניתוח שני, ייתן לישראל ביטחון ואמונה בגוף שלו, אבל קופת החולים – אני לא מזכיר את שמה – מסרבת בגלל שזה לא שבר שקרה עכשיו, כל מיני סיבות.

אורי מקלב: כבר לפני למעלה מחודש הם פנו לקשרי לקוחות, חודש ממתינים ועדיין לא אישרו להם.

אורי מקלב: דוגמה קלה שהגיעה ולקחתי – מה אנשים סובלים, איזה סבל.

אורי מקלב: ועל פי רוב זה ילדים, כי כפי שאמרו, בגלל שהנדירות, על פי רוב זה מתחיל בגיל קטן שרואים את זה.

אורי מקלב: אז ההורים והילד – אנחנו יכולים לחסוך ואנחנו מצווים לעשות את זה, ולשפר את המצב שלהם ולהביא אותם למקום הרבה יותר טוב.

אורי מקלב: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: בשם שר הבריאות תשיב השרה אורנה ברביבאי.

יעקב אשר: בבקשה.

אורנה ברביבאי: שלום, כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני כשרה תורנית אקריא את התשובה של שר הבריאות, שנמצא בחו"ל, אבל אני לא יכולה שלא להתייחס ליום האישה שאנחנו מציינים היום.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שכל עוד אנחנו מצויים בפער כל כך משמעותי בהקשרים של עבודה, של מיצוי, של היכולת להפגיש בין הפוטנציאל של 50% מהאוכלוסייה, נשים, לבין ההזדמנות שאנחנו לא מאפשרים לאותן נשים – אני חושבת שכל עוד זה מתקיים אז ליום האישה יש ערך.

אורנה ברביבאי: יהיה נפלא אם כחברה נצליח לייצר מציאות שבה לא נצטרך לציין את היום הזה משום שנהיה בשוויון מלא.

אורנה ברביבאי: כמי שממונה היום על תחום העבודה אני רואה את הפערים בכל היבט שהוא.

אורנה ברביבאי: אני מסתכלת על הקורונה כעל שיקוף של המציאות שבה אישה נמצאת.

אורנה ברביבאי: עם כל הקדמה, ב-2022, יש פער עצום במה שמצופה ממנה ומה שהיא מצפה מעצמה, גם בהקשרים התרבותיים ובאופן שבו החברה מטילה על הנשים לשאת בהמון המון המון תחומים שהם מעבר להגדרת הצורך במציאות שבה אנחנו נמצאים בכל מה שנוגע לשוויון.

אורנה ברביבאי: ואני מקווה שאנחנו נלך ונצמצם את הפערים גם בעתיד.

אורנה ברביבאי: לנו, כנשים שהגענו לתפקידים האלה, יש חובה עוד יותר גדולה, לא רק במה שאנחנו מייצגות עבורן כאיזה מסלול שעשינו בדרכנו אלא באופן שבו דווקא בצומתי ההשפעה, במקום שבו אנחנו מצויות, אנחנו צריכות לזהות את התחום הזה כנושא שמחייב טיפול ולפעול כל אחת במקום שבו היא נמצאת כדי לאפשר את פתיחת החסמים האלה בפני נשים בכל תחומי החיים.

אורנה ברביבאי: לעניין היום המיוחד לציון מחלות נדירות, אני משיבה כמובן בשם שר הבריאות.

אורנה ברביבאי: לפני כשבוע צוין ברחבי העולם יום המחלות הנדירות.

אורנה ברביבאי: ההגדרה המקובלת למחלה נדירה באיחוד האירופי היא מחלה אשר פוגעת בפחות מחמישה אנשים מכל 10,000 איש.

אורנה ברביבאי: מספרן הכולל של המחלות הנדירות הוא רב ולכן יחדיו הן פוגעות בנתח משמעותי מכלל האוכלוסייה, סדר גודל כ-7%.

אורנה ברביבאי: הרבה מאוד.

אורנה ברביבאי: אני חשבתי שאם הן נדירות אז הן הרבה פחות, אבל זה הנתון שמשרד הבריאות שם.

אורנה ברביבאי: משרד הבריאות מצוי בעיצומו של תהליך להקמת רישום לאומי למחלות נדירות, שיאפשר קבלת מידע לגבי מספר החולים בכל מחלה ומחלה בישראל, ניטור התחלואה, הערכת הצורך בשירותי רפואה מתאימים, תיעוד סיבוכי תחלואה וסיוע למחקר.

אורנה ברביבאי: החזון שצריך להיות לנגד עינינו הוא להפוך את המחלות הנדירות לנדירות עוד יותר.

אורנה ברביבאי: זאת ניתן לעשות על ידי מניעה מחד גיסא ומתן מרפא לחולים הקיימים מאידך גיסא.

אורנה ברביבאי: שר הבריאות מציין מספר תחומים שבהם עסק המשרד לאחרונה.

אורנה ברביבאי: בשנים האחרונות הכיר המשרד בארבעה מרכזים מקצועיים ייחודיים למחלות נדירות: מרכז רפואי העמק בעפולה, מרכז רפואי סורוקה בבאר שבע, מרכז רפואי שיבא תל השומר ברמת גן ומרכז רפואי על שם אידית וולפסון בחולון.

אורנה ברביבאי: המרכזים, אשר נפתחו בפריסה ארצית, מהווים בית לחולים ומשפחותיהם ומספקים מענה אנושי, מקצועי, עדכני ולא פחות חשוב, נגיש, לחולים ולמשפחותיהם.

אורנה ברביבאי: כל זאת, כמובן, בנוסף ומבלי לפגוע במרכזים המצוינים הקיימים ברחבי הארץ למחלות הספציפיות השונות.

אורנה ברביבאי: דרך מנגנון סל הבריאות הוגדלה היכולת לטפל במחלות הנדירות לאורך השנים והוספו תרופות שונות למחלות נדירות בעלות של מיליוני דולרים.

אורנה ברביבאי: בתחום הגנטי קיימת תוכנית רבת שנים לאיתור זוגות נשאים למחלות גנטיות שונות ורבות, כל זאת כדי להציע להם בירור לפני או במהלך ההיריון, וכך למנוע לידתו של תינוק חולה במחלה גנטית קשה.

אורנה ברביבאי: השנה נוספו עוד עשר מחלות חדשות לסל בדיקות הסקר הגנטיות.

אורנה ברביבאי: מדובר בתוכנית ייחודית, שאינה קיימת במדינות אחרות בסל הבריאות הממלכתי.

אורנה ברביבאי: בנוסף, במסגרת פרויקט לאומי בשם "בייבי במבי", כל היחידות לטיפול נמרץ ביילודים ופגים בכל בתי החולים בישראל משתתפות בפרויקט של משרד הבריאות שבמסגרתו תינוקות החשודים כלוקים במחלה גנטית עוברים בדיקה גנטית מקיפה.

אורנה ברביבאי: בשנה האחרונה קיים משרד הבריאות שלושה מפגשים של שיתוף הציבור.

אורנה ברביבאי: הראשון, לחולים במחלות נדירות; השני, להורים לילדים החולים במחלות נדירות; השלישי, עם האחראים לנושא בקופות החולים השונות.

אורנה ברביבאי: מפגשים אלו הביאו לפעילות לטובת מטופלים כדוגמת מינוי אחראי לנושא בכל קופת חולים, הגברת תחום ההדרכה והלמידה לרופאים ומטפלים, וגם המלצות לשיפור בתחום הביורוקרטיה.

אורנה ברביבאי: באשר לשותפות עם משרדי ממשלה נוספים, במשרד הרווחה ממשיכים לקדם ולפתח את תחום מעונות היום השיקומיים.

אורנה ברביבאי: השנה נפתחו 154 מעונות.

אורנה ברביבאי: בנוסף, פועלים בשיתוף פעולה עם המוסד לביטוח הלאומי לטיפול בנושא שינוי ההתייחסות למחלות נדירות בקצבת ילד נכה.

אורנה ברביבאי: לסיום, משרד הבריאות מקווה לקדם עוד השנה את הרשם למחלות נדירות וכן להוסיף את המחלות הנדירות לרשימת המחלות הקשות המוגדרות בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אורנה ברביבאי: במחצית השנייה של השנה יש כוונה לארגן במשרד הבריאות כנס לטובת המטפלים בחולים ומשפחות עם מחלות נדירות.

אורנה ברביבאי: משרד הבריאות ימשיך להירתם ברצון לכל יוזמה נוספת לקידום הנושא.

אורנה ברביבאי: תודה רבה ובריאות לכולם.

יעקב אשר: אני חושב שאולי היה גם דבר שצריך לעשות, יגיד את זה משרד הבריאות אבל גם הממשלה אולי יכולה: מאחר שמדובר במחלות נדירות אז גם הידע הוא לא רב.

אורנה ברביבאי: נכון.

יעקב אשר: אז צריך לעשות איזשהם שיתופי פעולה בין-לאומיים.

אורנה ברביבאי: אני מניחה שזה קיים, אבל אני לא יודעת להשיב לך על זה.

אורנה ברביבאי: אעביר את המסר.

יעקב אשר: תודה רבה לשרה.

אוסאמה סעדי: מברוכ.

אוסאמה סעדי: מברוכ.

יעקב אשר: עליך נאמר:

יעקב אשר: דברים שרואים מכאן לא רואים כשאני יושב לידך.

אוסאמה סעדי: עכשיו נכנסתי למליאה, אדוני היושב-ראש, ולא בגלל שלא רציתי להיות במליאה, אלא בגלל שאנחנו עסוקים בוועדות בזמן מליאה.

אוסאמה סעדי: [מס' מ/1440; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 59; נספחות.

אוסאמה סעדי: ]

יעקב אשר: ברשותך, חבר הכנסת סעדי, נעבור לסעיף הבא בסדר-היום.

יעקב אשר: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת מיכאל ביטון להציג את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 130), התשפ"ב–2022, בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

ועדת הכלכלה): אדוני היושב-ראש, מברוכ, גם אני מוסיף לך.

ועדת הכלכלה): מברוכ.

יעקב אשר: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

ועדת הכלכלה): יעקב אשר, אתה יודע איך אומרים במרוקאית אשר?

יעקב אשר: לא.

ועדת הכלכלה): אשר במרוקאית זה מסעוד.

ועדת הכלכלה): אשר זה בר מזל, אז אתה מסעוד במרוקאית, שתדע את זה.

ועדת הכלכלה): מבורך אתה.

יעקב אשר: תודה רבה על האיחולים.

ועדת הכלכלה): באשר ליום המיוחד הזה - - -

משה ארבל: מטעם ש"ס, סגן היושב-ראש?

משה ארבל: שאני אבין.

משה ארבל: אין לי בעיה, רק לפרגן.

יעקב אשר: אם זה מסעוד, זה חייב להיות מטעם ש"ס.

ועדת הכלכלה): יש הרבה ילדים שלסבא קראו מסעוד והנכד נקרא אשר.

יעקב אשר: שם המשפחה שלי זה דבר טוב בגלל שזה יכול להיות של כל העדות.

ועדת הכלכלה): יפה.

יעקב אשר: אני שמח שיש כאלה שטועים, שחושבים שאני כזה ויש כאלה מהצד השני שחושבים שאני כזה, וזה מצוין, כי בסוף זה הכול.

ועדת הכלכלה): יפה.

ועדת הכלכלה): אנחנו ביום מיוחד שעוסק במעמד האישה בישראל ובעולם והרבה מדברים על זה, נשים בישראל השיגו הישגים חסרי תקדים.

ועדת הכלכלה): זכינו לכך שהייתה ראשת ממשלה ישראלית – הקדימה את זמנה, גולדה מאיר – וזכינו שיש לנו שרות ושיש לנו נשיאת בית משפט עליון.

ועדת הכלכלה): אחוז חברות הכנסת עוד לא הגיע ל-51%, אבל לפעמים הוא 30% ו-40%.

ועדת הכלכלה): במגזר העסקי אנחנו גם רואים התקדמות של הדבר הזה.

ועדת הכלכלה): בשכר הנשים ביחס לגברים שעובדים איתן זה פחות.

ועדת הכלכלה): אבל יש נושא שדווקא לא הצלחנו בו וזה נשים בשלטון המקומי.

ועדת הכלכלה): אתה היית ראש עיר, ואני הייתי, ויש 266 רשויות מקומיות.

ועדת הכלכלה): מספר הנשים שהן ראשי ערים הוא נמוך, זה באזור עשר נשים, ובחישוב מהיר זה 5% מהאירוע.

ועדת הכלכלה): ותראה, בכנסת 30%–40% יכולות להיות נשים, ובשלטון המקומי פחות.

ועדת הכלכלה): אבל יש אישה אחת, טל אוחנה, ראשת העיר של ירוחם, היום קיבלתי סרטון שהיא התארסה.

ועדת הכלכלה): זכתה והתארסה.

יעקב אשר: נאחל לה מכאן מזל טוב.

ועדת הכלכלה): התארסה ראשת העיר, והקדוש ברוך הוא יברך אותה גם בנישואים בקרוב וגם בהקמת משפחה.

ועדת הכלכלה): לא היה לה זמן לדייטים בגלל התפקידים שהיא נשאה בהם.

יעקב אשר: אני מצטרף לברכות.

ועדת הכלכלה): אתה מכיר אותה?

יעקב אשר: מכיר ומוקיר.

ועדת הכלכלה): יפה מאוד.

ועדת הכלכלה): היא גם דאגה להמשיך את השותפות שלנו, מה שאנחנו מאמינים בירוחם, של קואליציה רחבה, כולם ביחד.

יעקב אשר: נכון.

ועדת הכלכלה): ועכשיו לעצם החוק.

ועדת הכלכלה): אני לא רוצה להקריא את ההקראה אבל הוא ארוך.

ועדת הכלכלה): אגיד לכם בתמצית מה זה החוק הזה, בפשטות.

ועדת הכלכלה): העולם זז לרכבים אוטונומיים.

ועדת הכלכלה): יש כבר חברות שמסוגלות להביא רכב שנוסע בכביש לבד, בלי נהג.

ועדת הכלכלה): זאת הרמה הגבוהה ביותר בעצמאות של רכב.

ועדת הכלכלה): יש מעט מדינות שהגדירו את התנאים להפעלת הרכבים הללו.

ועדת הכלכלה): אנחנו פורצי דרך, עשינו דיונים בוועדת הכלכלה על האישור הראשון לכמה חברות, לשים כ-500 רכבים אוטונומיים בישראל, כשהניסוי יכלול את האפשרות שהרכבים האלה יסיעו נוסעים והם יהוו בעצם מוניות נוספות.

ועדת הכלכלה): הדבר הזה עלול לפגוע בקניין ובזכויות של בעלי מוניות שהלכו וקנו רישיון למונית ב-200,000 שקל, ולכן סיכמנו שכל כניסה של המכוניות האלה תהיה באותו מעמד של מונית, וגם חיברנו בין הדור הוותיק של נהגי המוניות והרישיונות שלהם לדור היזמים החדש, שיאפשר לרכבים האוטונומיים לפעול ולנסוע ברחבי ישראל.

ועדת הכלכלה): ההחלטה הזאת שרכבים ייסעו בכבישים ללא נהג היא דרמטית.

ועדת הכלכלה): תחשוב: איפה הוא עוצר?

ועדת הכלכלה): איפה הוא מוריד נוסעים?

ועדת הכלכלה): מה קורה אם הוא בתאונה?

ועדת הכלכלה): מה קורה אם הוא נתקע בכביש?

ועדת הכלכלה): למי מתקשרים?

ועדת הכלכלה): איך יוצרים את הקשר?

ועדת הכלכלה): כל השאלות האלה נדונו בוועדה.

ועדת הכלכלה): שיפרנו את החוק, עשינו אותו טוב יותר.

ועדת הכלכלה): ועשינו עוד משהו: בדרך כלל, היושב-ראש, עושים חוק ואז מחכים לתקנות, אבל אז היינו מפספסים שישראל תהיה ראשונה בעולם – לא ראשונה אבל מהראשונות בעולם – שמאפשרת לרכבים אוטונומיים להסתובב בכבישים, ולכן בגוף החוק כבר שמנו את התקנות שמאפשרות הפעלה.

ועדת הכלכלה): לכן, ברגע שהצבענו ואישרנו את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית, אנחנו בעצם מאפשרים את הפיילוט והניסוי הזה.

ועדת הכלכלה): יש חברות ישראליות שהן גאווה, ואני לא אנקוב בשמות, שפועלות כאן ופועלות בעולם והן מובילות בעולם ברכבים אוטונומיים.

ועדת הכלכלה): אנחנו מאחלים גם למשרד התחבורה בהצלחה, גם לחבר הכנסת בועז טופורובסקי, יושב-ראש ועדת המשנה לבטיחות בדרכים, שנותן את הדגש בכלל בסוגיות של בטיחות בדרכים, אבל גם ברכבים אוטונומיים ובשימוש בטכנולוגיה להצלת חיים בכבישים, ומאחלים ליזמים שנראה בשנה הקרובה את הרכבים הללו ברחבי המדינה, שזה פלא אמיתי, ומשם רק נלך ונתפתח.

ועדת הכלכלה): אז קראנו לזה בוועדה "ואף על פי כן נוע תנועו", הרכבים האוטונומיים בכבישי ישראל.

ועדת הכלכלה): תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב אשר: תודה על הברכות ותודה על הדברים.

יעקב אשר: להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות: קבוצת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן.

יעקב אשר: קבוצת ש"ס – חברי הכנסת יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו, יוסף טייב.

יעקב אשר: קבוצת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר, יצחק פינדרוס.

יעקב אשר: קבוצת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

יעקב אשר: נימוקים להסתייגויות: מי הגיש מחברי הכנסת?

יעקב אשר: משה ארבל – לא נמצא.

יעקב אשר: אורי מקלב, בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך בסך הכול 30 דקות, אבל יש כאן מחלוקת על מנהגים, האם לעשות חמש דקות כל - - -

אורי מקלב: אז נעשה פשרה ולא נאריך כל כך הרבה, אפילו שיש בקשות בתוך הבית הזה להאריך בדברים ממי שנמצא פה בגלל סיבות אחרות, ואתה ודאי מכיר אותן, בגלל חוק האזרחות.

אורי מקלב: אז יש כאן - - -

יעקב אשר: זה שני הצדדים.

סמי אבו שחאדה: יש לך 30 דקות על פרשת השבוע.

סמי אבו שחאדה: נלמד משהו.

אורי מקלב: אתה יודע כמה פרשות השבוע יש?

סמי אבו שחאדה: בוא נשמע, בוא נלמד.

אורי מקלב: כל יום יש כאן כמה פרשות.

אורי מקלב: אין פרשות – יש כאן פרשה יומית, פרשה שעתית, לא פרשת שבוע.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, אנחנו נמצאים לקראת היום האחרון, שהוא מחר, לקראת סיכום מושב ארוך של כמעט חצי שנה או קרוב לחצי שנה, ואומנם האירועים האחרונים בין רוסיה לבין אוקראינה מסיטים את תשומת ליבנו אבל אנחנו כן מחויבים גם בזמן של חשבון הנפש, ולעשות סיכומים: מה איתנו, איך אנחנו מתפקדים, מה עשינו, מה עשו לנו, כל אחד במסגרת התפקיד שלו.

אורי מקלב: אני חושב שהגענו למצב הזה, לסיום, עם דברים מהותיים מאוד שמדאיגים מאוד את אזרחי מדינת ישראל, ודאי קודם כול בחלק של עליית מחירים ויוקר המחיה, שעלה מאוד ומשפיע מאוד.

אורי מקלב: לא לפני הרבה זמן, לפני חודשיים-שלושה, כשהיינו בדיוני התקציב, הבטיחו לנו ארץ זבת חלב ודבש, הבטיחו שהתקציב הזה מיטיב עם אזרחי מדינת ישראל, שאין בו שום מיסוי, שלא מטילים שום דבר, שאין קנסות ואין מיסים ואין הטלות מס על הציבור.

אורי מקלב: הכול, איך הוא אומר, גן עדן.

אורי מקלב: הכול גן עדן.

אורי מקלב: ומה שהתברר בגן עדן הזה הוא שהדרך לגן עדן היא דרך הגיהינום, במקרה הזה, ואנשים מכל הבחינות – סבל רב, סבל רב של יוקר המחיה.

אורי מקלב: לאנשים היום אין ביטחון מחייתי, ביטחון כלכלי, הם לא יודעים מה ילד יום, וזה נמצא בדברים רבים בחיי היום-יום, כמובן ביוקר המחייה, והיום אנחנו כבר לקראת החגים, חג פורים וחג פסח, ו"מבשרים" לנו, במירכאות, על עליית המחירים הצפויה.

אורי מקלב: אין דבר - - -

יעקב אשר: אין יום שלא מבשרים על עוד נושא, אבל אתה יודע שהלחימה באוקראינה לקחה את הכותרות הראשיות מהדבר הזה.

אורי מקלב: אני פתחתי כך את דבריי, אתה היית עסוק שם עם המזכירה.

אורי מקלב: אמרתי שאנחנו היום עסוקים בחלק הזה, אבל אסור לנו לשכוח שזה מה שבאמת מעסיק.

אורי מקלב: יש לנו דאגה למה שקורה שם, אם אנחנו יותר משפיעים או פחות משפיעים.

אורי מקלב: אנחנו רק - - -

סמי אבו שחאדה: זה אמור להיות הפוך – המלחמה מוסיפה את כל הלחץ שהיה לפני זה - - - היא מעלה את כל המחירים.

סמי אבו שחאדה: התרומה שלה יכולה להיות - - -

אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים – ודאי שזה לא מבשר טוב מבחינה כלכלית וההשפעה על העולם.

אורי מקלב: כולנו יודעים שיש לדברים האלה – אנחנו עוד לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.

אורי מקלב: ואני חושב שהסטת תשומת הלב הזאת עומדת בעוכרינו.

אורי מקלב: אומנם ראש הממשלה נסע, ולא משנה העיתוי, אם זה היה לתועלת או לא – כל יום שעובר מוכיח שזה לא בדיוק היה לתועלת.

אורי מקלב: זה אולי היה רק לתועלת בשביל פוטין ברוסיה, שהוא קצת הסיט את תשומת הלב ועשה ניסיון כאילו שהוא מנסה בזמן הזה והוא המשיך רגיל.

אורי מקלב: אבל אולי זה השפיע, ואנחנו מוכנים גם לחיות את הספק.

אורי מקלב: אבל, לצערנו, בכל יום שעובר זה נראה שלא, וזה הזיק לנו ודאי מבחינות מסוימות.

אורי מקלב: אבל אני לא רוצה עכשיו לסטות מהנושא שאני רוצה לדבר עליו, שזה באמת חשבון נפש, מה אנחנו עשינו ומה פעלנו בחודשים האחרונים.

אורי מקלב: ואם אנחנו דנים על נושא התקציב, התקציב נוגע בהרבה מובנים: יוקר המחיה זה ברור, ולא לזרות חול בעיני הציבור שהבעיה היא עליית מחירים של חומרי הגלם וההובלות – זה גם מחירים.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שזה לא נגמר בזה.

אורי מקלב: הרבה יותר מהמרכיב של עליית המחירים האלה אנחנו חוזים.

אורי מקלב: יש לי בדיקה פשוטה; לא צריך להיות כלכלן וגם לא עם תואר בכלכלה כדי להבין שאם בכל רשתות השיווק מראות לך מאזנים שהם רווחיים מאוד, הכפלות של רווחים והרבה יותר מכך – זה לא היה הפער.

אורי מקלב: הרי בחשבון פשוט, במקום הוצאה של 100, בגלל יוקר המחיה זה היה צריך לעלות 110.

אורי מקלב: הרווחים לא היו צריכים לעלות, אלא פשוט היו צריכים רק לגלם או להעלות את המחיר, אבל איך יכול להיות שהרווח עולה?

אורי מקלב: אם הרווח עולה התשובה היא רק אחת, שיש עליית מחירים והעלייה מופקרת.

אורי מקלב: האווירה שנוצרה פה, הרקע לעליית המחירים – אין שום פחד להעלות מחירים.

אורי מקלב: באיחור, מתעוררים באיחור ושולחים מכתבים לראשי הענפים במשק: תעשו טובה, אל תעלו מחירים – אנחנו יודעים מה ההשפעה הזאת.

אורי מקלב: כוסות רוח למת משפיעות יותר מאשר מכתבים כאלה.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שהנושא הזה של יוקר המחירים זה לא בזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה מצב הבריאות.

אורי מקלב: תראו מה שקרה במצב הבריאות – בתי חולים, באיזו מצוקה כספית הם נמצאים, במתן השירותים.

אורי מקלב: אני באמת רוצה להתייחס.

אורי מקלב: קודם דיברנו על קופות החולים ודיברנו על המחלות הנדירות ושיש קשיים לקופות.

אורי מקלב: וכי בשאר הדברים כן הולך בקלות?

אורי מקלב: כל מי שחולה במחלות – כמה זמן צריכים לחכות לתור לרופא מקצועי, עם ילד ולא עם ילד?

אורי מקלב: הזמנים הם שישה חודשים, חמישה חודשים, ארבעה חודשים – זה השירות שאנחנו מקבלים, וזה במקרה הטוב, וגם זה אחרי ביורוקרטיה.

אורי מקלב: ואם אתה צריך עוד טופס 17, אתה צריך התחייבות, ואתה צריך גם תרופות, ואתה צריך דברים כאלה ובדיקות כאלה ובדיקות אחרות, אתה חי בתהליך ארוך מאוד, מייגע מאוד.

אורי מקלב: רמת השירותים נפגעת מסיבה – הם אומרים בפירוש למה רמת השירותים נפגעת: רמת השירותים נפגעת בגלל שהתקציבים, התקצוב, ההתייחסות הכלכלית וגם הביורוקרטית וההתנהלות של המשרדים, ומשרד הבריאות בראשם, לוקים בחסר מאוד גדול.

אורי מקלב: ונשים רגע את הקורונה בצד, נשים בצד את הדבר הזה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לדבר – שכחנו את ההתנהלות של הממשלה מתחילת דרכה בנושא הקורונה: מה זה הביא, מה הייתה ההתנהלות, איזה חוסר אחריות, איזו ציניות, איזה זלזול, מה הם ביקשו מאיתנו להכיל בנושא הזה.

אורי מקלב: זה שאנחנו היום נמצאים במצב טוב, אף אחד לא יכול להגיד – זה על אף הממשלה, זה לא בגלל הממשלה, זה על אף הממשלה.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום במצב יותר טוב, וזה נכון שאנחנו מייחלים ומתפללים שזה לא יחזור בצורה כזאת או אחרת, אבל אנחנו יודעים שאם חס וחלילה זה יגיע – אנחנו יודעים מה היה; אנחנו גם לא רואים שלומדים.

אורי מקלב: כשאדם יהיר, אנשים יהירים לא לומדים ויודעים את הכול, בכול הם מומחים, ויש להם ספרים על הכול, והם מבינים את הכול.

אורי מקלב: אנשים כאלה אף פעם לא מתקנים את עצמם, הם לא נמצאים בשלב הזה, הם לא יודעים לתקן את עצמם.

אורי מקלב: הם לא עושים רגע של חשבון נפש, והם עסוקים כל רגע בדברים אחרים, פחות במה שהם צריכים להתעסק בו, או שהם בורחים מהמציאות שיש פה ונוסעים לחוץ לארץ, נוסעים למקומות אחרים, וגם שם ההצלחה לא מזהירה.

אורי מקלב: וכשאנחנו מדברים על בתי החולים ואנחנו מעלים את זה, קואליציה ואופוזיציה – זה לא קשור לקואליציה ואופוזיציה; כולנו חשים, כולנו חווים את זה.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שהמחירים האלה, והשירות שאנחנו מקבלים, והטיפול שאנחנו מקבלים, לוקים בחסר.

יעקב אשר: שהרווחים של מינהל מקרקעי ישראל רק עולים - -

אורי מקלב: ושם זה טמון.

יעקב אשר: - - בעקבות עליית המחירים, אז השווי של המגרשים שהמדינה מוכרת ומקבלת כסף על זה, גם זה עולה, זאת אומרת, חוטא נשכר.

אורי מקלב: ואולי נגיד כבר שגם על עליית מחירים, חלק מהאוצר – לא אכפת לו, על עליית המחירים יש מיסים יותר גבוהים.

אורי מקלב: כמה זה מס ערך מוסף על סל שעולה 600 או על סל שעולה 400 שקל?

אורי מקלב: כמובן שאז יש מיסים, וההכנסה ממיסים גדלה, וזה בסדר, ואז בזה אולי אפשר לשלם על הבטחות קואליציונית כאלה ואחרות, שלא יודעים מה לעשות עם הכסף, כשאחרים נאנקים, ופוגעים בילדים, בשירותי רווחה ובעוד דברים – צמצומים, תראו בתמיכות כמה.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך שפעם היה נראה לי שזה סוג של בדיחה גרועה, שהממשלה לא באמת נאבקת בגנבת הרכבים.

אורי מקלב: חשבתי שזאת בדיחה, אבל מאז קצת חקרתי, והתברר, כשישבתי עם אנשים, שלא נותנים למשטרה ולא נותנים לאלה מספיק כלים.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: רכבים זה הדבר השני אחרי דירות בגובה המיסוי, ובסך הכול זה הכנסות של מיליארדי שקלים.

אורי מקלב: ברגע שיש גנבות רכב, צריך כלי רכב חדש; הרכב החדש מביא מיסים חדשים.

אורי מקלב: עכשיו תשאל אותי: אבל מי משלם את זה?

אורי מקלב: משלמים על גנבות הרכבים חברות הביטוח.

אורי מקלב: לרוב חברות הביטוח או לכולן יש חברות שהן לא בארץ, חברות-אם שהם מבוטחים שם.

אורי מקלב: אז הגלגל הזה – ולכן צריך להשקיע ככה.

יעקב אשר: העיקר שהאוצר נהנה.

אורי מקלב: הם נהנים מהדבר הזה, ואף אחד לא צריך, אז כן עושים איזה משהו, כאילו שקצת משקיעים.

אורי מקלב: דברו עם אנשים, עם גופי המקצוע – יגידו לך שהם בכלל לא, שאין להם משאבים אמיתיים לטפל בזה.

אורי מקלב: אנחנו רואים שסובלים מזה ואנחנו רואים שזה סימפטום כללי.

אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו לא צריכים להתייחס, ואני נמצא באופוזיציה, אנחנו נמצאים באופוזיציה.

אורי מקלב: אני חושב שהדריסה של המיעוט פה בולטת מאוד.

אורי מקלב: אנחנו היום נמצאים – היום מייסרים אותנו או מבקרים אותנו על כך שלא קמות ועדות.

אורי מקלב: יכול להיות שיש לנו דעות אחרות בעניין הזה גם כן, אבל בסופו של דבר אי-אפשר להתעלם.

אורי מקלב: האבסורדים שהיום אני שמעתי בוועדת החוקה, שהקימה ועדת משנה שלא קשורה אליה, שקשורה - - - ויושב-ראש הכנסת בא להשתתף בוועדת המשנה, שזה הרי דבר שלא – ממתי ועדת משנה זוכה לביקור של יושב-ראש הכנסת?

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: הוא בא שוב לבקר.

אורי מקלב: עכשיו מבקרים: אתם לא עושים, האופוזיציה לא מקיימת את ועדת העלייה במצב כזה קשה, במצב שיש מרחץ דמים וצריכים לעלות לכאן, לארץ.

אורי מקלב: זה המקום לציין, אדוני היושב-ראש וחבריי חברי הכנסת, אמרו לי: אתה כאן מתווכח ככה, ושם בחוץ לארץ מי דואג לאנשים באומן, בקייב, שיבואו לארץ?

אורי מקלב: מי?

אורי מקלב: אני מכיר אותם מקרוב, את אלה - - -

יעקב אשר: נכון.

אורי מקלב: הם עסוקים יומם ולילה במסירות, בסיכון עצמי, בהשקעה, ביצירתיות שאין כמוה, נסעו לשם כדי לשחרר, להביא יתומים, להביא ילדים, להביא זקנים; לא מסתכלים לא על צבע כיפה, לא על צבע הבגד, על שום דבר – יהודי באשר הוא יהודי, וגם כל מי שגם הצטרף.

אורי מקלב: עושים ומייסרים אותנו.

אורי מקלב: אני רוצה לספר לכם שהאנשים קשי היום שאתם פוגעים בהם, האברכים האלה – מגבית אדירה לוקחים מכל אחד.

אורי מקלב: משפחות שצריכות להתמודד בחיי היום-יום נותנות עכשיו, תורמות כדי לעזור לאותם ארגונים, כדי להצליח במאבק הזה, אז מייסרים אותנו?

אורי מקלב: אז מה אתם צריכים לעשות?

אורי מקלב: מה אנחנו מבקשים בשביל להקים את ועדת הקליטה או להקים ועדה אחרת?

אורי מקלב: בסך הכול להחזיר את מה שאתם עשקתם מאיתנו, שזה אי-שוויוניות יחסית, אני אומר, יחסית, בין הקואליציה לאופוזיציה.

אורי מקלב: תראה איך שאתם כאן עומדים על קול אחד.

אורי מקלב: נתנו לכם בוודאי – כל חבר בוועדה הוא הרבה יותר מהאחוז הזה שיש לכם בין הקואליציה לאופוזיציה, ועם כל זה יש לכם תיאבון גדול ואין לכם שום מעצורים בעניין הזה לקחת הפרשים של שניים.

אורי מקלב: ואחרי זה עוד באים לייסר אותנו?

אורי מקלב: אבל לא בזה נגמרות הנקודות שלכם.

אורי מקלב: מלחמת ההישרדות שלך עולה לאזרחי ישראל הרבה הרבה כסף.

אורי מקלב: כשלכל אחד יש זכות לתבוע את מה שהוא רוצה והוא מקבל את מה שהוא רוצה – אני מבין שמסתובבים כאן מסביבי ומבקשים שאני זהו, אז אני אתכנס לסיום.

אורי מקלב: אתה רוצה להגיד שעברו כבר 20 דקות?

יעקב אשר: לא, לא, עכשיו – אני נותן עשר, עשר, עשר.

אורי מקלב: אה, עשר.

אורי מקלב: אז אני ככה אקח באמצע משהו ואני אתחיל לסיים.

אורי מקלב: אני פשוט מתרגל את המחשב.

אורי מקלב: בסדר גמור, מאה אחוז.

אורי מקלב: כשאנחנו רואים שתפקידים ניתנים לחבר כנסת שפעם מצביע לא כמו הקואליציה, מקבל תפקידים שאחרים חושקים בהם, וצריך בשביל זה ניסיון רב, וצריך בזה הרבה השקעה, והם מקבלים את זה בקלות – זה לא נקרא שחיתות שלטונית?

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: זה לפי התאמה או לא לפי התאמה?

אורי מקלב: ואנחנו שומעים למי הציעו ומה הציעו, ואפשר לשמוע.

אורי מקלב: יש לנו חבר כנסת חדש שנכנס, חבר הכנסת אבידר, ואפשר לשמוע ממנו קצת מה הגלגולים, מה הביא אותו לכאן, כדי שאנחנו באמת נגיד בתוך, בפנים, איך העסק מתנהל.

אורי מקלב: זה מדאיג אותנו.

אורי מקלב: חובתנו לבוא לכאן, להגיד, להכריז על זה ולזעוק על זה, ואנחנו נגיד: תחזרו בכם מכל ההתנהגות הזאת.

אורי מקלב: כשהתנהגות אחת גוררת התנהגות שנייה, זה לא רק דבר אחד.

אורי מקלב: ועכשיו אני ודאי צריך להגיע גם לכל הפגיעה בצביון היהודי של מדינת ישראל.

אורי מקלב: ההרס שאתם עושים בחודשים המעטים שאתם בשלטון הוא הרס שלא היה כמוהו.

אורי מקלב: באטרף של דריסה ושל מהפך – לעקור כל דבר קיים בשורשים שלנו, במסורת שלנו, ודאי לא ברצון העם.

אורי מקלב: העם – המדינה ברובה מסורתית, ודאי המפלגה של מי שעומד בראש המשרד לשירותי דת, שהוא נבחר על ידי קולות – ודאי שהוא לקח אותם במרמה לפי ההתנהלות הזאת.

אורי מקלב: ולא נח ולרגע לא שקט.

אורי מקלב: איך עוד הוא פוגע?

אורי מקלב: המעבר שלו בין הרפורמים הוא מעבר – הוא כבר צעד וחצי שם.

אורי מקלב: עוד הרבה יותר גרוע כשהוא עושה את זה, והוא עוד מצטדק שהוא עושה רק לטובה.

אורי מקלב: וכל מה שמוכיחים, כל מי שנמצא – ואני לא ארחיב כאן את הדיבור בכל הנושא כדי לראות כמה זה היה פוגעני, כמה הדבר הזה הרס לדורות, שאי-אפשר, מעוות שלא יכול לתקון, בדברים שהם הבסיס וחוזק קיומנו, בדברים האלה שנוגעים בשורשים.

אורי מקלב: את אבני היסוד האלה מערערים בחוסר אחריות, בחוסר ידע, ביהירות שאין כמוה, בדורסנות שאין כמוה.

אורי מקלב: אני יודע הכול.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את הכול.

אורי מקלב: זריית חול בעיני הציבור.

אורי מקלב: עברנו בחוק, זה היה בחוק הכשרות – באיזה עזות מצח לבוא ולהגיד: תשמע, הקטע הזה של שלושה רבנים שייתנו – אני מביא את זה כדוגמה – ועדת כשרות של שלושה רבנים זה רק שמתי עז, כי אני רוצה לראות אם ירצו, ירצו.

אורי מקלב: אני לא עומד בזה – ככה אמרו לרבנים, ככה אמרו לנו, ותראה איך שזה נשאר בחוק.

אורי מקלב: מלכתחילה לא חשבו.

אורי מקלב: הכול נמצא ברמייה.

אורי מקלב: אני לא יודע איזו יושרה ציבורית, איך אפשר.

אורי מקלב: אנשים שנבחרו, אנשים צריכים להיות עם מינימום של יושרה ציבורית.

אורי מקלב: הם לא עומדים, הם לא עומדים בזה והם לא עקביים בזה, ולכן יכולים לפגוע בכול.

אורי מקלב: אנחנו רואים את הכותל המערבי, את הניסיונות לפגוע.

אורי מקלב: הרי שם זה המקום המאחד את עם ישראל.

אורי מקלב: כל הזמן מדברים איתנו על אחדות – המקום שבאמת מאחד.

אורי מקלב: זה לא לציבור החרדי או לציבור אחר; לכל עם ישראל, המקום שהוא באמת – הרגעים המרגשים שיש לאומה, שהם הרגעים שמחזקים ומקשרים את האומה, נמצאים שם.

אורי מקלב: ובאיזה דורסנות, באיזה צרות עין באים ובכוח מנסים גם שם את האחדות – לבוא ולהפוך את זה לזירת היאבקות, לזירה של פירוד, לזירה ששם מוציאים את כל הרוע, ולבוא לתבוע את חלקנו, בטל בשישים ולא בטל בשישים.

אורי מקלב: ראינו רק ביום שישי האחרון – נמצא כאן חבר הכנסת פינדרוס, שבאמת פעל בעניין הזה – לראות את 10,000 הנשים, בנות שנמצאות בשקט, בשלווה, באיזו רגישות, באיזו צניעות, באיזו ערגה, נמצאות מול 100 חוליגנים.

אורי מקלב: על זה מתסיסים את כל המדינה, על זה עושים את הקיטוב בתוך העם?

אורי מקלב: אלה דברים שגם 30 דקות אני חושב שלא היו מספיקות לי, אבל מכיוון שאני מבין שחבריי מבקשים בעניין הזה קצת להתכנס לזמן, אז אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה.

אורי מקלב: ואם אנחנו נמצאים עכשיו בסיום מושב, סיום המושב הזה לא החמיא לקואליציה.

אורי מקלב: הקואליציה באמת נמצאת במאבק הישרדות.

אורי מקלב: אני רק יכול להגיד דבר אחד: שמי שכן הצליח בתקופה הזאת – ואני רוצה לסיים עם זה – זו האופוזיציה.

אורי מקלב: האופוזיציה גילתה חריצות, עקביות, אחריות, דבקות במטרה.

אורי מקלב: עם המצב שאנחנו הוצאנו החוצה, לא נרתענו ולא פחדנו להעלות את הדברים.

אורי מקלב: היינו צריכים הצבעות שאולי הציבור בהתחלה לא הבין וחוקים מסוימים, אבל הצלחנו להציף החוצה את התנהלות הממשלה הזאת.

אורי מקלב: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יעקב אשר: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך 30 דקות – לבחירתך.

קריאה: - - -

יעקב אשר: כן, אמרת חצי ועמדת בדיוק בחצי.

יעקב אשר: רבע שעה.

יעקב אשר: הרב פינדרוס התנדב לחמש דקות, אז נתחיל עם חמש.

יעקב אשר: מקסימום – תקבל עוד חמש.

יעקב אשר: אין בעיה.

יצחק פינדרוס: אני אשתדל לקצר.

יצחק פינדרוס: במסגרת של הסכמות אני משתדל לקצר.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, ברכותיי בשבתך כסגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק פינדרוס: אני מאחל לך הרבה הצלחה ולהרבות כבוד שמיים.

יצחק פינדרוס: לפני שאני אתחיל לדבר על הנושא שאני רוצה לדבר עליו – אני רואה כאן את סגן יושב-ראש הקואליציה בועז טופורובסקי.

יצחק פינדרוס: עכשיו, בועז, יש דברים טובים שאתה עושה.

יצחק פינדרוס: אבל יש דברים – שאתה מכריח אותי להגן על הדמוקרטיה.

יצחק פינדרוס: אתה מבין לאן הגעת?

יצחק פינדרוס: אתה מבין לאן השיח כאן מדרדר אותנו?

יצחק פינדרוס: אתה מכריח אותי לעמוד כאן כאיש יהדות התורה ולהגן על המוסד הדמוקרטי.

יצחק פינדרוס: אתה יודע, לבוא בסיטואציה ולחטוף הצבעה במסגרת של משא ומתן להגיע להסדרים, זה בטח לא יוצר אמון.

יצחק פינדרוס: והתוצאה של זה – תשים לב לזה, כסגן יושב-ראש הקואליציה – התוצאה של זה בסוף זה איפה שהיינו בחודשיים האחרונים: שבסוף הקואליציה לא הצליחה להעביר פה חוקים.

יצחק פינדרוס: אנחנו כבר חודשיים וחצי, שלושה חודשים – לא האופוזיציה, הקואליציה לא הצליחה להעביר חוקים.

יצחק פינדרוס: תספור, אני חושב שיש יותר חוקים שהאופוזיציה הצליחה.

יצחק פינדרוס: ואני מציע לך לקחת את זה לתשומת ליבך בלי כל קשר.

יצחק פינדרוס: אתה יודע, זה סוג פעולה כזאת - - -

יעקב אשר: מה שהיה מעניין - - -

יצחק פינדרוס: אני ראיתי בסרטון מה שהיה אתמול, זאת תופעה שאתה יודע – לא מוכרת.

יצחק פינדרוס: לא מוכרת.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: היה שם משהו אחד מאוד מעניין.

יעקב אשר: הבנתי שהוא אמר "פה אחד", אני הבנתי.

יעקב אשר: אבל זה שאתה שואל "מי נגד" – אתה רואה שאתה לבד, איך יהיה נגד?

בועז טופורובסקי: ויכוח עם עצמי, זה משהו - - -

יעקב אשר: "פיצול אישיות" קוראים לזה בעברית.

יצחק פינדרוס: אבל אני רוצה לגשת לעניין שעליו רציתי לדבר.

יצחק פינדרוס: אני באמת מברך את מיכאל, שהביא את החוק הזה.

יצחק פינדרוס: אני חושב שהוא חשוב.

יצחק פינדרוס: הוא נותן באמת – איפה שמדינת ישראל נמצאת בנושא של הרכבים האוטונומיים.

יצחק פינדרוס: אבל זה מביא אותי לעוד נושא, שאני חושב שהוא נורא נורא קריטי, ואני שמח שגם שרת הכלכלה נמצאת כאן.

יצחק פינדרוס: מדינת ישראל גבתה בחודשיים האחרונים 22 מיליארד שקל מיסים עודף.

יצחק פינדרוס: זה אירוע.

יצחק פינדרוס: זה לא אירוע שאפשר להתעלם ממנו.

יצחק פינדרוס: 22 מיליארד שקל מיסים עודף.

יצחק פינדרוס: לא גירעון, לא פחות, לא יותר – 22 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: עכשיו בואו נסבר את האוזן.

יצחק פינדרוס: אם אנחנו מורידים ממע"מ 1%, זה 1.6 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: 2% זה 3.2 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: כשאתה גובה עודף מיסים ואתה בא לפה פעם אחר פעם ומסביר שיש בעיה, אי-אפשר להעלות את שכר המינימום – הבנתי.

יצחק פינדרוס: אי-אפשר להוריד את מחירי הדלק בגלל שזה משהו כלל-עולמי – הבנתי.

יצחק פינדרוס: אבל יש משהו שאתה שולט עליו ואתה יכול – לא בתכנון לעתיד, כרגע, במיסים שגבית יותר – יכול להוריד 2% במע"מ, יכול הוריד 2% במס הכנסה.

יצחק פינדרוס: זה אפילו לפי התחשיב הכי מחמיר לא יעבור 6 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: במקום זה אתם מעסיקים פה את ועדת כלכלה, את ועדת כספים, בכל מיני רעיונות, הזויים אחד יותר מהשני.

יצחק פינדרוס: אתם רוצים להקל על המעסיקים?

יצחק פינדרוס: אתם רוצים להקל על התעשייה, שבאים וצועקים בצדק?

יצחק פינדרוס: רק תוותרו על התוספת במיסים על העלאת מחיר, על ה-50% על הדלקים.

יצחק פינדרוס: רק תוותרו על התוספת, עזבו.

יצחק פינדרוס: עד שישה שקלים תגבו 50%, מעל זה אל תגבו מס.

יצחק פינדרוס: מה יקרה?

יצחק פינדרוס: הרי אתם לא מעודדים שימוש בדלק כי הדלק עולה בין כה וכה.

יצחק פינדרוס: המלחמה העולמית עשתה לכם את העבודה.

יצחק פינדרוס: למה לא קצת, טיפ-טיפה?

יצחק פינדרוס: אין ממשלה פה שיכולה לחשוב טיפ-טיפה על האזרחים?

יצחק פינדרוס: תורידו 2% במיסים.

יצחק פינדרוס: היה פה נפתלי בנט, ראש הממשלה – אני חושב שלפי התקנות צריך לקרוא לו ראש הממשלה – אמר ללכת על תוכנית סינגפור.

יצחק פינדרוס: יש לכם את זה מול הידיים, זו לא תוכנית תיאורטית.

יצחק פינדרוס: אתם יכולים כרגע לקחת את הכנסות ינואר, לקחת את ההכנסות פברואר, להוריד 2% במס הכנסה, 2% במע"מ, לא לגבות מיסי יתר לתעשייה על כל מה שעלה בגלל עליות המחירים – ואתם מייצרים מצב אחר בשוק.

יצחק פינדרוס: אתם מורידים מייד את יוקר המחיה, אתם לא עושים משהו תיאורטי – משהו מעשי.

יצחק פינדרוס: בואו, אתם כקואליציה תחשבו על זה, תפתחו את העיניים, תראו לאן הבאתם אותנו.

יצחק פינדרוס: זה דבר שאתם יכולים לעשות אותו מחר בבוקר.

יצחק פינדרוס: ובמקום שאין שום חשיבה יצירתית ובאים עם תוכנית הזויה לגמרי, הזויה לגמרי, שהולכת להיות נדונה עכשיו בוועדת כספים ולהשבית את ועדת הכספים, היא הולכת להיות נדונה בוועדת כלכלה, היא הולכת להיות נדונה אצל אפרת רייטן בוועדת העבודה והרווחה.

יצחק פינדרוס: היא בזבוז זמן משווע, כשאתם יכולים לבוא עם תוכנית פשוטה, ברורה ולעשות את הפעולה הפשוטה ביותר למען אזרחי ישראל.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

יעקב אשר: להצעה זו היו בקשות רשות דיבור.

יעקב אשר: אני מסתכל על הנוכחים, אז אני רואה פה את אוסאמה סעדי.

יעקב אשר: בקשות דיבור, אתה ביקשת?

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

אוסאמה סעדי: תודה, כבוד היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: בהצלחה, מברוכ.

אוסאמה סעדי: בטוח שתמלא את התפקיד הזה בהצלחה יתרה, כפי שאני מכיר אותך מוועדת החוקה, כשהיית יושב-ראש ועדה והייתי חבר ועבדנו בשיתוף פעולה וקידמנו הרבה דברים.

אוסאמה סעדי: אז בהצלחה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אני מוריד את המחמאות מהזמן.

אוסאמה סעדי: תודה, תודה.

אוסאמה סעדי: לפני שאני אתייחס להצעת החוק, אני רוצה לדבר בערבית.

אוסאמה סעדי: וכדי שלא תגידו מה, על מה ועל מו ועל זה, אז אני כבר אומר שאני הולך לדבר על ההסכמות וההבנות שהגעתי אליהן עם משרד הבריאות בכל מה שקשור לבוגרי הסיעוד שעשו השלמה באוניברסיטאות והם צריכים להירשם לבחינה הקרובה באפריל.

אוסאמה סעדי: מהבוקר אני מוצף בטלפונים, בווטסאפים, בהודעות, ורוצים תשובות לגבי איך נרשמים, מה נרשמים, מה הם צריכים לעשות.

אוסאמה סעדי: אז אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אנצל את המעמד הזה ואני אדבר בערבית ואני מקווה שאני אספק תשובות על השאלות של כל הבוגרים והבוגרות.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על מאות.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם:).

יעקב אשר: איך אומרים בערבית להתכנס לסיכום?

אוסאמה סעדי: אני מסיים, אדוני.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם:).

יעקב אשר: נא לסיים, בבקשה.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם:).

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אני לא כל כך הבנתי, אבל עם רוח הדברים אני מסכים.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: עוד בקשות רשות דיבור שביקשו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וחבר הכנסת כסיף גם כן.

יעקב אשר: אני הולך לפי הסדר שרשום לי כאן.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד סגן היושב-ראש, ברכות.

יעקב אשר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שתצליח להביא אותנו לדיונים יותר פוריים, יותר ענייניים ויותר שקטים.

עאידה תומא סלימאן: המליאה תוססת בתקופה האחרונה.

עאידה תומא סלימאן: האמת – המליאה תהיה יותר שקטה בעוד יומיים.

עאידה תומא סלימאן: כשכולנו נצא לפגרה יהיה שקט פה.

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק מדפדפת בפייסבוק, ואני רואה בדיוק עכשיו סטטוס של אישה יקרה שאני מכירה מקרוב, שהיום ביקרה במשרד הפנים.

עאידה תומא סלימאן: היא ניסתה לעזור לאדם פלסטיני שבינתיים מתאזרח.

עאידה תומא סלימאן: יש לו אזרחות ישראלית, יש לו בנות, והוא עבר מדורי גיהינום כדי להוכיח את האבהות שלו לילדות האלה.

עאידה תומא סלימאן: הוא היה צריך כמובן לבצע בדיקת דנ"א, בדיקת אבהות, שכולם יודעים שעולה הרבה כסף – משהו בסביבות 4,500, אם אני לא טועה – כדי לרשום אותן בתעודת הזהות שלו, מאחר שהוא אזרח ישראלי.

עאידה תומא סלימאן: והאישה שאני מכירה הלכה לעזור לו במשרד הפנים, התלוותה אליו, עד שנקבע לו תור, והוא הגיע והוא הוכיח את האבהות, הביא את כל המסמכים, תוצאות בדיקת הדנ"א, הוכיח שהבנות שלו הן שלו, וביקש לרשום אותן כמו כולנו בתעודת הזהות שלו.

עאידה תומא סלימאן: התשובה של הפקידה במשרד הפנים – שלאחר הרבה התמהמהות בקבלת המסמכים, וכן לבדוק את המסמכים וכן לאשר את המסמכים – בסוף היא אמרה לו: אוקיי, אז אני יכולה להוציא להן תעודת לידה בינתיים, אבל אני בינתיים לא יכולה לרשום אותן בתעודת הזהות שלך.

עאידה תומא סלימאן: כששאל: למה בעצם?

עאידה תומא סלימאן: כאשר הוא אזרח ישראלי, ושתי הבנות – הוכיח שהן הבנות שלו, אמרו לו שעכשיו צריך להתחיל את המסע להוכיח מרכז חיים של הבנות שלו.

עאידה תומא סלימאן: כלומר הוא ואימא שלהן נמצאים בארץ.

עאידה תומא סלימאן: הוא ואימא שלהן, אשתו – מרכז החיים שלהם בארץ.

עאידה תומא סלימאן: הוא אזרח מדינת ישראל, אבל עכשיו הילדות צריכות להוכיח את מרכז החיים שלהן במדינה כדי שירשמו אותן בתעודת הזהות של האבא.

עאידה תומא סלימאן: וכולנו מכירים מה זה – או שלא כולנו מכירים מה זה – להוכיח מרכז חיים: זה להביא תעודות מבית הספר, זה להביא עוד מסמכים.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל, המבוגרים – מבקשים מהם אם יש חוזה שכירות, אם יש בעלות על דירה, אם הם חיים בתוך הדירה.

עאידה תומא סלימאן: אני אפילו שמעתי סיפורים על אנשים שהוכיחו את כל זה, ואחר כך הלכו ובדקו את שעון המים שלהם, כמה הייתה צריכת המים שלהם באותו חודש, והשוו אותה עם צריכת המים בבתים שיש בהם אותו מספר של דיירים.

עאידה תומא סלימאן: ואוי ואבוי להם אם צריכת המים שלהם הייתה יותר קטנה משאר הבתים.

עאידה תומא סלימאן: זו הוכחה שאתם לא חייתם באמת בתוך הבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: לא צרכתם מספיק מים, אז כנראה מרכז החיים שלכם הוא לא בבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: כשהתעקש האבא וביקש להבין למה לא רושמים את הבנות שלו בתעודת הזהות, באיזשהו שלב הוא אמר לפקידה: אם ככה, אז אני אגיע מחר עם אשתי, ואנחנו נמלא את הטפסים לאיחוד משפחות, כלומר לבקשת שהות של האימא ושל אשרה וגם התאזרחות, ואתם תצטרכו לטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: והיא אמרה לו: זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: הפקידה אמרה לו: תמלא מה שאתה רוצה, אבל אתה יודע, הטפסים שלך לא ייבחנו, ואנחנו לא נסתכל עליהם עכשיו, אלא יש לנו דברים יותר דחופים.

עאידה תומא סלימאן: מה הדברים היותר דחופים?

עאידה תומא סלימאן: הפליטים שמגיעים מאוקראינה.

עאידה תומא סלימאן: זה יותר דחוף.

עאידה תומא סלימאן: כל המשאבים שלנו, כל העבודה שלנו מתמקדת עכשיו בזה.

יעקב אשר: להתכנס לסיכום.

עאידה תומא סלימאן: להתכנס לסיכום, כבר?

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: עברו שלוש דקות?

יעקב אשר: חמש.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, כשנהנים הזמן עובר מהר.

יעקב אשר: כשיש יושב-ראש כזה זה הולך מהר, אין ספק.

יעקב אשר: אבל בכל זאת.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא מתנגד לסייע לאנשים שעוברים מלחמה, ואנחנו כולנו רוצים.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה המהותית: למה הראייה של משרד הפנים כל כך רחוקה, ויכולה לראות את הפליטות ויכולה לראות את הסבל של האוקראינים, ואין להם אפילו היכולת לראות מה קורה בתוך הבית ולפתור בעיות שקורות בתוך הבית, בתוך המדינה או בשטחים הפלסטיניים הכבושים?

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: עוד בקשות לרשות דיבור: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

יעקב אשר: לרשותך חמש דקות.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, קודם כול גם אני רוצה לברך אותך.

עופר כסיף: בהצלחה רבה.

עופר כסיף: על כך נאמר: יעקב הדין את ההר.

עופר כסיף: קודם כול, אני רוצה לאחל לכל הנשים באשר הן יום האישה שמח, מה שאומרים, למרות שבראש ובראשונה זה יום של מאבק.

עופר כסיף: זה גם יום של חג, זה נכון, ועל כך אני מברך, אבל זה גם, ואולי בעיקר, יום של מאבק למען שוויון אמיתי מלא.

עופר כסיף: אני מברך במקרה הזה גם את הנאבקות, בתקווה שגם תצלחנה במאבק הזה.

עופר כסיף: אבל זה לא מאבק רק של נשים למען נשים, זה מאבק שצריך להיות מאבק של בני אדם למען בני אדם.

עופר כסיף: בזמן הקצר שיש לי אני גם מברך, כמובן, את מי שארגן את הכנס שהיה אתמול, חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שארגנה באופן מופתי וכל מי שהשתתף וארגן את כל הפעולות הרלוונטיות.

עופר כסיף: אם ביום האישה עסקינן תרשו לי להציג את עמדתי בקצרה כפמיניסט-מרקסיסטי גאה.

עופר כסיף: שאם לא אעשה כך אולי לא תהיה לי עוד הזדמנות, לא יודע.

עופר כסיף: אז חברות וחברי הכנסת, לדעתי, יש כמה סיבות עיקריות לאי-שוויון ולניצול, לדיכוי של נשים.

עופר כסיף: אבל בזמני הקצר אני רוצה דווקא להתמקד באחד שפחות זוכה לתשומת לב.

עופר כסיף: כדי להמחיש את זה אני אתחיל מהתפיסות המרכזיות או הבסיסיות של הפמיניזם הליברלי.

עופר כסיף: הפמיניזם הליברלי המוקדם, עוד מהמאה ה-18, בעצם עושה הבחנה בין רשות הפרט לרשות הכלל או מה שנקרא רשות הציבור, מכל מיני סיבות.

עופר כסיף: פרידריך אנגלס, מאבות הסוציאליזם המדעי והקומוניזם, מדבר על לידת המשפחה בעידן הקפיטליסטי כאחראית לניצול המרכזי של נשים.

עופר כסיף: אבל אני לוקח את זה לכיוון קצת אחר, כי מה בעצם אומרת ההבחנה בין רשות הפרט לרשות הכלל?

עופר כסיף: מצד אחד, זה כמובן צעד קדימה.

עופר כסיף: אתה מקשיב בועז?

עופר כסיף: אתה איתי?

בועז טופורובסקי: אני איתך.

עופר כסיף: לא, סתם.

עופר כסיף: הכול בסדר.

סימון דוידסון: המשפט האחרון.

עופר כסיף: גם אני לא זוכר אותו, אז לא משנה.

יעקב אשר: עופר אומר שהוא מרגיש עכשיו שהוא מדבר לעצמו, כמו שאתה הרגשת אתמול בוועדה.

עופר כסיף: רגע, אתה מעיד על עצמך עכשיו?

יעקב אשר: לא, עכשיו הצטרפתי.

עופר כסיף: בכל אופן, מה שהפמיניזם הליברלי תמיד האמין בו זה שצריכה להיות הבחנה בין רשות הפרט לרשות הכלל.

עופר כסיף: אבל הוא גם גזר מזה ששוויון מגדרי ומיני הוא שוויון שהוא בעיקרו בזכות לבחור ולהיבחר – בשלב המאוחר יותר.

עופר כסיף: זכות ההצבעה ושוויון כזה או אחר בחינוך.

עופר כסיף: זאת אומרת, מה שהפמיניזם הליברלי קידם והוביל מצד אחד – ובמובן הזה הוא היה פרוגרסיבי – זה שיהיה שוויון בין גברים לנשים, לפחות במובן הפוליטי והחוקי-משפטי.

עופר כסיף: הרפורמות שהפמיניזם הליברלי תמיד ניסה לקדם הן רפורמות פוליטיות, חוקתיות-משפטיות.

עופר כסיף: אבל מעבר לזה שהוא גם לא היה יכול, לטעמי – וגם לא הצליח, בטח לא במאת האחוזים – לקדם שוויון גם במובן החוקתי-משפטי וגם במובן הפוליטי – ודאי שעשו הרבה מאוד צעדים קדימה בנושא הזה – הוא לא היה יכול לקדם שוויון אמיתי ברשות הפרט.

עופר כסיף: במובן הזה, בעצם ההבחנה בין רשות הפרט לרשות הכלל גם נשים שיכולות להשיג שוויון ברשות הכלל עדיין המשיכו להיות מדוכאות ומנוצלות ברשות הפרט, שזה אומר – בעיקר בבית, במשפחה ובשלבים מאוחרים יותר גם במסגרת העבודה.

עופר כסיף: מה התרומה הגדולה ביותר של הפמיניזם המרקסיסטי?

עופר כסיף: הפמיניזם המרקסיסטי טוען שההבחנה הזאת בין רשות הפרט לרשות הכלל בכל מה שקשור לזכויות הנשים ולשוויון היא הבסיס של הרע.

עופר כסיף: האשליה של שוויון ברשות הכלל היא בעצם מסווה להמשך ניצול ודיכוי ברשות הפרט.

עופר כסיף: ובמה זה בא לידי ביטוי?

עופר כסיף: למשל, בעבודות בית שאין עליהן תשלום, אין עליהן תמורה.

עופר כסיף: זה ניצול שעדיין קיים בחברה הקפיטליסטית.

עופר כסיף: בדרך כלל, כמעט תמיד, אלה שרואים בהן אחראיות לעבודות הבית הן נשים שלא מקבלות תמורה על כך.

עופר כסיף: ואם לא די בכך, יש הרבה היבטים של החפצה וכן הלאה – אבל אני אסיים בכך שגם הפיצול של האישה בין הפרטית, ששם היא צריכה להרכין ראשה בפני האי-שוויון והניצול, לבין מקומה ברשות הכלל והציבור, ששם אולי מתייחסים אליה באופן שווה – גם זאת בעצם הסוואה להמשך האי-שוויון בין המינים.

עופר כסיף: כאן הזמן להגיד ביום האישה: הדרך לפתור ולהגיע לשחרור אמיתי של הנשים ולשוויון אמיתי בין המינים והמגדרים הוא לא ברפורמות פוליטיות ומשפטיות גרידא, אלא בשינוי רדיקלי במבנה החברה ובביטול החברה המעמדית והפטריארכלית.

עופר כסיף: יום אישה שמח.

יעקב אשר: תודה רבה לחבר הכנסת כסיף.

יעקב אשר: אחרון מהבקשות לרשות דיבור: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברות וחברי הכנסת, הספקתי להקשיב לחבריי עאידה תומא ועופר כסיף, ואני מן הסתם מסכים איתם בכל מילה וגם באוריינטציה.

איימן עודה: אני רוצה להשלים עוד כמה היבטים שאני רואה אותם כחשובים מאוד בהקשר המאבק של הנשים למען השוויון.

איימן עודה: אני מאוד מעריך את התפיסה של הבנה, הכלה ואפילו סולידריות.

איימן עודה: אבל אני חושב שהגישה הנכונה ביותר היא הגישה של האינטרסים המשותפים.

איימן עודה: שוויון הנשים זהו האינטרס של הגברים, זהו האינטרס של החברה כולה.

איימן עודה: זה אינטרס בבית הפרטי של הבן אדם, זה האינטרס במקום העבודה, זה האינטרס האמיתי בחברה כולה.

איימן עודה: זה כמו הגוף: אם לחלק מהגוף לא נתנו לתפקד בצורה נכונה, זאת פגיעה בגוף כולו.

איימן עודה: לכן צריך לראות את התפיסה לגבי כל הקבוצות המוחלשות, כל הקבוצות המוחלשות ללא יוצא מן הכלל – שהשוויון של כל הקבוצות הללו הוא אינטרס אמיתי ועמוק לחברה כולה.

איימן עודה: ההיבט השני – מה שאמר עופר ואני רוצה להרחיב – אחד הדברים שפוגעים במעמד האישה במשך כל ההיסטוריה זה המלחמות.

איימן עודה: הספר של נח הררי "קיצור תולדות האנושות" – כשהוא מדבר על הנשים, הוא אומר: ברגע שזה הפך למלחמות, המעמד של הנשים התחיל להידרדר.

איימן עודה: ואני חושב שהוא צודק.

איימן עודה: המלחמה מעצימה את מעמדו של הגבר הלוחם על חשבון הנשים.

איימן עודה: המלחמה, כלומר העברת תקציבים למקומות הלא נכונים, במקום שיהיו מוקצים לחברה, לבריאות, לסוגיות חברתיות, למוניציפלי, לספורט, לחיי היום-יום, והנפגעות העיקריות הן הנשים.

איימן עודה: מלחמה זאת אומרת אלימות.

איימן עודה: הקבוצה הנפגעת ביותר מהאלימות היא קבוצת הנשים.

איימן עודה: לכן עם כל הכבוד לאמירות היפות לגבי שוויון הנשים, מי שלא חותר לשלום, כלומר סיום הכיבוש וכינון שלום אמת בין שני העמים, הוא פוגע במעמד הנשים.

איימן עודה: מי שלא חותר לדמוקרטיה בכלל במדינה, פוגע במעמד הנשים.

איימן עודה: מי שלא חותר לצדק חברתי כלכלי, פוגע במעמד הנשים.

איימן עודה: הסוגיות הללו שזורות אחת בשנייה.

איימן עודה: רציתי להסב את תשומת ליבכם למורכבות הנכונה בסוגיה הזו של שוויון הנשים.

איימן עודה: אני רוצה להשליך את התפיסה הזו לגבי כל מיני מאבקים של קבוצות פה בפרלמנט.

איימן עודה: אני מסתכל על החרדים למשל, ואני אומר:

איימן עודה: קבוצה שנמצאת כמעט ב-80% מממשלות ישראל, משנת 1949 עד עכשיו – למה המצב הסוציו-אקונומי בקרב החרדים עדיין כל כך קשה?

איימן עודה: אני יכול להסתכל על קבוצות למשל של מזרחים שתמכו בליכוד משנת 1977 או בש"ס בשנת 1984, שהם כביכול היו מיוצגים ברוב הממשלות משנת 1977, 1984 והלאה.

איימן עודה: למה הפער בין עיירות הפיתוח לבין תל אביב הולך וגדל?

איימן עודה: זו שאלה מאוד חשובה.

איימן עודה: אנשים שכביכול נמצאים בקואליציות, נמצאים בקואליציות כל הזמן, אבל הפער בין עיירות הפיתוח לבין תל אביב הולך וגדל.

יעקב אשר: תתכנס לסיכום.

איימן עודה: חצי דקה, כי לא נתת לי את הזמן.

יעקב אשר: נתתי לך עוד דקה אחר כך.

איימן עודה: יופי.

איימן עודה: אני חושב שהבעיה פה היא הגישה הסקטוריאלית, להגיד: תן לי את מה שמגיע לי, ולא מעניין אותי הכלל.

איימן עודה: אבל הכלל מעוניין בך – העלאת מחיר הדלק חשובה לך, העלאת מחיר החשמל חשובה לך.

איימן עודה: לכן המאבק חייב להיות הוליסטי.

איימן עודה: יום האישה שמח זה יום של מאבק על השגת שוויון מלא.

איימן עודה: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 130), התשפ"ב–2022.

יעקב אשר: אבקש מחברי הכנסת לשבת.

יעקב אשר: לסעיפים 1–3 לא הוגשו הסתייגויות, ולכן נצביע על הסעיפים 1–3, כנוסח הוועדה, לקריאה שנייה.

יעקב אשר: מי בעד?

יעקב אשר: בעד סעיפים 1–3 – 10

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: עשרה בעד, אין מתנגדים, אז הסעיפים 1–3 עברו כנוסח הוועדה.

יעקב אשר: לסעיף 4 יש הסתייגויות?

יצחק פינדרוס: מסיר.

יעקב אשר: מסירים את ההסתייגויות.

יעקב אשר: אם כך, הוסרו ההסתייגויות לסעיף 4, לכן נצביע עליו כנוסח הוועדה לקריאה שנייה.

יעקב אשר: מי בעד?

יעקב אשר: הצבעה.

יעקב אשר: בעד סעיף 4 – 10

יעקב אשר: נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

יעקב אשר: עשרה בעד, אין מתנגדים.

יעקב אשר: אם כך, סעיף 4, כנוסח הוועדה, עבר.

יעקב אשר: לסעיפים 5–38 אין הסתייגויות, ולכן נצביע עליהם כנוסח הוועדה בקריאה שנייה – הצבעה.

יעקב אשר: בעד סעיפים 5–38 – 9

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: תשעה בעד, אין מתנגדים.

יעקב אשר: אם כך, אני קובע שסעיפים 5–38 התקבלו כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יעקב אשר: נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה השלישית.

יעקב אשר: הצבעה.

יעקב אשר: איזה שבת אחים גם יחד, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: אפשר גם כך.

יעקב אשר: אפשר גם כך, אה?

יעקב אשר: בעד החוק – 9

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: תשעה בעד, אין מתנגדים - - -

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש - - - קיבל את השרביט – תראה איזה שלום - - -

קריאה: הופה.

יעקב אשר: ידידי, קודם כול, אנחנו באמצע ההצבעה.

יעקב אשר: רגע, אנחנו באמצע הצבעה.

יעקב אשר: << נושא >> הודעה אישית של חבר הכנסת בועז טופורובסקי << נושא >>

יעקב אשר: עכשיו הודעה אישית לחבר הכנסת טופורובסקי, לרשותך חמש דקות.

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני היושב בראש.

בועז טופורובסקי: ברצוני לאחל לך המון הצלחה בתפקיד.

בועז טופורובסקי: גאווה גדולה לכנסת ישראל שאתה מנהל את הישיבות.

בועז טופורובסקי: באמת, אני אומר את זה ומחמיא לך מכל הלב.

יעקב אשר: תודה.

בועז טופורובסקי: לגבי מה שאמר חבר הכנסת פינדרוס וגם חלק ממה שאמר חבר הכנסת כסיף – אני שמח, חבר הכנסת פינדרוס, על הדאגה הגדולה שלך למען הדמוקרטיה במדינת ישראל.

בועז טופורובסקי: אני באמת חושב שאולי זו בשורה, אולי ליהדות התורה תבוא דמוקרטיה, ואולי גם נזכה לחברת כנסת ביהדות התורה.

נעמה לזימי: אמן.

בועז טופורובסקי: במהרה בימינו.

בועז טופורובסקי: אני כן אגיד שיש לי הרגשה שאם לא הייתי עושה את מה שעשיתי אתמול, לא היינו היום בשבת אחים כזה טוב ונחמד, ואני שמח שאולי המעשה שלי עזר להגיע לזה.

יעקב אשר: כן, אבל לפעמים צריך לשאול: למה אתה צריך להיות השליח לעניין הזה?

בועז טופורובסקי: מישהו בסופו של דבר צריך לעשות את העבודה.

יעקב אשר: מגלגלים זכות על ידי זכאי, לא - - -

נעמה לזימי: יש לי הצעת חוק על זה - - - להעביר אותה במושב הבא.

קריאה: נעמה, אנחנו לא הורגים את השליח.

נעמה לזימי: לא - - -

יעקב אשר: לא להפריע לחבר הכנסת טופורובסקי, ידידי.

בועז טופורובסקי: לגבי החוק עצמו, באמת חשוב לי להגיד כמה דברים לגבי הרכבים האוטונומיים.

בועז טופורובסקי: יש לפעמים שעובר בכנסת חוק שהוא היסטורי, ואנשים לא מודעים להיסטוריה שנעשית בעת חקיקת החוק.

בועז טופורובסקי: הרכבים האוטונומיים הולכים לשנות את המציאות של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, הם הולכים לשנות את המציאות בעולם.

בועז טופורובסקי: אני גאה בזה שבמדינת ישראל חוקקנו היום חוק שהוא חוק מהמובילים והמתקדמים ביותר על פני כדור הארץ.

בועז טופורובסקי: הוא יאפשר להביא את הרכבים האוטונומיים למדינת ישראל הרבה לפני רוב המדינות בעולם.

בועז טופורובסקי: זאת תהיה בשורה לכל העולם, אור לכל העולם.

בועז טופורובסקי: אני חושב שזה גם ישפר מאוד את הכלכלה הישראלית, גברתי השרה, כי אנחנו נהיה hub להתפתחות, לטכנולוגיה, להייטק ולסטרטאפים בתחום התחבורה האוטונומית.

בועז טופורובסקי: אני חושב – לא רק זה, גם האזרחים הישראלים יגלו שהנגישות והיכולת להגיע ממקום למקום בזכות התחבורה האוטונומית, ואיך שזה יתפתח – תחשבו על רכבים שיישנו בהם, שיעשו בהם פגישות, שיתקלחו בהם וכו' וכו'.

בועז טופורובסקי: וגם השלב הבא בתחבורה האוטונומית – של רחפנים או בעצם רכבים מעופפים, שזה נשמע אולי דמיוני לחלק מהאנשים – הוא כבר בהישג יד.

בועז טופורובסקי: יש חברות ישראליות בפיתוח, וזה יאפשר להם גם לעשות ניסויים.

בועז טופורובסקי: אני מעריך שכבר בחודשים הקרובים אנחנו נראה ניסויים בתחבורה אוטונומית בישראל.

בועז טופורובסקי: ולכן אני מברך את כל העוסקים במלאכה – את משרד התחבורה, את החברות הטכנולוגיות שעוסקות בזה – ואני קורא מכאן לכל הישראלים ולכל מי שמעניין אותו תחום התחבורה האוטונומית: תחשבו על רעיונות יצירתיים, תובילו סטרטאפים בתחום, ובואו, אנחנו חלק מלשנות את העולם, משינוי עולמי.

בועז טופורובסקי: אני גאה להיות חלק בזה, ואני מאחל הצלחה לכל העוסקים במלאכה.

בועז טופורובסקי: תודה רבה והצלחה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת טופורובסקי.

מיקי לוי: הודעה לסגנית מזכירת הכנסת, בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6), התשפ"ב–2022, שהחזירה ועדת העבודה והרווחה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 260), התשפ"ב–2022, שהחזירה ועדת הכספים.

אלינור ימין: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוראי להב הרצנו, מוסי רז, אבתיסאם מראענה ואלון טל בנושא: חידוד הליך הרישום לזוגות אשר נישאו מרחוק בחו"ל בזמן מגפת הקורונה.

אלינור ימין: הודעות שר הבריאות על מסקנות ועדת הבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל רון בן משה, סמי אבו שחאדה, לימור מגן תלם, ינון אזולאי, אופיר כץ וג'ידא רינאוי זועבי בנושא: מרותקי בית לא מקבלים חיסון רביעי; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אוסאמה סעדי ויעל רון בן משה בנושא: טיפול נמרץ בישראל – מעט מדי מיטות, פחות מדי צוותים וחולים שנדחקים החוצה; הודעת שר הבריאות על מסקנות ועדת העבודה והרווחה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אמילי חיה מואטי, אוריאל בוסו, מיכל רוזין, אימאן ח'טיב יאסין ומשה טור פז בנושא: הנגשת מוצרי מזון לתינוקות לכל משפחה בישראל.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: [מס' כ/883; דברי הכנסת, חוב' כ"ב, ישיבה 118; נספחות.

אלינור ימין: ]

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 63), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה חברת הכנסת רייטן, בבקשה.

ועדת העבודה והרווחה): תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

ועדת העבודה והרווחה): כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 63), התשפ"ב–2022, הצעת החוק הפרטית של חברת הכנסת, חברתי אימאן ח'טיב יאסין ושל חבריה לסיעה, חבר הכנסת מנסור עבאס, מאזן גנאים ווליד טאהא.

ועדת העבודה והרווחה): הצעת החוק מציעה כי להורה עצמאי שיש לו ילד עד גיל 12, תהיה נתונה הגנה האוסרת על מעסיק לסרב לקבל את אותו אדם לעבודה רק בשל העובדה שהוא אינו מסכים לעבוד בלילה בעת קבלתו לעבודה, ולא לפטרו אם כבר התקבל לעבודה.

ועדת העבודה והרווחה): ההצעה אושרה בוועדה פה אחד, ואני מבקשת מהכנסת כמובן לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

ועדת העבודה והרווחה): אבל אני רוצה גם, ברשותכם, לנצל את ההזדמנות המכובדת שניתנה לי להביא לאישור המליאה את החוק שעשוי באמת לשלב נשים, להשתלב בעולם התעסוקה, קודם כול, כדי לאחל בהצלחה רבה מאוד לאימאן, עם הצעות חוק רבות וחשובות – ושוחחנו עליהן, ויש לה עשרות הצעות נוספות; אני אשמח להמשיך בשיתוף הפעולה הפורה – הצעות חוק חברתיות ולמען הנשים – אבל גם לספר לכם שהיום, ביום האישה הבין-לאומי, היינו אמורים לציין בבוקר בוועדת העבודה והרווחה, היינו צריכים לעשות, כפי שעשתה גם חברתי עאידה, מעקב על החלטת הממשלה 4439 – נדמה לי שעשית את זה לפני כמה חודשים – החלטה שעוסקת במניעה וטיפול באלימות במשפחה.

ועדת העבודה והרווחה): באמת הייתי רוצה לחגוג את יום האישה הבין-לאומי בישיבה קצת יותר שמחה.

ועדת העבודה והרווחה): נאלצנו לבטל את הישיבה, כמובן, בגלל הלילה שנשארנו כאן להמשך חקיקה.

ועדת העבודה והרווחה): אז היינו רוצים לעשות משהו יותר שמח, אפילו איזו הופעת סטנד-אפ של עדי אשכנזי או כל דבר אחר, מורחת קרמים אנטי-אייג'ינג ועוברת איזשהן סדנאות העצמה, אבל למעשה אנחנו לא שם.

ועדת העבודה והרווחה): עדיין אי-אפשר לעשות את זה.

ועדת העבודה והרווחה): אנחנו מאוד מאוד רחוקות משם.

ועדת העבודה והרווחה): אני חושבת שאי-אפשר למרוח את עצמנו, אי-אפשר למרוח אף אחד אחר – ועשינו והשקענו כספים – שאנחנו בדרך, אנחנו שוברות תקרות זכוכית, כי בסוף במבחן התוצאה, אנחנו לא שם.

ועדת העבודה והרווחה): הסתכלתי, רציתי להכין ולשבת היום, ולהזמין אותך, עאידה ואת האחרות, והכנו דוחות והכנו נתונים, וראיתי את הנתונים, ובאמת החזקנו את הראש ולא האמנו.

ועדת העבודה והרווחה): ראינו שלפי הנתונים, בשנת 2020 נפתחו למעלה מ-20,000 תיקים בגין אלימות בין בני זוג, ובין שנת 2019 לשנת 2020 חל גידול של 265% במספר הכולל של הפניות למוקד 118 על רקע אלימות בין בני זוג.

ועדת העבודה והרווחה): 265%.

ועדת העבודה והרווחה): המספרים האלה הם לא טעות.

ועדת העבודה והרווחה): הסיפור פה – אחרי שהמשכנו להסתכל, אמרנו: זה כרוניקה של ועדות.

ועדת העבודה והרווחה): בשנת 1998 קמה הוועדה הראשונה לטיפול באלימות במשפחה ולמניעתה.

ועדת העבודה והרווחה): שימו לב, גם בשנת 2012 קמה ועדה, אוי, וגם בספטמבר 2014, לא תאמינו, ניחשתם נכון, והינה, הפתעה – ב-2016 מה קרה?

ועדת העבודה והרווחה): קמה עוד ועדה.

ועדת העבודה והרווחה): קמה ועדה.

ועדת העבודה והרווחה): תוכנית הפעולה אושרה רק ביוני 2017, והפלא ופלא, התוכנית לא תוקצבה.

ועדת העבודה והרווחה): בעקבות לחצים ציבוריים, ורק אחרי עלייה בשיעור מקרי הרצח של הנשים, בשנת 2019 – מה קרה?

ועדת העבודה והרווחה): קמה ועדה חדשה.

ועדת העבודה והרווחה): עוד ועדה, נשבעת לכם.

ועדת העבודה והרווחה): וזה רק על קצה המזלג.

ועדת העבודה והרווחה): הוועדה האחרונה כתבה תוכנית שהפכה להחלטה – כאמור, זו שציינתי קודם – סוף-סוף החלטה שמתוקצבת ב-155 מיליון שקלים.

ועדת העבודה והרווחה): בוועדה תכננתי היום לעבור, כמו שאת עשית – עברת על הסעיפים של ההחלטה לראות מה קרה ומה לא קרה, תכנון מול ביצוע, מול החסמים בדרך – אבל באמת בגלל המליאה בלילה נאלצתי לבטל.

ועדת העבודה והרווחה): אז שימו לב רק לשלוש דוגמאות חשובות, חמישה סעיפים שלא יושמו בכלל לדוגמה: הרחבת הפעולות במרכזים למניעת אלימות – בוצע?

ועדת העבודה והרווחה): לא; הקצאה של לפחות שליש מהמענים למגזר הערבי – בוצע?

ועדת העבודה והרווחה): לא; תגבור תחנות משטרה בחוקרי אלימות במשפחה – לא בוצע.

ועדת העבודה והרווחה): אין תוכנית סדורה, אין סעיפים, מדדים ויעדים, וחלוקת התקציב נעשית על ידי תיעדוף לא ידוע של נושאים.

ועדת העבודה והרווחה): לדוגמה, לתחום המניעה מוקצבים רק 2 מיליון שקלים – פחות מ-1% מהתקציב.

ועדת העבודה והרווחה): אז אני ממש מבקשת, רבותיי, גבירותיי, אנשים נכבדים, כל מי שיושב כאן, שלא ניפגש פה כל שנה בוועדה בין-משרדית חדשה ובעוד רצח של אישה.

ועדת העבודה והרווחה): חברי האמונים על משרד הרווחה, הרשויות המקומיות, משרד הבריאות, משרד החינוך, המשרד לביטחון פנים, המשטרה והרשות למאבק באלימות, על הנייר הכול נראה מעולה, נפלא – הכול: תוכנית סדורה, סיוע – אבל בפועל, אני רואה ואנחנו רואים כולנו שאנחנו לא עושים מספיק, לא מצליחים לעשות את השינוי.

ועדת העבודה והרווחה): אז מפה אני פונה, לרגל יום האישה הבין-לאומי, ובעצם לרגל כל יום אחר, יום-יום בשנה הזו: בואו באמת נדבר פחות ונעשה יותר.

ועדת העבודה והרווחה): אז אני מאחלת לכולם יום אישה שמח לכולנו.

ועדת העבודה והרווחה): בהצלחה, וכמובן שאני אשמח שכולם יתמכו בחוק של חברתי אימאן ח'טיב יאסין.

ועדת העבודה והרווחה): תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת רייטן.

מיקי לוי: לחוק זה נרשמו הסתייגויות של קבוצת הליכוד; הם לא נוכחים.

מיקי לוי: קבוצת ש"ס.

יצחק פינדרוס: אנחנו מסירים את ההסתייגויות.

מיקי לוי: אני מגיע.

מיקי לוי: טוב, התקנון – אני אפילו ניסיתי לקצר, אבל התקנון מחייב אותי לקרוא בשמות, צר לי.

מיקי לוי: קבוצת סיעת הליכוד: חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מיקי מכלוף זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס: חברי הכנסת יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויוסף טייב; קבוצת סיעת יהדות התורה: חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הציונות הדתית: בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, מכיוון ששאר הסיעות נעדרות, מול מי אני עובד?

יצחק פינדרוס: כולם מסירים.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס הודיע לי שכל ההסתייגויות מוסרות.

מיקי לוי: הצבעה מס' 7

מיקי לוי: נגד – אין

מיקי לוי: סעיף 1 נתקבל.

מיקי לוי: בעד – שישה, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 1, כנוסח הוועדה, התקבל בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לקריאה השלישית בהצעת החוק.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 6

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – שישה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיקי לוי: לפיכך, אני קובע שחוק עבודת נשים (תיקון מס' 63), התשפ"ב–2022, עבר בקריאה השלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: חברת הכנסת אימאן ח'טיב, בבקשה.

מיקי לוי: לרשותך שלוש דקות.

מיקי לוי: תוכלי לברך על המוגמר.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושב בראש, כנסת נכבדה, חברים, חברות, האמת, אני מאוד מתרגשת.

אימאן ח'טיב יאסין: זה החוק הראשון שלי שעבר את כל התהליך, ואני מאוד מקווה שיבואו אחריו עוד הרבה חוקים שייטיבו עם כלל האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לי הרבה דברים להגיד.

אימאן ח'טיב יאסין: א.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד וגם להכיר תודה לאדם שכבר לא בחיים, שהוא הציע את החוק הזה ולא הספיק להביא אותו, חברנו סעיד אלחרומי, זיכרונו לברכה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כל הזמן מרגישה שליחות על כתפיי, בראש שלי ובלב שלי להמשיך גם את המשימות שהוא רצה להביא ולעשות.

אימאן ח'טיב יאסין: החוק הזה – הצעת החוק – החוק הזה; הוא כבר חוק, לא הצעת חוק, כבר חוק – בהתחלה נעשה כדי לעזור לאותה קבוצת נשים שקראנו להן "עצמאיות", אבל הן בכלל לא עצמאיות, אין להן האפשרויות, כדי לעזור להן למלא את התפקיד שלהן כאימהות וגם כנשים עובדות ולנסות לתת להן, ולו במעט, את האפשרות לאזן בין שני התפקידים, שלדעתי הם טוטליים – האימהות ככה וגם הפרנסה, והדאגה לפרנסת הילדים היא חלק ממנה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מברכת ומודה מקרב לב לכל מי שעזר.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה ליושבת-ראש ועדת הרווחה.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה גם לשרת הכלכלה על הדרך.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה לחברים ולחברות שתמכו, ושנמשיך ונביא דברים טובים.

אימאן ח'טיב יאסין: הינה, גם ביום הזה, שהוא מיוחד לנשים, אנחנו מצליחות להביא עוד נקודת אור.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: בהחלט ביום זה, יום האישה, מעמד האישה, ראוי היה שהחוק הזה יעבור.

מיקי לוי: אנחנו מאחלים בהצלחה ומזל טוב.

מיקי לוי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/897).

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ממשיכים, חברי הכנסת, להצעת החוק הבאה – הצעת חוק איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון (תיקון מס' 8) (ביטול החרגת העיתונות המודפסת), התשפ"ב–2022, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת עופר כסיף, מוסי רז וקבוצת חברי הכנסת.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני גאה מאוד להביא את ההצעה הזאת.

עופר כסיף: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת מוסי רז, שהעלה הצעה ברוח זו, הצעה דומה, כבר לפני שנים רבות, עוד לפני שחלמתי אפילו להיות כאן, אז מגיעה לו תודה מיוחדת, ואני גם מודה לו מאוד על שיתוף הפעולה ההדוק והפרודוקטיבי שהיה לנו, וכמובן אני מודה לחבריי לסיעה, שתומכים בהצעה, רשומים עליה, חתומים עליה.

עופר כסיף: ההצעה הזאת עלתה בקריאה הטרומית ואז הזכרנו, הצגנו את כל הנזקים המוכרים שיש בעישון.

עופר כסיף: העישון, למעשה, אם באופן עקיף ואם באופן ישיר, הוא אחד מגורמי המוות הראשונים בעולם, שלא לדבר על תחלואה קשה בתחומים שונים, בין שזה בתחומי הריאה ומערכת הנשימה, ובין שזה הלב, סוגים מסוימים של סרטן.

עופר כסיף: כמובן שמאבק בעישון הוא לא רק מאבק בריאותי אלא הוא מאבק פוליטי, חברתי ואזרחי.

עופר כסיף: אני חייב להגיד שהעמדה העקרונית שלי, וכך זה גם מוצג בקריאה הטרומית, שהאיסור או ביטול ההחרגה, שמלכתחילה נולדה בחטא – ביטול ההחרגה של העיתונות המודפסת מפרסומים של מוצרי טבק ועישון – אני חושב שהיינו צריכים מיידית; זאת הייתה ההצעה הראשונית, במקור – לאסור את הפרסום בעיתונות המודפסת באופן מיידי.

עופר כסיף: חברי חבר הכנסת רז ואני הגענו לאיזושהי פשרה עם חלק מהמוציאים לאור של העיתונים, ובכוונתי גם להיפגש עם מו"לים נוספים.

עופר כסיף: הייתה אמורה להיות לי פגישה עם כמה מוציאים לאור של העיתונות המודפסת בערבית, אך זה לא הסתייע מסיבות של אבל של אחד מהאנשים שאמורים להשתתף, ואני שולח לו מפה את תנחומיי, וכוונתי לשבת איתם.

עופר כסיף: אנחנו הגענו לפשרה, והפשרה אומרת כך: הביטול של ההחרגה והאיסור של פרסום מוצרי טבק ועישון בעיתונות המודפסת ייעשה באופן הדרגתי.

עופר כסיף: בסך הכול מדובר על שבע שנים, וזה מחולק לשני חלקי זמן, או שני פרקים: הראשון – שלוש שנים, ובמהלך שלוש השנים האלה על כל פרסום בעיתון מודפס של מוצרי עישון או טבק תהיה חובה לפרסם מודעה על נזקי העישון שגודלה יהיה כפול משטח הפרסומת של המוצר או כלי העישון עצמו; לאחר מכן, בשלב שני, שאמור להימשך על פני ארבע שנים, שטח הפרסום למוצרי טבק ועישון בכל שנה ירד ב-25% עד שבהדרגה הפרסומים ייעלמו לחלוטין מהעיתונות המודפסת.

עופר כסיף: הייתה ביקורת עלינו מצד כל מיני גופים שמתנגדים לעישון, שיש לי את כל הסימפטיה שבעולם אליהם, כי גם אני ככה, אני איתם לגמרי.

עופר כסיף: הייתה תהייה במקרה הטוב וגם ביקורת, אפילו לפעמים ביקורת חריפה, שזה כמובן לגיטימי, עלינו – עליי, לצורך העניין; אני מניח שגם היו ביקורות שאני לא מכיר על מוסי – מדוע הגענו לכזאת פשרה, והיא הוצגה גם בוועדה.

עופר כסיף: אני רוצה להסביר בקצרה או בזמן שנותר לי מדוע הגענו לפשרה הזאת, ובאמת אני פונה פה בעיקר לאותם אנשים שאולי לא שמעו את הסיבה או לא הבינו את הסיבה, כי חשוב לי שהם יבינו שאנחנו איתם, אחרת לא היינו מעלים את זה מלכתחילה.

עופר כסיף: אבל היו לפחות שתי סיבות שאני אזכיר לפשרה.

עופר כסיף: קודם כול, מה שאפשר לכנות באופן כללי "המשבר", שלא לומר אפילו כמעט קריסה, של העיתונות המודפסת בכל העולם.

עופר כסיף: אני רוצה רק לסבר את האוזן בהקשר הזה.

עופר כסיף: בארצות הברית חלה צניחה של עשרות מיליארדי דולרים בפרסום בעיתונות המודפסת.

עופר כסיף: בתחילת שנות האלפיים ההכנסות של עיתונות המודפסת בארצות הברית מפרסומות עמדו על 45 מיליארד דולר; ב-2018 זה עמד עד 15 מיליארד, זאת אומרת ב-15 שנה זה ירד בשני שלישים.

עופר כסיף: זו דוגמה.

עופר כסיף: אנחנו לא רוצים שהתקשורת המודפסת תיפגע.

עופר כסיף: אולי יגידו עליי שאני רומנטיקן, אולי בכלל אנכרוניסט, אבל אני מעדיף את העיתונות המודפסת.

עופר כסיף: יש משהו בעיתונות המודפסת, כמו בספר המודפס, שאליי אישית מדבר יותר, ולכן אני מאוד מאוד מקווה שהעיתונות המודפסת לא תגווע.

עופר כסיף: כדי שלא תהיה כזאת פגיעה בעיתונות המודפסת – זאת סיבה אחת שהיינו בהחלט שמחים, או לא שמחים, אבל הסכמנו להתפשר.

עופר כסיף: יש אבל עוד דבר שמבחינתי לפחות היה חשוב יותר אפילו בנכונות לקבל את הפשרה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, התוצאה של הקריסה הזאת של העיתונות המודפסת והירידה בפרסומים, שזה חלק מזה – אולי הסיבה המרכזית – היא פיטורים המוניים; קיצוצים.

עופר כסיף: באותן שנים שבהן ההכנסה מהפרסומים ירדה בשני שלישים בארצות הברית, 30,000 מעובדי הענף פוטרו.

עופר כסיף: זאת אומרת, כמובן שלצד וכתוצאה מהקריסה – המהירה, יש לומר – של התקשורת המודפסת כתוצאה כמובן מהפריחה של הרשתות החברתיות, וכמובן ממהדורות הדיגיטל וכן הלאה – התוצאה היא שאלפי אנשים נמצאים בסכנת אובדן הפרנסה שלהם.

עופר כסיף: לכן גם פה, מה שאמרתי לגבי ארצות הברית, אותו תהליך מתרחש בישראל.

עופר כסיף: לפי נתונים של חברת בקרה שפורסמו בזמנו בדה-מרקר, רבע מרווחי שוק הפרסום בישראל, שזה למעשה 4 מיליארד שקל, מנותב היום לגוגל ופייסבוק.

עופר כסיף: בעשור האחרון חלה ירידה משמעותית במספר העמודים של עיתונים שעדיין קיימים.

עופר כסיף: מספר העמודים ירד, וגם זה הוביל לגלים של פיטורים מאוד רחבים.

עופר כסיף: יש רשימת עיתונים שנעלמו: עכבר העיר – הופסקה ההדפסה שלו; היו צמצומים במעריב, בטיים אאוט; ווסטי, מקבוצת ידיעות אחרונות – העיתון הרוסי שהיה פופולרי ביותר בשפה הרוסית במדינת ישראל – נסגר בדצמבר 2018.

עופר כסיף: כמובן שאנו רואים את זה גם בתקשורת האלקטרונית.

עופר כסיף: מה שאני אומר בשורה התחתונה זה שקיימת סכנה מוחשית ממשית לקיצוצים, לפיטורים של הרבה עובדים, מה שאנחנו בשום אופן לא רוצים שיקרה.

עופר כסיף: אגב, גם יכול להיות שזה לא רק הקיצוצים כתוצאה ממה שעשוי להיות צמצום בפרסום; יכול להיות, והיו דברים מעולם בכל העולם, שגם השתמשו בצמצום הפרסומות כאמתלה לפיטורים גם איפה שלא היה צורך.

עופר כסיף: אנחנו לא רוצים לאפשר את זה, לכן ניסינו למצוא את האיזון הנכון בין צורכי בריאות הציבור, שכמובן עומדים לנגד עינינו מלכתחילה עם הצעת החוק הזאת, לבין האינטרסים הצודקים והצרכים של אלפי עובדי העיתונות המודפסת.

עופר כסיף: ולכן הגענו למסקנה שלמרות שמבחינה עקרונית, שוב, היינו רוצים שהפרסומים האלה ייעלמו כבר אתמול, הפשרה הזאת היא פשרה ראויה אל מול המציאות, כדי שגם מצד אחד, צורכי הבריאות של הציבור לא ייפגעו, ונהפוך הוא, ישורתו, ומצד שני, לא ייפגע ולו עובד אחד בעיתונות המודפסת.

עופר כסיף: לכן הגענו לפשרה הזאת, ואני מבקש שחברי הכנסת יצביעו בעדה.

עופר כסיף: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לרשימת הדוברים.

מיקי לוי: חבר הכנסת רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, בשנת 2001, לפני 21 שנה, הכנסת קיבלה בקריאה טרומית פה אחד את הצעת החוק שהגשתי אז לאיסור פרסום סיגריות בעיתונות הכתובה.

מוסי רז: לפני 21 שנה.

מוסי רז: לאחר מכן היה תהליך שבו הופעלו לחצים.

מוסי רז: ההצעה התעכבה בוועדת הכלכלה.

מוסי רז: ועדת הכלכלה הצביעה נגדה, ולמרות זאת נעשה במליאה הליך נדיר – אני לא יודע אם יצא לך, אדוני היושב-ראש, לראות הליך כזה במליאת הכנסת – שלמרות שוועדת הכלכלה המליצה שלא להצביע בעד החוק, מליאת הכנסת העבירה את החוק בקריאה ראשונה.

מוסי רז: זה היה לפני 20 שנה, ומאז החוק נתקע.

מוסי רז: לפני שלוש או ארבע שנים חבר הכנסת יהודה גליק, חבר הכנסת אז, וחבר הכנסת לשעבר איתן כבל, העבירו את החוק שאוסר פרסום סיגריות ומוצרי טבק.

מוסי רז: אלא מה?

מוסי רז: בדרישת הממשלה אז, ממשלת נתניהו, הוחרגה העיתונות הכתובה, זאת אומרת, בעיתונות הכתובה מותר לפרסם.

מוסי רז: כבר אז – אני רוצה לשבח את העמותה לדמוקרטיה מתקדמת, שהגישה, כתבה - -

עופר כסיף: שכחתי, אני מתנצל.

מוסי רז: אז גם בשם חבר הכנסת עופר כסיף.

מוסי רז: - - כתבה את הצעת החוק שמבטלת את החרגת העיתונות הכתובה.

מוסי רז: זו בעצם ההצעה הזאת שעומדת לפנינו.

מוסי רז: אני רוצה לשבח את חברת הכנסת לשעבר יעל גרמן, היום שגרירה בפריז, שהגישה אותה, ולאחר מכן חברי חבר הכנסת עופר כסיף, ונדמה לי שחתומים עליה סיעות חד"ש ובל"ד, וגם אני הגשתי את הצעת החוק הזו, שהיא בעצם אותה הצעה מלפני 21 שנה.

מוסי רז: אז יש לי סבלנות.

מוסי רז: 21 שנה – אני רואה את זה כאן מתגשם.

מוסי רז: אני מאמין שזה יעבור בקרוב בקריאה שנייה ושלישית.

מוסי רז: הפעם זה יעבור, אני בטוח, ללא התנגדות, משום שהגענו לסיכומים עם הגורמים המרכזיים בעיתונות, וגם הם מבינים שהעיתונות איננה יכולה לפרסם כלי רצח.

מוסי רז: גם הם מבינים שהסיגריות הורגות בישראל 8,000 איש בשנה והן הרוצחות הגדולות ביותר בהיסטוריה.

מוסי רז: גם הם מבינים שפרסום משפיע, אחרת לא היו מפרסמים.

מוסי רז: יש כאלה שאומרים לי: מה, אתה חושב שזה משפיע?

מוסי רז: חברות לא היו מפרסמות אם היו חושבות שזה לא משפיע, ויש מחקרים שמראים שזה 4% בערך, זאת אומרת, אנחנו מדברים כאן על להציל חיים של כ-300 ישראלים בשנה.

מוסי רז: על זה אנחנו מדברים.

מוסי רז: אנחנו הסכמנו ללכת לקראת העיתונים כי חשוב לנו גם חופש העיתונות, חשובה לנו עצמאות העיתונות וחשובים לנו העובדים בעיתונות – כל הדברים האלה חשובים – וגם כי ידעתי שמי שנאבק מאבק של 21 שנים, יכול להמתין עוד כמה שנים עד שהדבר הזה יצא לפועל וישראל תהיה נקייה מהפרסום הרצחני הזה.

מוסי רז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת רז.

מיקי לוי: רשימת הדוברים: חבר הכנסת אוחנה – איננו; אבוטבול – איננו; גלנט – איננו; קושניר – איננו; סילמן – איננה; שחאדה – איננו; קרעי – איננו; אמסלם – איננו; אזולאי – איננו; אבידר – איננו; סמוטריץ' – איננו; חברת הכנסת פינדרוס – איננו; חבר הכנסת כהן – איננו; חבר הכנסת ביטון – איננו; חברת הכנסת ברק – איננה; חבר הכנסת בוסו – איננו; חברת הכנסת דיסטל – איננה; חבר הכנסת יברקן – איננו; חבר הכנסת עודה – איננו; סטרוק – איננה; ארבל – איננו; מלכיאלי – איננו; בליאק – איננו; ישראל כץ – איננו; אבקסיס – איננה; יעקב אשר – איננו; תומא סלימאן – איננה; מגן תלם – איננה; רגב – איננה; פרוש – איננו; טיבי – איננו; חבר הכנסת סעדי – איננו; חבר הכנסת מקלב – איננו; חבר הכנסת בן צור – איננו; טייב – איננו; גולן – איננה.

מיקי לוי: תמה רשימת הדוברים.

מיקי לוי: לפיכך, חברי הכנסת, בבקשה לתפוס את מקומותיכם.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק איסור פרסומות והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון (תיקון מס' 8) (ביטול החרגת העיתונות המודפסת), התשפ"ב–2022, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת עופר כסיף, מוסי רז וקבוצת חברי הכנסת.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: הצבעה, בבקשה.

מיקי לוי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: הצעת חוק איסור פרסומות והגבלת השיווק, 2022, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכלכלה להמשך טיפול.

מיקי לוי: [מס' מ/1448; דברי הכנסת, חוב' א', ישיבה 56; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 13), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת ביטון, או לחלופין, בבקשה, חבר הכנסת האוזר.

צבי האוזר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, אדוני שר התקשורת יועז הנדל, קיבלת משמרת בזמן הנכון – בחוק הדואר, חוק חשוב.

צבי האוזר: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 13) התשפ"ב–2022, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

צבי האוזר: הצעת החוק היא הצעת חוק ממשלתית שכוללת תיקון מקיף בחוק הדואר.

צבי האוזר: מטרותיו העיקריות של ההסדר המוצע הן פתיחה נוספת של שוק הדואר לתחרות ויצירת איזון בשוק שירותי הדואר ההולך ומשתנה, שיפור טיב שירותי הדואר הניתנים לציבור ושמירה על יכולתה של חברת דואר ישראל לספק שירותים בסיסיים לכלל הציבור, תוך מיקוד הרגולציה החלה עליה, הגברת הפיקוח והאכיפה והגדלת סכומי העיצומים הכספיים שניתן להטיל עליה.

צבי האוזר: חלק משמעותי מההסדר המוצע מבוסס על המלצות ועדת רוזן, ועדה בראשות דני רוזן שמינה שר התקשורת לבחינת שירותי הדואר.

צבי האוזר: אגב, אדוני שר התקשורת, אתה יודע שדני רוזן היה מנכ"ל משרד התקשורת כשאני הייתי היועץ המקצועי של שרת התקשורת, אי שם ב-1996.

צבי האוזר: ההמלצות של ועדת רוזן הוגשו בספטמבר 2020.

צבי האוזר: ועדת הכלכלה של הכנסת קיימה שבעה דיונים ממושכים בהצעת החוק, וחלק מהדיונים הוקדש לדיון כללי בסוגיות יסוד הנוגעות לאסדרת שוק הדואר ולשמיעת הערות מצד כל הגורמים.

צבי האוזר: אציין כי במקביל לדיוני הוועדה הכריז השר על כוונתו לקדם הפרטה מלאה של חברת הדואר, ועניין זה הובא בחשבון בעת הדיון בתיקונים המוצעים.

צבי האוזר: אני אפרט את התיקונים העיקריים ואת השינויים כלהלן: הנושא הראשון נוגע לפתיחת שירותי הדואר לתחרות.

צבי האוזר: פתיחת שוק הדואר לתחרות בין חברת הדואר לגורמים נוספים החלה כבר ב-2003 בצורה הדרגתית.

צבי האוזר: בהמשך למהלך, מוצע עכשיו לבטל את הבלעדיות שיש היום לחברת הדואר במתן שירותי דואר במה שמכונה "התחום השמור", כלומר שירותי משלוח של דבר דואר עד משקל של 500 גרם שמחירו עד 5.40 שקלים חדשים, ולמעט שירות דואר כמותי, שזה תחום שפתוח לתחרות.

צבי האוזר: ההסדר המוצע בעניין זה נועד לאפשר איזון בין השחקנים הפועלים בתחום חלוקת הדואר, לאור ההפחתה בכמות המכתבים הנשלחים, ועל מנת לשפר את רמת שירותי הדואר הניתנים לציבור.

צבי האוזר: נושא נוסף הנכלל בהצעת החוק נוגע לאפשרות של חברת הדואר להרחיב את פעילותה לתחומים נוספים.

צבי האוזר: ראשית, הכוונה היא לאפשר לחברת הדואר גמישות במתן שירותים ציבוריים ולאפשר לה לתת שירותים חדשים ללא אישור מראש, וזאת למעט שירותים כספיים ושירותי הדפסה, שיוסדרו בנפרד.

צבי האוזר: חברת הדואר נדרשת כיום לקבל אישור מראש של שרי התקשורת והאוצר כדי לתת שירותים נוספים, ולפי המוצע, היא תידרש להודיע מראש לשר התקשורת על מתן שירות כאמור, והשר יהיה רשאי להורות לחברה להפסיק את מתן השירות החדש או להתנותו בתנאים, אם ראה שמתן אותו שירות פוגע או עלול לפגוע במתן שירותי דואר או השירותים הכספיים באופן תקין וסדיר או לפגוע בתחרות בתחום שירותי הדואר.

צבי האוזר: שנית, מוצע לאפשר לחברת הדואר לתת שירותי הדפסה של דברי דואר – נושא שהיה שנוי במחלוקת במהלך הדיונים, בעיקר בגלל החשש מפני ההשלכות האפשריות של כניסת חברת הדואר לפעילות ופגיעה אפשרית בבתי הדפוס.

צבי האוזר: עד היום לא ניתן לחברת הדואר אישור לתת שירותי הדפסה של דברי דואר כמותיים עבור לקוחות עסקיים בשל החשש מפגיעה בתחרות בתחום הדואר הכמותי.

צבי האוזר: חברת הדואר הייתה מנועה מלהעניק שירות אחוד של הדפסת דברי דואר ושליחתם.

צבי האוזר: נוכח השינויים החלים בשוק הדואר והירידה בכמות המכתבים הנשלחים, מוצע לאפשר לחברת הדואר להציע שירות אחוד של הדפסה ומשלוח, וזאת בתנאי שהשירות יינתן על ידי תאגיד שחברת הדואר אינה בעלת השליטה בו, ובכפוף לתנאים והגבלות ששר התקשורת קבע ברישיונה.

צבי האוזר: לחלופין, החברה תוכל לתת שירותי הדפסת דואר בעצמה, אם מדובר בהדפסה של 1,000 דברי דואר למשלוח לכל היותר, ובנוסף – היא ששולחת את דברי הדואר שהודפסו.

צבי האוזר: כמו כן, החזקת שליטה בבית דפוס תתאפשר לחברת הדואר רק באישור של שר התקשורת ובכפוף לתנאיו, ובלבד שאין בכך פגיעה בתחרות בתחום הדואר.

צבי האוזר: לגבי השירות הניתן לציבור על ידי חברת הדואר, ובשל החשיבות הרבה שהוועדה רואה בשיפור השירות, החלטנו שלא לאפשר את ביטול סמכות החובה של שר התקשורת לקבוע אמות מידה למתן שירותי דואר בסיסיים כפי שביקשה הממשלה, אלא לסייג אותה כך שתחול אלא אם כן התקיימו נסיבות מסוימות המפורטות בחוק.

צבי האוזר: נושא משמעותי נוסף בהצעת החוק נוגע לתשלומים שגובה חברת הדואר בעד שירותי דואר.

צבי האוזר: במסגרת צמצום הרגולציה החלה על חברת הדואר – דבר מבורך בפני עצמו – מוצע להסיר את הפיקוח על מרבית התשלומים שגובה חברת הדואר בעד שירותי דואר.

צבי האוזר: לפי החוק כיום, התשלומים בעד שירותי דואר הניתנים על ידי החברה ומנויים בתוספת לחוק נקבעים על ידי שר התקשורת בתקנות באישור שר האוצר.

צבי האוזר: מוצע לצמצם את הפיקוח על תשלומים בעד שירותי דואר כאמור ולהחליפו בעיקרון הכללי לפיו חובה על החברה לדרוש תשלום סביר בעבור שירותי הדואר ולפרסם אותו באתר האינטרנט שלה.

צבי האוזר: עם זאת, לשר התקשורת תישאר סמכות לקבוע תשלומים בעד שירותי דואר מסוימים בהסכמת שר האוצר.

צבי האוזר: הסרת הפיקוח על תשלומים עוררה חששות בקרב חברי כנסת ובעלי עניין, בעיקר מפני קביעת תעריפים לא שוויוניים ופגיעה אפשרית בתחרות.

צבי האוזר: לפיכך, החלטנו לעגן באופן מפורש בחוק כי על התשלום בעד שירותים הניתנים ללקוחות פרטיים להיות אחיד, במטרה להבטיח שלא תהיה אפליה בתשלומים בעד שירותי דואר באזורים שונים בארץ או בין לקוחות פרטיים שונים.

צבי האוזר: בשל כך – אפשר לסיים – הנושא המרכזי הנוסף שהיה במוקד הדיונים היה שירות שניתן במרכזי החלוקה שבבעלות הדואר, וגם לכך הוקדשו דיונים גדולים ומורכבים.

צבי האוזר: בעקבות הדיונים בוועדת הכלכלה התווספה להצעת החוק, ביוזמת הוועדה, הוראה המסדירה את נושא חלוקת דברי הדואר במרכזי החלוקה.

צבי האוזר: לפיכך מוצע לקבוע בחוק עצמו כי החברה תהיה מחויבת לתת שירות משלוח דבר דואר למרכז חלוקה ללקוחות עסקיים, וכן הלאה וכן הלאה.

צבי האוזר: לבסוף, הצעת החוק כוללת תיקון למתווה ההפרדה בין חברת הדואר לבנק הדואר, שנחקק בשנת 2012 ומאז נדחה שוב ושוב ולא יושם.

צבי האוזר: לפי המוצע, תוקצב תקופה של חמש שנים לכל היותר ליישום ההפרדה.

צבי האוזר: אם היא לא תיושם בתקופה זו, יתבטלו סעיפי החוק הנוגעים להפרדה.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, אני מקווה כי הצעת חוק זו אכן תסייע בקידום שוק הדואר ובשיפור שירותי הדואר הניתנים לציבור.

צבי האוזר: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

צבי האוזר: אני רוצה להודות הן לשר התקשורת על הדברים והן למנכ"לית משרד התקשורת לירן אבישר, שליוותה אותנו בחקיקה, ואני מבקש מכם לדחות את כל ההסתייגויות ולהצביע בעד הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ובכן, להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות דיבור.

מיקי לוי: להלן שמות חברי הכנסת על פי קבוצות.

מיקי לוי: קבוצת סיעת הליכוד: חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי אדלשטיין, ישראל כץ, מירי רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מיקי מכלוף זוהר, אורלי לו אבקסיס, קטי שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס: יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול ואוריאל בוסו; קבוצת סיעת יהדות התורה: משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, יצחק פינדרוס וישראל אייכלר; קבוצת סיעת הציונות הדתית: בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שלמה רוטמן, אורית סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

מיקי לוי: ובכן, חברי קבוצות הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית אינם נוכחים באולם המליאה.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגויות מ-1 עד - - -

קריאה: - - -

מיקי לוי: בקשת דיבור, בבקשה.

סימון דוידסון: עאידה, זה יום האישה היום.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אני מאוד - - -

קריאה: - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: האמת, בגלל שזה יום האישה אני מתעקשת על זכותי לדבר, אז ככה: אני רוצה להתנגד לחוק הזה ואני מתנגדת עניינית מאוד, לא פוליטית, כבוד השר, כפי שטענת.

עאידה תומא סלימאן: אני מתנגדת עניינית כי החוק מאפשר לרשות הדואר לסגור סניפים בטענה שהם כלכלית לא טובים לרשות הדואר.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שאם יש יישובים שבהם התנועה של הדואר יותר חלשה, שאנשים לא קונים תיבות דואר, שהיישוב מוחלש, אם קשה לחלק את הדואר בתוכו בגלל כל מיני סיבוכים של חוסר בשמות של רחובות – דבר שבמקרה קורה הרבה בכפרים הערביים – אז אפשר לסגור את סניף הדואר מתוך שיקולים כלכליים של רשות הדואר.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד לכם שאני לא מתארת דברים הזויים שעלולים לקרות; זה כבר קרה.

עאידה תומא סלימאן: שלוחת דואר שהייתה בעיר העתיקה בעכו נסגרה.

עאידה תומא סלימאן: כשפניתי לבדוק למה נסגרה, הטענה הייתה שבהתחלה נסגרה השלוחה בגלל שהיו בעיות עם הסוכן שפתח את השלוחה הזו, שקיבל את המכרז, ואחר כך הטענה בשאילתה השנייה הייתה שהשלוחה לא טובה כלכלית.

עאידה תומא סלימאן: רק שתבינו, השלוחה הזו הגישה את שירותיה, הייתה אמורה לתת את שירותי הדואר ל-12,000 איש בעכו העתיקה, שכוללים הרבה אזרחים ותיקים, שרובם מחכים להגיע לדואר כדי לקבל את קצבת הזקנה שלהם, והם היו צריכים במשך שמונה חודשים לנסוע לחלק אחר מהעיר כדי לטפל, למרות שהם שילמו עבור תיבות דואר שנה שלמה.

עאידה תומא סלימאן: שלוש שאילתות וכמה שיחות עם השר לא שכנעו את השר, והוא לא היה יכול לקבל את ההחלטה, כי רשות הדואר היא שמקבלת את ההחלטה מה כן כלכלי ומה לא כלכלי, ופתאום נפתרה הבעיה, ותודה שהיא נפתרה – בדרך פלא, פלא, נפתרה הבעיה לאחר כמה וכמה פניות.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני רוצה להגיד, שלשים כוח בידי רשות הדואר משיקולים כאלה או אחרים, שיקולים כלכליים – אני חושבת שהרשות לא מתנהלת מול כל עיר באופן נפרד אלא היא מתנהלת מול כל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: סניף שמרוויח הרבה, כמו במרכז, שרוצים לתת להם הנחות בגלל שהסניפים כלכליים, אמור להתקזז או לפחות לכסות קצת על איפה שהשירות עולה יותר כסף בגלל מצבים של תשתית שהמדינה בעצמה אחראית עליה, אם זה בפריפריה ואם זה בכפרים או יישובים ערביים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת גם שהאפשרות הזו של הכוח לדרוש מחירים או לקבל החלטות לסגור כי כלכלית זה לא טוב, זה תקדים מאוד מסוכן, ואחריו עלולים גם רשויות אחרות או שירותים אחרים לבוא בטענה שכלכלית לא משתלם לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: במדינה שמפריטה את השירותים הבסיסיים לחברות שונות או לרשויות שונות להתנהל בהם ולהגיש את השירות, אמור להיות בבסיס ההחלטה שהשירות יהיה שוויוני לכלל האזרחים, והשיקולים הכלכליים ייעשו באופן ארצי ולא באופן נקודתי, כי אז המוחלשים יוחלשו יותר והחזקים יתחזקו יותר.

עאידה תומא סלימאן: לכן ההצבעה שלי תהיה נגד החוק הזה, כי אני חושבת שזה מהווה תקדים.

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, רציתם לעשות רפורמה בשירות הדואר ששנים לא תפקד כמו שצריך – תעשו את זה לטובת הציבור, לא לטובת הרשות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו נמתין.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר, תשב, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר.

יועז הנדל: הוא לא - - -

מיקי לוי: אה, אתה מקוזז?

צבי האוזר: - - -

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: חברים, מכיוון שמגישי ההסתייגויות אינם נוכחים במליאה, ההסתייגויות מ-1 עד 53 מוסרות.

מיקי לוי: להדגיש: אנחנו ניגשים להצבעה.

מיקי לוי: הצבעה – סעיפים 1 עד 62 כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה, כולל לוח התיקונים.

קריאה: להצביע?

מיקי לוי: אתה בסדר, אתה מקוזז.

מיקי לוי: בעד סעיפים 1–62 – 3

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – שלושה, אחת התנגדה.

מיקי לוי: לפיכך, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, כולל לוח התיקונים.

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי.

מיקי לוי: אני אעבור להצבעה.

מיקי לוי: הממשלה דורשת הצבעה שמית.

קריאה: לא, לא, לא, לא.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לדעת מי זה השלושה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, אתה מצביע או אתה מקוזז?

אוסאמה סעדי: מקוזז.

מיקי לוי: יופי.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שלישית, כולל לוח התיקונים.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 3

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – שלושה, אחד נגד.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע כי חוק הדואר (תיקון מס' 13), התשפ"ב–2022, עבר בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל; כולל לוח התיקונים, כמובן.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: הודעה לסגנית מזכירת הכנסת.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 138), התשפ"ב–2022, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אלינור ימין: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לסגנית מזכירת הכנסת.

מיקי לוי: תם סדר-היום.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ו' באדר ב' התשפ"ב, 9 במרץ 2022, בשעה 11:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.

מיקי לוי: בהצלחה.