ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 105, 2022-01-26 00:00

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום רביעי, כ"ד בשבט התשפ"ב, 26 בינואר 2022.

איתן גינזבורג: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן חברי הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 24 והוראת שעה) (סיוע משפטי לנפגעי עבירות), התשפ"ב–2022.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שרת החינוך חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון על מסקנות הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס ומיכל וולדיגר בנושא: עלייה דרסטית והתמכרות לסמים בקרב בני נוער.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה למזכירת הכנסת.

איתן גינזבורג: אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

איתן גינזבורג: השאילתה הראשונה תהיה לשרה להגנת הסביבה תמר זנדברג, ואני מזמין אותה לתפוס את מקומה פה על הדוכן.

איתן גינזבורג: ישאל את השאילתה חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

איתן גינזבורג: שאילתה דחופה מס' 103.

יעקב מרגי: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מכובדיי כולם.

יעקב מרגי: רצוני לשאול: 1.

יעקב מרגי: מדוע מתעקש משרדך שלא לאפשר לחברות מחזור נוספות להיכנס לשוק מחזור האריזות?

יעקב מרגי: 2.

יעקב מרגי: תאגיד המחזור תמיר הודיע על העלאת מחיר המחזור ב-26%, מה שיביא לעליית מחירים ישירה במוצרי מזון.

יעקב מרגי: מה יעשה משרדך על מנת למנוע עליית מחירים זו?

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אדוני חבר הכנסת מרגי, אדוני היושב-ראש, קודם כול, לפני שאקריא את התשובה שכתבו גורמי המקצוע, אני רוצה לומר שבישראל יש לפחות שלושה חוקים או תחומים שמסדירים מחזור, ובכל אחד מהם יש מודל שונה: יש את חוק האריזות, שאתה אכן מתייחס אליו, שבו יש גוף מוכר אחד, שהוא תמיר; יש חוק הפיקדון, שבו אין בכלל גוף מוכר, ויש פחות או יותר תחרות, למרות שיש גוף אחד מאוד מאוד משמעותי, אבל הוא לא גוף מוכר על ידי המדינה; יש חוק מחזור פסולת אלקטרונית, שבו יש שני גופים מוכרים עם תחרות ביניהם.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאחרי כמה חודשים שלמדתי את שלושת המודלים, אני יכולה לומר לך שאין לי מסקנה חותכת - - -

עיסאווי פריג': תראה, זו גאווה לראות את השרה זנדברג, די עסוקה - - -

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי - - -

עיסאווי פריג': אוזן קשבת.

עיסאווי פריג': תראה, זה תענוג.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאחרי שאני מסתכלת על שלושת המודלים האלה, אני יכולה לומר שלי אישית אין מסקנה חותכת איזה מהם הוא עדיף.

תמר זנדברג: יש יתרונות וחסרונות לכל אחד מהם.

תמר זנדברג: יש יתרונות לגוף אחד עם אחריות מטעם המדינה, יש יתרונות לתחרות.

תמר זנדברג: ולכן אני רוצה לומר שאני חושבת שתחרות כאן היא לא חזות הכול, אלא חזות הכול זה השירות לאזרח.

תמר זנדברג: ואז נשאלת השאלה איך אנחנו נותנים באופן המיטבי את השירות לאזרח.

תמר זנדברג: ובאמת, בתחום הזה של חוק האריזות שציינת – הוא חוק, אני רוצה לומר, מאוד מאוד חשוב למדיניות המחזור של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר למי שצופים בנו שהפח הכתום, שהוא למעשה הביטוי של חוק האריזות, הוא פח מאוד מאוד חשוב, שלא רבים מאיתנו עושים בו שימוש מספק.

תמר זנדברג: הוא פח לא רק לבקבוקים ופחיות, הוא בעצם פח לכל אריזה, החל משקית ניילון, ועד עטיפה של קרטון חלב, פחית, שמפו, מכל של חומר ניקוי ומכל של ירקות ארוזים.

תמר זנדברג: כל דבר בעצם הולך לפח הכתום, זה למעשה פח שהוא default, הוא ברירת מחדל, הרבה יותר מהפח הירוק.

תמר זנדברג: ואם נתייחס אליו ככה, אנחנו נפחית מאוד את כמות הפסולת שמיוצרת בבית, ונגדיל מאוד את היקפי המחזור.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה לנו, כציבור.

איתן גינזבורג: יש בלבול בזה, גברתי השרה, בין הפח הכתום לבין המכליות של תמיר, של הבקבוקים, יש בלבול מאוד גדול בנושא הזה.

איתן גינזבורג: למה השמפו הולך לפח הכתום ובקבוק שתייה הולך למכלית?

תמר זנדברג: אז אני אנצל את ההזדמנות כדי לומר שלפני כחודש וחצי נכנס לתוקף החלק האחרון של חוק הפיקדון על הבקבוקים, ובעצם היום הבקבוקים, בקבוקי המשקה והם בלבד, בכל הגדלים – ליטר וחצי, וחצי ליטר וליטר – מקומם ברשתות השיווק, ואפשר לקבל עליהם ולהזדכות עליהם, הפיקדון.

תמר זנדברג: ממש בשבועות הקרובים נעלה גם עם קמפיין הסברה מאוד נרחב לציבור, כדי להסביר, להעביר את המסר שבקבוקי שתייה, ובקבוקי שתייה בלבד, מקומם ברשתות השיווק תמורת פיקדון, הם שווים כסף.

איתן גינזבורג: למה ההבחנה?

תמר זנדברג: בגלל זה.

תמר זנדברג: בגלל העובדה שעל בקבוקי המשקה יש פיקדון שחוזר לאזרח.

תמר זנדברג: בעצם, הבקבוק הזה, שקודם היה פסולת, היום הוא בעצם שווה כסף, הוא משאב, וזה העיקרון של כלכלה מעגלית.

תמר זנדברג: שאר המכלים, מכל הסוגים – לא רק פלסטיק: מתכת, פלסטיק, נייר, קרטון – מקומם בפח הכתום, שהוא פח מאוד מאוד חשוב.

תמר זנדברג: ולכן החשיבות הגדולה שהמשרד להגנת הסביבה מייחס גם לשאלה שלך וגם לחוק האריזות.

תמר זנדברג: ובאמת, בימים אלה, חבר הכנסת מרגי, שוקדים גורמי המקצוע במשרד להגנת הסביבה על עבודת מטה מקיפה בנושא כדי לבחון באמת את השאלה אם נכון לעבור לריבוי גופים עם תחרות ביניהם או שנכון להישאר עם גוף אחד.

תמר זנדברג: זה נעשה בשיתוף יועצים חיצוניים ונציגי רשות התחרות.

תמר זנדברג: העבודה בוחנת את אפשרויות פתיחת מערך הגופים המוכרים לתחרות וקביעת הכללים הנדרשים לצורך פתיחת השוק באופן מושכל, תוך התמודדות עם כשלי שוק פוטנציאליים וטיוב השירות הניתן לרשויות המקומיות, וכתוצאה מכך לאזרחים.

תמר זנדברג: במסגרת העבודה תיבחן הכדאיות להפעלת ריבוי גופים, וככל שיוחלט על פתיחת השוק לתחרות ייקבעו כללים ותנאים מיטביים שבמסגרתם תתאפשר פעילות של כמה גופים.

תמר זנדברג: המטרה היא להגדיל את כמות פסולת האריזות הנאספת והמטופלת באופן יעיל, וזאת מבלי להשית עלויות עודפות על היצרנים ועל היבואנים.

תמר זנדברג: העבודה גם בוחנת את המנגנון המיטבי ואת הפעולות הנדרשות לצורך יישומו.

תמר זנדברג: הניסיון מהעולם מצביע על כך שפתיחת השוק לתחרות נעשית על פי רוב תוך קביעת כללים מסודרים ומפוקחים.

תמר זנדברג: פתיחת השוק באופן שאינו נותן מענה לכשלי השוק הפוטנציאליים יכולה להוות פגיעה באופן יישום החוק ומטרותיו, לרבות בשירות הניתן לאזרח ולרשויות המקומיות.

תמר זנדברג: כלומר, תחרות כשלעצמה לאו דווקא תבטיח את שיפור השירות, וצריך לעשות את זה, אם בכלל, באופן שבאמת ישאיר את הפיקוח בידי המדינה שהשירות ניתן בצורה טובה.

תמר זנדברג: לשאלה השנייה, דמי הטיפול נקבעים לטון אריזה לפי סוג החומר: זכוכית, מתכת, פלסטיק לסוגיו וכדומה.

תמר זנדברג: כדי לעמוד בחובותיהם ולהביא למחזור של האריזות בהתאם לחוק האריזות, על כל יצרן ויבואן של מוצרים ארוזים ושל אריזות שירות, ולא רק יצרנים ויבואנים של מוצרי מזון, לשלם דמי טיפול לתמיר, שהוא התאגיד המוכר, בהתאם למשקל האריזות המשווקות בידי היצרנים והיבואנים, ובידיהם לשלוט בדמי הטיפול ולהפחיתם באמצעות הפחתת כמות החומר באריזה ודרך שינוי חומרי הגלם לחומרים שהעלות הטיפול בהם נמוכה יותר, ולחומרים ידידותיים יותר לסביבה.

תמר זנדברג: צעד שכזה הוא גם סביבתי וגם כלכלי, יוביל לצמצום הפסולת ויקל על הליכי המחזור.

תמר זנדברג: עליית תעריף דמי הטיפול מעידה למעשה על שיפור השירות הניתן לתושבים.

תמר זנדברג: ככל שנפרסים יותר כלי אצירה ומתרחב השירות לרשויות, כך עלויות הטיפול עולות ונדרשת עלייה גם בדמי הטיפול.

תמר זנדברג: לאור התפרצות מגפת הקורונה, ביקש תאגיד תמיר להימנע מעליית מחירי דמי הטיפול אשר הייתה צפויה לשנת 2021, ולכן אושר לו לכלול בחישוב התעריפים עודפי גבייה וכן לעשות שימוש בחלק מהקרן ההונית המשמשת לתפעול שוטף.

תמר זנדברג: סכומים אלו הסתכמו בעשרות מיליוני שקלים, ואפשרו למנוע את עליית המחירים שהייתה צפויה בשנה שעברה.

תמר זנדברג: כעת, לאחר שתקציב הפעילות של תמיר לשנת 2022 אינו נופל מתקציב הפעילות של שנה קודמת, ואף צפוי לעלות לאור התרחבות היקף הפעילות של התאגיד ומתוך מטרה להמשיך ולשפר את השירות לציבור, נדרש תאגיד המחזור תמיר להעלות את דמי הטיפול ביחס לשנה הקודמת.

תמר זנדברג: עם זאת, ראוי לציין שאף שתחילה הודיע תמיר על עליית מחירים של 26%, הוחלט שמחיר דמי הטיפול לשנת 2022 יעלה רק בכ-15% מהשנה הקודמת, ובמקביל תיעשה פעילות אינטנסיבית לגיוס יצרנים ויבואנים נוספים שטרם התקשרו עם הגוף המוכר כחוק.

תמר זנדברג: בנוסף, בשבועות האחרונים פתח המשרד במבצע אכיפה נרחב כנגד מאות יצרנים ויבואנים שאינם חתומים עם הגוף המוכר, ואליהם נשלחו מכתבי התראה טרם הטלת עיצום כספי, במטרה להביא להתקשרותם עם הגוף המוכר כנדרש בחוק ולממן את איסוף ומחזור פסולת האריזות.

תמר זנדברג: בהזמנות זו אבקש גם להוסיף ולעדכן כי בחודש שעבר נחתם הסכם עם תמיר לחידוש תקופת ההכרה.

תמר זנדברג: במסגרת תנאי ההכרה החדשים נקבעו תנאים שצפויים להביא לשיפור משמעותי בתחום מחזור האריזות, ובהם העלאת תדירות האיסוף, הגדלת נפח האצירה, הצבת קרטוניות באזורי המגורים, הכפלת מספר הפחים הסגולים המיועדים לאיסוף זכוכית ועוד.

תמר זנדברג: כפי שהדגשתי מעל במה זו כמה פעמים, מאז כניסתי לתפקיד הצבתי את תחום הפסולת בראש סדר העדיפויות של המשרד להגנת הסביבה.

תמר זנדברג: הצבנו יעד של הפיכת הפירמידה: במקום 80% הטמנה ו-20% מחזור, ישראל תעבור להטמין רק 20% מהפסולת שלה, באמצעות אסטרטגיה של צמצום הפסולת, הפרדה במקור וכמובן מחזור.

תמר זנדברג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת?

איתן גינזבורג: שאלת המשך, כפי שקרוי.

יעקב מרגי: גברתי השרה, תודה על התשובה המפורטת.

יעקב מרגי: אחלק את דבריי מהסוף להתחלה לכמה נקודות.

יעקב מרגי: אין ספק שתחרות זו לא התכלית האופטימלית.

יעקב מרגי: אם היא לא מוכיחה את עצמה היא ראויה, אם היא לא מוכיחה את עצמה – אבל אני אומר לך, חוק הפיקדון חוקק בזמנו במציאות מסוימת, שרצינו להשית את עלויות היצרן – המזהם משלם.

יעקב מרגי: אבל יש קצה שני של המחזור וזה כנראה, אני מקווה שלא, אבל כנראה שזה נעלם מעיניכם.

יעקב מרגי: הפח הכתום הוא לא זכות ונחלה לכל אזרחי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אף אחד לא בדק אותם, איפה הם מציבים אותם, איפה לא, כי יש אמות מידה: כמות המזהם לעומת כמות הממוחזר.

יעקב מרגי: אני אומר לך מניסיוני, אני גר במועצה אזורית – אין פחים כתומים בכל המועצה.

תמר זנדברג: באיזו מועצה?

יעקב מרגי: מועצה אזורית מרחבים, וכמוה יש עוד הרבה מועצות אזוריות.

יעקב מרגי: גם ברשויות מקומיות, כי ברגע שיש תאגיד אחד, שיש לו אמת מידה שבוחנים אותה ומציאות מסוימת אחת – הוא פועל לפיה.

יעקב מרגי: הוא לא עובד באג'נדה שלך ושלי של מניעת זיהום 100%.

יעקב מרגי: הוא כלכלי.

יעקב מרגי: אני לוקח אותו כקטע כלכלי.

יעקב מרגי: יש לו אמות מידה שהוא צריך לעמוד – מול המשרד, והוא עומד בזה.

יעקב מרגי: הקטע הזה של לאפשר לו להעלות את דמי השימוש – רבותיי, אנחנו בתקופה שרכבת ההתייקרויות דוהרת.

יעקב מרגי: כולם מוצאים לעצמם – גם אם אין הצדקה – צורך להעלות כי כולם מייקרים.

יעקב מרגי: עכשיו, 15% לאריזה, תוסיפי את זה על דברים אחרים ויוקר ועלויות נוספות, זה שוב – הממשלה תצטרך להתמודד עם עליות המחירים האלה.

יעקב מרגי: אני מקווה שהיא תתמודד.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, אני חושב שעדיין כדאי לבחון ולבדוק את זה לעומק, מאיפה, מה המרכיב – אני חושב.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמקצוענים במשרד שלך מתייחסים לזה.

יעקב מרגי: אם תאגיד תמיר עומד ביעדים שהמשרד הציב לו – א', צריך לבדוק את היעדים, אם הם מעודכנים, כי החוק חוקק וכבר תפיסת העולם של החברה הישראלית השתנתה מאז במחזור.

יעקב מרגי: אנחנו טיפלנו ביצרנים, לא טיפלנו בצרכנים.

יעקב מרגי: אני אומר לך מהפרקטיקה.

יעקב מרגי: אני רואה לאן הולכים כל המכלים.

יעקב מרגי: עכשיו, על הדרך שאני מדבר איתך, כדאי לבחון האם בעמידה ביעדים שלו המסה הקריטית זה מהקרטוניות ומהדחסניות המרכזיות וכמה יוצא ממשק הבית הפרטי שהוא המזהם הגדול.

יעקב מרגי: באותה הזדמנות אני רוצה לומר לך, בימים אלה נאספו בגלל חוק הפיקדון כלובי המחזור.

יעקב מרגי: אני חושב שזה היה צעד מוקדם מדי ומהיר מדי.

יעקב מרגי: עדיין החברה הישראלית – הינה אני אומר לך, אני ממחזר כרוני.

יעקב מרגי: אני לא הולך לרשתות השיווק.

יעקב מרגי: אם מחר ירימו את הכלוב הזה אצלי במושב, לידי, אני אומר לך – אני לא יודע מה אני עושה עם הבקבוקים.

יעקב מרגי: עדיין סוגיית החזר הבקבוקים ברשתות השיווק, יש לה תווית חברתית קשה מאוד.

יעקב מרגי: עדיין זה לא טופל.

יעקב מרגי: מה גם שהמכשירים הם לא זמינים.

איתן גינזבורג: נכון.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שהיה צריך לחשוב על זה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, יכול להיות שצריך להשאיר את זה וולונטרי.

יעקב מרגי: יישוב שירצה להשאיר את הכלובים, שישאירו את הכלובים כי חבל.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: זה מה שנקרא יום לימודים ארוך בתחום המחזור.

תמר זנדברג: אנסה להתייחס בקצרה כדי לא לגזול מזמן המליאה ולאפשר לכולנו להתפזר לפני השלג, להשאיר קצת זמן.

תמר זנדברג: אז ככה, התייחסת לכמה דברים, חבר הכנסת מרגי, הם כולם חשובים וראויים.

תמר זנדברג: קודם כול נתחיל מחוק האריזות והפח הכתום ולאחר מכן חוק הפיקדון, אם כי אלה שני חוקים שונים.

תמר זנדברג: כמו שאמרתי, תראה, עליית המחירים, יש יכולת להוזיל את מחיר הטיפול בכפוף למעבר לשימוש בחומר יותר קל, יותר סביבתי, יותר ממוחזר, וככה גם להוזיל את העלויות וגם לטפל בסביבה.

תמר זנדברג: זה באמת win-win.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר שזה גם תלוי ביצרנים עצמם.

תמר זנדברג: אנחנו רואים בעולם תהליך שבו גם כחלק – ואני אומרת את זה – כחלק ממהלך של יחסי ציבור ושל תדמית, התאגידים הגדולים רוצים לעבור להשתמש בחומרים פחות עבים, פחות עם שימוש חד-פעמי, יותר ממוחזר.

תמר זנדברג: זה נכון גם לפלסטיק, גם לנייר, גם לקרטון.

תמר זנדברג: זאת מגמה מבורכת שעוקבת גם אחרי האופן שבו הצרכן העולמי מסתכל על משבר האקלים ועל תחום הסביבה, ובהחלט אפשר לעשות את זה וצריך לעשות את זה גם בישראל.

תמר זנדברג: לגבי פריסת השירות, אני שוב אומרת – ואני שמחה שאתה מסכים איתי – תחרות היא לא חזות הכול אלא השירות הוא חזות הכול.

תמר זנדברג: ואתה צודק מאוד שבין אם נישאר עם גוף מוכר אחד שיש לו תנאי הכרה, ואלה תנאים שהמדינה, שאנחנו קובעים – עכשיו ב-1 בדצמבר נכנסו תנאי הכרה חדשים שבהם אנחנו שמנו את תדירות הפינויים, פריסת השירות והכפלה או יותר מזה של הפריסה.

תמר זנדברג: אם אתה גר במועצה אזורית שאין בה פחים כתומים, אני לוקחת את זה, אבדוק את זה.

תמר זנדברג: מהנתונים שניתנו לי לאחרונה אני חייבת לומר שיש רשויות מקומיות בודדות שאין בהן בכלל וזה בניגוד לחוק.

תמר זנדברג: זה לא תקין.

תמר זנדברג: זה צריך להיפרס.

תמר זנדברג: יש רשויות אחרות שבהן יש פריסה אבל הפינוי הוא לא מספיק ואז התושבים באים והפחים עמוסים ואנחנו נתנו לזה מענה בחיוב שלנו את הגוף המוכר לעמוד במועדי פינוי ובתדירות פינוי.

תמר זנדברג: וגם אם נבחר ללכת לדרך של תחרות, אנחנו צריכים לוודא שתנאי השירות האלה נשמרים.

תמר זנדברג: קח בחשבון שתחרות יכולה להיות גם מרוץ לתחתית – מי מספק פחות שירות במחיר יותר נמוך, ומי שייפגע הם התושבים.

תמר זנדברג: לכן גם אם תחרות, בדיוק, היא צריכה להיות בפרמטרים, ואני אומרת – יש לנו ניסיון עם דברים אחרים.

תמר זנדברג: קח לדוגמה פסולת אלקטרונית.

תמר זנדברג: אני לא משוכנעת שהתחרות מובילה לשיפור השירות.

תמר זנדברג: לפעמים זה להפך.

תמר זנדברג: לפעמים התחרות היא תחרות ביניהם, מי מרוויח יותר, וכתוצאה מזה חוסך על השירות ולא הפוך.

תמר זנדברג: זה דבר שצריך לבחון אותו.

תמר זנדברג: לגב עמידה ביעדים, ממש לפני שעליתי לכאן עדכנו אותי שהגשת שאילתה ישירה נוספת ובה המשרד להגנת הסביבה – גורמי המקצוע פירטו את העמידה ביעדים לפי החומרים.

תמר זנדברג: אני לא זוכרת אותם כרגע.

תמר זנדברג: אני אעביר לך את השאילתה.

תמר זנדברג: התשובה היא שיש עמידה ביעדים בכל החומרים למעט זכוכית שמתקרב ליעד, ואנחנו עושים מאמצים להגביר את המחזור, אבל אבדוק את הנושא שציינת, האם זה מגיע בעיקר מהסקטור התעשייתי ולא הביתי.

תמר זנדברג: זו נקודה חשובה שאשים אליה לב.

תמר זנדברג: ולסיום, לגבי כלובי המחזור, תראה, כמו שעניתי ליושב-ראש, אנחנו בפתחו של שינוי תפיסה בנושא הזה של הבקבוקים.

תמר זנדברג: הבקבוקים באמת מוחרגים מחוק האריזות, ויש להם חוק שלהם, חוק שלהם, עם פיקדון.

תמר זנדברג: וכן, המטרה שלנו היא שהציבור ילך לרשתות השיווק, כי שם הוא קונה אותם.

תמר זנדברג: כמו שאתה קונה – המטרה היא שבמקום שבו אתה קונה אתה גם תזדכה וגם תקבל הנחה בקנייה, כי זה שווה, הפיקדון הזה, הבקבוק הזה.

תמר זנדברג: הפיקדון הופך את הבקבוק להיות שווה כסף.

תמר זנדברג: עכשיו, נכון, זה שינוי.

תמר זנדברג: אני רוצה להגיד לך - - -

יעקב מרגי: אמר לי השכן שלי שזה לקח לו 25 דקות עם המכשיר החדש.

תמר זנדברג: אה, עם המכשיר.

יעקב מרגי: ולעמוד, ותקנות, ולא מובן.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אז קודם כול, אם יש מכשיר בסופר איפה שאתם קונים, ואם זה לקח 25 דקות, בפעם הבאה ייקח חמש דקות ובפעם הבאה דקה, כי מתרגלים לזה.

יעקב מרגי: לא איפה שאני – אבל אני לא יודע לאן הוא הלך.

יעקב מרגי: אבל לאן שהוא הלך - - -

תמר זנדברג: אני הייתי, זה מאוד קל.

תמר זנדברג: אתה פשוט שם את הבקבוק, שם אחד אחרי השני ובסוף מקבל תלוש.

תמר זנדברג: אני באמת חושבת שהציבור, אנחנו, גם צריכים לדרוש, כי לא בכל מקום יש את המכונות האלה כרגע; אנחנו צריכים לדרוש שהמכונות יהיו בכל מקום.

תמר זנדברג: עכשיו, נכון, זה שינוי, זה שינוי התנהגות, אבל אני רוצה לומר לך שעבור רוב הציבור.

תמר זנדברג: עד היום רק 23% מהבקבוקים הגדולים מוחזרו באותם כלובים.

תמר זנדברג: כלומר, אותם אנשים כמוכם וכמוך, שהיו ממחזרים עד היום מתוך שיגעון לדבר כי הם מאמינים בזה, מתוך ערכים ואמונה, בסוף עד היום הם היו חלק קטן מהציבור, והמטרה שלנו זה להגיע לאחוזים גבוהים, לעבור את ה-60% וה-70%.

תמר זנדברג: ופה נכנס חוק הפיקדון, שאמור לתת לזה את המענה.

תמר זנדברג: אני מודעת לזה שיהיו עכשיו כמה חודשים של שינוי הרגלים והתרגלות, אבל בסופו של יום, זו הדרך הנכונה כדי להגדיל את אחוזי המחזור.

תמר זנדברג: כאמור, אנחנו ממש בקרוב גם נעלה בקמפיין הסברה לציבור, במטרה שגם רשתות השיווק ייתנו מענה עם אותן מכונות אוטומטיות, כדי שיהיה קל ונוח לציבור להחזיר.

תמר זנדברג: ובסוף, המטרה שלנו זה למנוע מאותו פלסטיק מזהם להגיע להטמנה, להגיע לשטחים הפתוחים, לזהם את הסביבה ואת כדור הארץ שלנו.

תמר זנדברג: ואני משוכנעת שבמדיניות נחושה ונכונה אנחנו נצליח יותר ממה שעשינו עד היום.

תמר זנדברג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: סליחה, גברתי, יש שאלה נוספת.

תמר זנדברג: בבקשה.

איתן גינזבורג: כן.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אוסאמה סעדי ביקש לשאול אותך שאלה נוספת, ולא נמנע זאת ממנו.

תמר זנדברג: חלילה.

תמר זנדברג: לכבוד הוא לי.

איתן גינזבורג: כן, כן.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, אני מתנצל שהגעתי באיחור, אבל זה שדיוני הוועדות נכנסים לדיוני המליאה, זה לתשומת ליבך.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לשאול אותך על מנהל רשות הגנים והטבע, הרט"ג.

אוסאמה סעדי: כידוע, המנהל – המנכ"ל?

אוסאמה סעדי: המנהל?

אוסאמה סעדי: איך זה נקרא?

תמר זנדברג: מנכ"ל, שהוא המנהל הכללי.

אוסאמה סעדי: המנהל הכללי, המנכ"ל, סיים את תפקידו - -

תמר זנדברג: נכון.

אוסאמה סעדי: - - ויש לנו הרבה דברים ועבודה שהתחלנו בה בהרבה יישובים, במיוחד בסיור שלנו בג'יסר א-זרקא, שצריך להמשיך את העבודה שם.

אוסאמה סעדי: ואני שואל איפה עומד מינוי המנכ"ל החדש לרט"ג.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אז באמת המנכ"ל שאול גולדשטיין סיים את תפקידו לאחר עשר שנים, לפני כחודש.

תמר זנדברג: מונתה על ידי ממלאת מקום מתוך הנהלת הרשות, שמכהנת כרגע במילוי מקום, שמה רעיה שורקי.

תמר זנדברג: במקביל הוקמה ועדת איתור בראשות מנכ"לית המשרד.

אוסאמה סעדי: מה שמה?

תמר זנדברג: שמה רעיה שורקי.

תמר זנדברג: היא חברת הנהלה, חברת הנהלת רט"ג מכהנת שמונתה על ידי למילוי מקום, לתקופה זמנית.

תמר זנדברג: במקביל הוקמה ועדת איתור בראשות מנכ"לית המשרד להגנת הסביבה, שתסייע לי לאתר מנכ"ל או מנכ"לית חדשה וקבועה.

תמר זנדברג: היא התחילה את עבודתה כבר בימים אלה, במטרה, בתוך זמן קצר, לאתר ולמנות באישור הממשלה מנכ"ל או מנכ"לית חדשה.

תמר זנדברג: אבל לשאלתך הקונקרטית, חבר הכנסת סעדי, הנושאים שבין היתר בטיפולי, לרבות ג'יסר א-זרקא, נמצאים בעבודה שוטפת.

תמר זנדברג: לא נעצרו.

תמר זנדברג: ממש לא מזמן היה אצלי דיון נוסף בנושא.

תמר זנדברג: היה דיון נוסף גם בבית המשפט.

תמר זנדברג: ואני, לפחות בנושא של ג'יסר א-זרקא, ממשיכה לטפל באופן אישי, אז - - -

אוסאמה סעדי: זה מה שרציתי לשמוע.

תמר זנדברג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשרה תמר זנדברג.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא – לשאילתה הבאה, סליחה, שאילתה דחופה מס' 105, של חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי, שתשאל את השר במשרד האוצר חמד עמאר.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בוקר טוב לכולם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אדוני השר, בחוק החברות הממשלתיות נקבע שבהרכב הדירקטורים יינתן ביטוי הולם לערבים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עם זאת, כרגע יש רק 4.5% ייצוג ערבי בנבחרת הדירקטורים, שנפתחה להרשמה מחודשת זה עתה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: רצוני לשאול: מה נעשה כדי להשיג ייצוג הולם בנבחרת הדירקטורים כפי שנדרש בחוק?

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני השר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת ג'ידא, כמו שאמרת, עכשיו נפתחה רשימה, יש רישום לנבחרת הדירקטורים החדשה.

חמד עמאר: הרישום, קודם כול, הוא עד 31 בינואר, עד סוף החודש, 31 בינואר 2022.

חמד עמאר: לכן, מכאן אני פונה לכל מי שישמע או שומע אותנו, שיירשם לנבחרת הדירקטורים.

חמד עמאר: חשוב מאוד שיהיה מגוון של דירקטורים מכל הסקטורים – 1.

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: עד עכשיו נרשמו 6,000 אנשים לנבחרת הדירקטורים.

חמד עמאר: מתוכם 13% הם בני מיעוטים, בני העדה הדרוזית, ערבים, צ'רקסים.

חמד עמאר: 13% עד עכשיו נרשמו.

חמד עמאר: המטרה שלנו היא שמתוך ה-6,000 – ואנחנו מקווים שיירשמו עוד אנשים עד סוף החודש, שנגיע למספר כמה שיותר גדול מבחינת רישומים – לקחת מזה 1,100 אנשים חדשים לנבחרת הדירקטורים, ולהתחיל.

חמד עמאר: המטרה שלנו גם ש-50% מתוך הנבחרת יהיו נשים, 10% בני מיעוטים, כולל ערבים ודרוזים, וצ'רקסים, כמו שאמרתי.

חמד עמאר: יש חוק משנת 1975 שדיבר על הנושא.

חמד עמאר: להגיע ל-10% – אנחנו מתכוונים להגיע ל-10% בנבחרת הדירקטורים החדשה.

חמד עמאר: לכן, שוב, אני קורא לכולם ללכת ולהירשם לנבחרת הדירקטורים.

חמד עמאר: אני בעצמי בשנת 2012 חוקקתי חוק ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות ותאגידים.

חמד עמאר: מאז אני בודק ועוקב אחרי הנושא.

חמד עמאר: הרבה חבר'ה דרוזים נקלטו בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: הרבה נקלטו בדירקטורים.

חמד עמאר: אבל ברשימת נבחרת הדירקטורים שהייתה, ואני בעצמי בדקתי אותה, לא היו הרבה חבר'ה דרוזים.

חמד עמאר: לכן לא - - -

איתן גינזבורג: לא נרשמו הרבה, כי לא נרשמו.

חמד עמאר: אז לא היו הרבה חבר'ה דרוזים, בנבחרת הקודמת.

חמד עמאר: לא היו הרבה חבר'ה.

חמד עמאר: אני גם פניתי לכל החבר'ה הדרוזים, ואני פונה לכולם, לכל אזרחי מדינת ישראל, ללכת ולהירשם לנבחרת הדירקטורים.

חמד עמאר: אני מקווה שיהיו לנו הרבה מהמגזר הערבי, הדרוזי, ככה שנוכל להגיע ליעד של ה-10%.

חמד עמאר: כמו ששמנו יעד של 50% לנשים, גם יעד של 10% לבני מיעוטים.

איתן גינזבורג: שאלת המשך – לחבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-הראש, מכובדי השר, בזמנו, בנבחרת הדירקטורים הקודמת יש עוד מגזר שלפי החוק צריך לקבל ייצוג הולם, וזה המגזר החרדי או בוגרי ישיבות גבוהות; לאו דווקא חרדי, ציונות דתית, בוגרי ישיבות גבוהות.

שלמה קרעי: לפי התכתבויות שהיו לי עם הנבחרת, הבנתי מהם שזה משהו שמתישהו יקרה, אבל לא קיים נכון ללפני – גם היה דיון על זה בוועדת הכנסת לפני כשנה, וגם אז התשובה הייתה אותו דבר.

שלמה קרעי: הם חושבים על זה, הם בודקים את זה, אבל ייצוג הולם – לא ממש, למרות שיש כאלו שהגישו מועמדות ושהם עומדים בתנאי הסף.

שלמה קרעי: השאלה שלי היא כזו, האם אתם תקפידו על כך שאם יש בנבחרת כאלו חרדים או בוגרי ישיבות גבוהות שעמדו בתנאי הסף, האם תקפידו על כך שגם הם, כמו שהזכרת, 50% נשים ו-10% מיעוטים, שגם הם יקבלו את הייצוג ההולם, למרות שאולי יש מישהו שבניסיון או בתנאים שלו הוא קצת יותר מהם, בהתאם לחוק של ייצוג הולם?

איתן גינזבורג: תודה רבה.

חמד עמאר: הכוונה שלנו – שיהיה ממגוון החברה הישראלית.

חמד עמאר: אני אמרתי את זה עכשיו, ואני פונה לכל עם ישראל, לכל אחד – שילך ויירשם.

שלמה קרעי: כמה באחוזים?

שלמה קרעי: אמרת אחוזים למיעוטים, אחוזים לנשים.

שלמה קרעי: כמה באחוזים?

חמד עמאר: אני לא מכיר את החוק, ואין לי נתון על החוק.

חמד עמאר: אני אשלח לך תשובה מסודרת, כמה אחוזים לפי החוק, אם יש חוק כזה.

חמד עמאר: אני לא מכיר אם יש חוק כזה.

חמד עמאר: אם יש חוק, אני אשלח לך בדיוק כמה אחוזים.

חמד עמאר: כמו שאמרנו, 1,100 ברשימה יהיו חדשים, והכיוון שלנו – שיהיו ממגוון האוכלוסייה במדינת ישראל, שיהיה ייצוג לכולם.

חמד עמאר: זאת המטרה, ולכן פתחנו מחדש את הרישום לנבחרת הדירקטורים.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת לאורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, אתה קורא באמת להירשם, ואני מבין שאתה קורא לכל המגזרים, לאו דווקא למגזר הדרוזי והערבי - - -

חמד עמאר: לכל עם ישראל.

אורי מקלב: נכון, ואני גם מזדהה עם השאילתה הזאת.

אורי מקלב: אבל מתוך הניסיון שיש לנו, זה לא רק להירשם.

אורי מקלב: אני מבקש היום מהמגזר החרדי להירשם – הם לא רוצים להירשם.

אורי מקלב: הם למודי אכזבות.

אורי מקלב: נרשמו, עשו מאמצים, היו בטוחים, באמת, אנשים באו בהרשמה הקודמת, והם לא היו אפילו שחקני ספסל בנבחרת הזאת.

אורי מקלב: הם בכלל לא הוצעו, לא רק שלא היו בהרכב.

אורי מקלב: באמת, כאן השאלה אם יש לך נתון לפניך, ואם לא, מאוד היינו מעוניינים לשמוע את התוצאות, כמה אחוזים מתוך החרדים, מאלה שנרשמו כדי להיות מועמדים להיות חברים בדירקטורים, באמת התקבלו ושילבו אותם.

אורי מקלב: מה שלי ידוע, זה לא עובר את האפס.

אורי מקלב: ולכן לא היה שום דבר.

שלמה קרעי: יש חוק, יש חוק.

אורי מקלב: עוד לפני החוק.

אורי מקלב: מבחינה לאומית ומבחינה ציבורית, האם נותנים להם?

אורי מקלב: הם הדירו אותם.

אורי מקלב: החוק מדבר על – לא משנה אם החוק אומר ייצוג הולם בתוך העבודה, לשלב אותם בעבודה, אם זה גם הגיע לדירקטורים.

אורי מקלב: על זה הגשתי הצעת חוק בעניין.

איתן גינזבורג: מה השאלה, אדוני?

איתן גינזבורג: מה השאלה?

אורי מקלב: השאלה היא האם ידוע לך כמה מהנבחרת הקודמת, שהיו מהסקטור החרדי, שולבו ומונו כדירקטורים.

איתן גינזבורג: תודה.

חמד עמאר: קודם כול, לא ידוע לי.

חמד עמאר: אני לא יודע.

חמד עמאר: אני אעביר לך את התשובה בצורה מסודרת.

חמד עמאר: אני אבקש את התשובה מהחברות הממשלתיות, ואני אעביר לך את הנתון המדויק.

חמד עמאר: שתיים, אנחנו עכשיו ברישום עד סוף החודש, עד 31 בינואר 2022, יכולים להירשם.

חמד עמאר: אמרתי לך, אני גם למוד ניסיון בנושא הזה, אני בעצמי קיימתי דיון כשפנו אליי כמה חבר'ה דרוזים.

חמד עמאר: אחד היה תת-אלוף בצבא, שניים היו אלופי משנה.

חמד עמאר: הם נרשמו ולא התקבלו.

חמד עמאר: היו חמישה אנשים שפנו אליי.

חמד עמאר: אני זוכר, אז קיימנו דיון בוועדה, ואמרנו את הנתונים.

חמד עמאר: מכל הנבחרת היו רק שבעה חבר'ה דרוזים, מכל הנבחרת.

חמד עמאר: גם דרשנו אז שיכניסו חבר'ה דרוזים.

חמד עמאר: אני אבדוק היום את הנושא שהעלית, וגם מה שהעלה - - -

אורי מקלב: צריך גם לעקוב אחרי היישום של זה.

חמד עמאר: אמרתי לך, המטרה שלנו היא מגוון האוכלוסייה במדינת ישראל בנבחרת הדירקטורים.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: שאלה אחרונה לאוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חשובה מאוד הקריאה לכולם, מי שרואה את עצמו מועמד ראוי, שייכנס ויירשם עד סוף החודש לנבחרת הדירקטורים.

אוסאמה סעדי: אבל אני הייתי מצפה ממך, שנפעל לא רק ל-10%.

אוסאמה סעדי: 10% זה כבר – כמה, חבר הכנסת טיבי?

אוסאמה סעדי: כבר כמעט יותר מעשר שנים, והגיע הזמן שלפחות לפי האחוז היחסי של האוכלוסייה הערבית – 20%.

אוסאמה סעדי: אבל גם להבטיח שלא רק מתוך נבחרת הדירקטורים יהיו 10% או 15% או 20%, אלא בפועל, מהדירקטורים שייבחרו בפועל לחברות הממשלתיות ולחברות הציבוריות, אותו אחוז יהיה בפועל בחברות האלה, ולא רק מתוך נבחרת הדירקטורים.

אוסאמה סעדי: עצם העובדה, להיות 10% בתוך נבחרת הדירקטורים, זה לא אומר שיהיו 10% חברי דירקטורים בפועל.

חמד עמאר: כמו שאמרתי, היום הנתון שלנו הוא ככה: עד עכשיו נרשמו 6,000 אנשים לנבחרת, מתוכם 13% הם בני מיעוטים.

חמד עמאר: המטרה שלנו, כמו שאמרתי, שלמגוון האוכלוסייה במדינת ישראל יהיה ייצוג בחברות הממשלתיות.

חמד עמאר: זאת המטרה שלנו, לזה אנחנו נפעל, ואני אפעל בעצמי.

חמד עמאר: אני נמצא שם, אני אפעל בעצמי.

חמד עמאר: אני מקווה שאנחנו נגמור את כל התהליך של הנבחרת.

חמד עמאר: אני קורא לכולם, לכל אזרח במדינת ישראל, ללכת ולהירשם לנבחרת הדירקטורים אם הוא רואה את עצמו מתאים, עומד בכל התנאים, וחשוב מאוד שיהיה ממגוון האוכלוסייה במדינת ישראל בתוך ההנהלות של החברות הממשלתיות.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר חמד עמאר, שר במשרד האוצר.

איתן גינזבורג: << הלסי >> ציון יום השואה הבין-לאומי << הלסי >>

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום השואה הבין-לאומי, מס' 1625, 1693, 1700, 1702, 1703, 1705, 1706, 1711 ו-1730.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנא תפסו את מקומותיכם.

איתן גינזבורג: אנחנו ביום מיוחד.

איתן גינזבורג: כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הדיון המיוחד לציון יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.

איתן גינזבורג: את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כאן במדינת ישראל, ברור לכל היושבים מדוע אנו מציינים.

איתן גינזבורג: הרי המדינה הזו קמה על יסודות ההרס והחורבן שחווה העם היהודי, וחלק מניצולי ושורדי השואה עדיין חיים כאן בינינו כדי לספר.

איתן גינזבורג: ילדינו גדלים ומתחנכים על סיפוריהם ועדויותיהם של הניצולים, וזיכרונם חקוק היטב בנרטיב הקולקטיבי הישראלי.

איתן גינזבורג: אך מהי משמעותו של יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה?

איתן גינזבורג: ביום 27 בינואר, מחר למעשה, לפני 77 שנים, שוחרר מחנה ההשמדה אושוויץ לאחר שש שנים נוראיות.

איתן גינזבורג: באותו יום העשן עוד היתמר מעל המחנה, כתמי הדם צבעו את האדמה, ואפר הורגש באוויר.

איתן גינזבורג: אבל מאותו יום שרר בו שקט; שקט מתעתע שמסתיר את הזעקות ממעמקי האדמה, של אלו שכבר לא ניתן לשמוע את זעקתם; שקט שמכסה במעטה עבה את הרצח המפלצתי שנעשה על אדמת אושוויץ.

איתן גינזבורג: לדממה הכוזבת של ששת מיליוני היהודים, שלא יכלו לספר את שעבר עליהם, היו השלכות הרות גורל.

איתן גינזבורג: באדמת ההפקר שנותרה אחריהם קמו אנשים שביקשו ועודם מבקשים לעוות את המציאות ולהתכחש לחלוטין לזוועה שהתרחשה.

איתן גינזבורג: יש הטוענים שהשואה מעולם לא הייתה, ושהיא ספקולציה אחת גדולה, פרי דמיונו של העם היהודי.

איתן גינזבורג: ובכך, בחלוף השנים, ובאופן אבסורדי, הכחשת השואה, שנאת היהודים והאנטישמיות הופכות לנורמה ברחבי העולם.

איתן גינזבורג: יום הזיכרון הבין-לאומי, שאותו קבע האו"ם בהחלטה אמיצה, חשובה והיסטורית בשנת 2005, שאותה, אגב, יזמה והובילה מדינת ישראל, באמצעות שר החוץ לשעבר סילבן שלום והשגריר באו"ם דן גילרמן, נועד להתמודד ולמנוע תופעות אלו, תוך שמירה על המסר החד-משמעי: עלינו לזכור ולהזכיר לכל העולם את ממדי הזוועות שהתרחשו, את האימהות שתינוקותיהן נקרעו מזרועותיהן, את האבות שהוצעדו עם ילדיהם לתאי הגזים, ואת העשן, את עשן המשרפות שסימן את גורלם.

איתן גינזבורג: לזכור ולהזכיר.

איתן גינזבורג: תפקידנו, של בני העם היהודי שחי בדור הנוכחי ושל כל בן אנוש, בעיקר כאן במדינת ישראל, אבל גם ברחבי תבל, הוא להנחיל לעולם, ובעיקר לדור הצעיר, את הידע וההבנה על שאירע לפני כמעט שמונים שנה.

איתן גינזבורג: ידע על תורת הגזע ועל שנאה והסתה שהובילו את השלטון הנאצי בגרמניה לבצע פשעים כל כך נוראיים.

איתן גינזבורג: ידע על מכונת השמדה המונית וידע על כך שהעולם עמד מנגד ושתק.

איתן גינזבורג: תפקידנו ליזום ולקחת חלק פעיל במאבק באנטישמיות ובהכחשת השואה מסביב לכדור, מסביב לגלובוס, ולתמוך בארגונים שנושאים את דגל המאבק.

איתן גינזבורג: זוהי חובה של כל אדם.

איתן גינזבורג: בשנים האחרונות, מאז החלו לציין בעולם את זכר השואה, נראה שמשהו משתנה.

איתן גינזבורג: הדיסקט התחלף, בעיקר ברמה המדינית.

איתן גינזבורג: נראה שמנהיגים ברחבי העולם מבינים שזיכרון השואה אינו נוגע רק לעם היהודי.

איתן גינזבורג: יום השואה הבין-לאומי הוא היום שבו צריך לעמוד מאחורי המילים "לעולם לא עוד".

איתן גינזבורג: יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי, נמצא בימים אלו בשליחות פרלמנטרית חשובה בגרמניה, ומחר יישא נאום בעברית במליאת הפרלמנט הגרמני, הבונדסטאג.

איתן גינזבורג: שגריר ישראל באו"ם גלעד ארדן יזם והטמיע רק לאחרונה שינוי מרחיק לכת נוסף שהתקבל על ידי האו"ם, ומגדיר לראשונה מהי הכחשת שואה ומטיל על הרשתות החברתיות את האחריות להסרת תכנים אלו מהרשתות.

איתן גינזבורג: אני מברך את שניכם, היושב-ראש לוי והשגריר ארדן, מכאן, מכנסת ישראל, על שליחותכם החשובה למען זיכרון העם היהודי ומדינת ישראל.

איתן גינזבורג: חבריי חברי הכנסת, נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, זכרו לברכה, נאם אף הוא בפרלמנט הגרמני בשנת 2010 ואמר: "בעוד ליבי נקרע אל מול זיכרונות העבר הנורא, צופות עיניי אל העתיד, עתיד משותף של עולם צעיר, של עולם חף מכל שנאה".

איתן גינזבורג: ברוח דבריו אני קורא מכאן, מעל בימה זו – קחו על עצמכם את המשימה האדירה של הנצחה והזכרת השואה, העבירו לדורות הבאים את הידע שלכם, הנגישו אותו לצעירים גם ברשתות החברתיות.

איתן גינזבורג: הראו את הפנים של ניצולי השואה, השמיעו את הסיפורים ואת הקולות היכן שניתן, כדי שנדע, כדי שנכיר, כדי שנזדעזע, כדי שלעולם לא נשכח.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אני מזמין את יוזם היום, חבר הכנסת ניר אורבך, בבקשה.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטרף לאיחולי ההצלחה ליושב-ראש הכנסת בנאום החשוב על אדמת גרמניה.

ניר אורבך: אני רוצה לפתוח בקטע מתוך עדותו של ד"ר ויקטור פרנקל, פסיכולוג, מחבר הספר "האדם מחפש משמעות", אדם שלא מוגדר דתי, אדם יהודי.

ניר אורבך: קצת לפני שהאמריקאים הצטרפו למלחמה, ד"ר פרנקל קיבל הזמנה להגיע לקונסוליה האמריקאית לקחת את הוויזה שהוא ביקש בשביל להגר לארצות הברית.

ניר אורבך: הוא חיכה לוויזה הזו הרבה שנים.

ניר אורבך: ההורים שלו היו מאושרים שסוף סוף הוא קיבל את הוויזה.

ניר אורבך: אחיו ואחותו כבר היו בחו"ל.

ניר אורבך: ברגע הראשון הוא כמובן התרגש ושמח אבל רגע לאחר מכן הוא נלחץ.

ניר אורבך: מה יהיה עכשיו?

ניר אורבך: מה יהיה על ההורים שלו?

ניר אורבך: באותו זמן הם היו תחת מה שהיה נקרא הגנה מפני גירוש, בגלל מעמדו.

ניר אורבך: באותו זמן הוא היה ראש המחלקה הנירולוגית והפרעות עצביות בבית החולים היהודי רוטשילד בברלין.

ניר אורבך: ככזה, הוא היה מוגן מפני גירוש לפולין או לאושוויץ או לכל מקום נורא אחר, וגם הוריו.

ניר אורבך: כל עוד בית החולים היה קיים והוא היה שם, הם היו מוגנים.

ניר אורבך: אם הוא היה מהגר, הם היו מאבדים את מעמדם באותו הרגע.

ניר אורבך: ד"ר פרנקל עמד מול דילמה קשה: האם להגר?

ניר אורבך: האם לפתח את הקריירה שלו ולהמשיך את החלום שלו, או האם להישאר עם הוריו?

ניר אורבך: האם האחריות שלו היא כלפי הילד הרוחני שלו או כלפי ההורים שלו?

ניר אורבך: הוא הסתובב בעיר מהורהר וחשב על המצבים הטיפוסיים שבהם נושבת רוח מהשמיים כהגדרתו ונותנת לך את התשובה, וקיווה שזה יקרה גם לו, אך לא מצא תשובה.

ניר אורבך: הוא הגיע הביתה וראה אבן גדולה מונחת על שולחן הרדיו.

ניר אורבך: הוא שאל על כך את אבא שלו.

ניר אורבך: ואבא שלו מספר: הסתובבתי בגוש הבניינים ברחוב הסמוך ועברתי ליד שרידי בית הכנסת שנשרף על ידי הנאצים, ובין האבנים אני רואה פתאום את האבן הזו ומבין שהיא קדושה.

ניר אורבך: אני מרים את האבן ורואה שכתוב עליה צירוף אותיות מזהב ואני מזהה שהאבן הזו הייתה חתיכה מלוחות הברית שהיו מעל ארון הקודש בבית הכנסת.

ניר אורבך: אני גם יכול לזהות שצירוף האותיות האלו שייך לדיבר מסוים.

ניר אורבך: וד"ר פרנקל שואל את אביו: איזה דיבר?

ניר אורבך: ואבא עונה לו: "כבד את אביך ואת אימך למען יאריכון ימיך".

ניר אורבך: כשהוא אומר את המילים הללו ד"ר פרנקל נחנק מדמעות.

ניר אורבך: הוא מחליט להישאר יחד עם הוריו, שורד ארבעה מחנות ריכוז וכשהוא יוצא מהם הוא כותב את ספרו "האדם מחפש משמעות", ספר שמשפיע על אנשים בכל העולם עד עצם היום הזה.

ניר אורבך: העדות הזו היא מטלטלת ומצמררת, מכמה סיבות.

ניר אורבך: היא מחיה דילמות קשות וכואבות שעמדו בפני האנשים באותה תקופה, היא מספרת את סיפורם של המתים ושל החיים והיא ממחישה את החובה המוטלת עלינו כיום – חובת הזיכרון, החובה שלנו כלפי החיים.

ניר אורבך: ההיסטוריה והמסורת של העם היהודי הן שתמיד השאירו אותנו כעם חי וקיים.

ניר אורבך: לא סתם ערך הזיכרון נמצא בכל נקודה יהודית בחיינו – בתפילה בבוקר, בחגים, בצומות; אפילו בחתונה אנחנו שוברים כוס כזיכרון.

ניר אורבך: האתגר העומד לפתחנו היום, כשדור חמישי לשואה נולד וכבר לא פוגש חי את ניצולי השואה שבתוכנו, הוא לדאוג שזיכרון השואה ימשיך ללוות אותנו, לזכור ולא לשכוח גם בעוד 50 שנה שאנחנו חייבים את זה לדורות הקודמים, אנחנו חייבים את זה לעצמנו בדור הזה ואנחנו חייבים את זה הלאה לדורות הבאים.

ניר אורבך: לא סתם יגאל אלון אמר: עם שאין לו עבר, ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל.

ניר אורבך: ערך נוסף שהוא ערך עליון ביהדות, וגם אותו קיים ד"ר פרנקל, הוא כיבוד אב ואם.

ניר אורבך: הפסוק שהופיע על הסלע שמצא אביו של ד"ר פרנקל, הופיע גם בפרשת השבוע שקראנו בשבת האחרונה: "כבד את אביך ואת אמך".

ניר אורבך: פסוק נוסף שמעיד על חשיבות כיבוד הזקן מופיע בספר ויקרא: "והדרת פני זקן".

ניר אורבך: כיום חיים בישראל מתחת ל-200,000 ניצולים ושורדי שואה.

ניר אורבך: כל אחד נושא איתו סיפור חיים שלם, כל אחד נושא סיפור שהוא חתיכה בפסיפס של הסיפור של כולנו, הסיפור של העם היהודי כולו.

ניר אורבך: עלינו מוטלת החובה להעניק להם את האפשרות לחיות כאן בארץ בכל הכבוד הראוי.

ניר אורבך: יש לנו הזדמנות, אולי ההזדמנות האחרונה, לגמול לניצולים על מה שהם עבור כולנו – סמל לתקומת העם היהודי, סמל של עמידה והתקוממות מול הרוע, סמל של אנושיות ומצפן.

ניר אורבך: אני קורא לכולנו מכאן היום לסייע ולתת יד במאבק החיים לצד הזיכרונות, הזקנה והשגרה.

ניר אורבך: השואה היא האירוע המטלטל ביותר שקרה לעם היהודי ב-80 השנים האחרונות.

ניר אורבך: אני ביקשתי להביא היום שתי חובות, אבל החובה המרכזית היא גדולה יותר – החובה היא להמשיך את עם הנצח, יחד עם הערכים שהיהדות מלמדת אותנו מתוך כבוד ואהבה אחד לשני.

ניר אורבך: "ואעבֹר עלַיִך ואראך מתבוססת בדמָיִך ואומר לך בדמַיִך חיִי".

ניר אורבך: יהיו הדברים לעילוי נשמת סבי, חיים בן משה צבי וייס, שאיבד בשואה את כל משפחתו ואת אשתו הראשונה ושני ילדיו ולעילוי נשמת ששת המיליונים הקדושים.

ניר אורבך: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת ניר אורבך.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

סימון דוידסון: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, אני עומד כאן לפניכם ביום השואה הבין-לאומי, עומד, פותח את ליבי ומספר את סיפורי האישי, הסיפור של משפחתי.

סימון דוידסון: זה הסיפור של יהודי ליטא שעד לפני השואה הייתה אחת מהקהילות הגדולות והמפוארות בעולם, ירושלים דליטא.

סימון דוידסון: מתוך קהילה של 220,000 יהודים לפני פלישת הנאצים, נרצחו בשואה 206,800 יהודים, כ-94% מהקהילה נרצחו.

סימון דוידסון: 723 ליטאים קיבלו את התואר חסידי אומות העולם.

סימון דוידסון: רוב הנרצחים היהודים בווילנה נרצחו ביער פונאר.

סימון דוידסון: 30% מתושבי העיר וילנה נרצחו, 30%.

סימון דוידסון: טבח דומה התרחש בעיר קובנה.

סימון דוידסון: קהילה שלמה נרצחה בליטא.

סימון דוידסון: הכאב זעק ועדיין זועק לשמיים.

סימון דוידסון: משפחת סבתי, משפחת לוינסקי, אשר מנתה ארבעה אחים ואחיות, אימא, אבא, סבתא וסבא, נרצחו בדם קר בקובנה.

סימון דוידסון: משפחה שלמה נמחקה.

סימון דוידסון: במשך ילדותי לא הסכימה סבתי לספר את סיפורי השואה, לא הסכימה לספר את התלאות הנוראיות במחנה הריכוז והגטו.

סימון דוידסון: אני זוכר שבערב אחד, כשהייתי כבר בן 26, אמי קראה לי בבהילות שאגיע עם מכשיר הקלטה.

סימון דוידסון: כן, זה היה בערב, בשעות מאוחרות.

סימון דוידסון: ישבנו מול סבתא ושמענו בפעם הראשונה, לפרטי פרטים, את מה שקרה למשפחתי בשואה.

סימון דוידסון: שעות של סיפורים מחרידים.

סימון דוידסון: חצי שנה לאחר מכן נפטרה סבתי, בגיל 84 במותה.

סימון דוידסון: סבתא דבורה מספרת:

סימון דוידסון: ב-28 באוקטובר 1941 היה היום השחור של גטו קובנה.

סימון דוידסון: נשלחנו בזמן הסלקציה לצד השמאלי ושרדנו.

סימון דוידסון: אני עדיין יכולה לשמוע את הבכי המר שבקע מבתי הגטו בזמן הפעולה שנקראה אקציית הילדים.

סימון דוידסון: הייתי בת מזל שהצלחתי להחביא אותך במטבח של חברתי.

סימון דוידסון: הדלת שהובילה למטבח הוסוותה מאחורי ציפוי טפט, חברתי כיסתה את הקיר בסירים ומחבתות והגרמנים לא הבחינו בדלת הסודית.

סימון דוידסון: היית חולה בשעלת ובכל פעם ששמענו את הגרמנים דחפתי מגבת לתוך פיך.

סימון דוידסון: רק במזל לא התגלינו.

סימון דוידסון: הבנו שהסיכוי היחיד להציל אותך נמצא בבית של ליטאים, מחוץ לגטו.

סימון דוידסון: היינו מוכנים למסור אותך אפילו לצוענים.

סימון דוידסון: גרנו בחדר אחד עם ארבע משפחות.

סימון דוידסון: לילה אחד, כשכולם נרדמו, אבא – סבא שלי, סיפר לסבתא שלי שהוא מצא אישה ליטאית מחוץ לגטו שמוכנה לקחת את אימי.

סימון דוידסון: הוא קנה אצלה חמאה, ובפעם הראשונה הייתה חמאה אמיתית, בלי לכלוך ונסורת בתוכה.

סימון דוידסון: שמה של האישה היה אנלה, ובמשך השנים נטענו עץ ביד ושם על שמה והיא הוכרזה חסידת אומות העולם.

סימון דוידסון: מפאת הזמן לא אספר את כל התלאות הנוראיות ואעבור לפרק הגבורה.

סימון דוידסון: אימא שלי מספרת: למדתי לימודי רפואה בליטא, ושם הכרתי את אביך לארנס.

סימון דוידסון: סיימתי לימודי רפואת ילדים, אביך סיים לימודי רפואה בתחום ההרדמה.

סימון דוידסון: ב-27 בפברואר 1972 עלינו לארץ, שני הורים רופאים צעירים, אחיך הגדול ממך ארנסט וסימון, בן שנה וחצי.

סימון דוידסון: הצטרפו אלינו סבתא דבורה וסבא משה ששרדו את השואה.

סימון דוידסון: הגענו לעיר נתניה.

סימון דוידסון: כיום אני סבתא לשש נכדות נפלאות.

סימון דוידסון: כשאני מסתכלת על משפחתי אני יכולה לומר: ניצחנו את הגרמנים ושותפיהם.

סימון דוידסון: ואני, סימון, חבר כנסת בכנסת ישראל, מתרגש לראות את שר החוץ יאיר לפיד נואם באוסטריה במחנה ההשמדה מאוטהאוזן, שם נרצח סבו בלה למפל.

סימון דוידסון: ואני מתרגש לראות את יושב-ראש הכנסת שלנו מיקי לוי עושה היסטוריה ונואם בפעם הראשונה בשפה עברית בפני מליאת הבונדסטאג בגרמניה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת סימון דוידסון.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף טייב, בבקשה.

איתן גינזבורג: ושוב, ברכות על חזרתך.

איתן גינזבורג: חמש דקות לרשותך.

יוסף טייב: תודה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, השרה, חבריי חברי הכנסת, בראשית דבריי אני רוצה, גם אני, להצטרף לברכות ולברך את חבר הכנסת מיקי לוי, שנואם ברגעים אלו על אדמת גרמניה.

יוסף טייב: אני עומד מעל בימת הכנסת במדינת היהודים בזמן שהעולם כולו מציין את הטבח של שישה מיליון יהודים.

יוסף טייב: רצח עם ברמה הפיזית הוא מזעזע וכואב.

יוסף טייב: במשך ההיסטוריה שלנו ניסו למחוק את עם ישראל ברמה הגופנית ואף ברמה הרוחנית.

יוסף טייב: העם היהודי במשך דורות סיכן את עצמו כדי לשמור על הגחלת, וזה על ידי קיום המצוות.

יוסף טייב: כותב הילל זיידמן ביומן גטו ורשה: מסר לי מנהל המשרד הסטטיסטי בתימהון כי מספר ההתאבדויות בין היהודים בשנים 1940 עד 1942 ירד לגבי שנת 1939 בכ-65%.

יוסף טייב: יהודים רוצים לחיות בכל מחיר ולעבור את המלחמה.

יוסף טייב: הכול, מקטן ועד גדול, זקן ונער, מבקשים לזכות ולראות את סופו של מאבק הענקים ואת המשטר החדש בעולם.

יוסף טייב: וזה למה?

יוסף טייב: כי יש לעם היהודי שאיפה חזקה לחיים – לחיים בפרט ולחיים הרוחניים בכלל.

יוסף טייב: כפי שראינו בכל שנות השואה, מאות מניינים נסתרים בכל ורשה, יהודים עורכים תפילה בציבור ואינם מדלגים אף על הפיוטים הקשים ביותר, הכול כמנהג ישראל.

יוסף טייב: תפילת יום הכיפורים בשנת תש"ג בבית מאולתר.

יוסף טייב: שמירת השבת ואכילת אוכל כשר הן משימות קשות בתנאי הגטו.

יוסף טייב: הגרמנים הטילו וטו ואיסור על שחיטה כשרה בכל מקום.

יוסף טייב: האיסור, כמובן, היה מטעמים הומניים – שחיטה כשרה גורמת צער לבעלי החיים, גם מקוואות נסגרו כי הם אינם היגייניים מספיק, מפיצי מחלות.

יוסף טייב: חבריי חברי הכנסת, התשובה המנצחת לאותם רוצחים במדינת היהודים, כ-80 שנים לאחר הזוועות שהתרחשו באירופה, היא שעלינו לשמר את מסורת ישראל מקדמת דנא בדבקות רבה ועלינו להיות דוגמה ליהודי התפוצות, שלצערנו, נמצאים בהתבוללות מתמדת – בארצות הברית – כ-75%, צרפת – כ-30%, וכן על זה הדרך.

יוסף טייב: אך ברוך השם, במדינת ישראל אחוז ההתבוללות הוא נמוך לאין שיעור לעומת ההתבוללות בחו"ל, וזה כנראה בזכות חוקי אישות בסמכותה של הרבנות הראשית, כדי לשמור על אחדות העם ולמנוע את הפילוג; שבת וחגי ישראל כימי מנוחה אשר מהווים מתן צביון יהודי למדינת ישראל; הנהגת כשרות בצבא ובמוסדות הממלכתיים כדי להבטיח את אחדות הצבא ואפשרויות שוות לדתיים במוסדות הממלכתיים; אוטונומיה לחינוך הדתי כדי לשמר את החינוך של ישראל סבא.

יוסף טייב: תחומים אלו עוגנו בחוק עוד בתחילת הקמתה של מדינת ישראל.

יוסף טייב: חבריי חברי הכנסת, בימים אלו, כשהשיח הזה נמצא בתוכנו, בואו ננחיל לילדינו את מסורת ישראל כדי שלעולם לא עוד.

יוסף טייב: ננהג כבוד כלפי אותם יהודים שמסרו נפשם על קיום המצוות בימים אלו, כי עם שאינו מכיר בעברו אין לו עתיד.

יוסף טייב: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף טייב.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק פינדרוס, יעלה ויבוא.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אכן התקבלה באו"ם החלטה ב-2015 לציין את היום הזה כיום השואה הבין-לאומי, ויחשוב החושב שעצם האזכור והעיסוק בעניין הזה ימנע – בעזרת השם זה יימנע בלי קשר, אבל זה מה שימנע את ההתעלמות המוחלטת שהייתה לאומות העולם כולן.

יצחק פינדרוס: כולנו יודעים שגם האמריקנים לא היו מתערבים במלחמת העולם השנייה אם הם לא היו נפגעים בבוהן של הציפורן בפרל הארבור.

יצחק פינדרוס: זה ימנע את ההתעלמות של אומות העולם – לצערנו אנחנו יודעים שזה לא כך.

יצחק פינדרוס: רק מצפון לנו התרחש בשנים האחרונות טבח בסוריה, וזה לא בדיוק עניין מישהו.

יצחק פינדרוס: מתרחשים דברים מזעזעים בעולם, וזה לא בדיוק מזעזע את העולם הנאור, כאילו צריך לדאוג.

יצחק פינדרוס: זה לא מה שימנע את הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: ב-200 שנה האחרונות קמו בעולם אין-ספור מנהיגים ותנועות שחשבו שעל ידי פעולה מסוימת – זה מה שימנע.

יצחק פינדרוס: הראשונה הייתה בגרמניה – כמה אבסורדי – ובאוסטריה, שאמרו שהאנטישמיות באה מזה שהיהודים מתבדלים ונשארים אדוקים.

יצחק פינדרוס: אולי אם קצת נדמה לאומות העולם, זה יעזור לנו לצאת מהאנטישמיות.

יצחק פינדרוס: למרבה הצער, שם, שם פרצה שיא האנטישמיות שהייתה באירופה, פרצה בגרמניה, ששם היה הכי פחות – כאילו, במירכאות – הבדל בין היהודים לאומות העולם, או באוסטריה – וינה הייתה יותר מתקדמת באופן יחסי ויותר היו דומים שם לאומות העולם, ובדיוק הפוך.

יצחק פינדרוס: הרצל, שהיה בטוח שההתבוללות תעזור, גילה במשפט דרייפוס שלא.

יצחק פינדרוס: הוא אמר: אתם יודעים מה יעזור?

יצחק פינדרוס: נקים מדינה.

יצחק פינדרוס: הרפורמים נלחמו, אמרו: לא, זה יעשה נזק.

יצחק פינדרוס: בדיוק באותה תפיסה שהייתה שנים קודם לכן.

יצחק פינדרוס: אז הקימו מדינה, וראה איזה פלא, זה לא שינה; זה לא שינה את היחס של אומות העולם; זה לא שינה את היחס של האנטישמיות.

יצחק פינדרוס: נשארה בסופו של דבר אותה השנאה.

יצחק פינדרוס: הר סיני – משם ירדה השנאה לעולם.

יצחק פינדרוס: רבותיי, לא נוכל לברוח מזה כעם יהודי.

יצחק פינדרוס: לפני שלושת אלפים וחמש מאות שנה נכרתה איתנו ברית, ומאז ירדה השנאה לעולם.

יצחק פינדרוס: אז יעשו את זה בצורה יותר פוליטיקלי קורקט, פחות פוליטיקלי קורקט; ידברו יותר יפה או פחות יפה.

יצחק פינדרוס: בסופו של דבר אנחנו "עם לבדד יִשְׁכֹּן", ושם זה יהיה.

יצחק פינדרוס: שם זה נשאר ואי-אפשר לברוח.

יצחק פינדרוס: אי-אפשר לסמוך על הזיכרון.

יצחק פינדרוס: אני מכבד את זה שהאו"ם החליט, ואי-אפשר לסמוך על זה שכל מנהיג ואיש שמגיע למדינת ישראל, אנחנו ניקח אותו ליד ושם – וכאן המקום להודות לממשלת ישראל, שנכנסה ליותר אחריות ביד ושם.

יצחק פינדרוס: אני מודה לכל אלה שעסקו בעניין הזה, אני חושב שזה דבר חשוב.

יצחק פינדרוס: אבל זה לא מה שיעצור את העניין הזה.

יצחק פינדרוס: זה לא מה שיעצור את המציאות הזאת, שעם ישראל הוא "עם לבדד יִשְׁכֹּן".

יצחק פינדרוס: הוא נמצא בתוך לא רק במזרח התיכון – בתוך הגלובוס כ"עם לבדד יִשְׁכֹּן".

יצחק פינדרוס: לא עזר גם לא לראשי הקומוניסטים שהם היו חלק מהמהפכה הקומוניסטית – אותם יהודים מתבוללים שהיו בטוחים שזה יעזור.

יצחק פינדרוס: בסופו של דבר כשדוד המלך התייחס לשנאת אומות העולם בתהלים, לאותה השנאה, אחרי שהוא מדבר על "באו גויׅם בנחלתך, טִמאו את היכל קדשך" – תהילים פרק ע"ט – "שמו את ירושלם לעיים.

יצחק פינדרוס: נתנו את נבלת עבדיך מאכל לעוף השמים, בשר חסידיך לחַיתו ארץ".

יצחק פינדרוס: יש את "עד מתי ה' תנאף לנצח, תבער כמו אש קנאתך.

יצחק פינדרוס: שפֺוך חמתך על הגויִם אשר לא ידעוך ועל ממלכות אשר בשמך לא קראו".

יצחק פינדרוס: אבל בסוף הוא אומר: "עזרנו אלהי ישענו על דבר כבוד שמך והצילנו וכפר על חטאתינו למען שמך".

יצחק פינדרוס: "אל תזכור לנו עוונות רׅאשונים, מהר יקדמונו רחמיך כי דלונו מאד".

יצחק פינדרוס: בסוף הובטח על ידי יצחק ליעקב: הברכה תהיה בידך אם תישאר קשור.

יצחק פינדרוס: אם תישאר קשור לעץ החיים, תישאר קשור לבחירה של האבות – תישאר הברכה.

יצחק פינדרוס: כל בריחה וניסיון של בריחה מהדבר הזה לא יועיל לנו, לא להידמות להם, לא לעשות להם, כי בסופו של דבר הכוח שלנו כעם תלוי כמה אנחנו ניאחז בברית אבות ובמה שהבטיחו לאבותינו.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק פינדרוס.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מקדיש את נאומי לאימי מורתי, מרת אסתר פישהיימר, אוד מוצל מאש מחנות ההשמדה והגטאות, שיאריך השם ימיה בבריאות, בטוב ובנעימים.

איתן גינזבורג: אמן.

אבי מעוז: בשנת תשנ"ה יצא לאור תרגומו העברי של הספר "שיבת ציון נס לעמים", שמחברו, הרב ד"ר אברהם לבני, זיכרונו לברכה, נולד בצרפת למשפחה נוצרית.

אבי מעוז: בעקבות זוועות השואה ולימודי תיאולוגיה ופילוסופיה בסורבון שבפריז, כאשר עמד על שקריותו של המיתוס שעליו נבנתה הנצרות, וכאשר גילה שהעם היהודי מכתבי הקודש עדיין קיים, חי ונושם, הוא בחר להתגייר, ובהמשך עלה לארץ.

אבי מעוז: בספרו החשוב הוא עמד על המשמעות האוניברסלית של השואה, ואני רוצה לקרוא מקצת דבריו.

אבי מעוז: "באושוויץ נפגעה אנושות לא רק בבשרה, כי אם גם בעצם נשמתה - - - משהו נסדק בגורל האנושי, והסדק מעמיק הרבה מעבר לשכבות ההיסטוריות השטחיות, וחודר עד השכבות המטה-היסטוריות של עתיד האדם.

אבי מעוז: השואה היא היישום ההגיוני, המחושב, המאורגן בשיטתיות של 'הפתרון הסופי' - - - לא ניתן עוד להאשים איזו כנופיה של משוגעים מוסתים.

אבי מעוז: ממשלתו הרשמית ביותר של אחד העמים המתורבתים בעולם, היא זו שניהלה באופן מדעי את המבצע הענק של טיהור הגזע - - - לא עוד יצריו האלימים של האדם אשמים בפשע, כי אם התבונה והשכל האנושי הם שכינסו בציניות ובקור רוח את ששת מיליוני היהודים, זקנים, נשים וטף, מכל הארצות 'הנאורות' של אירופה, לשם השמדתם במחנות המוות.

אבי מעוז: השואה מעמידה סימן שאלה על ערכם של יסודותיה הפנימיים של התרבות הנוצרית-מערבית.

אבי מעוז: בעוד שהפוגרומים הינם תוצר הפראיות של בני אדם מסוימים - - - אושוויץ הינה התוצר המדהים, אם כי ההגיוני, של ציוויליזציה בת 2,000 שנה.

אבי מעוז: כל מושגיה וכל תבניות החשיבה של תרבות זו הם העומדים לדין - - - מכל העמים עלול היה ליפול רק העם היהודי קורבן לקנוניה כל כך זדונית, המסוגלת ללקט אחד אחד את היהודים מכל פינות אירופה, כששאר האנושות שותפה לפשע, אדישה, פסיבית, שותקת או חסרת אונים - - - אלפיים שנות תרבות נוצרית אפשרו שותפות או שתיקה זו מול הפשע.

אבי מעוז: רצח העם שביצעה הברבריות הנאצית - - - היה המשך ישיר של עמדתו המוסרית של העולם הנוצרי, שבמשך אלפיים שנה כבר רצח תיאולוגית ומוסרית את העם היהודי, בניסיון ליטול ממנו את זהותו העצמית - - - השואה היא ההוכחה דרך האבסורד ליעילותם הקיצונית של אותם השקרים, שעליהם נבנתה הציוויליזציה הנוצרית במשך אלפיים שנה.

אבי מעוז: רק אחרי שהרע בקע כשחין מלא מורסה, כשהוא סוחף עימו שישה מיליוני יהודים ובתוכם מיליון וחצי ילדים, בתאי הגזים ובקרמטוריום, רק אז נתגלתה לאור יום הסיבה העמוקה לרע שהאנושות סובלת ממנו.

אבי מעוז: כנוצרי לשעבר יש לי הזכות והחובה יותר מכל אדם אחר לומר מפורשות את שמו של הנגע.

אבי מעוז: למרות המקובל, אין זאת האנטישמיות.

אבי מעוז: האנטישמיות בעצמה אינה יותר מאשר סימפטום, קדחת שנגרמה על ידי הנגע, ולא הנגע עצמו - - - ובכן, מהו הנגע?

אבי מעוז: הנגע הוא השקר התיאולוגי שעליו נבנתה הנצרות.

אבי מעוז: - - - הריק שנוצר על ידי המשבר הגדול של ימינו, שהומחש בצורה טרגית בשיגעון ההרסני של השואה, לא יוכל להתמלא כי אם על ידי יחס מחודש של האנושות כלפי ישראל.

אבי מעוז: אין באמת שאלה הנוגעת בצורה יותר ישירה במכלול הבעיות המוסריות והרוחניות של האנושות, כשאלת זהותו של העם היהודי - - - מדינת ישראל הינה ניסיון הצלה, אבל לא לעם היהודי לבדו, שכן עם ישראל ייגאל רק כאשר ייגאל כל העולם עימו.

אבי מעוז: האתגר שלו נמדד בקנה מידה כלל-אנושי, אי-אפשר לדרוש פחות מזה מהעם שהנחיל לעולם את התנ"ך, ואשר גורלו וייעודו קשורים לעד בהנחלה זו.

אבי מעוז: הקמת מדינת ישראל באה למלא את החלל שהלך והתרחב באופן מסוכן יותר ויותר בהיסטוריה האנושית - - -תהיה זו טעות מטופשת, אם הציונות תחשוב שתפקידה מצטמצם בהקמת שווייצריה קטנה במזרח התיכון, או ביצירת דגם לדמוקרטיה - - - או מוצא לעם היהודי כדי לצאת מההיסטוריה ולהישכח.

אבי מעוז: העובדות מוכיחות שעם ישראל נתון יותר ויותר בלב ההיסטוריה של העולם, ואין לו עוד מנוס מלהכריז את מסרו אל העולם.

אבי מעוז: עד כאן היו דבריו.

אבי מעוז: אני מציע למי מהממשלה שהמושג אנטישמיות השתבש אצלו ולמי מהממשלה שבאיוולתו הוא מזהה בישראל תהליכים כמו בגרמניה הנאצית ובמקביל מכנה ברשעות יהודים בתואר "תתי-אדם", לקרוא ולהעמיק בספר החשוב הזה; אולי יבינו באמת מה זה עם ישראל וישובו לדעה הבריאה והיהודית.

אבי מעוז: תודה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אמילי מואטי, בבקשה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אמילי חיה מואטי: חלק מהדברים שאמר חבר הכנסת מעוז שמעתי גם בנאום הבכורה שלו, כשהוא סיפר על תולדות משפחתו.

אמילי חיה מואטי: אני ממש זוכרת אותם אחד לאחד.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה ברשות

אמילי חיה מואטי: כם להקריא קטע מיומנה של עליזה ש"ק, אימו של בן זוגי וניצולת גטו טרזיינשטט: הוראה 6.

אמילי חיה מואטי: ראשי המחלקות האחרונים, 80% מכלל הרופאים, נכים ב-100%, חולי שחפת במצב אנוש, ילדים חולים אנושות ללא הורים, אימהות.

אמילי חיה מואטי: הילדים החולים אנושות נשארו מאחור.

אמילי חיה מואטי: זה נורא מכדי שאפשר יהיה להיות אומלל מכך.

אמילי חיה מואטי: אבא הועבר לפני כשבועיים מן המבצר הקטן הלאה, לא ידוע לאן.

אמילי חיה מואטי: אימא ללא סימני חיים שוטפים מאבא.

אמילי חיה מואטי: האם היא מסוגלת ליישוב הדעת כמונו או שמא מתפתח הצער שלה בכיוונים אחרים?

אמילי חיה מואטי: מי יודע.

אמילי חיה מואטי: אלא שאני לכודה במלכודת העכברים הארורה הזאת במרחק 80 קילומטר.

אמילי חיה מואטי: אינני יכולה אפילו לומר לה שכל עוד זה עדיין לא תם.

אמילי חיה מואטי: חרף כל המכשולים אני כל כך מאוזנת, מביטה באורח מוזר מעבר לכל זה ואף – אני מרשה לעצמי לומר זאת – אל מעבר למותי.

אמילי חיה מואטי: ועד שתגזול ממני הגולה הכול, וכך צריך להיות, ועד שיילקחו ממני הוריי בדרך הנוראה ביותר וחבריי במרחקים יאבדו אלה לאלה, עד שביתי יחרב ובית הולדתי ונעוריי ייהרס כליל, ואני עצמי עם הבנתי אתעה בין זרים, עד שיעלה באש הספר האחרון והתמונה האחרונה שצריך לציירה תיעלם מעיניי, עד שאף לא דבר ייוותר עוד עבורי על פני האדמה, אז אסיים את דרך 1,000 השנים.

אמילי חיה מואטי: השעה היא שעת המשיח.

אמילי חיה מואטי: אז אלך לארץ ואלד ילדים ואבנה חיים.

אמילי חיה מואטי: רק אתה יודע זאת.

אמילי חיה מואטי: אני שקטה.

אמילי חיה מואטי: בשקט אני מהלכת דרך הימים, דרך הסבל שלנו כדי להיגאל, כדי לגאול את עצמי.

אמילי חיה מואטי: לפתע מקבלים כל תפילה כל מזמור כל שיר על הארץ טעם.

אמילי חיה מואטי: כולם מדברים על מה שאני אומרת, חושבת מרגישה וחווה היום, ועליהם אני לוקחת אחריות מלאה.

אמילי חיה מואטי: 23 באוקטובר 1944.

אמילי חיה מואטי: אני ממשיכה.

אמילי חיה מואטי: ב-09:30 התחלנו להעמיס חולים על אלונקות בלי סוף, ואת כל זה עושים כ-40 איש חבושי כומתות לבנות.

אמילי חיה מואטי: מעמיסים גם חפצים, חפצים, חפצים ברחבה, בקרונות, ועם זאת לכל אחד יש כל כך מעט, וגם המעט הזה יילקח מהם ככל הנראה.

אמילי חיה מואטי: לשם מה כל האנרגיה הזאת, אנרגיה שהיא באמת כבר האנרגיה האחרונה?

אמילי חיה מואטי: נכנסתי לחדר.

אמילי חיה מואטי: ילדים קטנים בני שלוש עד עשר, צעקות.

אמילי חיה מואטי: לכל אחד תרמיל גב קטן, עיניים קרועות לרווחה, ביניהם כאלה עם הבעה מפחידה של בשלות ושקט.

אמילי חיה מואטי: אלה יחזיקו כנראה בחפציהם, אך לעולם לא עוד בילדותם.

אמילי חיה מואטי: כולם לבד.

אמילי חיה מואטי: הוריהם נרצחו ברובם במחנות ריכוז.

אמילי חיה מואטי: תינוקות.

אמילי חיה מואטי: אישה מקבלת צירי לידה.

אמילי חיה מואטי: הגרמנים חושבים שזו תרמית.

אמילי חיה מואטי: אנשים הולכים בשורה ארוכה, הולכים, סוחבים, מניחים את מטענם וסוחבים.

אמילי חיה מואטי: הם הולכים והם אמיצים.

אמילי חיה מואטי: אין כאן איש שתולדותיו אינה טרגדיה.

אמילי חיה מואטי: כולם ננטשו בתוך הזוועה על ידי גברים, הורים, אחים אהובים.

אמילי חיה מואטי: כעת הם הולכים בלא תקווה, במביטים בהשתאות באלה שעיניהם נפוחות מבכי.

אמילי חיה מואטי: הם אמיצים.

אמילי חיה מואטי: אלה שהולכים היו לאבן, אלו שנשארים בולעים את דמעותיהם.

אמילי חיה מואטי: בשעה 09:00 מפקד אוכלוסין.

אמילי חיה מואטי: אוויר סמיך.

אמילי חיה מואטי: מחד, מסדר של הגברים בגילאי 16 עד 65.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שהפעם אנחנו הולכים איתם.

אמילי חיה מואטי: אחד גורש מן הגטו.

אמילי חיה מואטי: הכול היינו הך – נוסעים, לא נוסעים.

אמילי חיה מואטי: אני הרי יודעת, לא אוכל לאבד הכול, יותר מהכול.

אמילי חיה מואטי: בדרך אל הישועה אולי אמות.

אמילי חיה מואטי: גם אז דרכי ברורה לי.

אמילי חיה מואטי: אין בי עוד פחד.

אמילי חיה מואטי: למדתי לעשות שימוש חסכוני ברגשותיי.

אמילי חיה מואטי: אני עייפה, כמהה להתעורר בזרועותיך.

אמילי חיה מואטי: " עליזה ש"ק הייתה בת 17 כשכתבה את הדברים האלה.

אמילי חיה מואטי: זרועותיו הם זרועותיו של זאב ש"ק, אהובה, מי שלימים היה ממקימי שירות החוץ הישראלי ובעצמו ניצול גטו טרייזנשטט ומחנה ההשמדה אושוויץ.

אמילי חיה מואטי: ש"ק הוא גם אביו של בן זוגי, דניאל, דור שני גאה לשירות החוץ הישראלי.

אמילי חיה מואטי: זה הזמן להזכיר לנו, יושבי הבית הזה, את הזכות שנפלה בחלקנו לייצג את עם ישראל בעידן של ריבונות, של עצמאות ושל עוצמה פיזית, כלכלית ורוחנית, את החובה המוטלת עלינו לזכור את אפלת העבר, אך חובה גדולה מזו היא להישיר מבט אל העתיד על מנת שהדור שגדל כאן לא יהיה רק דור של זיכרון אלא דור של תקווה.

אמילי חיה מואטי: בהקשר הזה אני חושבת גם על דבריו של חמי המנוח, שלקח חלק במשא ומתן על כינון היחסים הדיפלומטים עם גרמניה.

אמילי חיה מואטי: וכך אמר: לא נסעתי לגרמניה כדי לסלוח או חלילה לשכוח.

אמילי חיה מואטי: נסעתי משום שאת דפי ההיסטוריה אי-אפשר לשנות, אבל את דפי העתיד החלקים אפשר למלא בדברים טובים יותר.

אמילי חיה מואטי: וחזרה אלינו, חברות וחברים, נבחרי הציבור בישראל החופשית, ישראל הדמוקרטית, ביתו הלאומי של העם היהודי ששב למולדת אבותיו כדי לסמל אור ואהבת אדם, קבלת האחר והזדהות עם הסובל.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה לכולכם.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת אמילי מואטי.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי.

איתן גינזבורג: בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, בכנסת ישראל – הערה טכנית – יש 120 חברי כנסת, 21 נורבגים, 28 שרים.

אחמד טיבי: מתוכם, באולם יש רק שני שרים ביום השואה הבין-לאומי, 12 חברי כנסת, ומתוכם שלושה ח"כים ערבים.

אחמד טיבי: מביך.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, גבירותיי ורבותיי חברי הכנסת, היום מציינת הכנסת את יום השואה הבין-לאומי, הוא יום שחרורו של מחנה ההשמדה אושוויץ, מחנה שהסיסמה בכניסה אליו, "העבודה משחררת", הפכה לסמל, סיסמת השואה כולה; אם תרצו, סיסמת השואה כולה בשתי מילים.

אחמד טיבי: שתי מילים שמקפלות בתוכן את הסיפור כולו, מההתחלה ועד הסוף האכזרי, הפתרון הסופי, המתוכנן והמתועש, מכונת השמדה משומנת היטב שהפעילו כוחות הרשע ששלחו עשרות מיליוני בני אדם – יהודים, סובייטים, פולנים, צוענים ומתנגדי משטר – אל המוות הנורא, הנורא מאוד.

אחמד טיבי: היום יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, ואנחנו יודעים על השואה ולא יודעים בו זמנית.

אחמד טיבי: אנו יודעים לכאורה – חלקנו לומדים על השואה, לומדים על הרקע וההקשר ההיסטורי, על מלחמות העולם, לומדים עובדות, מנתחים גורמים.

אחמד טיבי: חלקכם גדל איתה בבית, מדוברת יותר ומדוברת פחות, על פני השטח ומתחתיו.

אחמד טיבי: חלקנו עדיין חי איתה ועם הזיכרונות ממנה; חלקכם.

אחמד טיבי: אנחנו יודעים לכאורה אבל לא יודעים, ובו זמנית, אכן, לא יודעים – וייתכן גם שלעולם לא נדע ידיעה מלאה – כי השואה, מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, למרות כל מה שאנחנו יודעים עליה היום, למרות השורדים, העדויות והסיפורים, הביקורים במחנות, המחקרים, הסרטים והספרים, היא בלתי נתפסת.

אחמד טיבי: את ממדי השואה קשה להבין.

אחמד טיבי: מה הפירוש של מיליוני סיפורי חיים ומוות דומים וייחודיים קשה לעכל.

אחמד טיבי: השואה, רבותיי, היא לא מאסה בלתי מוגדרת של נרצחים.

אחמד טיבי: השואה היא קודם כול אדם ספציפי אחד, מסוים, יחיד ומיוחד, עם טווח רגשות וחוויות של חיים שהוא עצום כשל כל אדם.

אחמד טיבי: שאהב את אימו ואת אביו באופן ספציפי משלו; שחשב שאחותו רועשת מדי, שהיה לו בן דוד אהוב ושהייתה לו עונה אהובה משלו בשנה, בפרפראזה על מה שכתב על עבדות הסופר טא-נהאסי קואוטס בספרו "בין העולם וביני".

אחמד טיבי: לאדם הזה, השואה היא גיהינום מתמשך, לילה אין-סופי.

אחמד טיבי: המלחמה עבורו, עבור מי שעברו אותה ואלו ששרדו אותה, היא אוסף של ניסים ואירועים, ולא כותרות או נושא למבחן בהיסטוריה, ולא סיפור עם התחלה, אמצע וסוף.

אחמד טיבי: ברור – היא חוויית חיים, טראומה עיקשת שלא מסתיימת.

אחמד טיבי: פרופ' אניטה שפירא, ילידת פולין וניצולת שואה בעצמה, אמרה: מתיאורים החוזרים בכל סיפורי הניצולים מצטייר פסיפס של שבר שבא בחטף על מיליוני בני אדם, כמעין רעידת אדמה שבה האדם הופך לכלי משחק בידי כוחות שאין לו כל שליטה עליהם; מציאות שבה האנטי-מוסרי היה לנורמה והמוסרי – ליוצא מן הכלל.

אחמד טיבי: אני חוזר: האנטי-מוסרי היה לנורמה, למיינסטרים, והמוסרי – ליוצא דופן.

אחמד טיבי: כפי שאמרתי בעבר, אני מלא אמפתיה לשורדי השואה, קורבנות השואה ומשפחותיהם, בעולם כולו ובארץ הזאת שבה אנחנו חיים יחד.

אחמד טיבי: זהו המקום שבו אדם מתחבר לאנושיות המשותפת לנו מעבר לשוני ולמחלוקות.

אחמד טיבי: זהו אקט של סולידריות והתנגדות – התנגדות למשטר ולאידיאולוגיה גזענית, אידיאולוגיה גזענית שמבקשת לבסס עליונות של גזע אחד על האחר, עליונות של גזע אחד על האחר.

אחמד טיבי: לשיטתם של הנאצים הגורם המקלקל הוא היהודים; הוא שמנוון את הגזע הארי הטהור, הוא שהיה אחראי לאידיאולוגיות פסולות כמו הליברליזם והדמוקרטיה.

אחמד טיבי: הנאציזם ביקש להקים את הרייך השלישי על טהרת הגזע ולהשמיד את הגזע הנמוך, הרי הוא היהודי, ולאחר מכן שמים נוספים.

אחמד טיבי: גם היום, כאן ועכשיו, גבירותיי ורבותיי, מכובדי היושב-ראש, יש לעמוד ולזעוק בקול רם נגד כל תופעה של אפליה, של גזענות, של פוליטיקה של שנאה.

אחמד טיבי: הגזענות והשנאה לאחר – לערבים, לערביות, לפלסטינים לפלסטיניות – היא נורמה אנטי-מוסרית בחברה הישראלית וברוב היהודי, המיינסטרים.

אחמד טיבי: המים שאנחנו חיים בהם ביום-יום, לחלקנו הם שקופים, ולחלקנו עכורים, מזוהמים ובלתי ראויים לשתייה.

אחמד טיבי: כאן ועכשיו יש לזעוק נגד התקפות יום-יומיות, אלימות, הרג, פלישות לכפרים, ניפוץ ושרפת מכוניות, תקיפות, מכות, התנכלות מתמשכת, שרפת עצים, פגיעה בעדרים - -

שלמה קרעי: תגנה גם טרור פלסטיני.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש - - -

אחמד טיבי: - - בפרנסה וברכוש התושבים הפלסטינים בשטחים הכבושים בידי המתקראים "נוער גבעות" במכבסת מילים ופשעים ובידי חיילים חמושים.

שלמה קרעי: 6,212 אירועי טרור פלסטיני - - -

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי.

אחמד טיבי: את הביקורת וההתנגדות הלגיטימית - - -

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי, חבר הכנסת קרעי, הוא לקראת סיום, ואני מבקש שתהיה סבלני.

שלמה קרעי: שלוש דקות מעבר לזמן.

איתן גינזבורג: - - - לא שתי דקות.

איתן גינזבורג: יש לי פה זמנים.

אחמד טיבי: את הביקורת וההתנגדות הלגיטימית, המתבקשת וההכרחית למדיניות הישראלית בכלל ובשטחים הכבושים בפרט – יש לקבל ולא לבטלן במחי יד כ"אנטישמיות.

איתן גינזבורג: נא לסיים.

אחמד טיבי: התנגדות למדיניות הממשלה והכיבוש, אסור לה להיות מקוטלגת כאנטישמיות.

אחמד טיבי: זהו מסחור זול של המושג "אנטישמיות".

אחמד טיבי: ויקטור פרנקל, מכובדי היושב-ראש - -

איתן גינזבורג: משפט אחרון, בבקשה.

אחמד טיבי: - - אמר:

אחמד טיבי: מאז אושוויץ אנחנו יודעים למה האדם מסוגל.

אחמד טיבי: ואני מוסיף: השואה היא תוצר אנושי, הוכחה נוספת לכמה לא אנושית יכולה האנושות להיות, נקודת שפל שנבעה מצורת מחשבה מעֻוותת ומעַוותת שנולדה שם, במערב, לא כאן, שם, במערב, לא כאן, על קרקע אנטישמית פורייה שהצמיחה פשע נורא ביותר נגד האנושות כולה.

שלמה קרעי: תתבייש לך.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, איך אתה נותן לו להסית נגד היהודים, נגד מדינת ישראל ביום השואה הבין-לאומי?

אחמד טיבי: החקיקה האנטי-יהודית באירופה במהלך החצי הראשון - -

אמילי חיה מואטי: - - - מה הוא אמר - - -

שלמה קרעי: - - - נגמר לו הזמן - - -

אחמד טיבי: - - של המאה הקודמת התבצעה בשלבים: הכליאה בגטאות, ההכחדה - -

איתן גינזבורג: נא לסיים.

אחמד טיבי: - - וההשמדה.

אחמד טיבי: צעד-צעד שללו זכויות מהאזרחים, שנמכו את מעמדם האזרחי - -

איתן גינזבורג: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: הגבילו את צעדיהם וחופש תנועתם עד שנטלו אותה לחלוטין וכלאו אותם בגטאות ובמחנות עבודה והשמדה.

אחמד טיבי: במיוחד ביום הזה אנחנו נדרשים ללמוד ולהקשיב לעבר שלא עבר, שחי פה בינינו.

איתן גינזבורג: תודה.

אחמד טיבי: אני מסיים, אדוני, זה יום השואה הבין-לאומי.

אחמד טיבי: לא מקובל, לא מקובל.

אחמד טיבי: אני מסיים.

איתן גינזבורג: נכון, נכון, אבל גם במסגרת יום השואה אנחנו עובדים עם כללים.

אחמד טיבי: נכון.

ינון אזולאי: - - - אחמד - - -

איתן גינזבורג: אני - - - לא צריך עזרה, זה לא מועיל.

איתן גינזבורג: זה לא עוזר, זה לא עוזר.

אחמד טיבי: לסיום - - -

שלמה קרעי: - - - החופש שאתה נותן לו להמשיך לדבר עוד חמש דקות מעבר לזמן, כשהבן אדם מסית פה, בפרלמנט, בכנסת, כנגד יהודים.

אוסאמה סעדי: אתה אפילו לא מבין את הנאום שהוא אומר.

שלמה קרעי: הבנתי טוב מאוד, אוסאמה.

שלמה קרעי: אל תתנשא.

שלמה קרעי: הבנתי.

שלמה קרעי: שיגנה טרור פלסטיני - - -

איתן גינזבורג: חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

שלמה קרעי: מה זה?

אמילי חיה מואטי: מה הוא אמר - - -

אחמד טיבי: לסיום, אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, אלדוס הקסלי, הסופר הבריטי הנודע, אמר כי העובדה שבני אדם לא לומדים ממה שההיסטוריה מנסה ללמד אותם היא למעשה השיעור החשוב ביותר שאפשר ללמוד מההיסטוריה.

אחמד טיבי: ואני מוסיף: היא גם שיעור חשוב על בני האדם, על הטבע האנושי.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אני מבקש להקפיד על הזמנים.

איתן גינזבורג: לא עצרתי אף אחד, אבל אני מבקש לנסות להקפיד על הזמנים.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי, הכנסת לפני 80 שנה, ב-20 בינואר 1942, שלוש שנים לאחר תחילתה של המלחמה והפלישה הגרמנית לפולין ולאדמת אירופה, ההנהגה הנאצית התכנסה בפרוור קטן של ברלין בשם ואנזה.

יבגני סובה: הם קראו לכינוס הזה ועידת ואנזה.

יבגני סובה: לכינוס הייתה מטרה אחת עיקרית: לשלב כוחות לצורך יישום תוכנית השמדת העם היהודי.

יבגני סובה: מי שניהל את פרוטוקול הוועידה היה אדולף אייכמן, ולאחר 20 שנים פירט את הדברים בירושלים, במשפט שהתנהל כאן, בארץ ישראל.

יבגני סובה: הוא פירט בגאווה, והייתי אומר בקפדנות מחרידה, כיצד הגרמנים אז, שם, בוועידת ואנזה, דיברו על התוכנית של העברת כל יהודי אירופה למזרח, ובהמשך – להשמדה.

יבגני סובה: שבוע לאחר מכן, ב-31 בינואר 1942, נשלחו הוראות מפורטות לכל הדרגים הפיקודיים של הצבא הגרמני, וכך בעצם התחיל הגירוש, והשמדה בהמשך.

יבגני סובה: רבותיי, ועידת ואנזה לא באה פתאום, משום מקום.

יבגני סובה: בגרמניה הנאצית התחילו לדבר על הפתרון הזה עוד קודם לכן, שנים לפני זה; ההגדרה מי צריך להיות מושמד הייתה פשוטה.

יבגני סובה: אנחנו יודעים שזה נקבע עוד ב-1935, בחוקי נירנברג.

יבגני סובה: הגרמנים פירטו בדיוק מי לא יכול להיות אזרח ובהמשך גם מי הולך להיות מושמד.

יבגני סובה: אני אתן לכם ציטוט קטן מאותם מסמכים של ועידת נירנברג ב-1935: גם אזרח בן גזע יהודי מעורב נחשב כיהודי אם הוא במוצאו לפחות משני סבים יהודים גזעיים.

יבגני סובה: במילים פשוטות רבותיי, בחוקי נירנברג, הנכדים לא יכלו להיות אזרחים; בוועידת ואנזה, הנכדים האלה היו צריכים להיות מושמדים.

יבגני סובה: לצערי הרב – ואמרתי את זה כמה פעמים מעל הדוכן הזה – הניסיונות הבלתי-פוסקים לפגוע בחוק השבות ולטעון שהנאצים לא נגעו בנכדים הם סילוף מסוכן של ההיסטוריה.

יבגני סובה: יש דברים שנקבעו בלעדינו, יש דברים שנקבעו בדם של בני עמנו, ואל לנו להכניס פוליטיקה לנושא הזה.

יבגני סובה: מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי.

יבגני סובה: היא קמה אחרי השואה, ועצם קיומה מבטיח שהשואה לא תחזור.

יבגני סובה: צביונה היהודי של מדינת ישראל לא נפגע כאשר במסגרת חוק השבות עלו ארצה סביב 80,000 נכדים של היהודים ב-30 שנה של עלייה; לא בשנה, לא בשנתיים, ב-30 השנים האחרונות.

יבגני סובה: אבל התרומה של אותם נכדים לביטחונה, לכלכלתה ולתרבותה של מדינת ישראל היא אדירה.

יבגני סובה: אני עומד כאן כיהודי, כעולה חדש, כישראלי גאה, אבא לשלוש בנות צבריות, שנולדו בישראל, נכד לניצולת שואה וגם נכד לקצין בצבא האדום שלחם בגבורה נגד הנאצים, ומפה אני קורא לכל יהודי בעולם, כל מי שמרגיש את השייכות שלו לעם היהודי ולמדינת ישראל, לעלות הביתה במסגרת חוק השבות.

יבגני סובה: יחד נחזק את מדינתנו ולא ניתן לאויבים שלנו אפילו לחשוב שהשואה יכולה לחזור.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, יחד נזכור את הנרצחים, אבל גם נזכור את אלה שלחמו בגבורה.

יבגני סובה: לא סתם בכנסת ישראל הקמנו יחד עם חברנו את השדולה להנצחה של הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה.

יבגני סובה: למעלה ממיליון וחצי לוחמים יהודים, שהיו הסבים שלנו והסבתות שלנו, לחמו נגד הצורר הנאצי, וזאת הגבורה הגדולה שהם תרמו לאנושות כולה.

יבגני סובה: יבוא היום, יעברו דורות וידברו על הגבורה שלהם, כמו שהיום אנחנו מדברים על דוד המלך, על יהושע בן נון, וזה יהיה חלק מההיסטוריה – לא רק של הדור שלנו אלא של מדינת ישראל; של עם ישראל.

יבגני סובה: יחד נזכור ונעביר את זה לדורות הבאים.

יבגני סובה: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יבגני סובה.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישראל הדרי, בן דודה של אבי, הוא השורד היחיד במשפחתי מזוועות הנאצים.

מיכל רוזין: כשהיה בן 13 פרצה מלחמת העולם השנייה, וכבר בתחילתה איבד את הוריו וכל משפחתו.

מיכל רוזין: מ-1939 ועד 1945 היה בגטאות ובמחנות ריכוז.

מיכל רוזין: הוא השתחרר עם אחרוני היהודים שיצאו מדכאו.

מיכל רוזין: בארץ זכה לחיים מלאים – קריירה ומשפחה לתפארת – ואנחנו זכינו בדוד אהוב, רגיש וחכם.

מיכל רוזין: זכרו לברכה.

מיכל רוזין: יום השואה הוא יום הזיכרון לתמצית הרוע של האנושות, שנחשפה בפרצופה המכוער ביותר.

מיכל רוזין: המדינות מסביב ידעו: ידעו לסגור את השערים, לקבור את העדויות, ובעיקר – ידעו לפחד; ידעו לסגור את התיבה הזאת אי שם באירופה.

מיכל רוזין: דווקא המדינות הנאורות ביותר הן שבחרו לשתוק, להעלות מיליונים על קרונות ולשלוח אותם ואותן לרצח המוני, לשואה.

מיכל רוזין: גם אז היה אפשר למנוע, להתערב, לסייע, ואכן, כך הזוועה הגיעה לסיומה.

מיכל רוזין: כמה חיים יכלו להינצל אם ההתערבות הייתה מתרחשת כבר בשלהי שנות השלושים.

מיכל רוזין: השואה התחילה מרעיון.

מיכל רוזין: הנאצים קידמו תפיסה מחשבתית: תורת הגזע, סימון זרים, שנאה, דה-הומניזציה, הפחדה – אלה הרעיונות שעליהם צמחה הזוועה הגדולה הזאת, השואה.

מיכל רוזין: אין סוף ללמידה על זיכרון השואה.

מיכל רוזין: אסור שילדינו, שבתקופת חייהם דור השורדים והשורדות לצערי יגיע כנראה למנוחת עולמים, ישכחו לא את השואה ולא את האידיאולוגיה שהובילו אליה.

מיכל רוזין: אבל לא לזכור לשם הזיכרון בלבד, וגם לא לזכור כדי לפחד לחיות כיהודים בעולם הזה, אלא לזכור את ההשלכות של דה-הומניזציה ושנאת האחר; לזכור שהשואה היא טרגדיה היסטורית שאין כמותה, אבל המרכיבים שעמדו מאחורי צמיחת הרעיון אינם ייחודיים, הם קרו וקורים עד היום בכל מקום.

מיכל רוזין: נזכור שכולנו בני אדם שנבראו בצלם.

מיכל רוזין: נזכור שלא להאמין לאלה שמטשטשים לנו את ההבנה הזאת בניסיון שנאמין שיש בני אדם חשובים יותר ובני אדם חשובים פחות.

מיכל רוזין: יום הזיכרון לשואה ולגבורה, לשורדים ולשורדות ולבני ובנות האדם באשר הם והן.

מיכל רוזין: המסר הוא חשוב.

מיכל רוזין: המסר האוניברסלי שצריך לעמוד לנגד עינינו בזיכרון השואה הוא לא עוד פשעים נגד האנושות, לא עוד אפליה.

מיכל רוזין: לא רק לנו לא עוד אלא לא עוד לשנאה ולגזענות.

מיכל רוזין: אם נישאר ב"לא עוד לעם היהודי", לא למדנו דבר, לא כיחידים ולא כאומה, מזוועות השואה.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיים משירו של דודי האהוב ישראל הדרי, שכתב שירים, שירי מלאי אופטימיות ותמימות ואהבה לחיים, וזה מדהים עד כמה אדם ששרד את הזוועות הכי גדולות כותב בצורה כל כך נאיבית, תמימה ואוהבת אדם.

מיכל רוזין: וזהו שירו – אני מתרגשת: "אני עשוי מאפר הורי / ומנחילי כינים ששתו את דמי.

מיכל רוזין: / אני עשוי מחלומות על רעב, / ורק מי ש'זכה' להיות רעב / יודע מה טיבו.

מיכל רוזין: / ורק מי שידע צמא, יודע / מה זה לצמא ולשורד.

מיכל רוזין: / אני עשוי מאהבה שנתן לי אלוהים / שלימד אותי לאהוב גם את שונאיי, / כי לא ידעתי למה הם שונאים אותי.

מיכל רוזין: / אני עשוי משלום שיש בו הסיכוי היחיד / שאלוהים יהיה אלוהים ואדם יהיה אדם / ואבנים ינוחו תחתם בשלום / והורים יולידו ילדים בשמחה, / גם אם זאב לא יגור עם כבש.

מיכל רוזין: / אני עשוי מפחד שמא האתמול יהיה המחר / והמוות שוב יהתל בנו כמו אז, / בלילות הסקאדים והחדרים האטומים / כמו במחנות / בהם מתתי יום-יום.

מיכל רוזין: / ומי שאמר כצאן לטבח בוודאי הרגיש בלילות / הצפע והנחש, כצאן לטבח – מה הוא.

מיכל רוזין: " תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת צביקה האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באי העולם כולו, ב-27 בינואר 1939 חיו בעולם כ-16 מיליון יהודים ועוד 600,000 בסך הכול.

צבי האוזר: היום, 83 שנים אחרי, עומד מספר היהודים בעולם על פחות מ-15 מיליון נפש.

צבי האוזר: אנחנו פחות אנשים.

צבי האוזר: הסיבה שיש היום פחות יהודים מלפני 83 שנים היא בשל שנאת יהודים ובשל אנטישמיות, לא בשל שום סיבה אחרת.

צבי האוזר: אנטישמיות שהובילה לאסון ציוויליזציוני של המאה ה-20, עם השמדתו של כשליש מהעם היהודי.

צבי האוזר: אנטישמיות, חבריי חברי הכנסת, בהגדרתה, היא תפיסה מסוימת של יהודים, שיכולה לבוא לידי ביטוי בשנאה כלפי יהודים.

צבי האוזר: ביטויים מילוליים וגופניים של אנטישמיות המכוונים כלפי יחידים, יהודים או לא יהודים, או נגד רכושם, נגד מוסדות של קהילה יהודית ושל אתרים יהודיים.

צבי האוזר: זאת ההגדרה של אנטישמיות של IHRA.

צבי האוזר: אלה הן מילים סטריליות, הייתי קורא להן, לרוע שפגע לאורך ההיסטוריה ביהודים אך בפועל פגע גם בעולם כולו.

צבי האוזר: השמדתם השיטתית והתעשייתית של קרוב לשישה מיליון יהודים במהלך המאה ה-20 על ידי הנאצים ועוזריהם, הפכו את הפלנטה הזאת לפלנטה אחרת.

צבי האוזר: עולם עם פחות יהודים הוא עולם פחות טוב.

צבי האוזר: כולנו צריכים להבין: השמדה אינה רק הריגתם של אלה שניטלו מהם חיים במחנות ההשמדה.

צבי האוזר: השמדה היא גם עונש כרת על בניהם ונכדיהם עד סוף הדורות.

צבי האוזר: אני, צבי האוזר, בנה של יהודית, ניצולת שואה, שלא הכרתי את סבי, אביה, ששמו שהיה כשמי, צבי, שנרצח על ידי הנאצים.

צבי האוזר: בכל פעם שאני, צבי האוזר, חושב על השואה, אינני חושב רק על סבי, צבי, ובני המשפחה האחרים שאיבדתי בשואה, אלא על כל אותם רבבות שלא נולדו וגם אותם לא זכיתי להכיר.

צבי האוזר: שערו בנפשכם, כל באי העולם, כמה זוכי פרס נובל, מדענים, רופאים, מנהיגים, ציירים, מחזאים, מהנדסים וגם סתם רבבות אנשים טובים באמצע הדרך – שהעולם כולו לא זכה ליהנות מתרומתם בשל הפעולה הברברית של ניסיון להכחיד את העם היהודי.

צבי האוזר: העולם היה נראה אחרת יחד איתם.

צבי האוזר: רק תראו את תרומת היהודים לאנושות ב-4,000 השנים האחרונות ותבינו את גודל האובדן ואת המחיר לאנושות כולה לאורך הדורות כולם על אותו אובדן.

צבי האוזר: אשר על כן, ראוי וגם נכון לציין את יום השואה כיום זיכרון בין-לאומי.

צבי האוזר: זה לא רק עניינם של יהודים, זה לא רק ענייננו אנו.

צבי האוזר: זהו יום אבל וכאב לעולם כולו על ששת המיליונים ועל אובדן תרומתם של דורות על דורות של בני העם היהודי, בני העם שלא זכו לתרום.

צבי האוזר: בני עם עתיק שייעודו, חזונו ושאיפתו בפלנטה הזאת – ואני כה גאה על כך – היא לשמש עם מופת, אור לגויים.

צבי האוזר: האנטישמיות לא נעלמה מן העולם.

צבי האוזר: שנאת יהודים נותרה על כנה גם היום.

צבי האוזר: היא עוטה על עצמה מסווה ומתאפיינת בשנאה והסתה גם כנגד מדינת ישראל והתנגדות לקיומה.

צבי האוזר: אסור לעולם החופשי לתת לאותה אנטישמיות שוב להרים ראש.

צבי האוזר: ביום 27 בינואר העולם כולו ואנחנו כאן, מירושלים, בירתו של העם היהודי, אומרים לאנטישמיות ולאנטישמים: לעולם לא עוד.

צבי האוזר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת צבי האוזר.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חברי וחברות הכנסת, חברי הממשלה, ובראש ובראשונה גבירותיי ורבותיי, ניצולי שורדי השואה, אתם, שורדי השואה, גיבורים, למודי הסבל והתלאות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם, שלקחו מכם את היקרים לכם מכול, את משפחותיכם, אולי את כל עולמכם, אתם ששרדתם את הפשע הנורא בתולדות האנושות, וממנו קמתם כאודים מוצלים מאש ובאתם לכאן והקמתם את הבית שלכם ואת הבית הלאומי שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים ללמד את כולנו מהו כוח הסיבולת ואיך מתוך התופת צומחים מעלה ויוצרים מציאות חדשה שתבטיח כי לעולם לא עוד.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, לקחי שואת העם היהודי אינם הלקחים רק של העם היהודי, הם הלקחים של האנושות כולה, בניו ובנותיו של הגזע האנושי שחיים, אך גם אלה שעוד ייוולדו, בעזרת השם.

אורלי לוי אבקסיס: מוסר ההשכל הלאומי שלנו הוא ידוע: יכולתנו להגן על עצמנו בכוחות עצמנו, לנהל את המציאות שבה אנחנו חיים בעצמנו.

אורלי לוי אבקסיס: מוסר ההשכל של האנושות – אך גם מוסר ההשכל הזה איננו פוסח עלינו כלל – הוא לעשות כל דבר אפשרי ומעבר לכך כדי שבאמת לעולם לא עוד, לא כקורבנות אך גם לא כמשקיפים ועומדים מן הצד.

אורלי לוי אבקסיס: לעם היהודי יש חובה מוסרית, אולי אפילו עליונה, לדאוג לכך.

אורלי לוי אבקסיס: יקיריי ויקירותיי ניצולי וניצולות השואה, שואת העם היהודי, היא שואתם של יהודי אירופה אך גם יהודי צפון אפריקה, שגם לשם הגיעו הנאצים ושלוחיהם.

אורלי לוי אבקסיס: אל לנו לשכוח את יהודי עיראק, שסבלו מהפרהוד בהשראת הנאצים.

אורלי לוי אבקסיס: האנטישמיות והפרעות ביהודים כמעט ולא פסחו על שום אזור בעולם.

אורלי לוי אבקסיס: לכן מדינת ישראל היא כל כך חשובה, ותפקידה בראש ובראשונה הוא לדאוג שהניצולים, השורדים והשורדות, יזדקנו בכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: תפקידנו כנבחרי ציבור הוא לפעול כדי שלא ידעו עוד מחסור.

אורלי לוי אבקסיס: בעיקר בימים טרופים אלה, כשבחוץ מתחוללת מגפה שאתם, ששרדתם את הנורא מכול, כעת נאלצים להיזהר מהמגפה הזו, אולי אפילו יותר מכולם.

אורלי לוי אבקסיס: נגזר עליכם לא לראות את ילדיכם, את נכדיכם, את הצאצאים, כי הם עלולים לסכן אתכם.

אורלי לוי אבקסיס: וכל זאת בלי תאריך תפוגה, כל זאת עד יעבור זעם.

אורלי לוי אבקסיס: אך גם בכל יום אחר, וגם בחלוף המגפה, עלינו, על חברי הבית הזה, לעשות כל דבר כדי שתחיו ברווחה ושלא יחסר לכם ולבני גילכם דבר.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, השואה הסתיימה לפני 77 שנים, והציווי ההיסטורי לזכור ולא לשכוח הוא אחד מהאדנים הראשיים של האומה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: זה הציווי שמלווה אותנו יום-יום כיהודים, כישראלים, ציווי שמזכיר לנו כל בוקר עד כמה חשובה המדינה שהקמנו, ועד כמה חשוב לשמור עליה, כי היא הבטוחה שלעולמי עד כל יהודי ירגיש בטוח, כי יש לו בית.

אורלי לוי אבקסיס: אך צר לי כי הציווי הזה לא ממומש במלואו.

אורלי לוי אבקסיס: חיים בישראל 165,800 ניצולים, וההערכה היא שכרבע מתוכם חיים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב הם הולכים ומתמעטים.

אורלי לוי אבקסיס: רק בשנה האחרונה הלכו לעולמם 15,324 ניצולי שואה.

אורלי לוי אבקסיס: אם נעשה חישוב אנחנו נזדעזע.

אורלי לוי אבקסיס: בכל יום אנחנו מאבדים עוד כ-42 ניצולים וניצולות, בממוצע בכל יום ויום.

אורלי לוי אבקסיס: אז בערוב ימיהם על מדינת ישראל להבטיח להם כי הם יחיו ברווחה.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, במציאות מצבם הכלכלי של רבים מניצולי השואה הוא כה קשה, עד כדי כך שבהיעדר סיוע ותמיכה כלכלית הם נאלצים לוותר על הדברים הבסיסיים ביותר, שמבטיחים גם איכות חיים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, הידעת כי 43% מניצולי השואה נאלצים לוותר על משקפיים, משקפי ראייה?

אורלי לוי אבקסיס: האם ידעת ש-33% מהם מצהירים כי הם מוותרים על טיפולי שיניים, אדוני היושב-ראש?

אורלי לוי אבקסיס: מכשירי שמיעה – 27% מניצולי השואה מוותרים על היכולת לשמוע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא רק לעוני נידונו, אלא גם לסכנת נפשות אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, חבריי חברי הכנסת, ואין זמן אחר, עכשיו כשאנחנו מודעים ויודעים את הסכנה האמיתית במגורים בדירות ובמבנים שנבנו לפני שנות השמונים, הסכנה של רעידת אדמה שבוא תבוא עלינו, תעמיד בסכנה קיומית אמיתית את אותם ניצולי השואה, שרבים מהם חיים במבנים הישנים האלו, מבנים שהרבה פעמים זקנים או מבוגרים כמו הדיירים שלהם; ותחשוב על כך שגם אם תהיה אזעקה, שבה הם ייאלצו למלט את עצמם, כמה זמן ייקח להם?

אורלי לוי אבקסיס: בין חמש שניות ל-30 שניות?

אורלי לוי אבקסיס: זו החובה שלנו לדאוג ולהבטיח שבערוב ימיהם אנחנו נדאג לשלומם, אנחנו נקל עליהם את החיים, ואנחנו נבין את המצוּוה עלינו לשמור עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: קשה לי להבין מדוע שורדי השואה צריכים לחיות בכאלה תנאים חיים מחפירים.

אורלי לוי אבקסיס: לפי הערכות של הביטוח הלאומי, אדוני, חילוץ כל הקשישים בישראל מעוני עומד על 1.8 מיליארד שקלים, אז תסביר לי את ההיגיון שתקציב הרשות לזכויות ניצולי שואה לעומת זאת עומד על כמעט 5.5 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: זו אנומליה שאי-אפשר להסביר אותה, אלא אם כן זה נעשה בצורה לא אפקטיבית, בדרך הלא-נכונה, עם הרבה מאוד ביורוקרטיה, ועם אי-יכולת להגיע לאנשים האלו, שימצו את הזכויות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו חייבים להם את זה, ולא די בזיכרון העבר שהוא לגמרי חשוב – אבל גם ההווה חשוב, ובהווה עלינו, על מדינת ישראל, לעשות כל דבר אפשרי, ומעבר לכך, שהם לא יחוו – לא רק עוני – גם בדידות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לכם ש-25% מהנשאלים ציינו שהם משוועים לאדם שיארח להם חברה.

אורלי לוי אבקסיס: 10% מהם הם עריריים, אין להם בני משפחה, עוד 25% אומרים שבני המשפחה לא שומרים איתם על קשר.

אורלי לוי אבקסיס: אז גבורת הניצולים היא נר לרגלינו, והגבורה שלנו והחובה שלנו תהיה לא להסתפק במילים יפות, כאלה שאנחנו שומעים כל הזמן, אלא לעבור למעשים שיביאו לכך שאלה ששרדו את התופת, לא יחיו בתופת הקיום היום-יומי, כי אנו דור ההמשך נקל את חייהם עד כמה שניתן, זו החובה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: יהי זכרם של ששת מיליוני היהודים ברוך ונשמתם צרורה בצרור החיים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

איתן גינזבורג: אמן.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת לוי אבקסיס.

איתן גינזבורג: אני מזמין את השרה מירב כהן לסכם.

איתן גינזבורג: בבקשה גברתי, חמש דקות לרשותך.

מירב כהן: שלום יושב-ראש הכנסת בפועל כרגע, מזכירת הכנסת, חברי כנסת נכבדים, בכל פעם שאני פוגשת שורד או שורדת שואה, אני מופתעת מחדש.

מירב כהן: תמיד נשמע לי, נדמה לי ששמעתי כבר הכול, בכל זאת עברו כבר כמעט 80 שנה ושמענו כבר לא מעט עדויות, אבל אני תמיד מגלה שעוד שיא נשבר, שאין גבול לרוע האנושי, שיש אפילו סיפור יותר גרוע ויותר נורא מקודמו.

מירב כהן: המפגשים עם שורדי ושורדות השואה הם מפגשים שהם פשוט מצמררים, מפגשים עם אנשים ששרדו דברים שהדמיון בכלל לא יכול לעכל: הילדה הקטנה שהשכנה שלה באה וביקשה ממנה את הצמות שלה, כי ממילא בקרוב ישרפו אותה; הנאצי שכיבה את הסיגריה על פניה של ילדה; האישה שהייתה כל כך רעבה, שאכלה תולעים כדי לשרוד; האימא שלקחו את ילדיה בזמן שהיא הלכה לעבוד במחנה העבודה והיא לא ראתה אותם שוב.

מירב כהן: לרוב בשיחותיי עם שורדי ושורדות השואה עולה הדאגה הגדולה שלהם למדינה שלנו.

מירב כהן: תמיד הם מבקשים ממני לשמור על המדינה, ולא לקחת אותה כמובנת מאליה.

מירב כהן: וזה משהו שאני נוצרת איתי, כי אלו אנשים שמבינים מה המשמעות כשאין לך מדינה.

מירב כהן: זאת זכות מאוד גדולה לפעול למען שורדי ושורדות השואה, ויש כאן אחריות אדירה, כיוון שהמשמרת הזו שלנו היא המשמרת האחרונה.

מירב כהן: הגיל הממוצע של שורדי השואה הוא 85.

מירב כהן: חישוב פשוט מעלה שאלו השנים האחרונות שיש לנו לשרת אותם, לאפשר להם להזדקן בכבוד וגם לתעד כמה שיותר את סיפורם, כי עוד מעט ממש כבר לא יהיה מי שיספר.

מירב כהן: עם ההבנה הזו, אנחנו ביחד עם העובדים המסורים של הרשות לזכויות ניצולי שואה פועלים יום-יום במעין תחושת בהילות, לפני שהזמן ייגמר לנו.

מירב כהן: הפרויקטים והעשייה הם רבים, אבל אם אני צריכה לתמצת: המטרה הראשונה היא לעשות סוף לתופעת העוני בקרב ניצולי השואה.

מירב כהן: העיוות הזה קורה, כיוון שכיום כמחצית משורדי השואה בישראל זכאים למענק חודשי, שמאפשר להם לחיות בכבוד, בעוד המחצית השנייה זכאים לסיוע רק פעם אחת בשנה, ובקרב הקבוצה הזו נוצרים לנו כיסי העוני.

מירב כהן: בחצי השנה האחרונה עשינו ריכוז מאמץ אדיר כדי לסייע ספציפית לקבוצה הזו, שמקבלת סיוע של 4,000 שקלים בשנה, ובדרכים שונות, גם באמצעות תקציבי מדינה וגם באמצעות הבאת כספים מהעולם, הצלחנו להגדיל את ההכנסה השנתית שלהם בסכום שיכול להגיע ל-13,000 שקלים.

מירב כהן: גם זה כמובן לא מספיק, ואנחנו נמשיך לעשות יותר ומהר ככל הניתן כדי להגדיל את הסכומים האלו, כי זה פשוט הכי חשוב שיש.

מירב כהן: המשימה השנייה היא להעביר כמה שיותר שירותים עבור השורדים אל הבתים שלהם, כיוון שהשנים חולפות והיכולת שלהם לצאת החוצה הולכת ופוחתת.

מירב כהן: לכן אנחנו מפעילים תוכניות שכוללות ביקורים של מתנדבים, פסיכולוגים ורופאים, שמגיעים עד לבתים של אותם שורדים ושורדות, כי להם כבר קשה לצאת החוצה.

מירב כהן: המשימה השלישית היא לתעד ככל הניתן את הסיפורים האישיים של השורדים לפני שיהיה מאוחר מדי ולהנציח את המורשת שלהם לעד.

מירב כהן: גם כאן אנחנו עמלים כל הזמן ומקצים עוד ועוד משאבים לנושא.

מירב כהן: רק בתחילת השבוע הזה הגדלנו את התקציב של יד ושם למען המטרה הזו.

מירב כהן: הרבה פעמים כשאני פוגשת שורדים, הם מספרים לי שכשהם עלו לארץ לא האמינו להם, או שיש כאלה שהסתירו את עברם בשואה, כי הם התביישו בו.

מירב כהן: חשוב לי שתדעו שהדור שלי רואה בכם גיבורים גדולים, ובכל פעם כשקצת קשה פה – כי המחירים גבוהים, כי יש פקקים בכבישים, או כשיש צעקות במליאת הכנסת – אני תמיד נזכרת בסיפור שלכם, ואני יודעת שאין לנו ארץ אחרת, ושאנחנו צריכים לשמור עליה.

מירב כהן: לפני כמה שבועות ביקרתי במוזיאון יד ושם – מקום נדיר שבו כאב ואומנות נפגשים ויוצרים פרץ של רגשות.

מירב כהן: על אחד מהקירות נכתבו דבריה של היוצרת גלה זקשטיין, זיכרונה לברכה.

מירב כהן: היא אמרה: "בעומדי על הגבול בין חיים ומוות, ביודעי שלא אשאר בחיים, ברצוני להיפרד מחבריי ומיצירותיי.

מירב כהן: את העבודות אני תורמת למוזיאון יהודי, שיוקם לאחר המלחמה.

מירב כהן: היו שלום, חבריי, היה שלום, עם יהודי – אל תאפשרו שחורבן כזה יחזור על עצמו".

מירב כהן: יהיה זכרה ברוך.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשרה לשוויון חברתי וגמלאים, מירב כהן.

איתן גינזבורג: אני מזמין את שר התפוצות נחמן שי לסכם את הדיון.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, מנכ"לית משרד התפוצות ציונה קניג מאיר, חברתי השרה, מכובדיי כולם.

נחמן שי: קודם כול אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת, שמדבר היום בבונדסטאג, בבניין שמספר את הסיפור של גרמניה.

נחמן שי: בניין מלא הוד והדר והיסטוריה, שגרמניה מזכירה לעצמה יום-יום.

נחמן שי: הבונדסטאג, שהיה הרייכסטאג והפך לבונדסטאג.

נחמן שי: קולו של יושב-ראש הכנסת בעברית, שפת האבות שלנו, האבות והאימהות שלנו – חשוב מאוד שהמילים האלה יהדהדו בבית הזה.

נחמן שי: אני מודה לכל חברי וחברות הכנסת שהשתתפו בדיון הזה.

נחמן שי: ב-27 בינואר 1945 שחררו חיילי הצבא האדום את מחנה המוות אושוויץ.

נחמן שי: הזוועה שהתגלתה לעיניהם הייתה בלתי נתפסת.

נחמן שי: טוראי זינובי טולקאצ'ב, יהודי וחייל בצבא האדום, תיעד את שראו עיניו.

נחמן שי: וכך כתב: "האדמה נאנחת בקולותיהם של הקורבנות.

נחמן שי: לא יכולתי לקרוע את עצמי מאותה חלקת אדמה מקוללת - - - התהום האנושית הנוראה.

נחמן שי: כל גופי הזדעזע בהתייפחות איטית.

נחמן שי: בשטח המחנה היו מוטלות גוויות ולצידן אלפי אנשים חולים וגוססים, בהם ילדים".

נחמן שי: מיליון ו-600,000 בני אדם נרצחו רק באושוויץ, רובם המכריע יהודים.

נחמן שי: בעבורם רגע השחרור הגיע מאוחר מדי.

נחמן שי: "אני נושא עימי את צער השתיקה", כתב המשורר יעקב אורלנד, "את נוף האלם ששרפנו אז מפחד".

נחמן שי: גם אני, נחמן שי, נושא עמי, נושא בשמי, את צער השתיקה.

נחמן שי: את כאב הזיכרון של סבי צבי, שנרצח בגטו וורשה בשנת 1941, לאחר שהחיש מזון למשפחה יהודית.

נחמן שי: את כאב הזיכרון של סבתי רעיה ודודתי נחמה – שאת שמה אני נושא – שנרצחו באושוויץ.

נחמן שי: אנחנו כולנו נושאים עמנו את הזיכרון ואת השבועה – ששמעתי גם פה כמה פעמים – "לעולם לא עוד".

נחמן שי: פרימו לוי, הסופר, איש הרוח, ניצול מחנה אושוויץ מספר בספרו "כך היה אושוויץ", כי כ-61 שנים בלבד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא נשאל, פרימו לוי, מדוע יש להמשיך ולדבר על השואה גם בחלוף השנים.

נחמן שי: ועל כך ענה לוי, אני מצטט: "אנו מדברים איתכם על אודות מחנות הריכוז וההשמדה הנאציים משום שבהם היינו ומשום שהם מהווים את הפרק המתועב ביותר בהיסטוריה האנושית - - - אנו יודעים כי נעשו עוד זוועות בעולם והן עדיין נעשות כעת, והגינוי שלנו מקיף את כל הרוע הזה, הדבר הזה צריך להיות ברור - - - אך מוטל עלינו להעיד בראש ובראשונה על מה שראינו במו עינינו - - - תהיה זאת טענות ואיוולת לשתוק על אודות העבר.

נחמן שי: אין לגדוע את ההיסטוריה.

נחמן שי: נעשו מעשים שמשמעותם כה עצומה, התגלו תסמינים של מחלה כה חמורה, עד שאיננו יכולים לשתוק על אודותיהם".

נחמן שי: ב-1 בנובמבר 2005 החליטה העצרת הכללית של האומות המאוחדות לקבוע את 21 בינואר בכל שנה ושנה כיום הזיכרון הבין-לאומי לשואה.

נחמן שי: להחלטה הדרמטית הזו קדמו מאמצים גדולים של אנשי משרד החוץ ושר החוץ דאז סילבן שלום; מאמצים שסוף-סוף הניבו פרי.

נחמן שי: לתפיסתי ההחלטה לציין את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה היא מההחלטות החשובות שקיבל האו"ם.

נחמן שי: היא מהווה הכרה בכך שהשואה היא נקודת שפל אנושית.

נחמן שי: העולם כולו הבין, והפנים, ששואת העם היהודי איננה עניין או מאורע היסטורי שאירע לעם היהודי בלבד.

נחמן שי: השואה איננה חולייה אחת נוספת בשרשרת ארוכה של מעשי זוועה, פוגרומים, גירושים והתנכלות, שמהם סבלו – וסובלים – היהודים משחר ההיסטוריה.

נחמן שי: השואה איננה רק ההיסטוריה הלאומית שלנו.

נחמן שי: שואת העם היהודי מחייבת תשומת לב מיוחדת של הקהילה הבין-לאומית כולה.

נחמן שי: הזמן שחלף איננו ממעיט מחשיבות הצורך לזכור ולהזכיר.

נחמן שי: להפך.

נחמן שי: ככל שחולפות השנים, ככל ששורדי וניצולי השואה החיים בינינו מתמעטים, מתעצמת חובתנו – כיהודים, כבני אנוש, כבני הדור השני והשלישי – לשמר את הזיכרון.

נחמן שי: עלינו לדעת לקרוא את תמרורי האזהרה, לזהות את התסמינים – כפי שכינה זאת פרימו לוי – של מגפת האנטישמיות.

נחמן שי: עלינו להזהיר מעל כל במה ובכמה ובכל הזדמנות מתוצאותיה הנוראיות.

נחמן שי: השואה היא אירוע יוצא דופן, אבל היא לא נולדה בחלל ריק.

נחמן שי: היא צמחה על קרקע רקובה של אנטישמיות שורשית, עמוקה, שימיה כימי העולם.

נחמן שי: הדימוי הסטריאוטיפי של היהודי כנחות, כבזוי, כמסוכן, כשפל, כתת-אדם חלחל באירופה וברחבי המזרח התיכון עוד שנים רבות לפני עליית הנאציזם.

נחמן שי: גם עמים שמעולם לא נפגשו עם בני העם היהודי גיבשו לעצמם דעה קדומה.

נחמן שי: והיא, הדעה הקדומה הזו, אפשרה לשונאי היהודים ליצוק לתוכה את כל הפחדים הקמאיים ותחושות התיעוב שהזינו את להבות השנאה.

נחמן שי: האם לא היה זה שייקספיר, המחזאי המהולל, שכולנו נהנים מהמחזות שלו, שתיאר את שיילוק היהודי, כמלווה בריבית וכאדם בזוי, שפל ותאב בצע?

נחמן שי: האידיאולוגיה הנאצית העצימה את האנטישמיות המסורתית ועטפה אותה, ברוח הזמן, בהילה מדעית.

נחמן שי: הנאצים השתמשו בתקשורת ההמונים כדי להציג יהודים חסרי פנים, חסרי זהות.

נחמן שי: הקריקטורות האנטישמיות שהם הפיצו טשטשו את האנושיות ואת הייחודיות של היחיד.

נחמן שי: כך, תוך שהם מעצימים את שנאת היהודים, הם השתמשו בה ככלי פוליטי רב-עוצמה.

נחמן שי: עוד בטרם הוקם מחנה השמדה אחד, בתודעת ההמונים היהודי כבר היה אבק אדם.

נחמן שי: תת-אדם.

נחמן שי: מכובדיי, חברות וחברי הכנסת, אינני פורס את הדברים האלה בפניכם כהיסטוריון שמתאר את תולדות האנטישמיות.

נחמן שי: אני מדבר בפניכם כאן כשר התפוצות; כמי שנושא באחריות מטעם ממשלת ישראל למאבק באנטישמיות; כמי שנחשף לפחדים ולחששות של קהילות יהודיות ברחבי העולם בעצם הימים האלה; כמי שמשרדו מנטר את השיח האנטישמי שמשתולל ברשתות החברתיות.

נחמן שי: לצערי הרב, חברות וחברים, התמונה היא עגומה, מדאיגה ומסוכנת.

נחמן שי: כפי שגם נוכחנו אנחנו כאן בישראל, התפיסה המסורתית שמפרידה בין מה שמתרחש בעולם לבין מה שמתרחש בעולם הווירטואלי, היא עיוורת למציאות.

נחמן שי: המרחק בין סרטון טיק טוק ויראלי לתקיפה פיזית מעולם לא היה קרוב יותר.

נחמן שי: המרחק בין פוסט בפייסבוק לניפוץ מצבות בבית עלמין, קטן ממה שאנחנו משערים.

נחמן שי: לציוץ חולני בטוויטר יש יכולת להרוג.

נחמן שי: ממש כך.

נחמן שי: אל תתפתו לטיעונים כאילו האנטישמים רק מוציאים את הזעם שלהם בעולם הווירטואלי.

נחמן שי: המחקרים שלנו מצאו הלימה בין רמת האלימות בשיח הרשתי לבין רמת האלימות כלפי יהודים ברחוב.

נחמן שי: האנטישמים שואבים מהפלטפורמות הווירטואליות השראה, רעיונות.

נחמן שי: הם מוסתים ומלאי כעס כתוצאה משיח מקוון פרוע וחסר גבולות.

נחמן שי: הם נפגשים ברשת עם בני שיח אפלים, שחושבים כמוהם, ושואבים מהם לגיטימציה.

נחמן שי: שנת 2021, שאותה חתמנו בדוח שהגשנו לממשלה בראשית השבוע, הייתה שנת שיא לרעה.

נחמן שי: לאחר שלוש שנים של ירידה מסוימת בנפח השיח האנטישמי ברשת, מבצע שומר החומות – מבצע צבאי מוצדק, שנקטה ישראל – לצד מגפת הקורונה המתמשכת, הפיחו חיים בשנאה העתיקה ביותר, שהמשיכה ללבוש צורות חדשות.

נחמן שי: מנתוני משרד התפוצות, שהוצגו כאמור לממשלה, 400,000 איש היו אחראים לכ-3.5 מיליון פוסטים אנטישמיים, שאליהם נחשפו עשרות מיליוני עוקבים.

נחמן שי: ברחבי הרשת נגיף האנטישמיות מופץ במהירות שיא ובלחיצת כפתור.

נחמן שי: השיח האנטישמי לא מתרחש רק במשטרים אפלים, הוא מתרחש בלב ליבו של המערב הדמוקרטי, החופשי.

נחמן שי: כ-42% מהתכנים האנטישמיים פורסמו באנגלית.

נחמן שי: כמעט 20% בצרפתית.

נחמן שי: פריז, עיר השוויון, החירות והאחווה, זוהתה כעיר שבה יש את המספר הגבוה ביותר של משתמשים ייחודים, שהפיצו שיח שנאה אנטישמי.

נחמן שי: מיד אחריה, אחרי פריז, ניו יורק, ברלין, לוס אנג'לס.

נחמן שי: אותי כשר בממשלת ישראל זה מדאיג.

נחמן שי: את אחינו בתפוצות זה מפחיד.

נחמן שי: בסקר שנערך על ידי קרן רודרמן, תשעה מתוך עשרה יהודים חשים פחד, חוסר ביטחון.

נחמן שי: בארצות הברית – תשעה מתוך עשרה.

נחמן שי: יותר ויותר ישראלים מפחדים להזדהות כישראלים או כיהודים כשהם נוסעים לחו"ל.

נחמן שי: יהודים דתיים וחרדים, שצועדים עם כיפה וציצית, חשופים למתקפות פיזיות ומילוליות.

נחמן שי: מסקרים וניטור של הקהילות היהודיות ידוע לנו כי אירועים רבים אינם מדווחים, בשל פחד היהודים וחוסר מעקב של הרשויות המקומית ורשויות החוק.

נחמן שי: אני קורא מפה, מהדוכן זה, לקהילה הבין-לאומית: אל תעמדו מנגד.

נחמן שי: עליכם להבטיח שכל יהודי החפץ לחיות חיים יהודיים מלאים בתחומכם, יעשה זאת בבטחה וללא חשש.

נחמן שי: עליכם לנקוט בצעדים החוקיים הנדרשים, על מנת להרתיע את האנטישמיים, לשרש את התופעה הנוראה של הכחשת השואה, ולהשקיע בחינוך הדור הבא.

נחמן שי: אני קורא מכאן גם לתאגידים ולחברות האינטרנט, ובהן גוגל, מטא, טוויטר, בייטדאנס ואחרות, שבבעלותן טיקטוק ועוד ערימה של חברות: אל תקלו ראש באיום.

נחמן שי: כשאתם מאפשרים למסרים אנטישמיים לחלחל, אתם שותפים להפצה שלהם.

נחמן שי: האנטישמיות גואה, מתחזקת.

נחמן שי: היא טרנדית.

נחמן שי: הנתונים שאסף משרד התפוצות, גם בהנחייתה של השרה הקודמת, הגב' עומר ינקלביץ', הם Hard Data, הם מידע קשה.

נחמן שי: הם זמינים ואינם משתמעים לשתי פנים.

נחמן שי: אנטישמיות ושיח שנאה מחלישים חברות דמוקרטיות מבפנים, ואנחנו היום מציינים בדיוק את מה שמתרחש כשדמוקרטיות נחלשות.

נחמן שי: מכובדיי חברות וחברי הכנסת, אינני מאלה שרואים בכל ביקורת על ישראל ביקורת אנטישמית.

נחמן שי: מותר לבקר את ישראל.

נחמן שי: מותר לחלוק עלינו.

נחמן שי: אבל הביקורת הזאת חייבת לעבור את המבחן הבסיסי שהגה בזמנו ידידי נתן שרנסקי.

נחמן שי: מבחן הטריפל D, "שלושת ה-D-ים לאנטישמיות": כן לביקורת, לא לדה-הומניזציה; כן לביקורת, לא לדה-לגיטימציה; כן לביקורת, לא לדאבל סטנדרט.

נחמן שי: מבחן ששולב בצורה בהירה בהגדרת העבודה של הוועדה לענייני אנטישמיות והכחשת שואה, IHRA.

נחמן שי: דה-לגיטימציה של מדינת ישראל, קריאות להשמדת ישראל, כפי שנשמעות גם בימים האלה השכם והערב מראשי המשטר באיראן, הצגת חיילי צה"ל בקריקטורות ובפוסטים כצמאי דם או כינוי היהודים כ"רוצחי הנביאים" – כפי שהשמיע ראש ממשלת עיראק, לשעבר נורי אל-מאלכי – כל אלה אינם ביקורת.

נחמן שי: זוהי אנטישמיות.

נחמן שי: אנטישמיות ישנה מהזן הנחות ביותר.

נחמן שי: מול האנטישמיות הזו, חברות וחברים, אנחנו צריכים לצאת חוצץ.

נחמן שי: כאשר ארגוני סביבה בארצות הברית מחרימים כנס למען האקלים, בגלל שבכנס משתתפים גם ארגוני סביבה יהודיים בעלי זיקה לציונות, זאת אנטישמיות, לא ביקורת.

נחמן שי: המסורת היהודית מלמדת אותנו ש"מעט מן האור דוחה הרבה מן החושך".

נחמן שי: לשמחתי, המודעות בקרב מדינות וארגונים בין-לאומיים לצורך במאבק אקטיבי בהכחשת השואה ואנטישמיות גדלה והולכת.

נחמן שי: היינו עדים לכך בהצעת ההחלטה שהתקבלה באו"ם, בקונצנזוס מלא, נגד הכחשת השואה בהובלת שגריר ישראל באו"ם, גלעד ארדן.

נחמן שי: אנו עדים לכך גם כאשר, לראשונה בתולדותיה, הציגה הנציבות האירופית באוקטובר 2021 תוכנית אסטרטגית למאבק באנטישמיות וטיפוח חיים יהודיים באירופה.

נחמן שי: אלו החלטות חשובות, אך כפי שאמרתי לחברי באיחוד האירופי, לא ניתן לאשר ביד אחת תוכנית אסטרטגית לטיפוח חיי יהודיים באירופה וביד השנייה לאשר צווים האוסרים את השחיטה הכשרה.

נחמן שי: יש לעצור את האיסורים הפוגעים פגיעה ישירה בחופש הדת והפולחן היהודי – והמוסלמי – כדוגמת השחיטה הכשרה.

נחמן שי: הגבלות אלה מונעות מעשרות אלפי אזרחים אירופיים לקיים אורח חיים תקין בהתאם לאמונתם.

נחמן שי: הן מאיימות על זכויות היסוד של הקהילות היהודיות והמוסלמיות שבמדינה ופוגעות בעקרונות דמוקרטיים.

נחמן שי: חברות וחברי הכנסת, בסופו של יום, החירות, כבוד האדם והברית למען החיים ניצחו במלחמת העולם השנייה.

נחמן שי: זה לא מובן מאליו.

נחמן שי: מה היה קורה בעולם שבו תורת הגזע הייתה התורה השלטת אפשר רק לדמיין.

נחמן שי: אנחנו מציינים כאן היום גם את היכולת שהייתה לקהילה הבין-לאומית אז לפעול למען מטרה משותפת, ואת החובה וההכרח של הקהילה הבין-לאומית היום להמשיך לפעול יחד, על בסיס הערכים המשותפים.

נחמן שי: אל מול האנטישמיות והגזענות, אל מול כוחות רדיקליים, שמפיצים כאוס וחורבן, שנאה ופחד, עלינו לעמוד יחד כחומה בצורה להגן על כבוד האדם ועל כבוד האנושיות.

נחמן שי: מדינת ישראל העצמאית היא ביתו ומבצרו של העם היהודי.

נחמן שי: היא בעבורנו, כולנו, מקור של עוצמה וגאווה.

נחמן שי: אני רואה את עצמי מחויב לשמור עליה ועל הערכים הדמוקרטיים שאותם חרטו דור המייסדים במגילת העצמאות, ובניהם שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין.

נחמן שי: ערכים אלה אינם עבורי מילים – הם משימות.

נחמן שי: יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה נועד להזכיר לכולנו את חשיבות המאבק באנטישמיות, בגזענות ובשנאה.

נחמן שי: חובה המוטלת על כל עמי העולם, ובמיוחד על מדינת ישראל שלה תפקיד מיוחד וחשוב.

נחמן שי: במערכה המתמשכת הזו, עלינו להיאבק בתופעות האנטישמיות ללא פשרות.

נחמן שי: לזכור תמיד כי אף אדם ואף חברה אינם חסינים מפני הגזענות והשנאה, ולדעת שהשתיקה, כפי שכתב פרימו לוי, איננה אפשרית עוד.

נחמן שי: יהי זכרם של אחינו ואחיותינו נצור על ליבנו תמיד.

נחמן שי: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר התפוצות נחמן שי.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, תם ציון יום השואה הבין-לאומי.

איתן גינזבורג: [הצעת חוק פ/2279/24; נספחות.

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לעסוק בענייני חול.

איתן גינזבורג: על סדר-היום – הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – חישוב היעדרות לחולים במחלה קשה), של חברת הכנסת נעמה לזימי.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת לזימי להציג את הצעת החוק, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

נעמה לזימי: תודה, כבוד יושב-ראש הכנסת, ולכל מי שנמצאים ונמצאות כאן.

נעמה לזימי: אני לא סתם רצתי לכאן.

נעמה לזימי: אני מאוד מתרגשת לעמוד פה היום.

איתן גינזבורג: פשוט צריך להגיד.

איתן גינזבורג: עזבי יושב-ראש – כנסת נכבדה.

איתן גינזבורג: זה פשוט - - -

נעמה לזימי: כנסת נכבדה.

איתן גינזבורג: זה פשוט המשפט.

נעמה לזימי: כן, לגמרי.

נעמה לזימי: מתרגשת מאוד לעמוד כאן, להיות ברגע הזה, שעבדנו עליו מאוד מאוד קשה.

נעמה לזימי: עד הרגע הזה עברנו מסע ארוך ומפרך.

נעמה לזימי: ההצעה הזו היא לא פחות ממהפכה בעולם העבודה בישראל.

נעמה לזימי: ואני גאה ומתרגשת להציג אותה בפניכם היום.

נעמה לזימי: כבר בחודש השני שלי לכנסת, נפגשתי עם עמותת חלאסרטן, המסייעת לצעירים חולי סרטן בהתמודדויות שונות, והגעתי אליהם דרך חברה, נעמה ריבה, שמתמודדת עם מחלת הסרטן, שהפגישה בינינו.

נעמה לזימי: הם חשפו בפניי את העולם של עשרות אלפי חולים ומחלימים ממחלת הסרטן.

נעמה לזימי: חבל שהיא לא נמצאת פה, ואני יודעת שגם הוצמדה הצעת החוק, שהוגשה בעבר על ידי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שגם מגיעה לנושא דרך העמותה ודרך רעות המדהימה, שהייתה היועצת שלה ואני מכירה בעצמי.

נעמה לזימי: אני מודה לכן.

נעמה לזימי: ויותר מכל, אני מודה לזוהר יעקובסון, מייסדת העמותה; לשירה קופרמן המנכ"לית; למיכל בר-דורון הסמנכ"לית; וכמובן לעידן לייבוביץ', פעיל בעמותת חלאסרטן, שחשף את הנושא ועמל על ההצעה הזו עד לרגע הזה.

נעמה לזימי: אורלי, אני ציינתי אותך לפני רגע עם ההצעה שהצמדת.

נעמה לזימי: המחויבות האזרחית והחברתית של כל הנוגעים והנוגעות בדבר עד כה מביאה היום לתיקון גדול וכה אנושי ומתבקש.

נעמה לזימי: אני רוצה גם לומר תודה גדולה לשרים ולשרות, שרי האוצר, הכלכלה והבריאות, שהצלחנו יחד בעבודה מאומצת מאוד, יש לומר, להגיע להסכמה על החוק הזה.

נעמה לזימי: בכל יום עשרה צעירים וצעירות בני 18 עד 44 מתבשרים שהם חולים בסרטן, והמספרים לצערי עולים מדי שנה.

נעמה לזימי: כולנו מודעות ומודעים היום עד כמה סרטן היא מחלה קשה ומסוכנת, ורבים מאיתנו מכירים מקרוב גם את הקשיים הפיזיים והנוראיים מהטיפולים, ואת ההתמודדות השוחקת והאמיצה שנדרשת מהחולה ומהסביבה שלו ושלה כדי להיאבק במחלה ולנצח אותה.

נעמה לזימי: מיטב הרופאים, המדענים והחוקרים בישראל וגם בעולם עוסקים בשאלה כיצד לרפא את מחלת הסרטן, כיצד להיאבק במחלה ובגורמים שלה כדי להעלים אותם מהעולם.

נעמה לזימי: בשנים האחרונות המחקר נושא פירות, ומיום ליום הסרטן הופך למחלה שאינה בהכרח גוזרת מוות על החולה.

נעמה לזימי: מחלת הסרטן, לשמחתנו, הופכת למשהו שאפשר להתמודד איתו, להחלים ממנו, וכן, שאפשר לחיות איתו.

נעמה לזימי: וכאן בדיוק חלאסרטן נכנסים לתמונה.

נעמה לזימי: לחיות עם סרטן או כל מחלה קשה אחרת בישראל היא משימה לא קלה.

נעמה לזימי: לצערי, מערכות הטיפול והתמיכה במדינת ישראל עדיין לא מכירות בצעירים וצעירות חולי סרטן ובמתמודדים ומחלימות ומחלימים מהמחלה כאוכלוסייה בעלת צרכים ייחודיים.

נעמה לזימי: בפגישה שלי עם חלאסרטן הם הציגו בפניי תמונה קשה של צעירים וצעירות שחלו בסרטן ונאבקים להחלים ממנו, או שהחלימו ומנסים כעת לחזור אל חיים נורמליים.

נעמה לזימי: הקשיים העצומים שכרוכים בזה הם לא פשוטים.

נעמה לזימי: ישנם כמובן קשיים רבים הכרוכים בחיי חברה, משפחה או זוגיות, אבל אחד הקשיים המרכזיים ביותר הוא דווקא ההשתלבות בחזרה בשוק העבודה.

נעמה לזימי: בין אם את חולה או מחלימה, ההשתלבות בשוק העבודה היא אתגר קשה מאין כמוהו.

נעמה לזימי: גם עבור אנשים שהחלימו באופן רשמי מסרטן ומחלות קשות אחרות נדרש זמן רב עד שהגוף שלהם והמראה החיצוני שלהם יחזרו למה שהיו ותחושת הערך והמסוגלות העצמית שלהם תשתקם.

נעמה לזימי: השתלבות בסביבת עבודה שעשויה להיות מלחיצה ושיפוטית מערימה אין-ספור קשיים, ואולי החריפה בהם היא הדילמה התמידית אם לספר למעסיק או לא.

נעמה לזימי: למרבה הצער, שוק העבודה הישראלי מלא בסטריאוטיפים רבים על חולים במחלות קשות.

נעמה לזימי: חולים ומחלימים רבים מתמודדים עם הפחד שהמעסיק יחשוב שחולה הוא בהכרח חלש – וזה ההפך – וכך תימנע מהם האפשרות להזדמנות תעסוקתית ראויה.

נעמה לזימי: זאת, למרות שבדרך כלל המצב הוא הפוך; אנשים שמתמודדים עם מחלה קשה דווקא מתאפיינים בהתמדה, בנחישות, בעמידה במצבי לחץ.

נעמה לזימי: חשיבה חיובית חזקה היא נכס לכל מקום עבודה.

נעמה לזימי: הצעת החוק שלי מבקשת לעשות צעד אחד גדול בכיוון הנכון במטרה לסייע לאותם עשרות אלפי אנשים שמעוניינים לעבוד, לפתח את עצמם ולתרום למשק לעשות זאת.

נעמה לזימי: היא מבקשת בסך הכול לתת דמי מחלה מלאים כבר מהיום הראשון להיעדרות לאותם חולים ומחלימים במחלות קשות, במקום היום הרביעי.

נעמה לזימי: כמה מתבקש ואנושי.

נעמה לזימי: המטרה היא לסייע לאותם אנשים שזקוקים לבדיקות או טיפולים תקופתיים כך שיוכלו להשתלב במקום העבודה עם קצת פחות ויתורים, דילמות וכאב.

נעמה לזימי: מדהים איך הצעת חוק אחת מהווה מהפך בחייהם של עשרות אלפי ישראליות וישראלים שמקווים לחזור לשגרת עבודה בריאה.

נעמה לזימי: הצעת החוק הזו היא הזמנה להכיר בכך שהאחריות שלנו כחברה לאלו שחולים בה במחלות קשות היא לא רק לכבד ולהעריך אותם על המאבק שלהם להחלמה ושיקום, אלא לעמוד לצידם ולקחת בו חלק.

נעמה לזימי: היא מבקשת להגדיר שהאחריות שלנו כמדינה וכחברה אינה עוצרת רק במחויבות להציל חולים ממוות אלא היא גם להעניק להם הזדמנות אמיתית ושוויונית לחיים, פרנסה בכבוד.

נעמה לזימי: לפני שאני אקריא פה משהו לסיום, אני אספר ששלשום קיבלתי אימייל – הכי מרגש שקיבלתי מאז שנכנסתי לכנסת – מאדם שהוא חולה מטופל בדיאליזה.

נעמה לזימי: הוא קרא על הצעת החוק הזאת ופשוט הודה לי, ואמר שבמשך שנים הוא התמודד עם התופעה הזו ונפגע והוא מכיר עוד המון אנשים ושאנחנו עושים פה דבר גדול.

נעמה לזימי: האימייל הזה פה איתי אבל הוא אישי, ואני לא אקריא אותו.

נעמה לזימי: אם יש איזשהו סימן לתיקון הגדול שאנחנו עושים פה זה לקבל את הפידבק הציבורי מאת האנשים שזקוקים לזה, שפשוט מודים על שסוף-סוף רואים אותן ואותם.

נעמה לזימי: אז אני אסיים בשירה של רמה מסנגר, "היום הראשון של חיי", שיר שהיא כתבה, כדי לסיים את זה באיזושהי נימה טיפה מרימה: "זהו היום הראשון של חיי / ואני מתכוונת לחגוג בגדול / יבואו היום כל מוזמניי / לחכות למחר ולזכור את אתמול.

נעמה לזימי: // ייפול משמיים ברד כוכבים / עצים אדירים יבקעו את הים / כל מה שפעם איזה נביא חלם.

נעמה לזימי: // ואין מתנה שלא אקבל / ואין ברכה שלא אאחל / ואין תפילה שלא אתפלל / ואין שמחה שלא תשתולל.

נעמה לזימי: // זהו היום הראשון של חיי / ואני מתכוונת לחגוג בגדול / יבוא היום כל מוזמניי / לחכות למחר ולזכור את אתמול.

נעמה לזימי: // יבוא אליי מיליון אוהבים / רוחות חזקות יפצעו את הנוף / התחלות של שירים ייקחו גנבים וסוף.

נעמה לזימי: // ואין מתנה שלא אקבל / ואין ברכה שלא אאחל / ואין תפילה שלא אתפלל / ואין שמחה שלא תשתולל / אין תפילה שלא אתפלל".

נעמה לזימי: בריאות לכולנו ורווחה.

נעמה לזימי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אמן ואמן.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת נעמה לזימי.

איתן גינזבורג: [הצעת חוק פ/1606/24; נספחות.

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: להצעה זו הוצמדה הצעת חוק שמספרה פ/1606, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת לוי אבקסיס לנמק להציג את הצעת החוק.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, חברי הממשלה, נעמה, אני יודעת שהזכרת בזמן שהייתי בחוץ - - -

נעמה לזימי: גם את רעות.

אורלי לוי אבקסיס: גם את רעות וגם את הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אספר לך שהצעת החוק הזו, כמו רבות מהצעות החוק שלי, בעצם היא תולדה של מציאות.

אורלי לוי אבקסיס: לעיתים המקרים מגיעים אלינו, בין אם נרצה בכך ובין אם לא, מאנשים שקרובים אלינו וחווים את החוויות הקשות האלו, ולעיתים מסיפורים שמתפרסמים בתקשורת ויש להם תפקיד גדול מאוד בקידום נושאים לסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמו שאמרתי, כך נולדה גם הצעת החוק הזאת, והיא נכתבה לאחר שנחשפתי למקרה של עידן ליבוביץ', שנעדר מהעבודה לטיפולים וביקורות לאחר שחלה בסרטן, ושם לב כי החסירו לו במשכורת את ימי ההיעדרות למרות אישורי המחלה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אז את הצעת החוק הזאת, ביחד, כמובן, עם עמותת חלאסרטן, הגשתי כבר בכנסת העשרים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא נאיבית, ואני יודעת שהסיכוי של הצעות חוק של חברי כנסת מהאופוזיציה לעבור בקואליציה הדורסנית הזאת, הוא כמעט ולא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני שמחה מאוד שבמקרה הזה חברת הכנסת נעמה לזימי העתיקה את הצעת החוק מהכנסת העשרים, וככה יוצא שאנחנו מצליחים לקדם אותה גם כאשר אני נמצאת באופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בזמן הזה אני חייבת לומר לכם שיצרתי בכנסת תקדים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה תקופה בכנסת העשרים שהייתה לי עוזרת נמרצת, צעירה, מלאת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה, האמת, אפילו בתקופה של החלפה.

אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה על תקן מחליפה ועוד לא הספיקה לעבוד אצלי אפילו חודש.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת את היום שהיא נכנסה אליי.

אורלי לוי אבקסיס: היא פתחה את הדלת וישבה מולי ופתאום דמעות שטפו את עיניה.

אורלי לוי אבקסיס: אני נורא נלחצתי ורציתי לדעת מה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמובן שהיא שיתפה אותי בהודעה הנוראה על כך שהחששות שלה אכן התממשו ומדובר בסרטן, סרטן שמצריך ממנה להיעדר מהעבודה לצורך טיפולים.

אורלי לוי אבקסיס: היא אמרה לי, אני לא רוצה לאבד את מקום העבודה הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי, את לא תאבדי אותו, אני שומרת עלייך.

אורלי לוי אבקסיס: אז היא אמרה לי, זה לא יהיה בשליטתך, זה הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן, אדוני היושב-ראש, שלכנסת לא היה שום סידור למקרים כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: דרשו ממני אפילו, מחשב הכנסת, לפטר אותה, בגלל שהיא לא מגיעה לכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: טענתי שיש משקל חשוב ביותר – חברים, חברים, תקשיבו – ליכולת של אותו אדם, שגם ככה שגרת חייו נשמטת תחת רגליו - -

איתן גינזבורג: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי.

אורלי לוי אבקסיס: - - לשמור על איזשהן שפיות ושגרה נורמטיבית כדי גם לצלוח את הטיפולים והמחלה – כשאתה יודע שיש לך לאן לחזור, כשיש לך שקט תעשייתי, כשאתה יודע שיקבלו אותך בחזרה בעבודה.

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתי גם ממי שהיה אז יושב-ראש הכנסת ונעניתי בשלילה, וגם מחשב הכנסת, וביקשתי את הוועדה הציבורית.

אורלי לוי אבקסיס: ואני לא אשכח שחשב הכנסת אמר לי: אז הם יגידו לך שאת צודקת, אבל אין לנו בסיס חוקתי.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לציין לטובה את שלושת השופטים שישבו בוועדה הציבורית בנוגע לתנאים של עובדים של ח"כים.

אורלי לוי אבקסיס: כשסיפרתי את הסיפור והבאתי את הרציונל, ואמרתי להם, הכנסת צריכה לשמש כמגדלור, כדוגמה לאחרים – ראו זה פלא, למרות שלא הייתה הוראה, היום יש תקדים בכנסת ישראל, ואני מקווה מאוד שהוא יתרחב למקומות נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: האנשים האלה נכנסים לרגע כל כך משמעותי, שבו הם צריכים את כל השקט הנפשי הזה שלהם, ולדעת שמקום העבודה גם יחכה להם – ובמקביל, מקום העבודה יכול להעסיק מישהו בהשתתפות, כך שגם לא תיפגע העבודה, ומאידך, תישמר תשמר העבודה למי שיחזור.

אורלי לוי אבקסיס: אז השופטים החליטו בעד, ומאז, יש לנו תקדים בכנסת, ובעזרת השם, גם בהצעת החוק הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אז תודה לכל המעורבים בדבר.

איתן גינזבורג: יפה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: ישיב במשולב על שתי הצעות החוק סגן שרת הכלכלה והתעשייה חבר הכנסת יאיר גולן.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת לזימי, חברת הכנסת לוי אבקסיס, ברשותכן, מכיוון שעמדת הממשלה היא חיובית, ומכיוון שתגובת המשרד היא תגובה קצרה מאוד, ברשותכן, אני לוקח לעצמי את הזכות לומר כמה דברים בהקשר של יום השואה הבין-לאומי, שצוין אך זה לא מכבר.

יאיר גולן: אני רוצה לומר שבשנת 2015 יצא לי לבקר בכפר שבו גדל אבי, גאוקניגסהופן, איפשהו בחצי הדרך בין שטוטגרט לפרנקפורט במערב גרמניה.

יאיר גולן: זה כפר מיוחד, שבו יש מוזיאון לזכר הקהילה היהודית שבה אבי גדל.

יאיר גולן: זה כפר שבשלהי המאה ה-19, 30% מתושביו היו יהודים, וערב עליית הנאצים לשלטון 10% מתושביו היו יהודים.

יאיר גולן: זה כפר קטן הממוקם בלב גבעות פסטורליות, אזור משובב נפש.

יאיר גולן: כשנכנסתי למוזיאון לזכר הקהילה, המבט הראשון שבו נתקלתי היה עיניה של סבתי, שתמונתה תלויה בקצה גרם המדרגות המטפס לתוך הקומה השנייה של מה שהיה פעם בית הכנסת.

יאיר גולן: אני מודה שבשרי סמר, ונמלאתי רגשות שהציפו אותי על סף בכי.

יאיר גולן: חצי ממשפחתי נספה בשואה, החצי השני הצליח לברוח, ומצא את הצלתו בפלשתינה או בארצות הברית.

יאיר גולן: כשעיינתי בספר האורחים מצאתי בו את מה שכתב אבי בשנת 2004 כשהוזמן לחניכת המוזיאון.

יאיר גולן: ואני, שהתייצבתי שם ב-2015, שמונה שנים אחר לכתו, אחר מותו, הייתה לי הזדמנות להוסיף על דבריו שנכתבו בספר האורחים.

יאיר גולן: ואם לתמצת ולסכם את עמדתו של אבי, עליו השלום, אומר שדבריו היו שניים – אנושיות ובנייה.

יאיר גולן: אנושיות, שמשמעה לנהוג בכל אדם בחן, בחסד וברחמים, למעט באנשים שטופי זדון, גזענות ורוע.

יאיר גולן: ולעסוק בבנייה, ביצירה, בהפניית המבט אל העתיד, לבניית עולם טוב יותר, אנושי יותר, ראוי וצודק יותר עבור ילדינו, עבור נכדינו.

יאיר גולן: ועכשיו לנושא הצעת החוק.

יאיר גולן: עמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת חוק זו, ולהעבירה לדיון הכנה בוועדה לקראת המשך גיבוש החוק.

יאיר גולן: אני מניח שזו תהיה ועדת העבודה.

יאיר גולן: אני אנמק את הדברים.

יאיר גולן: סעיף 2(א) לחוק דמי מחלה קובע כי עובד שנעדר מעבודתו עקב מחלה יהיה זכאי לקבל ממעסיקו תשלום דמי מחלה רק החל מהיום השני להיעדרו, כאשר ביום השני והשלישי להיעדרות הוא יקבל מחצית מדמי המחלה, והחל מהיום הרביעי ואילך הוא יקבל דמי מחלה מלאים.

יאיר גולן: בהתאם לסעיף 4 לחוק דמי מחלה, תקופת הזכאות המקסימלית לדמי מחלה היא יום וחצי של מחלה בעד כל חודש עבודה ועד 90 ימים בסך הכול.

יאיר גולן: במסגרת ההצעה מבוקש לתקן את החוק ולקבוע כי עובד שנעדר מעבודתו עקב מחלה קשה לצורך טיפול תקופתי, לרבות בדיקות תקופתיות, יהיה זכאי לקבל ממעסיקו תשלום החל מהיום הראשון, ובכלל זה מחלקו, בהתאם לתקופת הזכאות המקסימלית.

יאיר גולן: מדובר בהצעה מידתית ומאוזנת, שכן מדובר בעובדים שחלו במחלה קשה ונאלצים להיעדר לצורך בדיקות תקופתיות או טיפול תקופתי שככלל מתבצעים על פני יום אחד או חלקו.

יאיר גולן: במסגרת הדיונים בוועדה יש לתת את הדעת לוודאות הנדרשת בקביעת המצב הרפואי ולקבוע כי ההיעדרות על חשבון ימי המחלה תיעשה רק בנוגע למחלות קשות, שהן מסוג המחלות הממאירות או מחלות כליה המחייבות טיפול דיאליזה.

יאיר גולן: ההמלצה כאמור, כפי שפתחתי בדבריי.

יאיר גולן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לסגן שרת הכלכלה.

איתן גינזבורג: מבקש להתנגד להצעת החוק חבר הכנסת שלמה קרעי.

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: אתם התחלפתם?

אלי כהן: כן.

איתן גינזבורג: אתה מתנגד להצעה של אורלי לוי?

איתן גינזבורג: אוקיי.

איתן גינזבורג: חבל.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כנסת נכבדה, ראשית, לגופו של חוק: כרגע במתכונתו הנוכחית, נראה שהנטל חל על המעסיקים.

שלמה קרעי: אני חושב שכדאי שבדיוני הוועדה, כשנקדם את החוק הזה, צריך לוודא שהנטל לא יחול על המעסיקים, או לפחות חלקו יהיה בהשתתפות של הביטוח הלאומי.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, פרשת השבוע: "ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם, כי תקנה עבד עברי".

שלמה קרעי: שלמה המלך אומר במשלי: "תחת שלוש רגזה ארץ" – האדמה רועדת – "ותחת ארבע לא תוכל שאת.

שלמה קרעי: תחת עבד כי ימלוך ונבל כי ישבע לחם.

שלמה קרעי: תחת שנואה כי תבעל, ושפחה כי תירש גברתה".

שלמה קרעי: מצודת דוד מסביר "עבד כי ימלוך": "כי לא ידע תכסיסי המלוכה ובשיגעון ינהג" – ממש בנט וממששת המנדטים שלו.

שלמה קרעי: לא רק נוהג בשיגעון אלא גם הופך מאות אלפי הורים ועצמאים למשוגעים בבית המשוגעים שלו.

שלמה קרעי: "נבל כי ישבע לחם" הוא מסביר: "כי רבים לומדים ממעשיו" ואומרים: הרי זה נבל ובכל זאת לא יחסר לחמו – זה אלי אבידר, שבצביעות, במוסר כפול ובמעשה נבלה שלו ושל ליברמן, קיבל ג'וב ללא ג'וב, שבע לחם על חשבון כולנו.

שלמה קרעי: הוא, וכל השרים, וסגני השרים, ועשרות הנורבגים בקואליציה.

שלמה קרעי: "שנואה כי תבעל" – זו אישה שמתרצת את מעשיה השנואים בבעלה: אבל ביבי אמר, וביבי הכשיר, וביבי עשה – משוגעים, די, תעזבו את ביבי, ותפסיקו להפקיר את מדינת ישראל.

שלמה קרעי: "ושפחה כי תירש גברתה" – את זה הארץ כבר לא יכולה לשאת, כאשר הגבירה הופכת למשרתת השפחה.

שלמה קרעי: היום זו לא רק שפחה שיורשת את גבירתה, זה אותו עבד כי ימלוך, ולהקת המנדטים הגנובים שלו שממליכים את השפחה.

שלמה קרעי: חוק החשמל לערבים בלבד, הקמת המאחז הפלסטיני ח'אן אל-אחמר 2 בין ירושלים למעלה אדומים והכשרת ההשתלטות הפלסטינית, הריסת חומש, מכירת הנגב ועוד.

שלמה קרעי: אבל אי-אפשר להתעלם גם מההקשר של הפסוקים האלה לכנופיית שלטון החוק.

שלמה קרעי: "עבד כי ימלוך" – זה מנדלבליט, שהיה אמור להיות יועץ ועובד של הממשלה והפך להיות מפיל ממשלות ומקים ממשלות, וכתבי אישום מונעי אג'נדה.

שלמה קרעי: אגב, "עבד כי ימלך", בכתיב חסר, כי באמת חסר לו רק התואר של ראש הממשלה – זה בגימטרייה 206, וזה בדיוק אביחי מנדלבליט.

שלמה קרעי: "וימלוך" – זה גם יועץ משפטי לממשלה כנועה.

שלמה קרעי: "נבל כי ישבע לחם" – זה שי ניצן, שתפס את כולם בגרון, ותפר לעצמו ג'וב בספרייה הלאומית, נבל ברשות הספרייה.

שלמה קרעי: "ושפחה כי תירש גבִרתה" זו ממשלת ההונאה הזו שקמה באמצעות אותה הפיכה משפטית, כמו שכולנו רואים, תוך שהיא גונבת את המנדט מהעם.

שלמה קרעי: האדמה רועדת לכם, חברים, מתחת לרגליים, ובצדק.

שלמה קרעי: "פרשת משפטים – בושה".

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת שלמה קרעי.

מוסי רז: - - - שלמה בגימטרייה זה שעה - - -

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת אלי כהן, שגם הוא מבקש להתנגד להצעת חוק דמי מחלה.

איתן גינזבורג: בבקשה.

מוסי רז: - - -

איתן גינזבורג: הוא דיבר בדיוק שלוש דקות.

איתן גינזבורג: בבקשה, שלוש דקות גם עבורך.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת לוי אבקסיס, אני רוצה לברך אותך על ההצעה החשובה הזאת, אבל יחד עם זאת, אני רוצה להתייחס לדברים החשובים.

אלי כהן: אנחנו כולנו רואים במהלך השבועות האחרונים גל התייקרויות שיוצא לנו מדי יום.

אלי כהן: ראינו את ההתייקרות בחשמל, של 5%, כאשר חברת החשמל הרוויחה בתשעת החודשים הראשונים של השנה יותר ממיליארד שקל, אבל אף אחד לא עשה כאן כלום.

אלי כהן: התייקרות בחלב של מעל 3%.

אלי כהן: היום אנחנו פותחים בבוקר את העיתונים וקוראים על גל התייקרויות נוסף של בין 4% ל-16%.

אלי כהן: אגב, אני לא שואל איפה בנט, איפה ראש הממשלה, כי אין באמת ראש ממשלה.

אלי כהן: כי אין לו יכולת לקבוע שום דבר.

אלי כהן: מה שאני כן שואל זה איפה שר האוצר, איפה שרת הכלכלה, איפה סגן שר הכלכלה שגם נמצא כאן.

אלי כהן: אגב, שר האוצר ושרת הכלכלה הם גם נורבגים.

אלי כהן: כלומר, יש להם גם את כל הזמן שבעולם.

אלי כהן: אבל הם נעלמו, הם לא מדברים, הם לא נמצאים כאן.

אלי כהן: ועדת הכספים, שגם היא נשלטת על ידי המפלגה של אביגדור ליברמן, עסוקה כל היום רק בלהעלות מיסים.

אלי כהן: היא לא תכנס דיון על גל ההתייקרויות.

אלי כהן: הממשלה הזאת באמת באה לעבוד.

אלי כהן: היא באה לעבוד עבור הטייקונים.

אלי כהן: היא באה לעבוד עבור המונופולים.

אלי כהן: היא באה לעבוד עבור עצמה עם מיליארדי שקלים שמחלקים כאן אחד לשני, למנסור עבאס, וכספים קואליציוניים ושרים נורבגים.

אלי כהן: היא בטח לא באה לעבוד עבור אזרחי ישראל.

אלי כהן: ואגב, מה עושים?

אלי כהן: עושים לעג לרש.

אלי כהן: רוצים השנה להעלות את שכר המינימום ב-100 שקלים.

אלי כהן: כן, זאת היא הבשורה שמביאה הממשלה הזאת.

אלי כהן: על הממשלה הזאת אפשר לומר שהשבע לא יודע מה מרגיש הרעב.

אלי כהן: ממשלה מדושנת ומנותקת.

אלי כהן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: ראשית, נצביע על הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – חישוב היעדרות לחולים במחלה קשה), שמספרה 2279, של נעמה לזימי.

איתן גינזבורג: הצבעה אלקטרונית.

איתן גינזבורג: בבקשה, הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 19, נגד – אין, נמנעים – אין.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה, ותעבור להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה.

איתן גינזבורג: אנחנו נעבור להצבעה נוספת, על הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – חישוב היעדרות לחולים במחלה קשה) שמספרה 1606, של חברת הכנסת לוי אבקסיס.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה הטרומית, ותעבור גם היא להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

איתן גינזבורג: [הצעת חוק פ/2620/24; נספחות.

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעת חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלב נחייה (תיקון – אנשים עם מוגבלות המלווים בכלבי שירות), של חברת הכנסת אפרת רייטן מרום וקבוצת חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת רייטן מרום להציג את הצעת החוק, בבקשה.

אפרת רייטן: צוהריים טובים.

אפרת רייטן: אדוני יושב-ראש הישיבה, מזכירת הכנסת, כנסת נכבדה, לפני שהשלג ירד על כולנו, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה טרומית את הצעת תיקון החוק לאיסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה.

אפרת רייטן: התיקון שאנחנו מציעים הוא אנשים עם מוגבלות המלווים בכלבי שירות, התשפ"ב–2021.

אפרת רייטן: אני רק אנקוב בשמות כל חברי היוזמים של החוק, חברי הוועדה – רציתי להגיד לבחירת שופטים – חברי ועדת העבודה והרווחה: שירלי פינטו קדוש, יוראי להב הרצנו, אוסאמה סעדי, מאזן גנאים, מירב בן ארי, אלינה ברדץ' יאלוב, מיכל רוזין ומופיד מרעי, כולם יוזמי החוק המוצדק הזה, שבא באמת להתקדם ולסייע לכל כך הרבה אנשים, ילדים, צעירים.

אפרת רייטן: למשל, בחורה שכתבה על עצמה שבגלל שהיא אוטיסטית היא הייתה לבד, אבל אז באה כלבת השירות והצילה אותה.

אפרת רייטן: או נערה אחרת שסיפרה על פחדיה הרבים, אפילו לעלות לבד במעלית, אבל כשהצמידו לה את כלב השירות זה פתח וסידר לה גם את הבעיות האלה.

אפרת רייטן: הלומי קרב, אבי, למשל, הלום קרב ש-50 שנה הסתגר בבית ונמנע מאירועים גדולים, יצא מהבית בזכות כלבי השירות שהוצמדו אליו.

אפרת רייטן: ואפילו פ' שחוותה תקיפות מיניות, הצליחה בהחלט להתמודד עם הפחדים והקשיים כשהצמידו לה כלבת שירות.

אפרת רייטן: נספר לכם על צ', שהוא בן 25 וסובל מפוסט-טראומה בעקבות השירות הצבאי.

אפרת רייטן: הוא היה מתעלף שבע-שמונה פעמים ביום.

אפרת רייטן: הפלשבקים והחרדות מלווים אותו מאז המלחמה.

אפרת רייטן: ו-צ' חזר שלם בגוף, אבל לא בנפש.

אפרת רייטן: התקשה מאוד להשתלב בעולם האזרחי לאחר שהוא השתחרר מצה"ל.

אפרת רייטן: הוא לא מצא עבודה.

אפרת רייטן: הלילות היו קשים עבורו.

אפרת רייטן: הוא סירב לעזוב את הבית, והיה אפילו קרוב לעזוב את הלימודים.

אפרת רייטן: הוא עזב את הריצה שהייתה התחביב שליווה אותו כל החיים.

אפרת רייטן: והכול הכול התרחק ממנו.

אפרת רייטן: ורק כשהגיעה אליו כלבת השירות שלו, צ' פשוט חזר לחיים מלאים.

אפרת רייטן: הוא רץ במרתון תל אביב, הוא יוצא, הוא מבלה מחוץ לבית, הוא לוקח חלק באירועים הסטודנטיאליים.

אפרת רייטן: הוא מרגיש בטוח פשוט כי הכלבה שלו נמצאת לידו.

אפרת רייטן: זה דבר מדהים, משנה חיים לחלוטין.

אפרת רייטן: הכלבה פשוט עוזרת לזהות מראש את המצבים המסוכנים עבורו – ולמנוע.

אפרת רייטן: זה כמעט קסם, כשחושבים על זה.

אפרת רייטן: היא מחזירה אותו למציאות הרבה יותר ממה שכל רופא היה מסוגל לעשות.

אפרת רייטן: התיקון לחוק שאנחנו מבקשים היום לעשות עבור אנשים שצריכים כלבי שירות – אז זה יכול להיות ילדים על הרצף, ילדים עם צרכים, אוטיסטים, פוסט-טראומטיים ועוד.

אפרת רייטן: זה פשוט חובה.

אפרת רייטן: כלבים עושים עבור האנשים האלה את ההבדל בין חיים מלאים שמאפשרים מעורבות ופעילות חברתית ועצמאות, לבין חיים של תלות.

אפרת רייטן: החוק לאיסור הפליית אנשים עם עיוורון וכלבי נחייה, נחקק על מנת שאפשר יהיה לעיוורים לחיות חיים מלאים ולהיות חלק מהחברה, בלי שירגישו שונות כאשר הם מלווים בכלבי נחייה.

אפרת רייטן: אנחנו יודעים שהמציאות הוכיחה שהחוק באמת שינה להם את החיים מקצה לקצה.

אפרת רייטן: אבל מאז כבר התפתחו כמה דברים.

אפרת רייטן: אפשר להמשיך ולהתקדם.

אפרת רייטן: גדלה המודעות לצרכים של אוכלוסיות שונות אחרות, לרבות האוכלוסיות השקופות, אלה שמסתובבים בינינו ואנחנו לא יכולים לדעת שהם מתמודדים עם כאלה חרדות ופחדים.

אפרת רייטן: אז אנחנו מציעים שנתקדם ושהכנסת הנכבדה תאשר את החוק הזה.

אפרת רייטן: אני אבקש באמת תמיכה של כל החברים שיושבים כאן היום, לקדם את החוק כמה שיותר מהר.

אפרת רייטן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת אפרת רייטן מרום.

איתן גינזבורג: בטרם נמשיך, אני רק מבקש לתקן טעות בשתי ההצבעות שהתקיימו קודם, ביחס להצעת חוק דמי מחלה (תיקון – חישוב היעדרות לחולים במחלה קשה).

איתן גינזבורג: חברת הכנסת בן ארי מודיעה כי היא התיישבה בטעות במקומו של חבר הכנסת יואב סגלוביץ', ושתי ההצבעות שרשומות על שמו של חבר הכנסת סגלוביץ' יירשמו על שמה של חברת הכנסת בן ארי.

איתן גינזבורג: להצעה זו הוצמדה הצעת חוק של חבר הכנסת מוסי רז, שמספרה 1023.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת מוסי רז לנמק את הצעת החוק – אתה רוצה מהמקום?

איתן גינזבורג: [הצעת חוק פ/2620/24; נספחות.

איתן גינזבורג: ]

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני מביא את הצעת החוק ובעצם אני רוצה גם לשבח את חבריי מכנסות קודמות, חברת הכנסת תמר זנדברג וחבר הכנסת אילן גילאון, שהגישו אותה לפניי.

מוסי רז: הצעה מאוד דומה להצעה שהציגה חברת הכנסת רייטן.

מוסי רז: אנחנו יודעים היום שלא רק מי שנזקק לכלב נחייה בשל עיוורון, נזקק – יש אנשים נוספים שנזקקים בשל מוגבלות אחרת לכלב או אפילו לפעמים לבעל חיים אחר, ולכן אסור להפלות אותם לא בתחבורה ציבורית, לא בקבלה למקום עבודה, לא בכניסה למקום בידור.

מוסי רז: אני רוצה להקדיש את חצי הדקה שנשארה לי לבוא ולהגיד: לא כל מוגבלות היא מוגבלות שאנחנו חשים אותה פיזית.

מוסי רז: לא כל דבר הוא ברגליים או בידיים או בעיניים או באוזניים.

מוסי רז: לפעמים יש מוגבלויות אחרות, שעד עכשיו יותר התכחשנו אליהן ואנחנו צריכים לתת להן יותר מודעות ולתת יותר שוויון לאנשים שיש להם את המוגבלות הזו.

מוסי רז: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

איתן גינזבורג: ישיב על שתי הצעות החוק במשותף שר הרווחה מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מברך על הקלת השימוש בכלבי שירות לאנשים עם מוגבלויות וברצוני להודות לחברתי חברת הכנסת אפרת רייטן ולכל חברי הכנסת וחברות הכנסת שהזכרתם ולשאר חברי הכנסת השותפים להצעה הזו על קידום היוזמה החשובה הזו.

מאיר כהן: אין כל ספק כי ראוי להרחיב את חוק איסור ההפליה גם לאוכלוסיות נוספות עם מוגבלויות.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק הזאת, היא הצעת חוק מצוינת.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר מאיר כהן.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: ניתן לשר להגיע למקומו.

איתן גינזבורג: נצביע על שתי הצעות החוק.

איתן גינזבורג: ראשית נצביע על הצעת חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה, שמספרה 2620.

איתן גינזבורג: מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה הטרומית, ותעבור להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה נוספת, על הצעת החוק של חבר הכנסת מוסי רז, שמספרה 1023.

איתן גינזבורג: מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, 15 הצביעו בעד.

אמילי חיה מואטי: אין נגד ואין נמנעים.

אמילי חיה מואטי: הצעת החוק התקבלה, ותעבור לוועדת העבודה והרווחה.

אמילי חיה מואטי: תודה.

אמילי חיה מואטי: [הצעת חוק פ/2918/24; נספחות.

אמילי חיה מואטי: ]

אמילי חיה מואטי: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תיקון – הגברת האכיפה), התשפ"ב–2022, של חבר הכנסת איתן גינזבורג וקבוצת חברי הכנסת.

אמילי חיה מואטי: תשיב שרת הפנים אילת שקד.

אמילי חיה מואטי: בבקשה, חבר הכנסת גינזבורג.

שלמה קרעי: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להתנגד.

אמילי חיה מואטי: סליחה, ישיב שר הרווחה מאיר כהן.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי, לפעמים צריך להרפות, בטח לא בחוקים טובים, אבל לבחירתך.

איתן גינזבורג: זכותך.

איתן גינזבורג: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, התיקון לחוק שאני מעלה היום בפניכם נועד להציל חיים.

איתן גינזבורג: פשוטו כמשמעו.

איתן גינזבורג: בלי פאתוס, בלי מליצה.

איתן גינזבורג: בכוחו להציל את חייהם של הולכי רגל ורוכבי אופניים וקורקינטים חשמליים בערי ישראל.

איתן גינזבורג: התיקון לחוק בא לשים סוף לנסיעה הפרועה של רוכבים על ידי הגברת סמכויות האכיפה של פקחים עירוניים.

איתן גינזבורג: ברשותכם, מעט רקע, שתדעו במה דברים אמורים.

איתן גינזבורג: בשנים האחרונות חלה עלייה של פי חמישה בשימוש בכלים דו-גלגליים חשמליים.

איתן גינזבורג: כ-150,000 נסיעות ביום.

איתן גינזבורג: השימוש הנרחב בכלים האלה הוא כמובן מבורך.

איתן גינזבורג: הוא מייעל את ההתניידות, הוא הופך אותה לזמינה ונוחה, הוא מקטין את פקקי התנועה המוכרים לכולנו לרעה, הוא תורם בהפחתת זיהום אוויר והוא גם מסייע לעסקים רבים להנגיש את השירותים שלהם וכך למשל שליחים רבים מתניידים למקומות אלו ואחרים באמצעות כלים דו-גלגליים.

איתן גינזבורג: בקיצור, כל חלקי הציבור נהנים ממנו, החל מנערים ונערות ועד האוכלוסייה המבוגרת יותר.

איתן גינזבורג: יחד עם זאת, חלה עלייה משמעותית בעבירות התנועה שמבצעים הרוכבים בכלים אלו.

איתן גינזבורג: העבירות הללו גורמות לתאונת דרכים רבות ולסיכון של הולכי רגל ושל הרוכבים עצמם.

איתן גינזבורג: בשנים האחרונות עלה גם מספר הנפגעים בתאונות אלו באופן דרסטי, ולזה, חברי הכנסת, אי-אפשר להישאר אדישים.

שלמה קרעי: מה הסמכויות שאתה מוסיף לפקחים?

איתן גינזבורג: מייד.

איתן גינזבורג: עוד רגע ואז אגיע לסמכויות.

איתן גינזבורג: גברתי, אם אפשר לפזר את ההפגנה, זה יעזור לי.

אמילי חיה מואטי: חברים, אם אפשר לפזר שם את ההפגנה, זה יהיה מקסים.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: יש פה יושבת-ראש אסרטיבית.

עאידה תומא סלימאן: תשתמשו ברימוני גז.

אמילי חיה מואטי: חס וחלילה.

איתן גינזבורג: חס וחלילה.

איתן גינזבורג: לדוגמה, רק ברבעון הראשון לשנת 2021 – חברת הכנסת סלימאן, בטח תרצי לשמוע.

איתן גינזבורג: ברבעון הראשון לשנת 2021 עלתה כמות הנפגעים בתאונות קורקינטים ואופניים שהגיעו לבית החולים איכילוב שבתל אביב ב-52% בהשוואה לרבעון הראשון של שנת 2020.

איתן גינזבורג: בין השנים 2015 ל-2019 הוכפל, חבר הכנסת קרעי, הוכפל מספר ההרוגים והפצועים קשה בתאונות אופניים מ-128 ל-306.

איתן גינזבורג: בתאונות קורקינטים מחמישה הרוגים ופצועים קשה ל-131 הרוגים ופצועים קשה בשנה אחת.

איתן גינזבורג: לנתונים אלה צריכים להוסיף את מאות הפצועים קל ואת הפצועים שלא הגיעו לבית החולים ושלא דיווחו למשטרה.

איתן גינזבורג: אלו מספרים מזעזעים שלא יעלו על הדעת.

שלמה קרעי: הם נכללים במספרים של ההרוגים בתאונות דרכים?

איתן גינזבורג: כן, כן.

איתן גינזבורג: ואם מישהו ישאל: ומה עם האכיפה?

איתן גינזבורג: אז זהו, שבנושא הזה החקיקה נותרה מאחור.

איתן גינזבורג: כמות עבירות התנועה שפקחים עירוניים – ורוב התאונות האלה קורות במרכזי הערים – כמות עבירות התנועה שפקחים עירוניים רשאים לאכוף היא רשימה מצומצמת לעומת הסמכויות של שוטרי משטרת ישראל.

איתן גינזבורג: פקחים שמסתובבים ברחובות לא יכולים לאכוף עבירות שמתבצעות על שבילי אופניים, על מדרכות משולבות שמיועדות גם לרוכבי אופניים וגם להולכי רגל בהתאמה או בכיכרות ורחבות ציבוריות מרכזיות, וגם אם הם מזהים עבירת תנועה בזמן אמת – ידיהם כבולות.

איתן גינזבורג: אתם מבינים את גודל האבסורד?

איתן גינזבורג: פקחים יוצאים לשטח, מסתובבים ברחובות לעשות את העבודה שלהם, רואים במו עיניהם רוכבים שמבצעים עבירת תנועה, אבל הם לא יכולים לעשות שום דבר, וזה פספוס ענק שגובה חיי אדם.

שלמה קרעי: זה לא חוק עזר עירוני?

איתן גינזבורג: לא, זה לא חוק עזר עירוני.

איתן גינזבורג: ולכן התיקון לחוק שמובא היום בפניכם יעניק לפקחים עירוניים את הסמכות לאכוף עבירות תנועה בכל נתיב רכיבה.

איתן גינזבורג: התיקון לחוק גם יוסיף עבירות נוספת שהיום לא נמצאות בסל הסמכויות של הפקחים, ואין חולק שצריך לאכוף גם אותן.

איתן גינזבורג: למשל, עבירת רכיבה עם אוזניות; שימוש בטלפון סלולרי בזמן רכיבה; רכיבה ללא קסדה; או הרכבת נוסע נוסף.

איתן גינזבורג: התופעות האלו מעצימות את חוסר הביטחון – גם של הולכי הרגל ובעיקר מסכנות אותם ואת הרוכבים עצמם.

שלמה קרעי: מה זה רכיבה עם אוזניות?

איתן גינזבורג: עם שתי אוזניות אי-אפשר.

איתן גינזבורג: כפי שציינתי, במצב היום פקחים שנתקלים בעבירות האלה לא יכולים לאכוף אותן על פי החוק הקיים אלא רק שוטרים.

איתן גינזבורג: כך, הצעת החוק בעצם תשחרר את הסמכות ותאפשר לנו לשמור על חיי אדם בצורה טובה יותר.

איתן גינזבורג: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כל יום, כל יום שעובר ללא יכולת אכיפה אפקטיבית ומשמעותית עלול לגרום לעוד נפגעים ולעוד הרוגים.

איתן גינזבורג: לכן, אני מבקש מכם להצביע בעד הצעת החוק, שתציל חיים של רבים, ולקדם אותה לכדי סיום חקיקה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

שלמה קרעי: נורמות האכיפה של הפקחים האלה, למשל מצלמת גוף – אתה גם דורש שתהיה להם מצלמת גוף, כמו של שוטר שבא במפגש עם אזרח או שאתה נותן רק סמכויות, ויהיו אנשים שיעשו מה שמתחשק להם?

איתן גינזבורג: ראשית, לפקחים עירוניים יש סמכויות.

איתן גינזבורג: יש להם סמכויות.

איתן גינזבורג: למשל, הם יכולים לאכוף רכיבה של אופניים על מדרכה, אבל על שביל אופניים לא, ועוד כהנה וכהנה.

איתן גינזבורג: הקריטריונים שיש למשטרת ישראל לא חלים על פקחים עירוניים ביחס לאכיפת עבירות תנועה כאלה במרחב הציבורי.

איתן גינזבורג: אפשר לחשוב על זה.

איתן גינזבורג: אלה עבירות שמתבצעות, ופשוט, יש מקומות שהם יכולים לאכוף ויש מקומות שהם לא יכולים לאכוף.

איתן גינזבורג: גם ביחס לעבירות נוספות שאנחנו מנסים להרחיב – היום הם יכולים לאכוף עבירות תנועה כאלה ואחרות של אופניים חשמליים ושל קורקינטים, לא את כל העבירות.

איתן גינזבורג: אנחנו מנסים להרחיב להם את סל העבירות.

איתן גינזבורג: צריך לציין שמי שתומך בהצעה הזאת זה גם משרד התחבורה, גם המשרד לביטחון פנים וגם משרד המשפטים, אחרי שהדבר הזה נבחן על ידם.

איתן גינזבורג: ממילא הם ביקשו להרחיב את סל העבירות שלהם בחוק, אבל אנחנו קידמנו אותן בהקשר הזה.

שלמה קרעי: אם אתה מרחיב את סל האכיפה שלהם, צריך להכין תשתית יותר ראויה של נורמת אכיפה.

איתן גינזבורג: אפשר לחשוב על זה.

איתן גינזבורג: נקודת המוצא היא שאותם פקחים עירוניים הם אנשים שבאים לאכוף את הסדר הציבורי וחוקים אחרים, גם חוקי עזר.

איתן גינזבורג: אתה יודע, רוכל שמוציא את מרכולתו מהחנות למרחב הציבורי, מקבל קנס על ידי פקח עירוני – זה לא אותו פקח, אבל פקח עירוני – והוא לא צריך לבוא עם מצלמה כדי להוכיח את קיומו של דבר עבירה.

איתן גינזבורג: מצלמות הגוף הוספו לשוטרים בדרך כלל לא בגלל עבירות; בעיקר בגלל בעיות אלימות, משם זה התחיל.

איתן גינזבורג: אפשר לנסות ולהרחיב את זה, לחשוב על זה – אבל זה כבר משהו הרבה יותר גורף – לעוד הרבה מאוד עבירות נוספות על חוקי עזר רבים שיש במרחב הציבורי, ולא מחייבים מצלמת גוף לפקחים.

איתן גינזבורג: זה נושא בפני עצמו, צריך לדבר עליו.

איתן גינזבורג: במקרה הזה, אני חושב שהצעת החוק הנוכחית באה לטפל במשהו חשוב שלא כדאי לדחות אותו.

שלמה קרעי: ואיך זה שחוק עזר עירוני לא - - -

אמילי חיה מואטי: חבר הכנסת.

איתן גינזבורג: יש לי עוד דקה וחצי.

איתן גינזבורג: חוק עזר עירוני לא עוסק בעבירות תנועה, הוא עוסק בעבירות מקומיות – דברים שקבועים בחוקי עזר.

איתן גינזבורג: כל עבירות התנועה כתובות בפקודת התעבורה, וזה נתון למשטרת ישראל.

איתן גינזבורג: לפני כמה שנים העבירו כמה סמכויות לפקחים עירוניים כדי לראות אם הם באמת יכולים לבצע את העבודה כמו שזה.

איתן גינזבורג: המשטרה התנגדה לזה; אגב, היא גם לא מאוד מאוד אוהבת את החוק הזה, כי היא רוצה לשמור את הסמכויות אצלה כל הזמן, אבל מה לעשות, האכיפה שלה מוגבלת.

איתן גינזבורג: היא לא נמצאת בכל מקום, בטח לא בתוך מרכזי הערים.

איתן גינזבורג: שם נמצאים הפקחים בצורה רבה יותר יעילה, ונראה לי שנכון להעביר אליהם.

איתן גינזבורג: אגב, בחוק ההסדרים האחרון העברנו לרשויות המקומיות יכולת אכיפה של נסיעה בנת"צים.

איתן גינזבורג: עד היום זה היה רק למשטרת ישראל, והעברנו לרשויות המקומיות את הנסיעה בנת"צים.

איתן גינזבורג: זה עובד טוב, והקנסות מאותן עבירות מגיעות לקופה הציבורית של הרשות המקומית, וגם זה ם דבר טוב.

איתן גינזבורג: לכן, אני חושב שככל שאפשר – להוריד עוד סמכויות לרשות המקומית, והוכח שהם עושים את העבודה יותר טוב מאשר השלטון המרכזי.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, חבר הכנסת גינזבורג.

אמילי חיה מואטי: יעלה להשיב שר הרווחה מאיר כהן.

אמילי חיה מואטי: מזכירת הכנסת אמרה לי שזה קורה אחרי דברי השר.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, בהצלחה בתפקיד.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: חברות וחברי כנסת נכבדים, הצעת החוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה) (תיקון – הגברת האכיפה), התשפ"ב–2022.

מאיר כהן: עניינה של הצעת חוק זו הוא הרחבת סמכויות האכיפה של הפקחים העירוניים ביחס לעבירות תנועה המבוצעות על ידי רוכבים בכלי רכב דוגמת אופניים וקורקינטים חשמליים.

מאיר כהן: אף שסמכות האכיפה העיקרית בעבירות התעבורה מצויה בידי המשטרה והמשרד לביטחון הפנים, קיימת חשיבות רבה בביזור סמכות זו לרשויות המקומיות ולפקחיה של הרשות לצורך הגברת האכיפה וההרתעה.

מאיר כהן: לאור כל האמור, ובהמשך להחלטת ועדת השרים מ-23 בינואר, שם הוחלט כי קידום ההצעה ייעשה בהסכמת המשרדים הרלוונטיים – ביטחון הפנים, המשפטים והפנים – אני קורא לכל חברי הכנסת להצביע בעד הצעת חוק זו.

מאיר כהן: תודה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: מבקש להתנגד – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אמילי חיה מואטי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אוסאמה סעדי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, לפני שאני אתייחס, חברי גינזבורג, להצעה שלך, אני פונה אליך, השר כהן.

אוסאמה סעדי: אני מבקש להעביר לחברתנו שרת האנרגיה קארין אלהרר שהמצב מבחינת ניתוקי החשמל בכלל היישובים, אבל בפרט בחברה הערבית ובפרט בפרט ביישובי הנגב, הוא בלתי נסבל.

אוסאמה סעדי: אנחנו דיברנו על זה לפני כמה ימים.

אוסאמה סעדי: הזכרנו את ערערה בנגב – ושם אפילו הייתה הפגנה – ברהט, בתל שבע, אבל גם בנצרת.

אוסאמה סעדי: עכשיו אני מקבל טלפונים מסח'נין, אדוני השר, מקבל טלפונים מעראבה, היישוב שלי.

אוסאמה סעדי: החשמל מנותק לכמה ימים, ובשכונות מסוימות כל יום מ-18:00.

אוסאמה סעדי: אח שלי מתקשר אליי אתמול, ואומר לי: כל יום מ-18:00 עד 09:00 למוחרת אין חשמל.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: אז אומרים: חיבורים פיראטיים ולא פיראטיים, אדוני השר כהן, אבל זה היה גם בשנה שעברה ולפני שנתיים.

אוסאמה סעדי: היה אותו הדבר.

אוסאמה סעדי: לכן, אני פונה לשרת האנרגיה ולחברת החשמל: בימים אלה, אנחנו עוד מעט סוגרים את הכנסת בגלל הסופה שמתקרבת, אבל גם בצפון, גם בירושלים וגם בדרום המצב הוא בלתי נסבל.

אוסאמה סעדי: חברת החשמל צריכה לדאוג לספק את המצרך הבסיסי בימים האלה, במיוחד למשפחות המבוגרים, הזקנים, הזקנות ולכל בית.

אוסאמה סעדי: זה שירות בסיסי.

אוסאמה סעדי: לעניין ההצעה שלך, חברי גינזבורג, בעיקרון, אני נגד הפרטת שירותי משטרה לגופים פרטיים וגם לפקחים.

אוסאמה סעדי: אני נגד.

אוסאמה סעדי: רוצים להפריט את זה גם במעברי גבול, לתת את זה לבקרי גבול.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהמשטרה צריכה לעשות את העבודה שלה.

אוסאמה סעדי: התופעה שציינת היא תופעה חמורה ביותר – אופניים חשמליים, קורקינט.

אוסאמה סעדי: יש היום אפילו אופניים חשמליים שמשדרגים אותם, וזה מגיע אפילו למהירות של 80-70 קמ"ש; זה כמו מכונית.

אוסאמה סעדי: ביישובים הערביים, איתן, מוסי, אין לנו שבילי אופניים, אלחמדוללה, יש לנו רק כביש, כך שהחוק הזה לא יחול על כמעט 90% מהיישובים הערביים.

אוסאמה סעדי: התופעות שציינת, עם טרקטורונים וכל זה – זה קורה על הכביש.

אוסאמה סעדי: אנחנו נתמוך, איתן, בקריאה הטרומית, אבל אני מבקש שאת כל הדברים האלה נעשה בוועדה, כדי שבאמת יהיו תשובות לכל התופעות שדיברת עליהן.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אמילי חיה מואטי: ישיב חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אמילי חיה מואטי: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: א.

איתן גינזבורג: אני מסכים איתך, אדוני חבר הכנסת סעדי, שאסור להפריט את סמכויות המשטרה, אבל הטילו על המשטרה הרבה מאוד תפקידים ופעולות, והם פשוט לא עומדים בעומס.

איתן גינזבורג: יש דברים שהמשטרה פשוט לא מגיעה אליהם.

איתן גינזבורג: הם נמצאים במשימות חשובות כאלה ואחרות, ואני חושב שצריך גם לעשות איזה מין מדרג של מה המשטרה חייבת ואי-אפשר באמת להוציא מסמכותה, אבל מה רשות מקומית יכולה לאכוף.

איתן גינזבורג: אין שום סיבה למשל שנסיעה על נתיב תחבורה ציבורית לא תיאכף על ידי רשות מקומית.

איתן גינזבורג: אין סיבה שעבירות כאלו ואחרות, רק שוטר יהיה יכול לאכוף אותן.

איתן גינזבורג: יש דברים שאפשר להוריד לרשויות המקומיות.

איתן גינזבורג: היום יש שם שיטור עירוני; יש שם פקחים מסייעים; יש שם פקחים עם ידע וניסיון.

איתן גינזבורג: אני חושב שאפשר להתחיל להשתחרר מכבלי השלטון המרכזי.

איתן גינזבורג: המשטרה עסוקה בהמון תפקידים.

איתן גינזבורג: בתפקידי הליבה שלה – אני מסכים איתך, אבל יש תפקידים שאני קורא להם עבירות איכות חיים.

איתן גינזבורג: עבירות איכות חיים אפשר להוריד למטה, לשלטון המקומי.

איתן גינזבורג: אני מאוד מאוד שמח שהשר מאיר כהן הוא זה שמשיב להצעת החוק.

איתן גינזבורג: הוא מגיע מהשלטון המקומי, הוא מכיר היטב את הנושא הזה מה שנקרא מבפנים מבפנים, ואני חושב - - -

קריאה: - - -

איתן גינזבורג: בטח.

איתן גינזבורג: ולכן אני מודה לך על התמיכה בהצעת החוק.

איתן גינזבורג: אנחנו נבדוק מה אפשר לעשות שם, בוועדת הכלכלה של הכנסת, ולא אמרתי שצריך להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

אוסאמה סעדי: - - -

איתן גינזבורג: נכון.

איתן גינזבורג: אגב, אני כל פעם מזועזע מחדש איך זה יכול להיות שהתשתיות ביישובים הערביים לא משופרות, אבל זה אומר להרחיב כבישים, לשים שם מדרכות, שבילי אופניים מסודרים.

איתן גינזבורג: תשתיות צריכים לסדר.

איתן גינזבורג: ולכן, אני מודה לך על התמיכה.

איתן גינזבורג: אני מודה לך, השר כהן - -

מאיר כהן: - - - לא צריך - - -

איתן גינזבורג: - - ואני אודה לכל חברי הכנסת על תמיכה בחוק.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: חברות וחברים - - -

קריאה: - - -

אמילי חיה מואטי: הוא כרגע הודיע שהוא ביטל.

אמילי חיה מואטי: אנחנו עוברים להצבעה, ברשותכם.

אמילי חיה מואטי: בבקשה.

אמילי חיה מואטי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8

אמילי חיה מואטי: נמנעים – אין

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: להלן תוצאות ההצבעה: בעד הצביעו שמונה, נגד – אין, נמנעים – אין.

אמילי חיה מואטי: הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

אמילי חיה מואטי: בבקשה, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות (תיקון מס' 7), התשפ"ב–2022, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, תם סדר-היום.

אמילי חיה מואטי: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ח בשבט התשפ"ב, 31 בינואר 2022, בשעה 16:00.

אמילי חיה מואטי: ישיבה זו נעולה.