ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 89, 2021-12-21 00:00

מיקי לוי: היום יום שלישי, י"ז בטבת התשפ"ב, 21 בדצמבר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת ניר אורבך, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 11) (מימון מקום לבידוד מטעם המדינה), התשפ"ב–2021, מ/1486.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא – נאומים בני דקה.

מיקי לוי: מי שמעוניין – הצבעה, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, אתה ביקשת?

מיקי לוי: בבקשה, תהיה הראשון, עד שימציאו לי את הרשימה.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 37, והפעם – על חומש.

אבי מעוז: כשהרוצחים הארורים יצאו למסע הרצח שלהם בשבוע שעבר, מטרתם לא הייתה מכוונת דווקא אל יהודה דימנטמן, השם ייקום דמו.

אבי מעוז: הם היו חלק מאותה מגמה רצחנית של אויבינו שמנסים באופן כללי לסלק אותנו מארצנו, ובאופן נקודתי הם רצו לפגוע במתיישבי השומרון ובאנשי ישיבת חומש.

אבי מעוז: והינה באה ממשלת השמאל וחפצה להשלים את מעשה הטרוריסטים ולהרוס את ישיבת חומש ולכלות את האחיזה היהודית שם, בהנדסת תודעה, כאילו אין אפשרות לשנות את המצב החוקי כך שהימצאות הישיבה בחומש תתאפשר.

אבי מעוז: זהו פרס לטרור ולמרצחים בני הבלייעל.

אבי מעוז: זהו השפל הלאומי והמוסרי הנמוך ביותר שממשלה של מדינת ישראל יכולה לרדת אליו.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה, רבותיי השרים וחברי הקואליציה, לשפל נורא שכזה אתם מעוניינים להגיע?

אבי מעוז: אני ממליץ לשרי ממשלת ישראל ולעומד בראשה להודיע עוד היום על הקמה מחדש של היישוב חומש, שהוחרב בפשע ההתנתקות, ולחזק ולהרחיב את גבולה של ישיבת חומש.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבריי חברות וחברי הכנסת, אומנם אתמול ציינתי את שמות ההרוגים בתאונות דרכים, אך אני נאלץ להוסיף שם מתאונה אתמול אחר הצוהריים.

בועז טופורובסקי: אתמול, 20 בדצמבר, נהרגה קארלה שאער, בת 18, תושבת הכפר יפיע, כאשר נכנסה בעמוד סמוך למגדל העמק.

בועז טופורובסקי: קארלה היא ההרוגה השלישית השבוע מיפיע, אחרי ששניים נוספים נהרגו לפני שבעה ימים, גם בתאונה כשנכנסו בעמוד.

בועז טופורובסקי: כאן חשוב לי להגיד שמעבר להרוגים, שאותם אני מציין כל שבוע, את התאונות הקטלניות, יש כ-900 פצועים כל שבוע בדרכים.

בועז טופורובסקי: אנחנו עכשיו בעיצומה של סערת כרמל.

בועז טופורובסקי: סעו בזהירות, היזהרו בכבישים, ובואו נמנע מוות מיותר.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, היום, בצל סערת כרמל, כאשר כולנו מנסים למצוא לנו מחסה מהסערה, ילדים לא נשלחו לבתי הספר בגלל הסערה, כולנו אומרים כמה מזג האוויר הוא רע, החליטה ממשלת ישראל לשלוח את כוחות ההריסה לכפר אל-עראקיב בפעם ה-196.

עאידה תומא סלימאן: הכפר הזה נהרס שוב ושוב ושוב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב שמתדיינים על הזכות של האנשים האלה להישאר על הקרקעות שלהם, לבנות או לא לבנות.

עאידה תומא סלימאן: אבל האטימות הזו – וחבל שהשר בדיוק יצא – האטימות הזו לשלוח במזג אוויר כזה כוחות הריסה כדי להרוס כמה פחונים שמשמשים מחסה לאנשי הכפר, ילדים, נשים, גברים, ולהשאיר אותם בלי קורת גג, להשאיר אותם במזג האוויר הזה בפעם ה-196 – אני לא מבינה על איזו ישועה לנגב מדובר.

עאידה תומא סלימאן: אני מתרעמת על זה שהחלטות המשלה בצורה כזאת גורמות רק לעוד כאב ועוד סבל ונישול של הערבים הבדואים בנגב, ולצערנו, גם רע"מ שותפה בזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום – ציון יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי, הצעות לסדר-היום מס' 810, 1101, 1215, 1280, 1282, 1284, 1286 ו-1287.

מיקי לוי: חברת הכנסת אפרת רייטן, בבקשה.

אפרת רייטן: אחר הצוהריים טובים, יושב-ראש הכנסת, מזכירת הכנסת, נכבדים, חברי הכנסת היקרים.

אפרת רייטן: היום ציינו את יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי.

אפרת רייטן: בספר ישעיהו נכתב: "הלוא פרֹס לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית, כי תראה ערֹם וכִסיתו ומבשרך לא תתעלם".

אפרת רייטן: במדינת ישראל, השואבת מהתנ"ך רבים מערכיה ויסודות משמעותיים בקיומה, אני יכולה לומר שחטאנו בעצימת עיניים במשך שנים.

אפרת רייטן: לרעבים לא תמיד פרסנו לחמנו, עניים מרודים לא הבאנו בית ומבשרנו העדפנו פעמים רבות להתעלם.

אפרת רייטן: על פי דוח העוני שהוצג כאן היום, דוח העוני האלטרנטיבי, נכון לשנת 2021 אחת מכל חמש משפחות סובלת בימים האלה מחוסר ביטחון תזונתי.

אפרת רייטן: ובכל זאת אנחנו מכירים את מגלגלי העיניים הטוענים שאין עניים ושאף אחד לא מת בישראל מרעב.

אפרת רייטן: אז אולי הציפייה שאני איראה כמו בסטריאוטיפ, בבגדים מרופטים, מקבץ נדבות, נטול קורת גג – זה אולי חלק מהעיוורון המכוון לעוני ולהשלכותיו.

אפרת רייטן: נוח לנו אולי לחשוב שהכול בסדר, ועל כן הסטריאוטיפ משרת את עצימת העיניים ועוזר לנו לראות את המוחלשים כשקופים.

אפרת רייטן: אבל עוני הוא הרבה יותר מזה, והשלכותיו רבות ורחבות.

אפרת רייטן: המציאות של משפחה ענייה מורכבת מחוסר ביטחון תזונתי, בריאותי, חברתי וקיומי.

אפרת רייטן: היא רצופה בחרדה, בהשפלה, בהיעדר אמונה ביציאה מהמעגל הנורא הזה, שגם הדורות הבאים כלואים בו.

אפרת רייטן: העוני השקוף הוא הילד שהולך לבית הספר בלי כריך מפני שאין בבית, ולפעמים חי משאריות של חברים טובים או של מורים שמכינים עבורו את הסנדוויץ'.

אפרת רייטן: וגם האימא שנכנסת למכולת ונאלצת לגנוב מטרנה או כל מוצר מזון אחר לילדים שלה – היא בולעת את הבושה, מסלקת את שאריות הכבוד העצמי שלה ועושה כל מה שהיא יכולה.

אפרת רייטן: ואני חותמת על זה שגם אני, לו הייתי במצבה, הייתי עושה כל מה שאני יכולה כדי שהילדים שלי לא יהיו רעבים.

אפרת רייטן: יש גם בעיות בריאות, השמנה, סוכרת, בעיות חניכיים ועוד בעיות אחרות שנובעות מתזונה לקויה – משום שהיא הזולה והזמינה ביותר.

אפרת רייטן: העוני גם נראה כמו זוג המבוגרים שחיים בדירה רעועה ונאלצים לבחור בין הישרדות בדוחק לבין בריאות.

אפרת רייטן: העוני הוא הילדים שנשארים בבית וממציאים לעצמם מחלות כדי לכסות על הבושה בזמן שהחברים שלהם יוצאים לטיולים, או הלילות הקפואים בהיעדר חימום או בניסיון לחסוך כסף על חשמל, וכמובן, החרדות הנוראיות מפני שיחת הטלפון של הנושים.

אפרת רייטן: אז יכול להיות שבאמת בישראל לא מתים מרעב, אבל מתים מבעיות בריאות שניתן היה לרפא.

אפרת רייטן: מתים גם מקור; מתים מבושה.

אפרת רייטן: ומי שמקשה את ליבו וסוגר את ידו עושה עוול, מפני שהעניים כמעט לעולם לא יילחמו את מלחמתם – הם עסוקים במלחמת השרידות ובמחשבות איך יעבירו עוד יום, עוד שבוע, עוד חודש.

אפרת רייטן: פתיחת היד אין משמעותה רק צדקה אלא שינוי תפיסת עולם וסדרי עדיפויות: להשקיע בצמצום פערים בפריפריה החברתית, שיחלץ ממעגל העוני את המשפחות שמתנדנדות על סיפו, בחינוך איכותי, שיספק הזדמנות אמיתית להצליח, במערכת בריאות ציבורית טובה וחזקה, במנגנון רווחה חכם, שמזהה במהירות את הבעיות ומטפל בהן, בתקצוב דיפרנציאלי בכל החזיתות, שגם אם לא ייצר את השוויון המיוחל ייצר שוויון הזדמנויות.

אפרת רייטן: אלה הערכים שמנחים אותנו, מנחים אותי בממשלה הזו, ולאורם אני פועלת.

אפרת רייטן: אני רוצה להודות מקרב לב לשרים הנכבדים שהגיעו היום, הבוקר, לכנס – לשר הרווחה, שר האוצר, השרה לשוויון חברתי, שרת התחבורה – יושבת-ראש ועדת הבריאות ויושבת-ראש הקואליציה, חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, נציגי העמותות השונים, נציגי החברה האזרחית ונציגי החברה הערבית והפילנתרופיה השונים.

אפרת רייטן: כולם הגיעו הבוקר והתכנסו בחדר אחד.

אפרת רייטן: זה היה, אדוני, מרגש מאוד לראות את כולם יושבים סביב שולחן אחד ומתחילים לדבר ולהחליף רעיונות.

אפרת רייטן: זה דבר שלא קרה כאן בשנים האחרונות סביב המאבק בעוני והאי-ביטחון התזונתי.

אפרת רייטן: אני באמת מודה לכל הגורמים שהגיעו לכאן הבוקר.

אפרת רייטן: תודה רבה גם לכל הוועדות, ועדות הכנסת שהתגייסו ליום המיוחד הזה, לחברת הכנסת שרן השכל, יושבת-ראש ועדת הבריאות, לחברת הכנסת מיכל שיר, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, לחבר הכנסת אלכס קושניר, יושב-ראש ועדת הכספים, וכמובן לחברי חבר הכנסת מיכאל ביטון, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אפרת רייטן: כולם נרתמו לדיונים ביום המיוחד הזה.

אפרת רייטן: אנחנו רק התחלנו לשנות ולהעיר, ואני מאמינה בכל ליבי שעם הזמן, ובשיתוף פעולה, אני מלאת אמונה שאנחנו גם נצליח להביא לשינויים אדירים.

אפרת רייטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הרווחה, כבוד השרים, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך על הציון של היום החשוב הזה, כי "בתר עניא אזלא עניותא" – אחרי העני הולך העוני, זאת אומרת, לפעמים שוכחים מהעניים.

ישראל אייכלר: טוב שזוכרים אותם ומעלים את הנושא הזה, כי יותר מכל המחלוקות והפערים, חובתנו כחברי כנסת, נציגי ציבור, להילחם בכל הכוח בעוני וברעב של אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שלא יחדל אביון מקרב הארץ – תמיד יהיו עניים ויהיו עשירים – אבל חובת אלה שיש להם לפרנס את אלה שאין להם.

ישראל אייכלר: זאת חובה אנושית, וזה ההבדל בן אדם לחיה.

ישראל אייכלר: יש גם חיות שנותנות אוכל לחיות עניות, אבל בני אדם שלא נותנים אוכל לאנשים עניים הם לא בני אדם.

ישראל אייכלר: הנתונים בישראל חמורים מאוד.

ישראל אייכלר: אני לא אנצל את הדקות האלה שיש לי כדי להציג נתונים, מפני שהם מפורסמים וידועים לכול.

ישראל אייכלר: הממ"מ של הכנסת עצמה כבר עסק בנושא העוני, כבר היה פעם דוח העוני של חבר הכנסת אלאלוף, כבר הייתה מועצה למניעת מחסור בתזונה.

ישראל אייכלר: אבל מה שקורה – העוול שנעשה פה הוא מעבר לעניין הכלכלי של אוכלוסייה מוחלשת שאין לה מה לאכול.

ישראל אייכלר: בעשורים האחרונים השתנה השיח ממדינה סוציאלית, חברתית, שאומרת: אני רוצה לעזור לעולים, לפליטים, לעניים ולאנשים שלא הצליחו להאשמת העניים בעניותם.

ישראל אייכלר: זאת שיטה קפיטליסטית שהתחילה לפני אולי כבר עוד מעט 20 שנה.

ישראל אייכלר: אני זוכר את ההתחלה של הדבר הזה.

ישראל אייכלר: יש איזו אמירה כאילו העניים רוצים להיות עניים, הם בחרו להיות עניים, בפרט כאשר צירפו את הנושא הזה שבציבור החרדי יש אחוז גדול של עוני, עוד הוסיפו את המוטיב האנטישמי העתיק שהיהודים לא רוצים לעבוד, והם רוצים לחיות רק מריבית ורק מגנבות, כאילו שהם מעדיפים לחיות על חשבון אחרים, כאילו שהם סוחטים ושודדים את הקופה הציבורית.

ישראל אייכלר: מי שיוצר את האווירה הזאת הם קבוצת אינטרסנטים בתקשורת, בפוליטיקה, שבנו הרבה קריירות על המסר הזה.

ישראל אייכלר: כשהם מכוונים את האש נגד הציבור החרדי הם מסתירים שרוב העניים אינם חרדים, אבל זה נותן להם את ההצדקה לעשות את כל העוולות כלפי כל העניים בשם המצווה לפגוע בחרדים, שלא רוצים לעבוד, כביכול.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר שצריך להצביע על הבעיה האמיתית של הכלכלה הישראלית.

ישראל אייכלר: כבר אמר את זה ראש הממשלה לשעבר במשל הידוע של השמן והרזה.

ישראל אייכלר: מדינה כל כך קטנה שיש בה מגזר ציבורי כל כך גדול, וכל המגזר הציבורי מתפרנס מן המגזר הפרטי, לא יעזור כלום.

ישראל אייכלר: גם אנחנו חלק מהמגזר הציבורי.

ישראל אייכלר: אנחנו מקבלים משכורת מהמיסים שהמגזר הפרטי משלם.

ישראל אייכלר: גם המיסים שהמגזר הציבורי משלם זה הכסף שהמגזר הפרטי נותן לנו כדי לשלם.

ישראל אייכלר: זה אומר שיש פה אוכלוסייה קטנה של מגזר פרטי, וחלק גדול מהעניים שייכים למגזר הפרטי, שמפרנסים את המגזר הציבורי, שברבות השנים הוא הפך לבינוני ועשיר.

ישראל אייכלר: אני זוכר שבשנות הקמת המדינה מי שעבד במגזר הציבורי זה היה כשליחות, כי המשכורות היו מאוד נמוכות יחסית למגזר הפרטי.

ישראל אייכלר: היום התהפך הגלגל.

ישראל אייכלר: כל הקיצוצים והירידות שיש במגזר הפרטי – במגזר הציבורי הם לא נפגעו בכלום, לא בקורונה ולא בשום דבר אחר.

ישראל אייכלר: המשכורות שלהם רצו.

ישראל אייכלר: מי נשבר?

ישראל אייכלר: העצמאים והאנשים שאינם עשירים.

ישראל אייכלר: והציבור החרדי הוא ציבור המופלה לרעה בעוגה התקציבית יותר מכל המגזרים העניים, שמתפרנסים איכשהו על ידי הסיוע הממשלתי.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שגם הפריפריה וגם השכבות החלשות, כולם זוכים לשירותים שהציבור החרדי לא זוכה להם, לא בחינוך ולא ברווחה.

ישראל אייכלר: יושב פה שר הרווחה מאיר כהן, שהוא רגיש כל השנים לנושא של סיוע לעניים, והוא עזר הרבה בעניין של קמחא דפסחא, למשל, שאלו מנות אוכל שכולם יודעים שההשתתפות הממשלתית היא משהו כמו 8 שקלים בסל שצריך לעלות 150 שקלים.

ישראל אייכלר: זה הכול בהתנדבות.

ישראל אייכלר: אבל במשרד הרווחה אמרו לי הפקידים, כבוד השר, בכמה וכמה דיונים שקיימנו בוועדה לפניות הציבור: עובדי משרד הרווחה לא נועדו לעזור לעניים ולאנשים במצוקה בעוניים ובמרודם, הם רק נותנים להם שירותים.

ישראל אייכלר: בקיצור, במשפט שלי, באמירה שלי – ואני מתרגם את הדברים שלהם: משרד הרווחה צריך לממן מספיק פקידים בשביל לתת שירותים, והעניים – שיישארו בעוניים.

ישראל אייכלר: הוא לא צריך לחלק מנות מזון, לא צריך לחלק רווחה.

ישראל אייכלר: אתה מבין מה אני אומר.

מאיר כהן: כן, אבל אתה מבין שמי שאמר לך את זה אמר שטות.

ישראל אייכלר: אבל הוא עובד בכיר אצלך במשרד הרווחה.

מאיר כהן: ואתה מבין שזה לא - - -

ישראל אייכלר: עוד לפניך הוא היה שם.

מאיר כהן: מי?

מאיר כהן: סליחה.

ישראל אייכלר: הוא עובד בכיר במשרד הרווחה לפניך.

מאיר כהן: לא, זה לא משנה לי.

מאיר כהן: גם אם הוא אמר את זה לפני 10 שנים - -

ישראל אייכלר: אבל הוא אמר את זה בוועדת הכנסת.

מאיר כהן: גם אם הוא אמר את זה לפני 10 ו-20 שנה, זאת אמירה לא - - -

ישראל אייכלר: כן, שטות, אבל זאת התזה שלו.

מאיר כהן: מיותרת.

ישראל אייכלר: אני חשבתי כל השנים שעובדי משרד הרווחה הם האנשים שצריכים לעזור לעניים.

ישראל אייכלר: הוא אומר: לא, אנחנו צריכים לספק כלים ורגולציה, וכל הביורוקרטיות הידועות.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה לזעוק בשניות האחרונות את זעקת העניים מפני שר אוצר שאין לו שום רגישות חברתית והוא עשה גזרה נוראה – דיברתי על זה אתמול, אדוני היושב-ראש, פה בכנסת, על העניין של הכלים החד-פעמיים בזמן הקורונה.

ישראל אייכלר: גם הכנסת בעצמה כבר הבינה שהדבר ההגייני ביותר זה כלים חד-פעמיים, ודווקא על העניים הטילו מס של הכלים החד-פעמיים.

ישראל אייכלר: אני דורש ומבקש בשם היושר והצדק להקפיא את הצו הזה לפחות עד אחרי יעבור זעם, שהילדים העניים יוכלו לשמור על ההיגיינה שלהם ועל הבריאות שלהם, ולבטל את המס על הכלים החד-פעמיים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת אימאן ח'טיב – איננה.

מיקי לוי: חברת הכנסת יסמין פרידמן, בבקשה.

יסמין פרידמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת הנכבדים, השרה והשר, היום מציינים את היום למאבק בעוני ובהיעדר הביטחון התזונתי.

יסמין פרידמן: אני מבקשת להתחיל מסיפור אישי שקרה לי לא מזמן: בעודי ממתינה לבני מחוץ לבית הספר שלו כדי לאסוף אותו אני מבחינה באישה מבוגרת מאוד הולכת בקושי רב; היא הגיעה לחניה, לפח האשפה הגדול, והחלה מחפשת בו בקבוקים או פריטים שיאפשרו לה, כנראה, לצלוח עוד יום.

יסמין פרידמן: יצאתי לשוחח איתה, שמעתי את סיפורה – זאת הייתה השלמת ההכנסה שלה, כי עם כמה בקבוקים היא יכולה לרכוש עוד אשל ומעט לחם, לדבריה.

יסמין פרידמן: לאותה אישה לא הייתה בחירה.

יסמין פרידמן: מפעילותי הציבורית אני מכירה מקרוב מאוד מה המשמעות של מזון חסר בבית.

יסמין פרידמן: הסתובבתי בבתים כאלה שנים רבות, ואני מבינה את ההשלכות.

יסמין פרידמן: אני רוצה רגע שנעצור ונחשוב על מה אנחנו מדברים: "עוני", "רעב", "משפחות ללא ביטחון תזונתי" – תנו למילים הנוראות האלו רגע לשקוע.

יסמין פרידמן: אנחנו מציינים את היום הזה פעם בשנה, אבל הלב נקרע מהידיעה שעבור מאות אלפי ילדים, נשים, מבוגרים וקשישים זו מציאות יום-יומית, 365 ימים של חשש ורעב, מעגל אכזרי שכמעט אי-אפשר לצאת ממנו.

יסמין פרידמן: המספרים בדוחות העוני הם בלתי נתפסים.

יסמין פרידמן: דוח ביטוח לאומי משנת 2019 מעריך שבשנת 2020 יהיו למעלה מ-1.9 מיליון עניים, ומתוכם 900,000 ילדים.

יסמין פרידמן: מצבן של המשפחות היחידניות, שברובן המכריע הן אימהות, גרוע הרבה יותר.

יסמין פרידמן: משבר הקורונה לא היטיב את המצב.

יסמין פרידמן: רמת החיים ירדה ואיתה גם קו העוני עצמו, ומעגלים נוספים בחברה הישראלית נכנסו לסטטיסטיקה הנוראה, כמו חלק מהעצמאים.

יסמין פרידמן: על פי דוח המערך לביטחון תזונתי של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, מוערך שמשרד הרווחה ועמותות סיפקו רק בשנה החולפת סיוע בסלי מזון חודשיים לחצי מיליון תושבים.

יסמין פרידמן: יש ילדים שסובלים מתזונה לא מאוזנת או שהביטחון התזונתי שלהם מוטל בספק.

יסמין פרידמן: מה זה אומר, בעצם, "מוטל בספק"?

יסמין פרידמן: זה אומר שאם הילד לא יקבל ארוחה חמה בבית ספר, לא כל כך בטוח שיהיה לו מה לאכול בבוקר, וספק אם יהיה לו מה לאכול בערב.

יסמין פרידמן: קשישים שצריכים לבחור בין חימום הבית, אוכל או תרופות – זה נשמע גדול מדי, רחוק, בדיוני.

יסמין פרידמן: אלה לא סיפורים רחוקים מיבשת אחרת או ממדינת עולם שלישי, זה קורה כאן ועכשיו בישראל.

יסמין פרידמן: הגיע הזמן לשנות תפיסה, לרענן את המחשבה, ולצד סיוע לנזקקים היום למנוע את הנזקקים של מחר.

יסמין פרידמן: ישראל שלנו צריכה להיות אור לגויים ולהוביל את המלחמה בעוני וברעב.

יסמין פרידמן: זאת ההשקעה הכלכלית החכמה ביותר.

יסמין פרידמן: ילד שבע ירגיש בטוח יותר, יוכל להתרכז בלימודים טוב יותר ולהבטיח את עתידו ואת עתיד משפחתו.

יסמין פרידמן: משפחה יציבה ותומכת תהיה מאושרת יותר ותוכל להשתלב טוב יותר בחברה.

יסמין פרידמן: השנה כבר החל שינוי בתפיסה.

יסמין פרידמן: חברת הכנסת עידית סילמן, יו"ר ועדת בריאות ויו"ר השדולה להצלת מזון ולביטחון תזונתי, יחד עם שר הרווחה מאיר כהן, תקצבו לראשונה סכום של 182 מיליון שקלים למען הגברת הביטחון התזונתי של מדינת ישראל.

יסמין פרידמן: שר האוצר אביגדור ליברמן דאג להעביר תוספת תקציב של 30 מיליון שקלים לטובת סיוע ישיר בשנים 2021–2022.

יסמין פרידמן: המלאכה עוד מרובה.

יסמין פרידמן: לעוני ולביטחון התזונתי יש קשר ישיר לשוויון הזדמנויות בחברה שלנו ולהבטחת עתיד המדינה והחברה שבה אנו חיים.

יסמין פרידמן: יש צורך בדיור ציבורי נוסף ובמערכת שמשתפת פעולה בין כל המשרדים ונותנת מענה שבו גם ניתנים הכלים לצאת ממעגל העוני.

יסמין פרידמן: אני יודעת שהממשלה הזאת רק בתחילת דרכה, אבל אני בטוחה שנמשיך יחד כדי לטפל בבעיות העומק שהוזנחו כאן כל כך הרבה שנים.

יסמין פרידמן: רק עבודה קשה ורצינית ללא פופוליזם תוכל להבטיח את עתידנו, וזה בדיוק מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

יסמין פרידמן: בין שאתם מאמינים בשוויון החברתי של בן-גוריון ובין בחמשת המ"מים של ז'בוטינסקי – בואו נאחד כוחות ונסכים על שיתוף פעולה למען המשימה הלאומית החשובה ביותר: מיגור העוני.

יסמין פרידמן: ישראל לעולם לא תמצה את הפוטנציאל הכלכלי שלה כל עוד יש בה ילדים רעבים.

יסמין פרידמן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים את יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי.

מיכל מרים וולדיגר: זאת הזדמנות מצוינת להשמיע מעל במה זו את זעקתן של השכבות החלשות בחברה הישראלית, אשר נאבקות יום-יום לממש את זכותן לחיות בכבוד ולספק פת לחם למשפחותיהן.

מיכל מרים וולדיגר: אף על פי שמדינת ישראל היא מעצמה ביטחון והייטק וכלכלת השוק שלה נחשבת לאחת המפותחות בעולם, עדיין ישנה אוכלוסייה לא קטנה שסובלת מאי-ביטחון תזונתי וחסרים לה צורכי הקיום הבסיסיים.

מיכל מרים וולדיגר: נכון ל-2019 ישראל במקום השישי בעולם במדד העוני של מדינות ה-OECD.

מיכל מרים וולדיגר: שנה לאחר פרסום דוח זה חלה התפרצות מגפת הקורונה וגרמה לטלטלה עצומה לכלכלת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: כיום רבבות נפשות בישראל חיות בעוני, ומתוכם קשישים וילדים החיים במציאות מעוותת ועגומה של רעב, סבל ומאבק מתמשך ומייסר.

מיכל מרים וולדיגר: קבוצת סיכון נוספת שמדינת ישראל צריכה לתת עליה את הדעת היא המתמודדים עם מחלות נפש.

מיכל מרים וולדיגר: מחקרים רבים מראים קורלציה בין עוני לבין בריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: רבים מהמתמודדים עם מחלות הנפש יתקשו להשתלב במעגל העבודה, ואף לא יקבלו סיוע מספק מהמדינה ומהחברה, בין היתר משום שהמוגבלות שלהם אינה נראית לעין, בין היתר מסייניזם וסטיגמה – דעות שליליות ללא שום בסיס.

מיכל מרים וולדיגר: הדוחק הכלכלי מונע מעניים בישראל לספק לעצמם ולמשפחות שלהם מזון בריא, מזין וחיוני.

מיכל מרים וולדיגר: משפחות בישראל החיות באי-ביטחון תזונתי סובלות מחסך העלול לגרום להן לליקויים קשים בפן הפיזי והנפשי ולנזקים חמורים לטווח הארוך.

מיכל מרים וולדיגר: בדוח של ארגון לתת ששמענו עליו בבוקר נכתב כי 51.8% מההורים המקבלים תמיכה נאלצים לוותר על תחליפי חלב אם עבור הילדים שלהם או לתת פחות מהכמות המומלצת.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט הזוי.

מיכל מרים וולדיגר: 45% העידו כי הילדים שלהם צמצמו בכמות המזון או דילגו על ארוחות במהלך משבר הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: על פי נתוני הלמ"ס, הממוצע לחודש של החמישון התחתון עומד על 2,277 ש"ח לחמש נפשות, אך על פי המלצת משרד הבריאות נדרשים 3,186 ש"ח כדי לספק ביטחון תזונתי – לדעתי זה מעט מדי, אבל גם פה יש פער של 1,000 שקל.

מיכל מרים וולדיגר: הביטחון התזונתי נועד להבטחת בריאותו הפיזית והנפשית של האדם, אך מעבר להישרדות, הוא נועד לאפשר לאדם להיחלץ מהמציאות הקשה שאליה נקלע ולחיות חיים של התפתחות וגדילה.

מיכל מרים וולדיגר: המדינה מחויבת לפעול למזעור תופעת העוני הן בהיבט הכלכלי והן בהיבט הנפשי.

מיכל מרים וולדיגר: לא די, לא די, חברי כנסת יקרים, בהזרמת הכספים, אלא צריך תוכנית מסודרת שתספק סיוע כלכלי לצד שירותים בעין, שיכללו גם ליווי צמוד של המשפחות, שיסייעו להם לצאת ממעגל העוני ולהתפתח מבחינה אישיותית ומקצועית.

מיכל מרים וולדיגר: כדי להוציא אנשים ממעגל העוני לא די בחלוקת קצבאות וסלי מזון.

מיכל מרים וולדיגר: תלות בסיוע רק תנציח את המצב, את העוני, ולא תאפשר לצאת ממנו.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן, מי שאינו יכול לעבוד ולהתפרנס בכבוד חייב לקבל עזרה מהקהילה ומהמדינה, ואיננו יכולים כחברה לקבל מציאות של אנשים חולים ועניים הנמצאים בחרפת רעב.

מיכל מרים וולדיגר: אבל, וזה האבל הגדול, על המדינה גם לעודד אנשים הסובלים מעוני ויכולים להתפרנס, שיוכלו להיכנס למעגל העבודה.

מיכל מרים וולדיגר: המדינה צריכה לפעול כדי לייצר די מקומות עבודה ולספק הכשרות מקצועיות, ייעוץ והכוונה.

מיכל מרים וולדיגר: כך ממזערים את תופעת העוני.

מיכל מרים וולדיגר: כדי לעזור להילחם בעוני, המדינה יכולה לפעול להוריד את יוקר המחיה, להוריד חסמים, להוריד מכסים, לפעול נגד הריכוזיות במשק, להקל על עצמאים שמנסים להקים עסק ולהתפרנס בכבוד.

מיכל מרים וולדיגר: המדינה מערימה עליהם קשיים ביורוקרטיים ומייסרת אותם.

מיכל מרים וולדיגר: ממשלת השינוי הבטיחה ריפוי, אך במקום לסייע למשפחות עוני, היא מובילה את עליית יוקר המחיה והמיסים, אשר מהווים מהלומה קשה עבורן ומאיימים למוטט אותן לחלוטין.

מיכל מרים וולדיגר: התקציב שמספקת המדינה לסייע לעניים הוא מבורך, הוא באמת מבורך, אך הבעיה לא תיפתר בכך.

מיכל מרים וולדיגר: את העוני צריך לתקן מהשורש: לספק מערכת חינוך והשכלה ראויים בפריפריה ולאוכלוסיות חלשות, לייצר מקומות עבודה ולפעול להורדת יוקר המחיה, ללוות את הסובלים מעוני ולוודא שכולם זוכים למענה ראוי ומצליחים לחיות בכבוד וברווחה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, הרשו לי קודם כול לברך את חברת הכנסת אפרת רייטן על היוזמה שלה, באמת, ליזום יום כזה ולנהל את הדיון שהתקיים בבוקר.

עאידה תומא סלימאן: אומנם נבצר ממני, בגלל מחויבות קודמת, אבל אי-אפשר להתעלם מכך שזה נושא חשוב, הנושא שהבאת לקדמת הבמה, ואני מקווה שבאמת נמשיך לעסוק בנושא הזה לאורך כל הדרך.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שהעוני בחברה בישראל בכללה הוא מכה.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו, הדוח של לתת מהיום אמור להדאיג את כולנו; אמור להדאיג את מקבלי ההחלטות, אבל גם את הציבור באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחשפים לעובדה שיותר ויותר משקי בית במדינת ישראל מתקרבים למעגל העוני.

עאידה תומא סלימאן: ממילא מלכתחילה אחוזי העוני היו גבוהים, ועכשיו יש 10% חדשים שמצטרפים ומתקרבים למעגל העוני, וזה במיוחד לאחר שנת הקורונה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שואלים את עצמנו מה אפשר לעשות ואיך המדינה תרחיק את 10% האלה מהמעגל שנקרא מעגל העוני, אבל תעזור גם לשני מיליון ו-540,000 בני אדם במדינת ישראל, כמחציתם ילדים קטנים, החיים כבר במצב של עוני וגם של אי-ביטחון תזונתי.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אנחנו מזכירים את העוני, חייבים לזכור שזה לא רק עניין של – אולי הבולט ביותר הוא האי-ביטחון התזונתי.

עאידה תומא סלימאן: הרבה מהדברים האחרים, אנשים לא יוכלו לוותר עליהם, או מוכרחים לשלם עליהם, ואז הכול בא על חשבון פת הלחם, האוכל ותזונה נכונה לילדים.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה אומר שאנשים נמצאים בקור, בלי חימום; זה אומר שאזרחים ותיקים מוותרים על תרופות חיוניות מאוד.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר נזק לטווח ארוך, גם לגוף וגם לחברה.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, אנשים שלא ימצאו – יש אמירה מאוד מפורסמת בערבית של אבו ד'ר אלע'פארי שאומרת: אני מתפלא על אדם שאין לו פת לחם בבית ולא יוצא לחברה עם סכין ביד.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, לא סכין במובן של סכין, אלא סיף.

עאידה תומא סלימאן: איך זה נקרא?

מאיר כהן: חרב.

עאידה תומא סלימאן: חרב ביד.

משה אבוטבול: חץ, אולי חץ.

עאידה תומא סלימאן: טוב שיש אנשים ממוצא מרוקאי לעזור לי בתרגום.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד השר.

משה אבוטבול: מרוקאי זה סכין, זה לא קשור.

עאידה תומא סלימאן: באמת, ההשלכות של זה הן השלכות מאוד מרחיקות לכת, ואנחנו צריכים לדאוג.

עאידה תומא סלימאן: מה שמדאיג עוד יותר הוא שהעוני בחברה שלי, בחברה הערבית, הרבה יותר רחב והרבה יותר עמוק, כבוד השר.

עאידה תומא סלימאן: כבר הראו התערבויות קודמות כדי להוציא אנשים ממעגל העוני, ועם אותה תוספת הכנסה היה למשפחה יהודית קל יותר לצאת ממעגל העוני מלמשפחה ערבית, כי העוני בחברה הערבית הרבה יותר עמוק.

עאידה תומא סלימאן: זאת מציאות מאוד קשה כאשר אחד מכל שני ילדים ערבים לא אוכל טוב ולא יודע מאיפה יבוא המזון שלו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכאשר מטפלים בעוני ובאי-ביטחון תזונתי, לרוב יש גישה של עיוורון לאומי ועיוורון מגדרי: לא מבדילים בין אחד לאחד, אנחנו נותנים לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה בדיוק העיוורון – זה בדיוק העיוורון כי הם לא רואים שיש יותר עוני והוא עמוק יותר אצל הערבים מאשר אצל היהודים, והם לא רואים שהעוני יותר עמוק אצל נשים, במיוחד אימהות יחידניות, אז לא מחליטים החלטות ולא בונים תוכניות לענות על הפערים הקיימים האלה ולעזור לקבוצות הכי מוחלשות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לבנות תוכניות שמודעות לשוני בין הקבוצות, בין האוכלוסיות השונות.

עאידה תומא סלימאן: זה קצת קשה, כבוד השר, כאשר אין ייצוג טוב למומחים ערבים, לנציגים ערבים, במוקדי קבלת ההחלטות, גם במועצה וגם בהרבה מקומות אחרים שבהם אפשר שהם יביעו את הקול ואת הצרכים של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שממשלות ישראל צריכות, הממשלה צריכה לדאוג לשינוי מדיניות כלכלית שיבטיח מתן הכנסה יותר גבוהה לציבור שנכנס למעגל העוני, אם זה בהעלאת משכורות ואם זה בפתיחת אופציות והזדמנויות לתעסוקה מכבדת ומכובדת.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אי-אפשר להסתמך רק על צדקה, כלומר, לפזר פה ושם קצת צדקה לעניים.

עאידה תומא סלימאן: צריך לתת להם הזדמנות לצאת מהמעגל.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, בבקשה.

גבי לסקי: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת אפרת רייטן, יו"ר ועדת העבודה והרווחה, על ציון היום הזה.

גבי לסקי: אנחנו מציינות ומציינים היום בכנסת את יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון התזונתי, אבל עבור רבים, רבים מדי, זה לא ציון יום אחד אלא הם חיים יום-יום את העוני ואת האי-ביטחון התזונתי.

גבי לסקי: לפי דוח העוני האלטרנטיבי לשנת 2021 של ארגון לתת – תקשיבו טוב – כמעט רבע מהמשפחות בישראל בסכנה להידרדר לעוני ומעל חמישית מהמשפחות בישראל חיות באי-ביטחון תזונתי, ובתוכן יותר מ-770,000 ילדים.

גבי לסקי: אלה נתונים הזויים.

גבי לסקי: בתור אחת המדינות המתקדמות בעולם, שאוהבת לקרוא לעצמה סטרטאפ ניישן, מדינה שהוקמה על האתוס של הסולידריות - - -

מאיר כהן: - - -

גבי לסקי: אז הייתם צריכים לתאם את היום.

גבי לסקי: זה הדוח שיש לנו כרגע, מה אני אגיד לך?

מאיר כהן: אני לא מתאם, אנחנו לא מתאמים, אנחנו הולכים – יש דוח שהוא של הביטוח הלאומי, שהוא לא על 540 משפחות.

מאיר כהן: הוא דוח שנותן בדיוק כמו מה שמבקשים מה-OECD.

מאיר כהן: אז נמתין.

מאיר כהן: לא – בוודאי שיש משפחות.

מאיר כהן: צריך פשוט להמתין לדוח ושהממשלה והכנסת יתייחסו לזה.

גבי לסקי: תודה, כבוד השר.

גבי לסקי: אנחנו נמתין לדוח, ואני אשמח גם להתייחס אליו בהתאם.

גבי לסקי: אני יודעת שנעשית עבודה רצינית, אני יודעת שכבוד השר - - -

מאיר כהן: לא, לא, אני ביקשתי גם מאפרת, כשהדוח הזה יגיע, אני נערך - - - כשהדוח הזה יגיע, באמת ועדת הרווחה צריכה – היא עושה עבודה מצוינת - -

גבי לסקי: מאה אחוז.

מאיר כהן: - - שיהיה דיון סביב הדוח.

גבי לסקי: מאה אחוז.

גבי לסקי: ואני גם - - -

מאיר כהן: גם שם יהיו הרבה דברים שנצטרך - - -

גבי לסקי: נכון.

גבי לסקי: ואני גם חייבת לומר - -

מאיר כהן: אבל זה הדוח.

גבי לסקי: - - שאני מודה לשר באופן אישי, וליו"ר ועדת הבריאות ויו"ר השדולה לביטחון תזונתי, על עצם החזרת הפרויקט של ביטחון תזונתי לתוך בסיס התקציב – משהו שלא היה – וסכומים גדולים, וזה פרויקט חשוב מאין כמוהו.

גבי לסקי: אבל על מה אני רוצה לדבר כרגע?

גבי לסקי: אני רוצה לדבר ולומר שהעוני משנה את פניו.

גבי לסקי: אנחנו לא יכולים לדבר היום על העוני שהתרגלנו אליו, על העוני שמצטלם ואנחנו יכולים לראות אותו ולזהות אותו.

גבי לסקי: על פי הדוח האלטרנטיבי, כבוד השר – ואני מצטערת, כי אלה הנתונים שיש לי כרגע – מאז מגפת הקורונה עלה מספר המשפחות או משקי הבית שממש מידרדרים אל העוני.

גבי לסקי: אם קודם מעמד הביניים, כ-14% מהמשפחות היו בסכנת עוני, היום זה כבר מעל 23%.

גבי לסקי: וכשאנחנו מדברים על זה שמעמד הביניים מצטמק, אנחנו חייבים להיות מודאגים, ולא רק בגלל הבעיות החברתיות והתזונתיות והבריאותיות; כאשר מעמד הביניים מצטמק, קטן, גם חוזקה של הדמוקרטיה מצטמק, מאחר שיש קשר אינהרנטי בין דמוקרטיה חזקה לבין מעמד ביניים איתן.

גבי לסקי: לא יכול להיות שאנשים עובדים, מתפרנסים, בעלי מקצועות, פתאום אם האוטו שלהם מתקלקל או פתאום הם צריכים איזה ניתוח – אין להם כסף לשלם עבור זה; חיים מיום ליום; פתאום צריכים להקטין את ההוצאות שלהם בדברים חיוניים כמו בריאות, כמו חינוך, כמו מזון.

גבי לסקי: הדברים האלה לא אמורים להתרחש במדינת ישראל.

גבי לסקי: ישראל נמצאת היום, או מככבת, באחד המקומות הגבוהים ב-OECD בפערים בין עניים לעשירים.

גבי לסקי: כשקמה המדינה, כבוד היושב-ראש, הפערים בין עניים לעשירים היו מאוד מאוד מצומצמים.

גבי לסקי: לא היו פערים כל כך גדולים.

גבי לסקי: היום הפערים הם אסטרונומיים, דומים לאלה במדינות שיש בהם שחיתות שלטונית, שיש בהן קשרי הון-שלטון, מדינות קפיטליסטיות קשות, וישראל ממש דוהרת להיות ממש בראש הרשימה של אותן מדינות.

גבי לסקי: ואני חייבת לומר שהיד הנעלמה של אדם סמית היא לא גזרת גורל, זאת פרדיגמה שניתנת לשינוי, ואנחנו חייבים וחייבות לשנות את השיטה הכלכלית.

גבי לסקי: אנחנו חייבים, במקום לדבר על להיות במדינה של קפיטליזם חזירי, חייבים לחזור למדינת רווחה, למדינה של כלכלת חמלה.

גבי לסקי: אנחנו חייבים לדבר על כלכלה אחרת – כלכלה מעגלית, כלכלה קהילתית.

גבי לסקי: כלכלה אחרת.

גבי לסקי: על פי האמנות הבין-לאומיות אנחנו אמורים כמדינה להעניק לכל התושבים והתושבות תנאים לקיום בכבוד.

גבי לסקי: עכשיו, לא כמו שנאמר פעם – קיום מינימלי בכבוד, כי מה זה קיום מינימלי בכבוד?

גבי לסקי: זה בקושי קורת גג וקוטג'.

גבי לסקי: אנחנו חייבים לאפשר לכול, במיוחד לילדים, חייבים לאפשר להם את האפשרות להתפתח, לבחור את העתיד שלהם, לתת להם את כל ההזדמנויות כדי שהם יגדלו ויהיו מועילים גם לעצמם וגם לחברה של כולנו.

גבי לסקי: אנחנו חייבים להאמין, לדבר, שעולם אחר הוא אפשרי – עולם שבו בני האדם הם בני אדם אחד לשני ואחת לשנייה; עולם שבו אנחנו מביאים בחשבון את הצרכים הסביבתיים והחברתיים של כולנו, לא עולם של הון-שלטון שפוגע בחברה ובין היתר מייצר את האי-ביטחון התזונתי.

גבי לסקי: כי בישראל יש מזון – יש מזון שנזרק לפח.

גבי לסקי: במקום שזה יגיע לידיים של הילדים, שזה יגיע לידיים של אלה שידם אינה משגת, זה מגיע לפח.

גבי לסקי: לפני כמה ימים – וזה לסיכום – התקשורת דיווחה על חסר בית שנפטר מהיפותרמיה בגלל תנאי מזג האוויר, כי הוא חי בחוץ.

גבי לסקי: אנחנו גם דווחנו על כך שאישה מבוגרת שחיה בגפה נפטרה מהיפותרמיה בביתה.

גבי לסקי: מדינת ישראל איננה יכולה להרשות לעצמה מצב שבו אנשים מתים בגלל חוסר, לא חומרי ולא של קורת גג.

גבי לסקי: הגיע הזמן, עם כל המשאבים שיש לנו, לא רק לתקצב תוכניות אלא לשנות את המודל הכלכלי ולחזור להיות חברה של כלכלת חמלה ושל כלכלה שמאפשרת מדינת רווחה.

גבי לסקי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, השרים הנכבדים שנמצאים כאן, אנחנו היום מציינים את יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי.

משה אבוטבול: זה דבר שאולי אם חשבנו פעם שאפשר למחוק את היום הזה מלוח השנה – והלוואי שנגיע ליום הזה – אז התשובה היא עדיין, עדיין, אדוני היושב-ראש, יש עוד הרבה הרבה מה לתקן, וזה יכול להיות חלום מתוק.

משה אבוטבול: אבל בינתיים צריכים, איך שאומרים, להגשים כמה משאלות של אנשים.

משה אבוטבול: אז אני קודם כול רוצה מצד אחד להודות לשר הפנים הקודם, יושב-ראש תנועת ש"ס, הרב אריה דרעי, שבקדנציה הקודמת לקח את זה ממש בצורה חזקה על עצמו, את הנושא של חלוקת השוברים – מיזם שהוא עשה מטעם המשרד שלו.

משה אבוטבול: זה דבר שבאמת עזר לרבבות על גבי רבבות של אנשים, ועד היום, איך שאומרים, כשפוגשים אותי, לא מפסיקים לשבח, מצד אחד.

משה אבוטבול: זה עזר לכולם – לערבים, יהודים, חרדים, חילונים; לכל אחד זה נתן, הכול לפי קריטריונים, ביושרה.

משה אבוטבול: יצאה הנשמה עד שאישרו לו את זה בכל הדרגים המשפטיים, אבל מרגע שאישרו את הנושא הזה, פשוט, לראות את הברק בעיניים של אותם אנשים שמקבלים – חלק קיבלו 5,000, 6,000, 7,000 שקל – זה נתן באמת עזרה מסיבית לאותן המשפחות, אלה שמתמודדות עם חסכים תזונתיים.

משה אבוטבול: זה מצב שמגיעים לראות מקררים ריקים.

משה אבוטבול: זה פשוט בושה אחת גדולה.

משה אבוטבול: אם פעם זו הייתה סיסמה של אחד מארגוני החסד, חסדי נעמי: "אימא, הבטחת לנו עוף לשבת" – זה לא רחוק מהמציאות בהרבה בתים.

משה אבוטבול: יש הרבה בתים שאולי המנה החמה הזאת של עוף או בשר או כל דבר כזה היא מנת חלקם רק ביום כזה שזה יום שבת.

משה אבוטבול: אסור לנו לשכוח את החלש.

משה אבוטבול: אנחנו חייבים להילחם בעוני ואנחנו חייבים לדעת שיש הרבה אנשים עם מקררים ריקים.

משה אבוטבול: וזו ההזדמנות להגיד לממשלה הזאת: ממשלה יקרה, תתאמצו בתחום הזה.

משה אבוטבול: תיתנו.

משה אבוטבול: נמצא איתנו פה ידידי ורעי שר הרווחה, ואני יודע כמה ליבו של מאיר כהן, שהיה גם ראש עיר – לא להפריע לשר רגע, לא להפריע לו – מכובד והוא יודע מה זה פריפריה, הוא יודע מה זה אנשים עם מצוקות.

משה אבוטבול: הוא גדל איתם, הוא גדל עם הנושא הזה.

משה אבוטבול: הוא יודע בדיוק שכשאנחנו מדברים על ציון יום המאבק בעוני – הוא יודע גם שהאמת נמצאת וקיימת.

משה אבוטבול: לכן אני באמת, בעזרת השם, מצפה שהוא ימשיך הלאה את המאבק הזה.

משה אבוטבול: זה לא מאבק יומי, זה מאבק שצריך לדחוף לספר התקציב ולהילחם, וכל פעם – כי לצערנו, אתה יודע, כספים הולכים לכל מיני דברים אחרים וזולגים לצערנו לדברים אחרים.

משה אבוטבול: אתה גם רואה את זה, כולנו רואים את זה, אנחנו לא עיוורים.

משה אבוטבול: יש כסף לכל מיני דברים – בואו לא נתחיל פה את הפירוטים שעשינו בספר התקציב: להאכלת חתולים וכל הדברים האלה.

משה אבוטבול: בואו לא ניכנס לנישות האלה.

משה אבוטבול: כבר ייללתי על זה מספיק.

משה אבוטבול: ואתה מחייך – אהבת את החתולה.

משה אבוטבול: אין לי בעיה, סבבה.

משה אבוטבול: אתה יודע - - -

מאיר כהן: זה חשוב - - -

משה אבוטבול: מאיר, אני אגיד לך משהו, ותקשיב לטוב מה שאני אומר לך.

מאיר כהן: היית ראש עיר, ואתה יודע - - -

משה אבוטבול: אנחנו כראשי ערים יודעים את זה, יודעים מה בדיוק קורה אצל אנשים.

משה אבוטבול: אם כדי להגדיל את התקציב לאותן משפחות צריך לא שאביא חתולה אלא שאתחפש לחתולה ואשב ליד ראש הממשלה בנט, אעשה זאת.

משה אבוטבול: אין לי בעיה, גם לא בפורים – רק שייתנו אוכל למשפחות.

משה אבוטבול: כך שאתה מבין – צריכים לדעת.

משה אבוטבול: בהזדמנות זו, בנשימה הזאת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לכל הארגונים.

משה אבוטבול: יש עשרות ארגוני חסד שמחלקים, והייתי בכמה מהם בביקורים, כמו לקט ישראל, לתת וכמו כל מיני ארגונים, וגם ארגונים תורניים, כמו חסדי נעמי, יד אליעזר ועוד עשרות ארגונים.

משה אבוטבול: אני לא רוצה פה לפרט את כולם, אבל הם ממש נותנים ושופכים כסף למשפחות האלה.

משה אבוטבול: אני חושב שהם עושים את תפקידה של הממשלה, לצערנו, כי מי שצריך לעשות את זה זה אנחנו, רק מה?

משה אבוטבול: הם מביאים תרומות ומגייסים.

משה אבוטבול: בואו קודם כול נגיד להם תודה ביום הגדול הזה על זה שהם עוזרים לי, לך ולכל אחד למגר את העוני.

משה אבוטבול: הדבר האחרון, ובזה אני רוצה לסיים – שימו לב, המינוח שלנו, אצלנו, הוא משפחות ברוכות ילדים, לא כמו שאומרים: משפחות מרובות ילדים.

משה אבוטבול: אצלנו: משפחות ברוכות ילדים, ויש בזה אמירה.

משה אבוטבול: נכנס לפה גם ידידי מיכאל היקר.

משה אבוטבול: ומי כן בא?

משה אבוטבול: מיכאל.

מאיר כהן: הוא ממשפחה ברוכת ילדים.

משה אבוטבול: ממשפחה ברוכת ילדים.

משה אבוטבול: כך שאצלנו - - -

מיכאל ביטון: מזל שהסכימו ללדת את האחרון, כי אז נולדתי.

מיכאל ביטון: אם הם היו מתכננים - - - לא הייתי בא לעולם.

משה אבוטבול: ברוך השם.

משה אבוטבול: מיכאל היקר, אתה היית שר, ואני רוצה להגיד לך משפט אחד: גם אני בא ממשפחה ברוכת ילדים, אבל אשתי, בלי עין הרע, היא ממשפחה של 17 אחים ואחיות.

מיכאל ביטון: בלי עין הרע.

משה אבוטבול: כך שאני יודע מה זה כיף שכל אחד במשפחה – אנחנו לא מתביישים בזה, אנחנו גאים במשפחות ברוכות ילדים.

משה אבוטבול: אני רוצה רק להגיד עוד משפט ובזה לסיים; זה משהו קטן, על חשבון הבית.

משה אבוטבול: בפרשת השבוע, ידידי, כתוב על שפרה ופועה, שזה מרים ויוכבד: "ותחייןָ את הילדים".

משה אבוטבול: פרעה רצה לגזור כליה על עם ישראל בפרשת השבוע ורצח את התינוקות.

משה אבוטבול: הוא הכניס אותם ליאור, הרג אותם, כיסח אותם – ככה הוא עשה את זה.

משה אבוטבול: לעומת זאת, הן לא הסכימו לדרכים של פרעה, להפלות, להרוג את הילדים, חס ושלום.

משה אבוטבול: מה הן עשו?

משה אבוטבול: כתוב: "ותחייןָ את הילדים".

משה אבוטבול: הן היו נותנות חבילות – ובהשאלה לימינו, עם טיטולים ומטרנה – לכל הילדים האלה כדי שהם ימשיכו לחיות.

משה אבוטבול: כי תפיסת העולם שלנו, חברים יקרים – אני אומר את זה, אפילו שלחלק זה לא נשמע, אבל אני אומר את זה כי אני אדם דתי ואמוני – אצלנו הפלה זה רצח.

משה אבוטבול: נקודה.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי כל תינוק אצלנו זה נשמה.

משה אבוטבול: בהזדמנות הזו אני קצת סונט בשרת התחבורה, שלא נמצאת פה, שהוציאה איזה טיקטוק כזה, לא יודע מה, עם חרטות כאלה.

משה אבוטבול: היא כתבה שם שיש ועדות של הפלות שמכניסים אליהן רב.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: באמת, למה לחרטט אותנו?

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, אין שום רב בוועדות האלה.

משה אבוטבול: אלו ועדות מקצועיות.

מיקי לוי: תודה.

משה אבוטבול: אני מסיים.

משה אבוטבול: זו ועדה מקצועית, וחבל שהיא סתם שיקרה לעיני הטיקטוק הזה, כי כל עם ישראל יודע שהשרה כתבה דברי שקר.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, בבקשה.

מיכאל ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הוכרז יום העוני בכנסת, ביוזמתה של חברת הכנסת אפרת רייטן.

מיכאל ביטון: אני מצדיע לך, אפרת רייטן, שהבאת את הנושא לסדר-היום ודחפת את הוועדות לדון בנושא הזה.

מיכאל ביטון: אבל אני גם עצוב עלייך, עלינו ועל יושבי הבית הזה, שהעוני – אין לו רייטינג.

מיכאל ביטון: העוני לא מביא את החבר'ה לדיונים, העוני לא אטרקטיבי, העוני משאיר את הח"כים בבית.

מיכאל ביטון: עשינו דיון בבוקר על תיקוני חקיקה בדואר.

מיכאל ביטון: לא רפורמה, לא הפרטה גדולה, רק עוד כמה תיקונים.

מיכאל ביטון: באו קרוב ל-20 ח"כים; צעקות, התלהבות.

מיכאל ביטון: שלוש שעות דיון – התקדמנו סעיף אחד.

מיכאל ביטון: עשיתי דיון לבקשתך על עושק של עניים, על איך מרמים מאות אלפי עניים – מציעים להם חבילה לשיפור דירוג האשראי, כי אנחנו, הממשלה, קבענו דירוג אשראי, ולבן האדם העני פתאום אין דירוג אשראי, כי אין לו נכסים ואין לו חסכונות.

מאיר כהן: מתי זה היה?

מיכאל ביטון: היום עשינו דיון איך עושקים אותם וראינו מאות מקרים שהמועצה לצרכנות תופסת את הרמאים ומחזירה את הכסף, ואני הייתי לבד, ומי באה לבקר אותי?

מיכאל ביטון: אפרת רייטן.

מיכאל ביטון: מזל שהיא באה.

מאיר כהן: - - -

מיכאל ביטון: מי?

מיכאל ביטון: אה.

מאיר כהן: - - -

מיכאל ביטון: הייתי לבד.

אפרת רייטן: הוא היה לבד.

אפרת רייטן: מצד אחד של השולחן אנשי מקצוע וזהו.

מיכאל ביטון: לפני שבוע אמרתי – כדי להסביר את הכאב שלי על היחס לעניים – שני מיליון האזרחים מתוך תשעה מיליון, שזה שווה 25 מנדטים, עניים.

מיכאל ביטון: אני לא מדבר על מעמד הביניים שקרוב לעוני כי הקו הזה זז גם במניפולציות, בסטטיסטיקה.

מיכאל ביטון: הרי בקורונה כולם ירדו בהכנסה.

מיכאל ביטון: אם קו העוני היה 2,500 שקל והיית מעליו, פתאום עכשיו ההכנסה שלך יורדת ואתה נחשב עשיר, כי אתה קצת מעל הקו הזה.

מיכאל ביטון: זה המצב שלנו.

מיכאל ביטון: אמרתי בוועדה שאולי צריך שהממשלות ייפלו על מצב העניים, ואז אמרו לי: מה, אתה מפיל את הממשלה?

מיכאל ביטון: היושב-ראש, אני רוצה שהממשלה הזאת תעבוד טוב, וגם לא אכפת לי שהיא תהיה ארבע שנים, אבל כשהיא נופלת, שהיא תיפול על עניים.

מיכאל ביטון: לא נפלה ממשלה על העניים בישראל נפלה על מטוסי F-15 בשבת, נפלה על התנתקות, נפלה על אוסלו, נפלה פה, נפלה על דת ומדינה, נפלה על הפגנות, על אבנים.

מיכאל ביטון: איך לא נפלה ממשלה על העניים?

מיכאל ביטון: שכחנו מאיפה אנחנו באנו?

מיכאל ביטון: שכחנו את חזון נביאי ישראל?

מיכאל ביטון: שכחנו מה הרצל אמר על המדינה?

מיכאל ביטון: שכחנו מה בן-גוריון כתב?

מיכאל ביטון: שכחנו את הנביאים אומרים לנו: "הלוא פרֹס לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית, וכי תראה ערֹם וכִסיתו ומבשרך לא תתעלם.

מיכאל ביטון: " פרֹס לרעב לחמך.

מיכאל ביטון: זה יום העוני וביטחון תזונתי.

מיכאל ביטון: האם אנחנו, הדור הזה, זכינו להכניס אלינו הביתה אדם רעב ולהאכיל אותו?

מיכאל ביטון: אני בבעיה, כי אני רואה את מאיר, ואני מכיר את הבית שהוא בא ממנו, אז הוא כן, הוא זכה.

מיכאל ביטון: אבל האם אנחנו, כל אזרח כאן, הכנסנו עני לביתו והכנו לו ארוחה?

מיכאל ביטון: היה לנו האומץ, הכנות, הפתיחות, האחריות האישית, לראות אדם עני ולהכניס אותו?

מיכאל ביטון: אימא שלי, מסעודה ביטון, הייתה אישה ענייה לפי הפרמטרים של קו העוני: תשעה ילדים, הכנסה סטנדרטית לנפש חציונית, ככה עושים את החישוב.

מיכאל ביטון: לא, הכנסה חציונית לנפש סטנדרטית – ככה מתחת לקו העוני.

מיכאל ביטון: אז מסעודה, בהכנסה החציונית לנפש סטנדרטית, היא מתחת לסטנדרטית.

מאיר כהן: - - -

מיכאל ביטון: והיא גרה בבית של עמידר, אבל בכל שנה היא הכניסה קטוע רגליים לשבת שלמה, והייתה שולחת אותי איתו לבתי הכנסת, והרבנים היו עושים לו מי שבירך, וכל אזרח אומר מה הוא ייתן, מתפלל, ובמוצאי שבת הוא אוסף את הצדקה.

מיכאל ביטון: ולא הכרנו את האיש הזה.

מיכאל ביטון: ולא היה לה כלום.

מיכאל ביטון: מה היה במקרר של מסעודה?

מיכאל ביטון: היה בו שפע?

מיכאל ביטון: היו בו הגזמות?

מיכאל ביטון: היו בו חטיפים?

מיכאל ביטון: היו בו כל מיני יוגורטים?

מיכאל ביטון: לא היה.

מיכאל ביטון: מה היה לה?

מיכאל ביטון: לב גדול ונפש יהודית ולראות אדם קטוע רגליים ולפרוס לרעב לחמך.

מיכאל ביטון: זה השיעור שהיא לימדה אותי.

מיכאל ביטון: פעם הגיע אליי נרקומן.

מיכאל ביטון: מאיר, הבעיה בנרקומנים של ירוחם ודימונה היא שאנחנו יודעים מי אבא ואימא שלהם.

מיכאל ביטון: זה לא נרקומן הומלס.

מיכאל ביטון: אנחנו מתביישים שאנחנו רואים אותם; אנחנו אומרים: איך הקדוש ברוך הוא הביא אותנו, שאנחנו ראשי הערים והם נרקומנים, והם גדלו איתנו בשכונה?

מיכאל ביטון: בגלל שאנחנו מכירים אותם, הם לא זרים לנו.

מיכאל ביטון: והוא חי, הנרקומן, הוא יציב, הוא 30 שנה מגייס כסף.

מיכאל ביטון: זה לא נרקומן שמתכוון למות.

מיכאל ביטון: אז לפעמים אתה לא פוגש אותו – הוא בא אליך הביתה.

מיקי לוי: תודה.

מיכאל ביטון: מה תודה?

מיכאל ביטון: אני רק התחלתי.

מיכאל ביטון: כבוד היושב-ראש, אני האחרון, לא?

מיקי לוי: יש לי עוד חוק ויש לי את השר.

עאידה תומא סלימאן: - - -

מיכאל ביטון: מה, עאידה?

עאידה תומא סלימאן: - - - לך תדע מה הוא עשה איתו.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, הדברים שלך מאוד נוגעים ללב, אבל יש לי את השר ויש לי עוד חוק.

מיכאל ביטון: היושב-ראש, אני מבקש נסיבות מקילות.

מיכאל ביטון: שני טיעונים להארכת זמן: אחד - -

קריאה: - - -

מיקי לוי: קיבלת שתי דקות.

מיכאל ביטון: - - אחד זה שאני כמעט לא מופיע במליאה; אני ספון בוועדה, אתה יודע.

מיקי לוי: הוועדה שלך מתקתקת.

מיכאל ביטון: אני עובד שם, אז עד שאני בא למליאה, אתה צריך לתת לי להגיב.

משה אבוטבול: מיכאל, אתה לא צריך שום סיבה.

משה אבוטבול: תגיד: אני בקואליציה - - -

מיכאל ביטון: עכשיו אני אגיד לך, פעם הייתה קהילה והיה טיפול קהילתי ברעבים, אבל אנחנו נהיינו מדינה, ומי התחיל לטפל ברעבים?

מיכאל ביטון: דווקא העמותות, והן עושות עבודה טובה: חלק – חבילות, חלק – כרטיסי מזון, חלק – קואופרטיב מזון.

מיכאל ביטון: כולם, שיבואו על הברכה, אבל זאת לא משימה לעמותות, זאת משימה למדינה.

מיכאל ביטון: הבשורה היא שאפשר לטפל ברעב הזה ב-200 מיליון שקל, ואני מסתכל על מאיר ואני יודע שהוא עסק בזה, והביטחון התזונתי אצלו – ולתת לרשויות ולמחלקות רווחה כך שכל אדם שאין לו מה לאכול ימלאו לו את המקרר, ויביאו את הרשימות.

מיכאל ביטון: עשינו את זה בביטחון תזונתי במיזם, בשיתוף המגזר השלישי ובשיתוף המדינה.

מיכאל ביטון: הרווחה תאכיל את העניים, היא מכירה כל בית.

מיכאל ביטון: שיהיו שם 100, 200 מיליון וזה סוגר את הפינה; שלא תהיה לנו החרפה הזאת שבמדינת ישראל העשירה לאדם אין אוכל במקרר ולאימא אין מה לתת לתינוק שלה.

מיכאל ביטון: אנחנו בכסף קטן עושים את זה.

מיכאל ביטון: אנחנו לא מתביישים – אנחנו זורקים מזון של אולמות, מזון של מלונות, מזון של תעשייה שפג תוקף, קרוב לפג תוקף, זורקים במקום לתת לעניים.

מיכאל ביטון: אני אומר לכם שמהבית הזה צריכה לצאת קריאה שלא יהיה אדם בישראל שרעב למזון, ושהמשימה של ביטחון תזונתי היא לא של העמותות.

מיכאל ביטון: הן יעזרו לנו, הן יעתרו, הן ייזמו, הן יהיו חדשניות, אבל הממשלה צריכה לשים על זה את ה-100, 200 מיליון.

מיכאל ביטון: וכל ראש רשות צריך לפתוח אצלו שולחן לביטחון תזונתי ולשאול את העובדים הסוציאליים והקהילתיים: יש מישהו רעב אצלנו בבית?

מיכאל ביטון: יש מישהו ברחוב שאין לו מה לאכול?

מיכאל ביטון: זה כסף קטן לחסד, לצדק ולצדקה הכי גדולה שכל יהודי מחויב בה: פרוס לרעב לחמך.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, גברתי השרה, חברת הכנסת רייטן, תודה רבה לך.

מאיר כהן: היה יום יוצא מן הכלל, ועשית היסטוריה.

מאיר כהן: אמרתי לך, עשית היסטוריה.

מאיר כהן: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני באתי לוועדה, אני פה כבר עשר שנים, ותמיד היה מתח גדול ביום העוני, ושר האוצר ושר הרווחה לא ישבו האחד עם השני, שמא האחד יגיד לשני דברים בוטים.

מאיר כהן: תמיד שרי הרווחה יגידו לשר האוצר: לא, זה לא מספיק.

מאיר כהן: וכשהעמותות הביאו את הדוחות שלהן, לא הגענו.

מאיר כהן: והינה, היום ישבנו כולנו אצל אפרת – עמותות, אני, שר האוצר, שרים אחרים שהגיעו מאוחר יותר – וזה היה באמת דיון מעמיק שאתה חש בו שדברים זזים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, לפני שמונה שנים מוניתי לראשונה לתפקיד שר הרווחה.

מאיר כהן: הייתי הפוליטיקאי היחיד שביקש את המשרד החשוב הזה.

מאיר כהן: באו ושאלו: מי רוצה להיות שר הרווחה?

מאיר כהן: לפני הבחירות הגענו אני ובוז'י הרצוג, זהו, וישבנו והסברנו למה אנחנו רוצים להיות שרי רווחה.

מאיר כהן: זאת הייתה ממשלה שלא מילאה את ימיה, וכיהנתי בתפקיד שנה ושמונה חודשים.

מאיר כהן: במהלך כהונתי הצלחתי להוביל כמה פרויקטים חשובים – אני אומר בענווה גדולה – ואולי הפרויקט החשוב שבהם הוא "נושמים לרווחה", ואני אספר על הפרויקט הזה בהמשך.

מאיר כהן: אבל דבר אחד חשוב כן עשיתי: אני מייד עצרתי עשרות תהליכי הפרטה.

מאיר כהן: למשל המעונות הממשלתיים, דאגתי ואני עדיין דואג שלא יפריטו אותם, חס ושלום.

מאיר כהן: כל מה שנגמר לו מכרז ויכולתי להחזיר למשרד – החזרתי, מתוך מה שאמרת, חבר הכנסת ביטון: לקחת אחריות, כי הרגשתי שככל שאנחנו מפריטים את זרועות הרווחה, אנחנו עושים עוול לאנשים שאנחנו צריכים לקחת עליהם אחריות.

מאיר כהן: אחריות, חברות וחברי הכנסת, היא מילת המפתח; היא האמירה המרכזית שצריכה לצאת ממשרדי הממשלה.

מאיר כהן: צריך לומר את זה בקול רם ובקול ברור: ממשלה צריכה לקחת אחריות מלאה על שלל המחויבויות שלה ועל שלל השירותים שהיא נותנת לאזרחים.

מאיר כהן: כשר הרווחה אני אומר את זה בקולי שלי ברור: אנחנו כאן כדי לקחת אחריות.

מאיר כהן: אנחנו נחבק את העמותות.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטון, יפה אמרת: נחבק את העמותות, הם השותפים הכי טובים שלנו בשטח, אבל האחריות חייבת להיות שלנו, אני אומר את זה.

מאיר כהן: הם הנשמה היתרה, הם אלה שיכולים להיות נגישים, להגיע לכל פינה, להכיר את האוכלוסיות, להגיע לתוך היישובים הבדואיים בדרום ולהגיע לכל מקום, אבל האחריות היא האחריות שלנו.

מאיר כהן: הדבר הראשון שהיה חשוב לעשות, ואני היום מודה לאלוהים - - -

מיכאל ביטון: - - -

מאיר כהן: בוודאי, בוודאי.

מיכאל ביטון: - - - זה זרוע הביצוע - - -

מאיר כהן: ביטון, אתה אמרת את מה שאמרתי לראשי הרשויות, ולא דיברנו: להקים בתוך היישובים שלהם את המועצה הזאת, מועצת העוני.

מאיר כהן: ולא דיברנו, אבל אנחנו חושבים בראשים של ראשי ערים, אנחנו שנינו עסקנו בזה.

מאיר כהן: הקמתי את הוועדה לצמצום העוני שבראשה עמד חברי אלי אלאלוף, ייבדל לחיים ארוכים.

מאיר כהן: בטרם הקמתי את הוועדה נסעתי למשרדי ה-OECD בפריז כדי להבין כיצד מתמודדות מדינות המערב עם הסכנה החברתית הגדולה ביותר, העוני.

מאיר כהן: חשיבותה של הוועדה הזאת לצמצום העוני הייתה עצומה, והיא מהדהדת עד היום.

מאיר כהן: אני חייב לומר שבמהלך עבודת הוועדה היו גורמים שניסו להגיד לי: אל תעשה את זה.

מאיר כהן: חברת הכנסת רייטן, אמרו לי: אל תעשה את זה, כי כשאתה עושה את זה, כל שנה ימדדו אותך.

מאיר כהן: אמרתי: זה בדיוק מה שצריך לעשות – שכל שנה ימדדו מה נעשה, מה לא נעשה.

מאיר כהן: כשהגשנו את דוח העוני, הסתבר לכולם שעד אז ממשלות ישראל, לצערי, התייחסו לזה כאל איזה משהו שולי.

מאיר כהן: אתה צודק באמירה שלך שלא נמצאים כאן חברי כנסת, אבל אני לא רוצה לשפוט, אני רוצה רק להגיד שבממשלה הדבר הזה נשמע, ונשמע בכל הכוח.

מאיר כהן: הנחתי את הדוח על שולחן הממשלה, וזה היה הישג חשוב מבחינת החברה הישראלית, שיש דוח שהוא מדיד.

מאיר כהן: ואמרתי אז ואני אומר היום: העוני הוא איום חברתי גדול מאוד, ויש דרך להתמודד איתו.

מאיר כהן: שמונה שנים חלפו מאז, ועדיין אנחנו מתמודדים עם שאלת העוני.

מאיר כהן: במדינת ישראל חיים עניים יותר מברוב מדינות ה-OECD.

מאיר כהן: עדיין יש אנשים שנמצאים מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: אני צריך לציין את מה שאני אמרתי: אני מכבד את העמותות ובוודאי ובוודאי מכבד את לתת ואת הדוח שלהם, אבל בסופו של דבר, אנחנו חייבים תמיד להתייחס לדוחות שהם דוחות – שהפרמטרים הם פרמטרים של ה-OECD, כי אנחנו נמצאים בתוך המשפחה הזאת ומנהלים את חיינו, כמעט בכל תחום, על פי הדוחות האלה ושיטת הבדיקה הזאת.

מאיר כהן: משבר הקורונה החמיר את מצב העניים.

מאיר כהן: בכל שבוע, אדוני היושב-ראש, מתווספות מאות משפחות שפונות למחלקות לשירותים חברתיים על רקע של עוני ושל מחסור כלכלי.

מאיר כהן: יש עוד הרבה מאוד סיבות, אבל זה מדהים אותי כל פעם מחדש כשאני שואל ואומרים לי: כן, מגיעים אנשים שהיו שם בין להיות עניים לבין להיות עם ראש מעל קו המים ומבקשים עזרה כלכלית ועזרה חומרית.

מאיר כהן: רק בשנת 2020 חל גידול של 12% במספר התיקים על הרקע הזה במשרד הרווחה.

מאיר כהן: בסך הכול, קרוב ל-20% מהתיקים במחלקות לשירותים חבריים הם על רקע של עוני ומחסור כלכלי.

מאיר כהן: זה לא מעט.

מאיר כהן: זה לא מעט.

מאיר כהן: חברות וחברי הכנסת, חלפו שישה חודשים מאז הוקמה הממשלה הנוכחית, ובכל זאת חשוב לי מאוד לציין שישה חודשים שאני נמצא במשרד הזה ושר האוצר נמצא במשרדו ושרים אחרים וטובים נמצאים במשרדיהם.

מאיר כהן: אנחנו מתכננים תוכניות ומוציאים אותן לפועל, וחשוב מאוד שאני אציג כמה מענים שכבר התחלנו – גם במשרד הרווחה והביטחון החברתי, כמובן במוסד לביטוח לאומי שתחת הנהגתי ובעוד משרדים, כולל המשרד לשוויון חברתי ומשרד הכלכלה ומשרד האוצר.

מאיר כהן: "נושמים לרווחה" – אמרתי, זו תוכנית הדגל של משרד הרווחה.

מאיר כהן: אני מבקש מכם, ממי שזה מעניין אותו, לקרוא על התוכנית הזאת.

מאיר כהן: זו תוכנית שפועלת ב-113 רשויות והיום נותנת מענה פרטני לכ-5,000 משפחות בליווי ארוך טווח של שלוש שנים עם מנטורים.

מאיר כהן: אנחנו מרחיבים עכשיו בעוד 1,500 משפחות.

מאיר כהן: אלה משפחות שאנחנו מאתרים, משפחות שנמצאות עמוק מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: יש למנטורים כסף לכל משפחה, והם עוזרים למשפחה לייצב את עצמה.

מאיר כהן: אם יש בעיות מול הבנקים, המנטורים פותרים; אם יש בעיות בבית הספר.

מאיר כהן: נכנסים לחיי כל משפחה ולאט-לאט בונים מעטפת כזאת שתפקידה העיקרי הוא להוציא אותם ממעגל העוני.

מאיר כהן: ההצלחה חסרת תקדים.

מאיר כהן: זה מראה לנו שכשרוצים – אפשר לעשות את זה.

מאיר כהן: זו תוכנית שאנחנו משקיעים בה 150 מיליון שקלים.

מאיר כהן: זה מסוג הדברים שאני אומר שזו לא הוצאה כספית, זו השקעה, כי אנחנו רואים את המוביליות של אותן משפחות.

מאיר כהן: מרכזי עוצמה – 15,000 אנשים מקבלים שירות ממרכזי העוצמה של משרד הרווחה.

מאיר כהן: הם פועלים ברשויות המקומיות – צדקת, ביטון, הן זרוע הביצוע של מדינת ישראל.

מאיר כהן: אני תמיד אומר שהן קבלן הביצוע.

מאיר כהן: אתה יכול לתכנן, ואם אין לך את האנשים בתוך הרשויות שעושים את זה, אמרת ולא עשית.

מאיר כהן: שילובים בקהילה, תעסוקה, מיצוי זכויות, ניהול כלכלת המשפחה – כל זה בתוך מרכזי העוצמה.

מאיר כהן: בימים האלה, בגלל התקציב, אנחנו מוסיפים עוד 5,000 אנשים שנמצאים עמוק בעוני למרכזים האלה.

מאיר כהן: אלה מרכזים שלא באים – וזו החשיבות.

מאיר כהן: זה לא לבוא לקבל מנת מזון וללכת, אלא זה לבוא, להסתכל אחד לשני בעיניים ולהגיד: אוקיי, מעכשיו אנחנו מלווים אתכם.

מאיר כהן: ראו שזה אפשרי.

מאיר כהן: מדהים עד כמה שברגע שאנשים שזקוקים לזה מגיעים לרשות, מגיעים לעובדת הסוציאלית שנמצאת שם ומחכה להם, ברגע שמסתכלים ואומרים: אוקיי, אנחנו כאן לעזור לכם – יש איזה חיבור שהוא מדהים.

מאיר כהן: זה בדיוק הסיפור של – את הזכרת אותו, אפרת, וביטון הזכיר אותו – לפרוס לרעב את לחמך.

מאיר כהן: זה לא תמיד לתת לו לחם, זה לרוב להסתכל לו בעיניים ולהגיד: אוקיי, אנחנו יכולים שנינו לצאת לאיזה מהלך שבסופו מצבנו, ומצבך בוודאי, ישתפר.

מאיר כהן: יש המון סיוע חומרי גמיש, סיוע הניתן למקבלי השירות, למשפחות, ליחידנים, לאזרחים ותיקים, במטרה להבטיח קיום בכבוד, לקדם את התפקוד שלהם.

מאיר כהן: במסגרת הסיוע החומרי ניתן לממן חבילות מזון, תווי קנייה לרשתות שיווק, ריהוט, ביגוד, מוצרי חשמל בסיסיים, תרופות וטיפולים רפואיים.

מאיר כהן: ושוב, משרד הרווחה מוביל את זה בתוך הרשויות, כמובן, כמובן בשיתוף פעולה עם העמותות, אבל תמיד תמיד אנחנו נהיה האחראים, תמיד תמיד אנחנו נהיה אלה שמביאים את התקציב, שאומרים לעמותות: אנחנו מכבדים אתכן, אבל חלקנו כמדינה הוא אחריות וחלקנו ללכת לאוצר המדינה ולהגיד: חברים, עמותות – הן לא יהיו יחידות בקו החזית.

מאיר כהן: אנחנו חייבים להתייצב לידן ולעיתים לפניהן, כשהן הנשמה היתרה.

מאיר כהן: סיוע חומרי בצרכים מיוחדים ככל שניתן לכל משפחה; פיתוח מודעות לטיפול בעוני בקרב עובדים סוציאליים.

מאיר כהן: רק בשנת 2013, במקביל לכתיבת דוח העוני, אני טיילתי בין ראשי בתי הספר לעבודה סוציאלית וביקשתי: חבריא, כשאתם מכשירים את העובד הסוציאלי, שתהיה מודעות לשאלת העוני.

מאיר כהן: זה נמצא בכל בית ספר, בכל הסילבוסים של למידה של עבודה סוציאלית.

מאיר כהן: זה דבר כל כך חשוב, לפתח ולקדם את ההכשרות של העובדים.

מאיר כהן: אני אקצר קצת, כי חשוב לי מאוד הביטחון התזונתי, רציתי להגיע אליו.

מאיר כהן: משרד הרווחה והביטחון החברתי פעל ביחד עם שאר חברי הכנסת – וכאן המקום להגיד תודה גדולה לשר האוצר ולאפרת ולסילמן, לאנשים שלא נמצאים כאן, כי בשנה האחרונה, לפני שאני נכנסתי, היו 40 מיליון, והיום זו תוספת משמעותית ל-106 מיליון.

מאיר כהן: כל הכסף הזה, למרות השמועות, יהיה בבסיס התקציב.

מאיר כהן: אני לא רוצה ששר או שרה שיבואו אחריי יצטרכו ללכת לפשוט יד.

מאיר כהן: זה דבר שחייב להיות בבסיס התקציב, ולבוא לעמותות ולהגיד: חברים, הינה הכסף, הינה הכסף, בואו תעזרו לנו בנגישות, לשים את זה במקום הנכון, אבל אנחנו שמים את הכסף.

מאיר כהן: הגדלנו את המיזם הזה, ושוב, זה לא מיזם של חלוקת ארגזי מזון.

מאיר כהן: נפסיק עם הלחכות בתור לקבל ארגז.

מאיר כהן: יש כרטיסים נטענים, מכובדים, מכבדים; מגיעים, טוענים את הכרטיס, עומדים איתי ואיתך בסופר, קונים את מה שצריך.

מאיר כהן: לא חייבים לשים תווית על אנשים שהגיעו למצוקה כלכלית.

מאיר כהן: אפשר לעזור להם בשלבים האלה עד שאנחנו, בעזרת השם, מצליחים לחלץ אותם מהמקום הזה.

מאיר כהן: בביטחון התזונתי, אפרת, אנחנו משלשים את מספר המשפחות.

מאיר כהן: משלשים את מספר המשפחות.

מאיר כהן: 32,000 משפחות יהיו בתוך המיזם הזה – בשקט, בלי הרבה רעש.

מאיר כהן: ואמרתי: בשום פנים ואופן לא להלבין את פניהם של אף אחד מהאנשים הנזקקים.

מאיר כהן: היום הקמתי מחדש, בשעה טובה, ומיניתי את פרופ' רוני סטריאר ליושב-ראש המועצה לביטחון תזונתי.

מאיר כהן: זו מועצה מאוד חשובה, ואחרי ארבע שנים שהיא לא פעלה, אנחנו הקמנו אותה.

מאיר כהן: המפגש הבא יהיה אצלך, אפרת, בוועדה שלך, עם המועצה, כי צריך לחדד.

מאיר כהן: הוועדה תורכב על פי הנהלים, על פי התקשי"ר, כמו שצריך.

מאיר כהן: אני רק ביקשתי לשים דגש שהפעם יהיו יותר אנשי עמותות בתוך הוועדה.

מאיר כהן: אני חושב שצריך לכבד אותם ושהאנשים האלה שעוסקים בזה יום-יום ישבו, כי הוועדה לא מטפלת רק בשאלות הכלכליות, אלא ודאי וּודאי בשאלות התזונתיות, הערך התזונתי – איך עושים, מה הדרך שעושים, מה האתיקה.

מאיר כהן: יש אתיקה בחלוקת מזון, יש אתיקה, יש קוד אתי לעמותות, וחייבים לכבד את הדבר הזה.

מאיר כהן: תמיכות בניצולי שואה – אנחנו גם משלמים לעמותות שעושות את זה וגם דואגים לסבסד ניצולי שואה שבאים לתוך מועדונים נהדרים – מועדוני מופת כאלה ואחרים – 70 מיליון ש"ח.

מאיר כהן: היום שאלו אותי כשיצאתי מהוועדה: ומה אתם עושים עם ניצולי השואה?

מאיר כהן: אז אמרתי: חבריא, צריך להגיד, חוץ – איך נקרא לזה?

מיקי לוי: רנטה.

מאיר כהן: חוץ מהרנטות – לא, לא הרנטות.

מיקי לוי: תקציב?

מאיר כהן: הקצבאות החודשיות, שגם הן עלו בצורה משמעותית – חוץ מזה יש מערך שלם של תמיכה כדי שהחבר'ה האלה לא יידרדרו מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: לצערי, למרות כל מה שאנחנו עושים, חלק מהם – עדיין אנחנו צריכים לאתר אותם בתוך הערים, במצבים קשים מאוד.

מיקי לוי: 2013, לפיד – מיליארד שקל ביום אחד.

מאיר כהן: כן, הייתי שם.

מאיר כהן: סיוע לאוכלוסיות של אזרחים ותיקים – הגדלת הקצבה ל-70% משכר המינימום.

מאיר כהן: זה יבוא לידי ביטוי מייד בדוח הבא.

מאיר כהן: ואמרו לי: 500 שקלים, 600 שקלים.

מאיר כהן: אמרתי: זה משמעותי.

מאיר כהן: יש אנשים שתוספת של 500, 600 שקלים בחודש זה משמעותי לחייהם.

מאיר כהן: עשרות אלפי קשישים עולים מעל לקו העוני.

מאיר כהן: זאת השקעה של 1.3 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אז אנחנו שומעים קיתונות של: מה עשיתם?

מאיר כהן: אז חשוב להגיד גם את הדברים האלה, והדברים האלה התחילו לפני שישה חודשים, עם הממשלה הזאת.

מאיר כהן: לא צריך להגיד שלא עשינו כלום, ההפך הוא הנכון.

מאיר כהן: בחצי שנה האחרונה נעשו דברים, ואני אומר את זה לא בגלל ההקשר הפוליטי.

מאיר כהן: ממש לא.

מאיר כהן: אבל היות שהייתי שם ואני מכיר את זה – זאת הפעם הראשונה שיש תוספות משמעותיות.

מאיר כהן: התוספת של 900 מיליון שקלים לילדים נכים, להם ולמשפחות שלהם, התוספת הזאת שלקח לי בדיוק שתי דקות לסכם עם שר האוצר, ואז הם מגיעים אלייך לוועדה ויושבים על הפרטים הקטנים – 900 מיליון שקלים כדי שילדים ומשפחות של נכים לא יידרדרו מתחת לקו העוני.

מאיר כהן: אלה דברים שאנחנו צריכים לשים על השולחן, והממשלה הזאת עושה את זה, ועושה את זה בכבוד גדול מאוד.

מאיר כהן: אז זהו.

מאיר כהן: יש עוד המון דברים, אבל מה שמלכד את אלה שבאו לכאן – את המעט שבאו: משה ותומא וגבי ויושבת-ראש הוועדה ומיכאל ביטון והשרה לשוויון חברתי - - -

אפרת רייטן: כולם צופים בנו בטלוויזיה.

אפרת רייטן: אל תדאג.

מאיר כהן: יכול להיות.

מאיר כהן: יכול להיות שהכנסת ריקה, אבל אתם ממלאים אותה.

מאיר כהן: אתם פשוט ממלאים אותה – הדברים שלך, הדברים של ביטון כאן, הדברים של תומא, הדברים של גבי, של משה.

מאיר כהן: אז יכול להיות שהיום לא באו, אבל אתם מספיק – בתפיסה החברתית שלכם, בכבוד הזה שאתם רוחשים לשאלות החברתיות ובמאבק היום-יומי שלכם, ולא משנה מאיזו מפלגה אתם, אתם מוסיפים המון כבוד למקום הזה.

מאיר כהן: ושוליו ממלאים את ההיכל – אתה מכיר את הדבר הזה?

מאיר כהן: קטן, אבל זה ממלא את ההיכל.

מאיר כהן: אז היו בריאים ומאושרים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: חשוב לי להגיד את זה, כשר הרווחה של מדינת ישראל: העזרה שלכם בתוך הכנסת היא משמעותית מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה, אפרת.

מאיר כהן: תודה רבה לכל אחד מכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה, תודה רבה.

מיקי לוי: ציון היום המיוחד, יום המאבק בעוני ובאי-ביטחון תזונתי, ביוזמת חברת הכנסת רייטן, שר הרווחה מאיר כהן, שרגיש ומטפל בנושא.

מיקי לוי: תודה לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיונים, גם בוועדות עצמן.

מיקי לוי: נקווה כי יום זה בהחלט יישא תוצאות.

מיקי לוי: זה תחילתו של תהליך, וכולנו מתפללים ומקווים.

מיקי לוי: [מס' מ/1483; דברי הכנסת, חוב' י"א, ישיבה 85; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מיקי לוי: סעיף מס' 3 – הצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה) (תיקון), התשפ"ב–2021, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה חברת הכנסת רייטן.

מיקי לוי: בבקשה.

ועדת העבודה והרווחה): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ועדת העבודה והרווחה): חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה) (תיקון), תשפ"ב–2021, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ועדת העבודה והרווחה): הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית שמטרתה להאריך את תקופת הוראת השעה שנקבעה בחוק גיל הפרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה), התשע"ח–2017, שאותו יזמו חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ' ושולי מועלם רפאלי.

ועדת העבודה והרווחה): חוק גיל פרישה קובע בסעיף 4 כי הגיל שבו ניתן לחייב עובד לפרוש מעבודתו בשל גילו הוא גיל 67 לגבר ולאישה.

ועדת העבודה והרווחה): בחוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) נקבע כי מעסיק לא יחייב עובד שהוא הורה שילדו נפטר ושהגיע לגיל 67 לפרוש מעבודתו בשל גילו עד הגיעו לגיל 71.

ועדת העבודה והרווחה): חוק זה חל רק על עובד שעבד במקום עבודתו שבע שנים לפחות בתכוף לפני הגיעו לגיל 67 ואשר מעוניין להמשיך בעבודתו לאחר גיל זה.

ועדת העבודה והרווחה): הוראה זו נועדה להקל על הורה שאיבד את ילדו ועולמו חרב עליו, כך שיוכל להמשיך בעבודתו ולהיאחז בשגרה במקום לשקוע בצער וביגון הקשה במהלך היום.

ועדת העבודה והרווחה): חוק גיל הפרישה (הורה שילדו נפטר) נקבע כהוראת שעה לתקופה של ארבע שנים, ובהתאם לאמור בהוראת השעה, נערך מחקר שבחן את השלכותיו של החוק המוצע.

ועדת העבודה והרווחה): בהצעת החוק המובאת לפניכם מוצע להאריך את תוקפו של החוק בשנתיים נוספות.

ועדת העבודה והרווחה): עוד מוצע לקבוע כי השרה לשוויון חברתי תגיש לוועדת העבודה והרווחה את המלצותיה לעניין הארכת תוקפו של החוק או – ומומלץ – להפיכתו להוראה קבועה בתוך כשנה.

ועדת העבודה והרווחה): בנוסף, הצעת החוק מטילה על המשרד לשוויון חברתי את חובת פרסום המידע על הוראות החוק הן למעסיקים והן לעובדים, וזאת מתוך הבנה, שעלתה בבירור גם מן הסקר שערך המשרד לשוויון חברתי, שהמודעות להוראות החוק בקרב המעסיקים והעובדים אינה גבוהה, דבר שמשפיע, כמובן, באופן ישיר על מיצויה של הזכות הקבועה בה.

ועדת העבודה והרווחה): הוועדה תקבל דיווח על יישומה של חובת פרסום המידע כאמור.

ועדת העבודה והרווחה): להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני קוראת לכם לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

קריאה: - - -

ועדת העבודה והרווחה): רק דיבור, כן.

ועדת העבודה והרווחה): תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בקשת דיבור של השרה מירב כהן, בבקשה, וגם של חבר הכנסת סמוטריץ', אבל הוא לא נמצא.

מיקי לוי: בבקשה.

מירב כהן: שלום, כבוד היושב-ראש ומזכירת הכנסת.

מירב כהן: תודה ליושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה, שהיא שותפה יקרה וחשובה בכל המהלכים החברתיים שאנחנו מובילים.

מירב כהן: זו הצעת חוק מאוד חשובה בעיניי, ומטרתה לתת אפשרות להורים שאיבדו את הילד שלהם להמשיך ולעבוד עוד ארבע שנים מעבר לגיל הפרישה, מעבר לגיל 67.

מירב כהן: זו הצעה שאני מאוד מאוד מברכת עליה, אבל חשוב לי באותה נשימה לומר שעל פי תפיסת עולמי אנחנו צריכים לבטל כליל את גיל 67, שזה גיל שבו ניתן לפטר אדם בישראל מפאת גילו, ללא קשר לתפקודו במקום העבודה.

מירב כהן: אני רואה בזה אפליה על רקע גילי.

מירב כהן: אני חושבת שתמיד, לא משנה באיזה גיל, צריך לשפוט אדם על פי מעשיו ולא על פי גילו.

מירב כהן: באידיאל, בעיניי, נכון לבטל את המוסד הזה באופן גורף ולא רק כשמדובר בהורים שחוו כזה אובדן.

מירב כהן: אני מברכת על החוק הזה ואני מקווה שהוא יהיה סנונית במהלך גדול יותר.

מירב כהן: אני אשתף אתכם בממצאים שעלו מהסקר שהמשרד לשוויון חברתי ביצע כדי להביא את החקיקה הזו לכנסת.

מירב כהן: אז בסקר רואים ש-70% מההורים שנשאלו – הורים שאיבדו את הילד או את הילדה שלהם – 70% ביקשו להישאר במקום עבודתם; 75% מתוכם אמרו כי זה מעניק להם משמעות בחיים; 66% אמרו שזה נותן להם סיבה לצאת מהבית; 56% אמרו שזה עוזר להם לא לחשוב כל כך הרבה על האובדן; 54% אמרו שזה מסיבות כלכליות – נתון שחשוב לשים לב אליו.

מירב כהן: אנחנו גם בדקנו נסקרים שהם מאשכולות סוציו-אקונומי 1 עד 5.

מירב כהן: היינו מצפים שבקרב האשכולות האלה השיקול הכלכלי יהיה דומיננטי יותר מבקבוצה הכללית, וראינו ששם זה בעצם עומד על פחות מהקבוצה הכללית.

מירב כהן: זאת אומרת, מה שאני רוצה לומר זה שמעבר לשיקול הכלכלי זה באמת מקום של משמעות.

מירב כהן: אני חושבת שבאופן גורף אנחנו צריכים לעשות הכול על מנת לתת למבוגרים שלנו את החופש לבחור מתי הם רוצים להפסיק לעבוד.

מירב כהן: זה אינטרס של מדינת ישראל שאנשים יבחרו להישאר בעשייה כמה שיותר זמן, כדי שנדחה בעיות כמו בדידות, עוני, ירידה תפקודית.

מירב כהן: אז אני מברכת על זה שאתם תצביעו בעד החוק הזה, ואני מקווה שבקרוב תהיה לנו הזכות להרחיב את המהלך לעוד אוכלוסיות.

מיקי לוי: חברי הכנסת, מכיוון שיש תקלה במחשב האלקטרוני, אנחנו נעשה הצבעה ידנית, ומזכירת הכנסת תספור עם השמות.

מיקי לוי: אז אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השנייה.

מיקי לוי: מי בעד? בבקשה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1 – 6

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: אז ככה: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חבר הכנסת פינדרוס, חברת הכנסת לסקי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, חברת הכנסת אפרת רייטן וכמובן אני – שישה בעד, אין מתנגדים.

מיקי לוי: החוק התקבל בקריאה השנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

מיקי לוי: בבקשה להרים את היד.

מיקי לוי: בעד החוק – 6

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: שישה מצביעים בעד, אין נגד.

מיקי לוי: הצעת חוק גיל פרישה (הורה שילדו נפטר) (הוראת שעה) (תיקון), התשפ"ב–2021 עברה בקריאה השלישית, והחוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להצביע ככה תמיד?

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 10), התשפ"ב–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018) (תיקון מס' 6), התשפ"ב–2021, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תם סדר-היום.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ח בשבט התשפ"ב, 22 בדצמבר 2021, בשעה 11:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.