ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 77, 2021-11-23 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ט בכסלו התשפ"ב, 23 בנובמבר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: נאומים בני דקה.

מיקי לוי: כל המעוניין – נא להצביע, בבקשה.

מיקי לוי: עד שהרשימה תופק, מי הצביע, בבקשה?

מיכאל מלכיאלי: אני.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת מלכיאלי, תהיה ראשון הדוברים.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, היום כנסת ישראל מציינת את יום שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלויות.

מיכאל מלכיאלי: יום חשוב מאוד.

מיכאל מלכיאלי: ראינו את פעילות ועדות הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות על נס את פעילותה של עמותת שמעיה, שפועלת בכשמונה ערים ברחבי הארץ.

מיכאל מלכיאלי: עמותת שמעיה, שהמפקד שלה הוא הרב שמעון לוי, מסייעת לכבדי שמיעה בכל הגילים.

מיכאל מלכיאלי: מעל 12,000 אנשים נעזרים בעמותה הזאת כמעט מדי יום.

מיכאל מלכיאלי: אני עצמי השתתפתי בעצרות ובכנסים שלהם, ואתה רואה משפחות שלמות של כבדי השמיעה – איך הן רואות במקום הזה כבית שלהן.

מיכאל מלכיאלי: בעמותת שמעיה פועלים מעונות שיקומיים ברחבי הארץ, מועדוניות קידום והעשרה, מרכז תעסוקה ומכוני שמיעה מהמתקדמים בארץ ומכונים להתפתחות הילד.

מיכאל מלכיאלי: ראוי לציין לשבח את הרב שמעון לוי ואת מכון שמעיה, שפועלים יום-יום למען אותם אנשים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: יישר כוח.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו רוצים לקרוא סיפור קצר, בן דקה, על אבי האסירים, שנקרא רבי אריה לוין, כדי לדעת בדיוק איך אנחנו משתפים ואוהבים – – –

קטי קטרין שטרית: הרב של צפון תל אביב זה הנכד שלו.

משה אבוטבול: יש גם בבית שמש בית ספר על שמו – בית ספר לוין.

משה אבוטבול: אז אני רוצה לקרוא סיפור לעילוי נשמתו של הצדיק, שייתן לנו הרבה דברים, על איך מסתכלים על השני גם אם יש מרחק בגובה.

משה אבוטבול: מי מאיתנו לא שמע על הצדיק הירושלמי רבי אריה לוין, זכר צדיק וקדוש לברכה, הנקרא אבי האסירים, החולים ואפילו המצורעים.

משה אבוטבול: הרב היה מבקר אותם במסירות נפש עוד בזמן המנדט הבריטי, ובחיוכו האופייני היה מחיה נפשות, מרעיף חום, אהבה ותמיכה, ונהפך לידיד נפשם של כולם, עד שהכול הכירו בו ממש כאבא.

משה אבוטבול: מסופר שפעם שם לב הצדיק שאחד ממכריו מתבייש ומתחמק מלומר לו שלום.

משה אבוטבול: רבי אריה התפלא ושאל אותו: מדוע?

משה אבוטבול: האדם הזה ענה שהוא מסתובב בלי כיפה ושהוא מתבייש שהרב יראה אותו ככה.

משה אבוטבול: מייד ענה לו רבי אריה בחיוך ובנחת: אל תדאג, בני; אני נמוך קומה, אני לא רואה אם יש לך כיפה על הראש – אני רואה רק עד הלב.

משה אבוטבול: כאלה צדיקים היו לנו בעם ישראל, שהבינו וידעו לליבם הזך והנקי של כל יהודי באשר הוא, כי יהלום יקר ונוצץ טמון בקרבו.

משה אבוטבול: מי ייתן שנזכה ללכת בדרכיהם ולכבד ולהוקיר את כולם.

משה אבוטבול: ובשורות טובות, האור המחבר.

משה אבוטבול: אני אומר את זה דווקא לכולנו, אחרי הכול; למרות קואליציה–אופוזיציה, אנחנו רואים את כולם – ובאמת את כולם – עד הלב.

משה אבוטבול: להרבה אנשים פה יש לב טוב, אבל תעמיקו קצת לראות גם את המעשים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: שרה, יהונתן, ברוכים הבאים.

מיקי לוי: חברת הכנסת ברק, בבקשה.

קרן ברק: – – –

מיקי לוי: רוצה אחר כך?

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: חברת הכנסת תלם, בבקשה.

לימור מגן תלם: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום זה אנו מציינים בכנסת את יום המאבק באלימות כלפי נשים.

לימור מגן תלם: עם כמה שהיינו רוצים לחשוב שהגענו לשוויון בין המינים, אסור לנו להתעלם מהעובדה הפשוטה שנשים עדיין חיות בפחד.

לימור מגן תלם: מדי שבוע אנו עדים למקרי אלימות כלפי נשים.

לימור מגן תלם: הידיעות נבלעות בין הכותרות.

לימור מגן תלם: הנשים הופכות לעוד מספר בסטטיסטיקה.

לימור מגן תלם: לצערנו, זה נהיה ברור שמערכת אכיפת החוק אינה מעניקה הגנה מספקת לנשים שנפגעו.

לימור מגן תלם: נשים מגיעות למשטרה להתלונן וזוכות לכתף קרה.

לימור מגן תלם: אבל מעבר לאכיפה, שדורשת עבודה רבה, יש לשים דגש גם על מניעה, על חינוך דור העתיד שלנו.

לימור מגן תלם: בשבוע שעבר שודר בקשת תחקיר שבמהלכו נחשף מטרידן סדרתי שהורשע כמה פעמים, ובכל פעם הוטלו עליו עבודות שירות בלבד, כל זאת מתוך תפיסה שגויה של המערכת שמעשים ברשתות לא יזלגו לחיים האמיתיים.

לימור מגן תלם: הילדים שלנו נחשפים למסרים של שנאה והסתה נגד נשים שצוברים תאוצה ברשתות החברתיות.

לימור מגן תלם: אנחנו חיים בעולם דיגיטלי שבו התסיסה האלימה מתרחשת מתחת לפני השטח ומחוץ לשליטה של מערכת החוק.

לימור מגן תלם: לא נוכל לעצור את האלימות בלי חינוך, בלי אכיפה משמעותית ובלי פיקוח מינימלי על הרשתות החברתיות.

לימור מגן תלם: מאחורי המספרים של הקורבנות יש נשים עם משפחות, ילדים, חלומות ושאיפות.

לימור מגן תלם: ניתן למנוע את הרצח הבא – הכול תלוי בנו.

לימור מגן תלם: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חברת הכנסת תלם.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה להקריא משהו: החיילים הבריטים הם נאצים.

קטי קטרין שטרית: כלל ראשון למרואיין גרמני: לא לגנות רצח של בריטים בידי גרמנים, ואני קורא להחרים את בריטניה.

קטי קטרין שטרית: נניח שאזרח בריטי היה מתבטא בצורה הזאת בזמן מלחמת העולם השנייה – מה לדעתכם הסיכוי שה-BBC היו מעסיקים אותו?

קטי קטרין שטרית: אבל אנחנו – במדינת ישראל ובתקשורת שלנו הכול יכול להיות.

קטי קטרין שטרית: השבוע פורסם שוועדת האתיקה של התאגיד החליטה לדחות את דרישת ארגון אם תרצו וארגונים נוספים לבטל את העסקתו של רמי יונס.

קטי קטרין שטרית: אז להזכירכם, רמי יונס הוא לאומן פלסטיני קיצוני, אזרח ישראלי, שמנצל את הבמה הציבורית שקיבל בשנים האחרונות כדי להסית באופן חמור נגד מדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: ואפילו הוא יעץ לכמה מחברי הכנסת – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

קטי קטרין שטרית: כן, אבל עאידה לא עשתה את זה.

קטי קטרין שטרית: – – במבצע שומר החומות לא לגנות את הפיגועים ואת הלינצ'ים.

קטי קטרין שטרית: זה אדם שקרא לחיילי ישראל "נאצים".

קטי קטרין שטרית: זה האיש שבתאגיד בחרו להעסיק אותו; זה האיש שאתם בוחרים לעמוד מאחוריו.

קטי קטרין שטרית: עם שיפוט מוסרי כל כך מעוות, אין פלא שהרייטינג של התאגיד צונח.

קטי קטרין שטרית: לרשות השידור הציבורית, שמעסיקה את כל מי שקורא להחרים אותה ואת מדינתה הנאצית, אין זכות קיום.

קטי קטרין שטרית: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול בצוהריים השתתפנו בלוויה של אליהו דוד קיי, השם ייקום דמו.

יצחק פינדרוס: היום הלכתי לנחם את המשפחה – זה יום לציון נפגעי פעולות האיבה בכנסת – והזדעזעתי ממה ששמעתי שם; ממה שהמשפחה עברה ב-27 השעות עד הלוויה מרגע הפיגוע.

יצחק פינדרוס: חוסר הליווי – לטעמי, זה בתום לב, אבל זה חוסר מקצועיות.

יצחק פינדרוס: מדינה למודת פיגועים – מגיע עולה חדש לישראל, ושתי דקות אחרי שהוא הגיע לבית החולים, כשהוגדר כאלמוני ואף אחד לא ידע מי המשפחה שלו, מגיע אח, ושתי דקות אחר כך הוא מקבל טלפון ממשטרת ישראל, ומבקשים בטלפון אישור נתיחה.

יצחק פינדרוס: אני כבר לא מדבר על זה שהרוצח הנתעב כבר לא היה בחיים – אז לצורך הדיון המשפטי, הרוצח הנתעב לא צריך נתיחה.

יצחק פינדרוס: אבל כיהודי חרדי, אפילו לא אומרים לו עם מי הוא יכול להתייעץ.

יצחק פינדרוס: מי הרב?

יצחק פינדרוס: מי זה?

יצחק פינדרוס: יש מספיק ארגונים בישראל בשביל הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: לאחר מכן עברו – כולנו ראינו שהלוויה נדחתה משעה לשעה.

יצחק פינדרוס: הודיעו לנו 11:00; הודיעו לנו 12:00 הודיעו לנו 13:15.

יצחק פינדרוס: לא חשבנו – חשבנו שהכול נעשה בתמימות, בעיות ביורוקרטיות.

יצחק פינדרוס: בהתחלה דרשו מהם כסף לקבר ואחר כך ניהלו איתם משא ומתן.

יצחק פינדרוס: כשמדובר במשפחה של עולים, אני חושב שזה דבר שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות מצב כזה.

יצחק פינדרוס: אדם נרצח בפיגוע; משפחה עולה מחוץ לארץ – חלקם אפילו לא דוברי עברית, והם פשוט עומדים מול ביורוקרטיה מטורפת, שאנחנו כישראלים עוד איכשהו מתמודדים עם זה.

יצחק פינדרוס: אני חושב שאנחנו צריכים לתת את הדעת על הדבר הזה, ובטח ביום כזה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, מניסיון, נא לזמן את מנכ"ל הביטוח הלאומי בנושא הזה לוועדת הפנים.

מיקי לוי: תיזום את זה.

מיקי לוי: זה יכול לקרות לנו פעם נוספת – ויש תשובות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כן, שוב אני מדבר על ספורט.

סימון דוידסון: אני לא אפסיק לדבר על ספורט, כי המצב כל כך עגום.

סימון דוידסון: אני יושב יום-יום עם ראשי איגודים וראשי מנהלי מחלקות ספורט, והיום ישבתי שוב גם עם החברה הערבית.

סימון דוידסון: אנחנו מציינים את יום האלימות נגד נשים, ואני אתן לכם מספר: רשומים באיגודים ובאגודות בספורט הישראלי – רק 22% מהספורטאים הם נשים.

סימון דוידסון: בכל המדינה, רק 22% הם נשים.

סימון דוידסון: כן, קרן, זה המספר.

קרן ברק: זה האחוז מהאוכלוסייה פשוט.

סימון דוידסון: אין בנות שעושות ספורט במדינה.

סימון דוידסון: הדימוי העצמי מגיע בעיקר מהמסגרות האלו.

סימון דוידסון: ואתן לכם עוד נתון, שהוא כל כואב לי – ואמרתי לחברת הכנסת תומא סלימאן עכשיו, והיא אומרת לי: למה אתה עצבני?

סימון דוידסון: כי אני כועס.

סימון דוידסון: מה נעשה במדינה הזאת ב-20 השנים האחרונות בנושא מתקני ספורט?

סימון דוידסון: אנחנו יותר גרועים מצ'צ'ניה.

סימון דוידסון: אין לילדים איפה להתאמן; אין לילדים איפה לשחק אחרי הצוהריים; אין מגרשים, אין אולמות, אין בריכות.

סימון דוידסון: המצב כל כך חמור.

סימון דוידסון: בשנות השבעים, אבא של מזכירת הכנסת גב' מלר שיחק במכבי נתניה, והתנאים היו יותר טובים.

סימון דוידסון: עברו 40 שנה, ואנחנו במצב יותר גרוע.

סימון דוידסון: אז אני לא אפסיק לדבר על זה יום-יום ובכל ועדה, עד שנהיה מדינה מתוקנת בנושא של הספורט.

סימון דוידסון: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

מיקי לוי: ואחרונת הדוברים – חברת הכנסת ברק.

קטי קטרין שטרית: כשאתה עולה לדבר אני כבר יודעת כמה תאונות יש במדינה.

קטי קטרין שטרית: נכון, בועז?

קטי קטרין שטרית: כשאתה עולה לדבר אני כבר יודעת כמה תאונות יש במדינה.

קטי קטרין שטרית: יישר כוח.

בועז טופורובסקי: תודה.

משה אבוטבול: אולי שבוע אחד לא תדבר – לא יהיה כלום, בעזרת השם.

בועז טופורובסקי: הלוואי שנגיע לשבוע שאני אגיד – – –

משה אבוטבול: בוא ננסה פעם אחת.

בועז טופורובסקי: הלוואי.

משה אבוטבול: אלה, חברה קדישא – חברה קדישא עשו שביתה חודש, ופתאום לא מתו אנשים.

משה אבוטבול: בוא תנסה.

בועז טופורובסקי: רעיון.

בועז טופורובסקי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, גם השבוע אציין – ולצערי, כמו כל שבוע, גם השבוע יש את תאונות הדרכים הקטלניות שגבו חיי אדם בכבישים.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 17 בנובמבר, נהרג גבר בן 46 בכביש 557, סמוך ליישוב שבי שומרון.

בועז טופורובסקי: באותה תאונה נפצעו עוד שבעה בני אדם.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 18 בנובמבר, נהרגה ילדה בת שבע במעבר חציה ברחוב נהר הירדן בבית שמש.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 19 בנובמבר, נהרג נור חבשי, בן 18, תושב אכסאל, בתאונת דרכים בין רכב פרטי לאוטובוס בכביש 669, סמוך לבית השיטה.

בועז טופורובסקי: בהמשך היום, נהרג גבר בן 37 בכביש 211, סמוך ליישוב כמהין שבנגב.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 20 בנובמבר, נהרג רוכב אופנוע, צעיר בן 22, בכביש 443, סמוך ליישוב מכבים-רעות.

בועז טופורובסקי: אתמול, 22 בנובמבר, נהרג הולך רגל, צעיר בן 22, בכפר זלפה בוואדי עארה.

בועז טופורובסקי: בשבוע החולף נהרגו שישה בני אדם בכבישים.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת טופורובסקי, על הנתונים הקשים.

מיקי לוי: חברת הכנסת ברק?

קרן ברק: מוותרת.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הסתיים סדר-היום – בנושא סעיף 1 בלבד, כמובן.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים << הלסי >>

מיקי לוי: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים, מס' 325, 552, 771, 897, 929, 936, 946, 951, 962, 965 ו-973.

מיקי לוי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני קודם כול פותחת בתודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך באופן אישי ולנשיאות שאישרה את בקשתי לערוך את היום המיוחד הזה, ערב היום הבין-לאומי למאבק באלימות נגד נשים – שכל שנה אנחנו מציינות, גם במדינה וגם ברחבי העולם – בנושא של המשך המאבק, כדי לנסות למגר את תופעת האלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שהשנה, כמו בכל שנה, מרכז המחקר והמידע ערך את המחקרים השנתיים שלו, וגילינו, לא בתדהמה – ידענו את זה, אבל לראות את הסטטיסטיקה מולנו זה תמיד מזעזע – קודם כול, 24 נשים נרצחו במדינה מתחילת השנה, ומתוכן 13 נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: האחרונה שבהן, עאישה עבאדי, רק לפני יומיים, נרצחה בכפר ג'דיידה-מכר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צפינו וידענו גם כן – ואולי לא יכולנו לנקוב במספרים – 50% עלייה במספר הפניות למרכזי הסיוע; גם בתלונות במשטרה יש עלייה מאוד ברורה.

עאידה תומא סלימאן: מגפת האלימות נגד נשים צמחה בצל המגפה היותר-גדולה, הקורונה, שהתקיימה בשנה-שנתיים האחרונות וסבלנו ממנה קשות.

עאידה תומא סלימאן: הנשים הרגישו שהן לכודות בתוך הבית עם אותו גבר אלים שמאיים על החיים שלהן בגלל האיום של הקורונה.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, אני חייבת להגיד שהיום קיימנו יום, שבדרך כלל הוא יום קשה, בוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל זה יום שבו אנחנו מסתכלות על הסטטיסטיקה, אבל אני חייבת להגיד שהאווירה הפעם – לא יכולנו שלא להיות באווירה חגיגית לאחר שהופיעו בדיון אצלי, בוועדה לקידום מעמד האישה, גם שר החוץ חבר הכנסת יאיר לפיד, שר המשפטים גדעון סער ושר הרווחה מאיר כהן – כאשר הוכרז באמת על ההחלטה להצטרף לאמנת איסטנבול, אמנה בין-לאומית שהמועצה האירופאית שמה והפכה למתווה של כל מדינה איך למגר את תופעת האלימות ומה הסטנדרטים שכל מדינה צריכה לעמוד בהם.

עאידה תומא סלימאן: שנים נאבקנו על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני המשכתי, והעליתי את זה ברגע שהפכתי ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ב-2015.

עאידה תומא סלימאן: המשכנו לעבוד על זה, ואני שמחה שהיום אנחנו מכריזים על כך שמדינת ישראל רוצה להצטרף לאמנת איסטנבול ורוצה באמת לעמוד בסטנדרטים הבין-לאומיים למיגור התופעה.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שאנחנו חייבים להמשיך את המאבק הזה ביתר שאת.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להזכיר גם שקיבלנו הבטחה היום בדיון.

עאידה תומא סלימאן: קיבלתי הבטחה לזרז את תהליך חקיקת רבים מהחוקים החשובים שעוזרים לנו במיגור התופעה: גם את חוק האזיקונים, שהגשתי עם עוד חברות כנסת; גם את חוק טיפול בגברים; גם את חוק אלימות כלכלית.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו הולכים לעשות צעדים מאוד חשובים.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להזכיר את ארגוני החברה האזרחית, כבוד היושב-ראש, שהובילו את המאבק הזה שנים רבות, ומובילים חדשנות ומיזמים מאוד מרתקים השנה.

עאידה תומא סלימאן: בדיון השני הם הציגו את זה, והם לוקחים אותנו ומאתגרים אותנו ללכת עוד צעד ועוד צעד במיגור התופעה.

עאידה תומא סלימאן: היום גם ראינו איך העסקים – והעסקים הגדולים ביותר – נרתמים למאבק נגד אלימות.

עאידה תומא סלימאן: ראינו שהרבה גברים לוקחים על עצמם לפתח פרויקטים למיגור התופעה, וראינו שילוב מאוד מעניין בין החברה האזרחית לבין העסקים, ושנעשה שימוש בטכנולוגיה כדי למגר את התופעה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא תיארתי לעצמי בחיים שאדבר על הנושא של מיגור תופעת האלימות בכל כך הרבה תקווה, אבל אני חושבת שזו שעת כושר מאתגרת לכולנו, שנתחיל לפעול כדי להגן על הנשים, כדי לבנות חברה שוויונית ולעקר את האי-שוויון מתוכנו; כי בסופו של דבר, האי-שוויון הוא זה שמוליד את האלימות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי.

מיקי לוי: עד שהיא תעלה – יישר כוח לשלושת חברי הכנסת שקיימו היום את האירוע באודיטוריום.

מיקי לוי: יישר כוח.

מיקי לוי: היה מאוד מוצלח.

מיקי לוי: דיברת על גברים, אז רק היום שר הרווחה פתח בית עבור גברים – פעם ראשונה במדינת ישראל – עבור גברים מכים.

קרן ברק: ממש לא.

מיקי לוי: קיים?

מיקי לוי: אז אני טעיתי.

מיקי לוי: היום נפתח בית נוסף.

קרן ברק: אבל כל הכבוד.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, מה שיש היום זה הוסטל שנקרא מפתחות, שאומר שאותם אסירים – שנה לפני שהם מסיימים, עקב עבירת אלמ"ב של רצח או ניסיון לרצח בתוך המשפחה, הם מגיעים להוסטל מפתחות לקבל טיפול.

מירב בן ארי: מה שהשר מאיר כהן פתח היום זה דירות רווחה – אותן דירות שדיברנו עליהן בוועדה שלי.

מירב בן ארי: אלו דירות של משרד הרווחה; מפתחות זה של הרשות לשיקום האסיר.

מירב בן ארי: זה הוסטל אחר, זה הוסטל טיפולי.

מירב בן ארי: היום הוא פתח דירה, שגברים בגירים אומרים: אני מסכים, והם מצטרפים להליך של טיפול של משרד הרווחה.

מירב בן ארי: לכן צדקת – זה כן חדש; זה שני משרדים שונים, אבל המטרה היא אחת.

מירב בן ארי: וגם קרן צדקה.

מירב בן ארי: בקיצור, כולכם צדקתם.

מירב בן ארי: קודם כול, אני רוצה להודות לך שהגעת היום וכיבדת אותנו בנוכחותך באירוע של השדולה שאנחנו מובילות – חברת הכנסת קרן ברק, חברת הכנסת סילמן.

מירב בן ארי: בעיניי – אמרתי עכשיו לקרן – יש הרבה ימים חשובים.

מירב בן ארי: אני חושבת שהיום הזה של המאבק באלימות, ולצידו יום ההוקרה לנכי צה"ל ולנפגעי פעולות האיבה, הם בעיניי שני ימים דרמטיים.

מירב בן ארי: אני רוצה לדרג אותם בין החשובים ביותר.

מירב בן ארי: קרה ששניהם בנובמבר ושבאמת הייתה לי הזכות להוביל את היום הזה.

מירב בן ארי: זה היה יום קשה ומטלטל.

מירב בן ארי: בוועדה לביטחון פנים, שאני אמונה עליה, ראיתי את הקושי הרב שיש לנו כשאותם אסירים, אותם אסירי אלמ"ב – אלימות בתוך המשפחה – חוזרים הביתה.

מירב בן ארי: לצערי, המדינה היום לא נותנת מספיק פתרונות לאותם אסירים משוחררים, שבחלקם מסוכנים מאוד לציבור, ובעיקר מסוכנים לילדים שלהם ולנשותיהם, ובאמת לא נותנת פתרון אמיתי כדי להרחיק את אותו גבר.

מירב בן ארי: ברור לי שמשהו השתנה, וברור שהמצב לא מה שהיה בעבר, אבל עדיין דרוש תיקון.

מירב בן ארי: בעיניי המגפה הקשה ביותר, עם כל הכבוד לקורונה, זו המגפה של האלימות נגד נשים.

מירב בן ארי: היא מסוכנת, היא קשה, היא נוראית, והפתרונות שיש לה לא מספיקים.

מירב בן ארי: אין חיסונים למגפת האלימות, אין, אבל כן חייבים להיות פתרונות.

מירב בן ארי: זה לא פוגע רק בנשים – זה פוגע בילדים, זה פוגע באימא, באבא, בסבא, בסבתא.

מירב בן ארי: אף אחד לא יוצא – אי-אפשר להתחסן – אף אחד לא יוצא זכאי מהאירוע הזה.

מירב בן ארי: אמרה היום חברת הכנסת ברק, נשים עוברות טרור בתוך הבית, עם אותו בן אדם שהן בחרו להתחתן איתו, לחיות איתו, לבנות איתו משפחה וילדים.

מירב בן ארי: פעם, כשהייתי סטודנטית למשפטים, המרצה שלי לדיני משפחה אמר לנו: תחשבו כמה דק הקו בין אהבה לשנאה.

מירב בן ארי: וזה כל כך נכון במקרה של אלימות; איך האישה שהכי אהבת – כל מה שאתה רוצה עכשיו זה שהיא תמות.

מירב בן ארי: ולעיתים על הדרך גם הילדים, שזה דבר נורא בעיניי.

מירב בן ארי: אני מחויבת – הייתי מחויבת בכנסת הקודמת ואני מחויבת גם בכנסת הזאת, בטח בוועדה – לעשות כל מה שאפשר גם במשטרה, גם בשב"ס – ואני בטוחה גם שהשר יתייחס לזה – כדי באמת לאפשר לנשים ולילדים הגנה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס להצגה שהייתה היום.

מירב בן ארי: החלטנו אני וחברותיי לא להביא עוד פאנלים ועוד הרצאות, מה שיש תמיד, והבאנו את ההצגה "משחקים בחצר האחורית", של תיאטרון בית ליסין.

מירב בן ארי: בעקבות ההצגה התעלפו שתי נשים, ואנחנו ישבנו בכיסא וקיבלנו אגרופים לבטן.

מירב בן ארי: החלטנו להביא את ההצגה לפה.

מירב בן ארי: זו הצגה שמדברת על האונס בשמרת.

מירב בן ארי: זו הצגה קשה מאוד, אבל היה לי חשוב שנראה, ונסתכל בעיניים של התופעה של אלימות נגד נשים, של מקרה האונס הקשה הזה שטלטל את החברה הישראלית אז, ושעד היום הוא בלתי נשכח.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לתיאטרון בית ליסין.

מירב בן ארי: הם באו בהתנדבות מלאה, עם כל הציוד והשחקנים, ונתנו לנו תחושות מאוד קשות, לי ולכל חברותיי.

מירב בן ארי: אני רוצה, בסוף דבריי, לבקש סליחה מכל אותן נשים שנרצחו השנה – 21 נשים.

מירב בן ארי: אני רוצה לבקש סליחה מנשים שבמשך השנים האחרונות לא הספקנו להציל, שבאו והתריעו והיו בדלת שלנו, ואנחנו, לצערי, לא היינו טובים ולא ידענו לתת להן את הכלים להתמודד עם האלימות.

מירב בן ארי: זה התפקיד שלנו, ולא רק של חברות הכנסת; צריך גם לציין שהיו הרבה חברי כנסת היום, גברים, וזה דבר ראוי לציון – ראית אותם בעצמך.

מירב בן ארי: ואני חושבת שכשה

מירב בן ארי: כנסת הזאת – קואליציה, אופוזיציה – מתגייסת ליום כזה חשוב, אנחנו נותנים גב לאותן נשים.

מירב בן ארי: ובסוף, הכי חשוב לי להגיד תודה לארגוני הנשים.

מירב בן ארי: אמרתי להן היום – ועאידה בטח יודעת את זה – שמחר ייגמר יום המאבק, אבל הם ימשיכו להיות פה ולרוץ בין הוועדות, לדבר עם יושבות-הראש, לדבר עם חברי הכנסת.

מירב בן ארי: ארגוני הנשים, מרכזי הסיוע שליוו אותנו ביום המיוחד הזה – באמת להגיד תודה רבה לכל הנשים האמיצות שמגיעות יום אחרי יום לכנסת ומביאות לשולחן של חברי הכנסת הצעות חוק טובות ויוזמות טובות וקוראות לנו להצטרף אליהן, ואנחנו בסך הכול חלק מהמאבק שלהן.

מירב בן ארי: הן המובילות – אנחנו מאחוריהן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת ברק, בבקשה.

מיקי לוי: עד שתתחילי, תודה רבה לרפאל בוסידן – מקווה שאמרתי נכון – שמלווה אותנו היום בתרגום לשפת הסימנים.

מיקי לוי: תודה רבה.

קרן ברק: לפני שאני מתחילה את הנאום, אני רק רוצה לדבר – אתה אמרת "היום", ואני תיקנתי, ואז התברר ששנינו צודקים, שהוסטל מפתחות – שגם על זה אני מקווה שהשר – זה שר הרווחה?

מירב בן ארי: מתחת לשר הרווחה.

קרן ברק: בדיוק.

קרן ברק: גם את זה – שמחתי מאוד.

קרן ברק: חשבתי שהוא פותח עוד כאלה, כי הוסטל מפתחות זה באמת אירוע מאוד חשוב למאבק באלימות נגד נשים, כי אליו גברים באים באמת כחלופת מאסר אחרונה, כי צריך לתת להם גם איזשהו גזר; אז במקום להישאר כלואים, הם מגיעים להוסטלים האלה ועוברים טיפולים מאוד מאוד קשים.

קרן ברק: רוב הגברים מעדיפים להישאר בכלא את הזמן הזה מאשר לעבור – זה טיפול רגשי נפשי מטורף.

קרן ברק: הם מעדיפים להישאר כמו שהם ולא לעבור את העוצמות האלה שהם חווים.

קרן ברק: ויש לו הצלחות של 98%.

קרן ברק: מתי המעט שכן מסכימים לזה, יוצאים אחרי זה והם מלווים ומלווים ומלווים.

קרן ברק: זה כמו sponsorship – חונכים שממשיכים ללוות אותם גם כשהם חוזרים לקהילה.

קרן ברק: לדעתי, זה סטרטאפ ישראלי.

קרן ברק: זה מוצלח מאוד.

קרן ברק: מאז שאני חברת כנסת, אני מבקשת בכל פעם משר רווחה שונה שיפתחו עוד ועוד.

קרן ברק: אני יודעת שאריה ביבי אחראי לזה, והם מאוד רוצים לפתוח.

קרן ברק: יש לזה אחוזי הצלחה – מירב, את השדולה הבאה שלנו אנחנו צריכים לעשות שם, במקום הזה.

קרן ברק: כמה שיותר אנשים יגיעו, והם יבינו את העוצמות של המקום הזה.

קרן ברק: כבוד אדוני יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, היום, יום שלישי, 23 בנובמבר, אנחנו מציינים בין כותלי הכנסת את יום המאבק הבין-לאומי באלימות נגד נשים; יום שמצוין בכל רחבי העולם מדי שנה ב-25 בנובמבר.

קרן ברק: תופעת האלימות נגד נשים בכלל, ובמערכת הזוגית בפרט, פוגעת במיליוני נשים בעולם, ובאלפי נשים מדי שנה.

קרן ברק: למעלה ממיליון נשים וילדים כלואים היום במעגלי האלימות בישראל.

קרן ברק: אותן נשים ונערות, מכל קצות האוכלוסייה, נמצאות במערכות יחסים אלימות עם בני זוג המתעללים בהן פיזית, מילולית, נפשית, כלכלית, מינית.

קרן ברק: יש הרבה סוגי התעללות.

קרן ברק: מקרי הקיצון – שאנחנו שומעים עליהם בחדשות – הם אלה שעולים לכותרות, ובדרך כלל אלה שמסתיימים ברצח.

קרן ברק: רק בשנה האחרונה נרצחו למעלה מ-20 נשים, והן הותירו מאחוריהן מעגל שלם של יקירים, שחייהם לא יחזרו להיות אותו הדבר.

קרן ברק: אבל מול המספר הגדול הזה, של אלה שאצלם זה נגמר ברצח, יש מספר בחזקות של חזקות של חזקות – עשרות אלפי נשים שמסתובבות בינינו, מכל המגזרים, מכל שכבות האוכלוסייה, חלולות מבפנים, כואבות.

קרן ברק: הן נראות לנו בסדר, אבל הן הולכות חיות-מתות בתוכנו.

קרן ברק: אנחנו חושבות וחושבים שהן מנהלות אורח חיים נורמטיבי, אבל בפועל הן עוברות – כמו שאמרתי היום, מירב – טרור יום-יומי בתוך הבית שלהן, הן וילדיהן.

קרן ברק: כל טרור – נפשי, כלכלי, פיזי – כל התעללות כזאת באישה ובילדים, גם אם היא התעללות נפשית וכלכלית, היא לעיתים גרועה יותר מפיזית, וברוב המקרים היא מובילה לפיזית.

קרן ברק: ברוב המקרים, כשיש את המקום הזה שבו הגבר חושב שהאישה היא רכושו, וככזה, מה שקורה בתוך הבית הוא לא עניינו של אף אחד – מה שחלק מהאנשים פה בבניין חושבים – אז זה לא נכון.

קרן ברק: ענייננו במה שקורה בתוך הבית.

קרן ברק: במקום הזה, בגלל שהאישה כל כך מצומצמת ומוקטנת, היא אפילו לא יודעת שהיא יכולה לצאת ושיהיו לה חיים אחרים.

קרן ברק: וכאן אנחנו אמורים להושיט לה את היד ולהוציא אותה משם; לסייע לה לצאת מתוך המקום הזה, להעצים אותה.

קרן ברק: חלק מהחוקים שדיברתי עליהם גם אני הגשתי, וביקשתי שיעברו דין רציפות; באלימות כלכלית, למשל, מקנים בחוק שלא רק שאנחנו נסייע לה, אלא היא גם תוכל לתבוע פיצויים.

קרן ברק: אם באמת הצלחנו לסייע לאותה אישה לצאת וגם חיזקנו אותה, היא תוכל ביום מן הימים לתבוע פיצויים על התקופה הזאת.

קרן ברק: מספיק שיהיו אחד, שניים, שלושה מקרים כאלה – ואני חושבת שזה יהיה מנגנון הרתעה הרבה יותר חשוב; לא בגלל הענישה, אלא בגלל ההרתעה במקרה הזה.

קרן ברק: זה באמת חוצה מגזרים ואוכלוסיות, וזה פשוט קיים בתוכנו.

קרן ברק: אנחנו אמורים לפעול בכל הכלים למיגור התופעה הזאת.

קרן ברק: זה לא מאבק של יחידים, וגם לא מאבק מגזרי של נשים – זה מאבק של כולנו, נשים וגברים וכל סיעות הבית הזה, שרוצים ומבקשים חברה שפויה, שבה נשים מרגישות ביטחון לחיות את חייהן כראות עיניהן, מתוך בחירה חופשית ומתוך סובלנות וחשיבות לערך כבוד האדם.

קרן ברק: אנו, חברי וחברות הכנסת, כאן, בשמכן ובשבילכן, הנשים.

קרן ברק: מיום היבחרי לכנסת פעלתי ללא לאות על מנת לקדם נושא חשוב זה.

קרן ברק: הנחתי חוקים רבים שמטרתם להסביר, לצמצם ולסגור פערים בנושא המאבק באלימות נגד נשים, כמו חוק הפיקוח האלקטרוני, שנקרא חוק האיזוק האלקטרוני, שעבר כאן בקריאה טרומית.

קרן ברק: חוק שמי שהגישו אותו ראשונות היו עאידה תומא סלימאן ועליזה לביא, ואחרי זה אני.

קרן ברק: זה חוק חשוב, שיסייע לנשים ולילדיהן להמשיך לחיות את חייהן ולא להיות מוגלות למקלטים לנשים מוכות, אלא שימשיכו לחיות.

קרן ברק: וכשהן ימשיכו לחיות את חייהן ומשהו יצפצף וינטר את המרחק בינן לבין הגבר האלים, הן ימשיכו – אותו ירחיקו מהמקום, ואת האישה יזיזו גם מאותו מקום, וכך הצלנו חיים.

קרן ברק: אני כבר מסיימת.

קרן ברק: אני יודעת שהזמן נגמר, ואני כבר מסיימת.

קרן ברק: היום בבוקר, בוועדה החשובה לקידום מעמד האישה, של עאידה תומא סלימאן, נתבשרתי על ידי שר המשפטים שהחוק שדיברנו עליו, על אלימות כלכלית – חייבים להחיל עליו דין רציפות.

קרן ברק: אז הוא מתכוון להחיל עליו דין רציפות כבר במושב הזה, וזו בשורה טובה.

קרן ברק: חוק נוסף – ואני כבר מסיימת – הוא חוק לימודי שוויון מגדרי חובה מגיל גן.

קרן ברק: אם אנחנו נחנך את ילדינו וילדותינו לשפה שונה, לשוויון מגדרי, מגיל גן או מכיתה א', הם ילמדו שפה שונה.

קרן ברק: וגם בבתים שבהם רגילים לשפה אחרת, לשפה מחפצנת, לשפה מקטינה, הם יוכלו ללמד את ההורים שלהם את השפה החדשה הזאת, כמו שההורים שלנו לימדו את ההורים שלהם את השפה העברית.

קרן ברק: בכל מקרה, הכנסת הזאת צריכה להיות מאוחדת במאבק למניעת אלימות נגד נשים מכל הסיעות, מכל המגזרים.

קרן ברק: אני מקווה שבשנה הבאה, כשנהיה כאן ביום המיוחד הזה, היום החשוב הזה, בעזרת השם, נוכל להגיד שהשגנו לפחות את היעדים האלה או רבים מהם.

קרן ברק: אנחנו כאן כדי לשים קץ לתופעה הנוראית הזאת.

קרן ברק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלון טל, בבקשה.

אלון טל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, בפרשת השבוע בשבת קראנו כמה סיפורים: הפגישה של יעקב ועשיו, הקרב של יעקב והמלאך, שינוי שמו של יעקב לישראל, לידת יוסף ופטירת יצחק.

אלון טל: אבל לאור נושא הדיון היום והמאבק שלנו באלימות נגד נשים, אני מבקש להתמקד בסיפור אחר מהפרשה – האונס של דינה.

אלון טל: אולי התיעוד הראשון של אלימות נגד נשים.

אלון טל: בבית הכנסת שלי, בית הכנסת הקונסרבטיבי שלהבת המכבים, זכינו לשמוע בשבת דבר תורה מרתק מאחת מחברות הקהילה, דפנה פלג, שהציגה את הפרשנות של פרופ' רוחמה וייס לסוגיה.

אלון טל: אני מבקש לציין את תרומתן הרעיונית לנאום זה.

אלון טל: סיקור המקרא בספר בראשית יחסית רחב: תיעוד התגובה של יעקב; תיעוד המשא ומתן בעקבות האונס; דברי חמור לאנשי עירו; התגובה הזועמת של האחים והמחלוקת בין יעקב ובניו.

אלון טל: חז"ל התייחסו, כמובן, לשאלות הרבות העולות מן האירוע: מי חטף?

אלון טל: מה זאת תגובה מוסרית לתקיפה מינית?

אלון טל: האם תושבי העיר, שנהרגו בחרב שמעון, נושאים באחריות לאונס?

אלון טל: האם עונש קולקטיבי הוא דבר מוסרי?

אלון טל: מה שלא שומעים בכל הסיפור הקשה הזה הוא הקול של דינה.

אלון טל: משום מה, הגברים, שמתייחסים בחומרה לכל הסיפור הנוראי, שכחו להתעניין בשלומה של הקורבן.

אלון טל: בעיניי, מדובר בשתיקה רועמת.

אלון טל: כשהתורה רוצה להבהיר לנו משהו, למשל מי רשאי לעבוד את עבודת הכוהנים או כיצד לבנות משכן במדבר, היא לא חוסכת בפרטים.

אלון טל: בניגוד לכך, התואר "זונה", המוזכר בתנ"ך למעלה מ-100 פעמים, מעורפל ונטול משמעות קונקרטית.

אלון טל: למרות השימוש המקראי הרב בתואר "זונה", אין דרך לדעת במדויק מיהי הזונה המקראית.

אלון טל: לפער בין השימוש התדיר למשמעות המעורפלת יש הסבר פוליטי: זה מאפשר לגברים להלך אימים על הנשים; זה מאפשר להם להשפיל נשים, לפגוע בהן, ואז להאשים אותן ולהוריד אותן למעמד של זונות.

אלון טל: המעמד המסוכן הזה הופך לאיום כפול.

אלון טל: כאשר אישה אינה יודעת אם ובאילו תנאים התואר יחול עליה זה יוצר פחד, שהופך לחרדה – פוביה אישית וקהילתית.

אלון טל: לכאורה, המושג "זונה" מוזכר לראשונה במקרא בפרשת וישלח.

אלון טל: אנו קוראים בבראשית ל"ד על דינה בת לאה ויעקב, נערה שהאחים שלה פחדו שיקראו לה זונה, ולכן רצחו עיר שלמה.

אלון טל: מהסיפור אפשר ללמוד כמה דברים על הגדרת הזונה המקראית.

אלון טל: למרבה הצער, הם רלוונטיים גם בנובמבר 2021:

אלון טל: את לא צריכה לעשות דבר על מנת לזכות בתואר "זונה" – לאורך כל הסיפור דינה לא פועלת, ואפילו לא מדברת; היא לא נשאלת והיא לא עונה; המעשים והכוונות שלה לא רלוונטיים.

אלון טל: לכאורה דינה נאנסה, אבל מבחינת האחים שלה, בעילה של בת השבט בלי אישור מראשי השבט שאחראים לה היא הזניה.

אלון טל: אישה שנאנסת היא כנראה זונה.

אלון טל: דינה בעצם כן עשתה משהו.

אלון טל: הסיפור בבראשית נפתח בתיאור הבא: "ותצא דינה".

אלון טל: למעשה, הסיפור מאשים אותה בהשתלשלות העניינים מכאן ואילך.

אלון טל: לא לחינם התואר "יצאנית" מקביל לתואר "זונה", שכן אישה שיוצאת מביתה בלי אישור והשגחה של הגברים במשפחה – –

מיקי לוי: בבקשה להתכנס.

אלון טל: – – מזמינה את האונס שלה, ולכן היא קורבן.

מיקי לוי: הרבה מעבר כבר.

אלון טל: האשמת הקורבן המקראית דומה לשאלות שנשאלות נשים קורבנות אונס גם בימינו אנו: למה התלבשת כך?

אלון טל: למה הסתובבת לבד בשעה כזאת?

אלון טל: מה חיפשת שם?

אלון טל: ולכן, חבריי חברי הכנסת, פרשת דינה היא סיפורה של נערה שהייתה כלי משחק במלחמת גברים ואיש לא שאל לפיה.

אלון טל: הגיע הזמן שגם אנו נתחיל להקשיב לנשים הקורבנות ולספק להן מרחב בטוח במדינת ישראל של ימינו אנו.

אלון טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי.

משה אבוטבול: חבר הכנסת אלון, עושה רושם שאתה נותן גיבוי לשכם בן חמור.

משה אבוטבול: עושה רושם שאתה נותן גיבוי לשכם בן חמור.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת להתכנס לזמנים, סדר-היום מאוד עמוס.

מיקי לוי: כל אחד עובר בדקה, שתיים, אפילו שלוש, וזו בעיה שמצטרפת האחת לשנייה.

משה אבוטבול: את שומעת, מיכל, הוא מגבה את שכם בן חמור.

נעמה לזימי: כבוד יו"ר הכנסת, אורחות ואורחים יקרים, כנסת נכבדה, עוד יום לציון המאבק באלימות נגד נשים – יום שאמור להיות זיכרון היסטורי רחוק, אך קיים כהווה קשה וממשי.

נעמה לזימי: מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה לפעול בכל זירה, משרד ותחום סמכות ואחריות למיגור אלימות ורצח נשים ולקידום שוויון מגדרי מלא.

נעמה לזימי: שני הערוצים הללו חד הם.

נעמה לזימי: כל עוד לא נעשה את זה כפרויקט לאומי כולל, אפשר עדיין לומר בצער שמדינת ישראל מפקירה את הנשים, הנערות והילדות שלה, אך גם את הגברים, שאפשר וצריך לדרוש ללמד אותם מציאות אחרת.

נעמה לזימי: 21 נשים נרצחו מתחילת שנת 2021, ואלו שמותיהן: ב-4 בינואר, לטרישיה לני פוינטר, זכרה לברכה, בת 53 במותה, מירוחם, נחנקה על ידי בעלה.

נעמה לזימי: השאירה אחריה ארבעה ילדים; ב-5 בפברואר, דיאנה דדבייב, זכרה לברכה, בת 35 במותה, מהיישוב נעלה, נורתה למוות על ירי בעלה השוטר כשארבעת ילדיה נוכחים במקום; אושרת ערוסי, זכרה לברכה, בת 40 במותה, נמצאה ללא רוח חיים בתא מטען של מכונית בוערת.

נעמה לזימי: כוחות המשטרה הוזעקו על ידי בן זוגה של האישה; שולה שרעבי, זכרה לברכה, בת 76 במותה, נדקרה בידי בנה, על פי החשד; פלונית אלמונית, זכרה לברכה, כבת 30, נמצאה ללא רוח חיים בחדר מושכר ביפו.

נעמה לזימי: המשטרה עצרה לחקירה שני גברים ששהו במקום – גבר כבן 70 וגבר בן 30, בן זוגה של האישה; סבטלנה בלקין, זכרה לברכה, בת 52 במותה, מחיפה – על פי החשד נרצחה על ידי בנה ובעלה, שנעצרו ושוחררו בתנאים מגבילים; רונית חביש, זכרה לברכה, מירכא – על פי החשד נרצחה על ידי אחיה במכות אלה; ג'ומאנה קייסי, זכרה לברכה, מאילת, בת 35 במותה.

נעמה לזימי: על פי החשד, נרצחה על ידי אחיה בחניקה באמצעות שרוך, בזמן שבנה בן השנה בחדר הסמוך; פלונית אלמונית, זיכרונה לברכה, בת 69 במותה, מכפר יונה, נרצחה בירייה על ידי בעלה, ששם קץ לחייו; מייסר עותמאן, זכרה לברכה, בת 27 במותה, מחיפה, נרצחה ביריות לעיני חלק מילדיה; רשה מוקלשה, זכרה לברכה, בת 46 במותה, על פי החשד נרצחה על ידי שני בניה, שהטמינו את גופתה באזור הירדן ההררי; רשא הייב, זכרה לברכה, בת 26 במותה, מנוף הגליל, נמצאה ללא רוח חיים לאחר יותר מיממה של חיפושים באזור הירדן ההררי.

נעמה לזימי: שלושת בניה וקרוב משפחה נעצרו בחשד לרצח, ועל פרטי החקירה הוטל צו איסור פרסום; פלונית אלמונית, זכרה לברכה, בת 53 במותה, משדרות, נרצחה בדקירות על ידי בנה; לורן תפאל, זכרה לברכה, בת 28 במותה, נורתה למוות לאחר שספגה איומים מצד בני משפחתו של בעלה; רים אבראהים, זכרה לברכה, בת 28 במותה, מסאג'ור, נמצאה ללא רוח חיים ברכב שעלה באש; רחל אייזנשטדט, זיכרונה לברכה, נמצאה ללא רוח חיים בדירה שבמעלה אדומים.

נעמה לזימי: בעלה נמלט מהמקום, פרץ מחסום משטרתי וירה בעצמו לעיני השוטרים; פלונית אלמונית, זכרה לברכה, בת 18 במותה, נהרגה בנפילה מהקומה השנייה בביתה שבכפר יאסיף.

נעמה לזימי: המשטרה עיכבה את אחיה לחקירה; סומאיה אל-טלאלקה, זכרה לברכה, בת 22 במותה, על פי החשד, נרצחה ביריות על ירי בני משפחתה; ליטל יעל מלניק, זיכרונה לברכה, מאור עקיבא, נמצאה בבוקר כשהיא מבצבצת מקבר רדוד באתר בקריית מוצקין.

נעמה לזימי: החשוד הינו אח בבית חולים פסיכיאטרי שבו הייתה מאושפזת.

נעמה לזימי: בת 18 במותה, זכרה לברכה, רק חודש לפני הרצח שוחרר הרוצח ממאסר בגין אלימות כלפי בת זוגו לשעבר; עאישה עבאדי, זיכרונה לברכה, בת 55, נמצאה ללא רוח חיים בבית בג'דיידה-מכר, והמשטרה חושדת שנרצחה על ידי בעלה, שנמלט ונתפס.

נעמה לזימי: סליחה, סליחה שכשלנו, ואת המחיר על אוזלת היד שילמתן בחייכן.

נעמה לזימי: רצח ואלימות כלפי נשים הם מכת מדינה ובושתה של חברה.

נעמה לזימי: לא מדובר בתופעה חדשה כלל, אלא בתופעה שרק בשנים האחרונות אנחנו מתחילות ומתחילים לתפוס את הממדים שלה ולדבר עליה בכל זירה.

נעמה לזימי: רצח הוא לא סוגיה תרבותית, דתית או אתנית.

נעמה לזימי: לא ניתן להצדיק רצח של אף אישה.

נעמה לזימי: רצח נשים זו סוגיה של יחסי כוחות מעוותים בחברה, של תפיסה מגדרית מעוותת ואי-טיפול מערכתי.

נעמה לזימי: זה טרור מגדרי.

נעמה לזימי: רצח נשים הוא לא גזרת גורל – הוא יכול וצריך להיעלם מחיינו.

נעמה לזימי: הגיע הזמן שנטפל בטרור המגדרי הזה מהשורש שלו, וטיפול השורש עובר דרך חינוך מהגיל הרך לכל ילד וילדה, אך גם דרך הגברים, והגברים האלימים בפרט.

מיקי לוי: נעמה.

נעמה לזימי: שנייה, אני מצטערת, הקראתי את כל השמות של הנרצחות.

נעמה לזימי: זה המקום לכבד אותן השנה.

מיקי לוי: מניסיוני, היה אפשר להגיד את השמות – – – זה מכובד מאוד, תאמיני לי.

נעמה לזימי: אני מבינה.

נעמה לזימי: כבוד יו"ר הכנסת, בסדר גמור, אני אקריא את זה מהר.

מיקי לוי: יש סדר-יום מאוד מאוד עמוס.

נעמה לזימי: בסדר גמור, אני אהיה באמת זריזה.

מיקי לוי: אם כל אחד חורג בשלוש-ארבע דקות, זה סדר גודל של שעתיים.

נעמה לזימי: אני אהיה זריזה.

נעמה לזימי: בסדר.

נעמה לזימי: אני רציתי לכבד אותן כאן, על הבמה הזו.

מיקי לוי: אני שותק, כי אני מבין שהנושא מאוד רגיש.

נעמה לזימי: אני אהיה זריזה.

מיקי לוי: תודה.

נעמה לזימי: בישראל של היום נשים הן שנושאות בכל ההשלכות של האלימות שמופנית כלפיהן.

נעמה לזימי: הן אלו שצריכות לשכנע את המשטרה להתערב, הן אלו שצריכות לברוח למקלטים כדי להתחבא מפני התוקף שלהן, והן אלו שצריכות להתחנן למערכת לפתרונות כאשר האיום על חייהן ממשיך.

נעמה לזימי: הגיע הזמן שהמדינה תטיל את האחריות דווקא על הגבר האלים, על מי שבוחר בדרך של אלימות, ולא על מי שסובלת ממנה.

נעמה לזימי: אומנם בתקציב האחרון הגדילה המדינה משמעותית את התקציב המוקדש להתמודדות עם האלימות נגד נשים, אולם התקציב לשיקום גברים אלימים הוא עדיין נמוך מאוד, והכלים להתמודדות איתם הם חסרי שיניים.

נעמה לזימי: אסור שגבר אלים יצא מהכלא ללא חיוב בטיפול שיקומי.

נעמה לזימי: אסור שגבר אלים עם צו הרחקה יהיה ללא ניטור ומעקב; אסור שמשפחות ייתנו הגנה לגברים שהם פצצה מתקתקת על משפחתם ובנות זוגם; אסור שהמדינה תפטור עצמה מלעשות כל פעולה נדרשת עד למיגור מלא של התופעה.

נעמה לזימי: כל שנה אנו מופתעים מהנתונים המחרידים שמתפרסמים לקראת היום החשוב הזה, כל פעם מחדש.

נעמה לזימי: השיח הציבורי שלנו בנושא של אלימות מגדרית מושתת למרבה הצער על יסודות רעועים ושחוקים, של מערכת שמשתמשת בטרמינולוגיה מיושנת של פרופיל האישה המוכה; מתעלמים ממסוכנותו של העבריין, משקיעים מאמץ בצד הלא-נכון של המשוואה, וההשפעה על מספר הנשים הנרצחות – כאפס מאופס.

נעמה לזימי: כל זה לא כדי לומר שאין דברים שמשתנים לטובה.

נעמה לזימי: היום הכריזו שרי המשפטים והרווחה, וכמובן שר החץ וראש הממשלה החלופי, כי בכוונת ישראל להצטרף סוף-סוף לאמנת איסטנבול, האמנה למניעה ולמאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה.

נעמה לזימי: זו החלטה היסטורית חשובה מאין כמוה, ולממשלה מגיע הרבה כבוד על האומץ לקדם את המהלך הדרמטי הזה.

נעמה לזימי: אכן, הדרך לתיקון האי-צדק המגדרי, האפליה, המיזוגיניה ותרבות האונס, שכולם יחד מזינים את התופעה המחרידה של רצח נשים, היא דרך ארוכה, אבל אנחנו לא מפחדות ממנה.

נעמה לזימי: אנחנו עומדות כאן היום על כתפיהן של ענקיות, שהובילו את המאבק הפמיניסטי לאורך עשרות שנים, נאבקו על הזכות שלנו להצביע, להתפרנס, להיות אדוניות לגורלנו, לגופנו ולעתידנו.

נעמה לזימי: עלינו מוטלת החובה להמשיך את המאבק למען צדק ושוויון ונגד האפליה, הדיכוי והאלימות – להמשיך עד שננצח.

נעמה לזימי: אסיים בשירה של טליה אליאב, "לא להקשיב ללב": "הוא מחכה שהדם יפסיק לזרום / לא התכוון שהזמן יחלוף כל כך מהר / הוא מגלה שאני / אישה – תוף / אפשר להכות // הוא מסתובב על צירו מזה זמן / יש לו מילים בשבילי עד אין סוף / הוא לא אומר / מושך בחוטים / הוא נותן את האות / עכשיו להכות // הוא ילמד אותי איך לאהוב אותו / יש לי ידיים כמו סכינים ולב שובר / הוא מגלה את שדות הסוכר המתוק / שרוף ואחר / בוא נוריד את המסכה / תן לי את הכול / תראה לי בידיים / הפוך כחול לאדום / חזק.

נעמה לזימי: // לא להקשיב ללב.

נעמה לזימי: יהי זכרן מהפכה.

נעמה לזימי: אמן.

נעמה לזימי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הנושא מאוד חשוב, מאוד רגיש, ואני נמנע מלהפריע.

מיקי לוי: אבל אני רוצה להגיד משהו – נראה לי שבשנייה הזאת אני בין ותיקי הבית, מאלה הנוכחים, ויש הרבה יותר ותיקים ממני: ריבוי נתונים בנאום לא משאיר בסוף דבר.

מיקי לוי: תאמיני לי שאם היית מקריאה את השמות עם פתיחה ועם סיום השיר, היינו זוכרים הרבה יותר ממה שרצית להגיד.

נעמה לזימי: לקחתי לעצמי.

נעמה לזימי: אני אזכור זאת.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מאוד מודה.

מיקי לוי: ממש קטונתי, ואני מתנצל.

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, בבקשה.

גבי לסקי: תודה, כבוד היושב-ראש.

גבי לסקי: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אנחנו מציינות ומציינים היום את יום המאבק באלימות נגד נשים.

גבי לסקי: ביום המיוחד והקשה הזה, במקום לדבר על נתונים, כמו שאמר היושב-ראש, אני דווקא רוצה לפנות לאלה שמאזינות לנו, לאלה שצופות בנו וחוששות או נמצאות במצב של סכנה.

גבי לסקי: פורום מיכל סלה, זכרה לברכה, אשר נרצחה על ידי בן זוגה, ביחד עם מומחים ואנשי מקצוע, יצרו חמישה סימנים שמעידים למעשה כתמרורי אזהרה, מזהירים מפני מצב של סכנה במשפחה עבור נשים.

גבי לסקי: אני רוצה מכאן להקריא את הסימנים האלה ולהזכיר לאלה שנמצאות במצב של מצוקה שהן לא לבד ושאפשר להיחלץ מאותם מצבים מסכנים.

גבי לסקי: תמרורי האזהרה הם לפי ראשי התיבות א', ז', ה', ר', ה', באופן הזה: האות א' מסמלת את המילה אובססיביות.

גבי לסקי: השאלות שאת צריכה לשאול את עצמך כדי לדעת אם בן זוגך אובססיבי הן: האם את נמנעת ממפגשים חברתיים שרצית ללכת אליהם כי צפית התנגדות מבן זוגך?

גבי לסקי: האם הוא מחטט לך בנייד או בולש אחרייך?

גבי לסקי: האם מצאת את עצמך מוחקת התבטאויות שלך או תיעוד של שיחות טלפון או אנשי קשר?

גבי לסקי: האם הוא מעיר לך על מבטים ברחוב או על הלבוש שלך?

גבי לסקי: אם אחד מאלה – סימן שבן זוגך אובססיבי כלפייך.

גבי לסקי: האות ז' מסמלת זוגיות דו-פרצופית.

גבי לסקי: האם את מנסה להזכיר לעצמך מה את אוהבת בו?

גבי לסקי: האם הוא נוהג לטעון שאת האשמה הבלעדית גם בדברים שאינם קשורים אלייך?

גבי לסקי: האם הוא מתלונן שאת תמיד מתייחסת אליו רע?

גבי לסקי: הוא אף פעם לא מרוצה ממך?

גבי לסקי: האם הוא משפיל אותך או מתבטא באלימות מילולית?

גבי לסקי: כל אלה יכולים להעיד על זוגיות דו-פרצופית.

גבי לסקי: האות ה', הבאה לאחר מכן, מסמלת הקטנה.

גבי לסקי: כדי לדעת אם יש הקטנה במערכת יחסית, צריך לשאול: האם הוא עיין בטלפון שלך ללא רשותך?

גבי לסקי: האם הוא עוקב אחרי סדר יומך, בעצמו או באמצעות אחרים?

גבי לסקי: מתחקר על עניינייך?

גבי לסקי: האם הוא יותר מדי רוצה לדעת איפה היית ומה עשית?

גבי לסקי: האם הוא מתנגד בחריפות לקשרים שלך עם אנשים, נשים או גברים מסוימים?

גבי לסקי: האות ר' שלאחר מכן מסמלת רגישות קיצונית.

גבי לסקי: כדי לדעת אם יש את זה במערכת היחסים שלך, צריך לשאול: האם הוא ביקש ממך להיות חברותית ולהראות בפומבי שאת במצב רוח טוב גם כשאת לא חשה כך?

גבי לסקי: האם הוא מסכן ומסוכן – פעם מסכן, עדין, רעב לאהבה וזקוק למישהי שתטפל בו, ופעם תוקפן ומפחיד?

גבי לסקי: האם הוא מבקש סליחה, קונה לך מתנות או פרחים ומבטיח שלא יתנהג בצורה פוגענית בפעם הבאה?

גבי לסקי: האות האחרונה, עוד פעם ה', מסמלת את הקדוש המעונה.

גבי לסקי: כדי לדעת אם בן זוגך מתנהג כקדוש מעונה, יש לשאול: האם יש לו היסטוריה של התמכרויות?

גבי לסקי: האם יש לו גישה לנשק?

גבי לסקי: האם הוא תוקפן?

גבי לסקי: האם הוא מפחיד אותך?

גבי לסקי: מזהיר אותך מפני אלימות?

גבי לסקי: אם אחד או יותר מהסימנים נשמעים לך מוכרים, חייגי 118 למוקד משרד הרווחה, או למוקד עמותת ל"א – 6724*.

גבי לסקי: חשוב מאוד לשתף גורם מקצועי וקרוב או קרובת משפחה.

גבי לסקי: כלל ברזל שפורום סלה מגדיר למצבים מסכני חיים הוא שלב הפרדה מבן הזוג.

גבי לסקי: לכן, חשוב ברגעים כאלה לשתף גורם מקצועי ולקבוע ייעוץ וליווי מקצועי.

גבי לסקי: אני פונה לנשים שנמצאות בסכנה או לכאלה שמכירות נשים הנמצאות במצב סיכון: בבקשה, אם אחד מתמרורי האזהרה הללו נמצאים בחייך, קומי ועשי מעשה.

גבי לסקי: אני מודה מכאן לפורום מיכל סלה, זכרה לברכה, על עבודת הקודש הזאת, שאני בטוחה שבכוחה להציל חיים כדי שאף אחת מכן לא תהיה חלק מהסטטיסטיקה העגומה.

גבי לסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה על העמידה בזמנים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אנחנו כולנו מציינים את היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים – בעיה כואבת, בעיה שצריכים כמובן למגר מהשורש, לפעול בכל הכוחות ובכל הכלים נגד האלימות הזאת, שהיא אסורה גם מבחינה חוקית, גם מבחינה הלכתית, גם מבחינה תורנית, מבחינה יהודית – מכל בחינה, מכל דבר בין-לאומי, אין שום הצדק והצדקה לאותה אלימות פרועה, שאנחנו רואים שהיא הולכת וגואה – גם לפי המספרים וגם לפי הנתונים – כלפי אותן נשים, שנזקקות לאחר מכן להגיע לכל מיני מקלטי הגנה בכל מיני מקומות ברחבי הארץ.

משה אבוטבול: אני רוצה לציין שבאמת האלימות בתוך המשפחה גורמת – זו רעה חולה לאו דווקא רק בין הבעל לאשתו, שזה דבר מאוד מאוד חמור, כי התורה תמיד מקפידה על נושא של שלום בית, של תקינות, של אישות וזוגיות מוצלחת.

משה אבוטבול: וכמה התורה מרעיפה עצות כיצד אדם חייב לכבד את אשתו, כפי שחז"ל אומרים, "ומכבדה יותר מגופו", כך שבאמת אנחנו יודעים כמה חשיבות ישנה לבריאות בתא המשפחתי.

משה אבוטבול: כאשר אנחנו רואים שבאמת בני הזוג מתפקדים בצורה טובה ונפלאה זה גם כן משפיע, ההרמוניה הזו, גם כלפי הילדים בבית, כלפי בני המשפחה.

משה אבוטבול: אנחנו רואים באמת איך שהילדים גם פורחים טוב יותר, מחונכים טוב יותר, כשהם פחות נחשפים לדברים מהסוג הזה, אלימות כזו או אחרת בתוך הבית.

משה אבוטבול: חז"ל מציינים לנו בספר דברים, לגבי אותה בעיה שמוגדרת בן סורר ומורה, שמספרים אותם מורים לצוות הדיינים – הם באים אליהם לספר להם: "בננו זה – – – איננו שמע בקלנו", סורר ומורה, זולל וסובא, ועוד כהנה וכהנה דברים שעושה הבן – מדגישים חז"ל במסכת סנהדרין ואומרים: שאיננו שומע בקולנו – יש דגש על המילה "בקולנו"; חז"ל באים ואומרים שאם חלילה ההורים, או אחד מההורים, הם חירשים או אילמים או דברים מהסוג הזה, אותו בן נפטר מעונש של בן סורר ומורה.

משה אבוטבול: מה הסיבה?

משה אבוטבול: הסיבה היא שאותו ילד גדל בחממה ללא כלים מתאימים.

משה אבוטבול: אם ההורים לא יכולים לטפל בילד בגלל שהם לא שומעים אותו, כי יש להם איזה מחסום או מגבלה מסוימת, אתה לא יכול להאשים לעולם את הילד.

משה אבוטבול: הילד ודאי לא אשם.

משה אבוטבול: "איננו שומע בקולנו" – עד כדי כך שנוצר מצב לפעמים שההורים בעצמם רבים זה עם זה.

משה אבוטבול: איך אתה יכול לבוא ולהאשים את אותו ילד שחלילה הוא יוצא לתרבות רעה או מתנהג בצורה לא הוגנת?

משה אבוטבול: אלה דברים שחייבים לדעת, שחלק מתוך המכה הזו של האלימות בתוך המשפחה הוא שאנחנו רואים חינוך לקוי אצל אותם ילדים ורואים את זה לאורך כל הדרך.

משה אבוטבול: גם הילדים עצמם מסגלים לעצמם את אותה תופעה של אלימות ורואים את זה כדבר נורמטיבי: בבית הספר, לאחר מכן אתה רואה את זה גם כן בעבודה או בצבא או בכל מקום אחר שהילד הזה הולך אליו.

משה אבוטבול: הוא בעצם רגיל לאותה האלימות הפראית הזו.

משה אבוטבול: אז לכן באמת הכול מתחיל מהורים תקינים, מהורים טובים, שהבעל ידע שברגע שהוא חלילה מכה את רעייתו הוא מרסק את כל הבית, הוא מרסק את כל המשפחה.

משה אבוטבול: אלימות זה אל-מוות.

משה אבוטבול: חס וחלילה זה יכול להביא גם כן למוות גשמי, יכול להביא למוות רוחני, למוות תרבותי, למשפחה אומללה.

משה אבוטבול: חייבים לחזק את תרבות השיח.

משה אבוטבול: אנחנו קראנו לפני כמה שבועות בפרשה את המשפט שמלווה אותנו אלפי שנים, את העם היהודי: "הקל קול יעקב והידים ידי עשו".

משה אבוטבול: אנחנו יודעים שאנחנו, העם היהודי, קולו של יעקב, יודע להסתדר בחיים עם אותו קול יפה שניחן בו מבורא עולם.

משה אבוטבול: ידיים זו לא התרבות היהודית; אלימות זו לא התרבות שלנו.

משה אבוטבול: חייבים למגר את זה, לתת סדנאות בכל מקום אפשרי – בבתי הספר, בתיכונים, בכל מקום, להעלות ולהציף את הבעיה הזו ולדעת שבאמת אלימות היא לא רק אלימות שמתחילה בהכאות, חלילה – זו גם אלימות מילולית, גם אלימות פיזית, גם אלימות כלכלית, כל דבר.

משה אבוטבול: בסופו של דבר, כשמחברים את הכול מקבלים תוצאה גרועה ביותר.

משה אבוטבול: החינוך של הילדים בבית הופך להיות אסון.

משה אבוטבול: אני רוצה באמת לחזק את אותן נשים שנמצאות באותם מקלטים מוגנים.

משה אבוטבול: הייתי בכמה מהם בתפקידי הקודם כראש העיר בית שמש, וגם אחד המקלטים היה סמוך אלינו והייתי צריך להגיע לשם.

משה אבוטבול: אנחנו יודעים שאתן עוברות חיים לא קלים, אבל אנחנו בטוחים שבמוגנות שלכן אנחנו שומרים עליכן, ואנחנו חייבים – וזה המקום לקרוא לשר הרווחה ולכל מי שנוגע בדבר: תעשו את הכול כדי שיהיה להן נעים ונוח באותם מקלטים ושיהיו להן חיים טובים יותר.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר.

מיקי לוי: אמרתי נכון הפעם?

מיקי לוי: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אלפי אלפי נשים נמצאות במצבי סיכון בכל רגע נתון.

מיכל מרים וולדיגר: ברוך השם, ישנה עלייה מבורכת במודעות, והנושא הזה בהחלט נמצא על סדר-היום שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: יחד עם זאת, אני רוצה לשתף את כולכם במקרה שהיה אמור לצעוק אליכם מכל כותרת אפשרית, אבל לצערי הרב זה לא קרה.

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: כי מדובר באוכלוסייה הכי חלשה.

מיכל מרים וולדיגר: כן, נכון, אתם יודעים, בריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: סיפור מזעזע, אז תנשמו רגע עמוק.

מיכל מרים וולדיגר: תנשמו, כי זה באמת לא נעים לשמוע.

מיכל מרים וולדיגר: ג' מאושפזת באחד מבתי החולים הפסיכיאטריים בארצנו הקדושה.

מיכל מרים וולדיגר: הוריה מבקרים אותה כמעט כל יום, אם לא כל יום.

מיכל מרים וולדיגר: כל יום באים, דואגים ועוטפים אותה.

מיכל מרים וולדיגר: לא מדובר בבחורה צעירה; היא בשנות ה-40 לחייה.

מיכל מרים וולדיגר: ביום ראשון שעבר, ממש לפני שבוע וקצת, נפלו על אביה השמיים.

מיכל מרים וולדיגר: אם לא די באשפוז ובהיות בתו בתוך בית חולים פסיכיאטרי – תאמינו לי, זה לא נעים – כשהיא מאותגרת במחלה מאוד מאתגרת, חיכתה לו הפתעה מאוד מאוד לא נעימה, וזה בלשון המעטה.

מיכל מרים וולדיגר: ג' ואביה נפגשים בחצר בית החולים של המחלקה שהיא נמצאת בה, והיא אומרת לו: אבא, תהיה חזק – אני מספרת ויש לי קול ודמעות בעיניים – אבא, תהיה חזק.

מיכל מרים וולדיגר: הוא מדמיין לעצמו למה הוא כבר צריך להיות חזק, והיא אומרת לו: עברתי אונס במחלקה, אחד האחים אנס אותי.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי שהאב התגבר על הקושי, וכך גם ג' עצמה, היא מסרה לו את בגדיה, שעליהם לטענתה יש כתמים וראיות על מה שביצעו בה, ואפילו נתנה לו דגימת שתן.

מיכל מרים וולדיגר: האב לקח את הדברים, את הבגדים, גם התחתונים וגם העליונים, ועם דגימת השתן רץ למשטרה ומסר את החומר שבידיו.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן שהוא ציפה שחוקר מומחה מין – יש היום פרוצדורה איך מטפלים בזה – שכך יטפלו במקרה הזה, אך לא כך היה.

מיכל מרים וולדיגר: חוקר רגיל דיבר איתו, הנהן לו בראש, אמר לו: אתה יכול ללכת הביתה, והוא הלך הביתה.

מיכל מרים וולדיגר: עבר יום, עברו יומיים, עברו שלושה, הוא בקשר עם ג', הוא מגיע לבקר אותה, היא שואלת מה קורה, כי לה אין כוח לטפל בזה.

מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה לו: אבא, זה גדול עליי בכמה וכמה מידות, טפל בזה אתה.

מיכל מרים וולדיגר: ביום רביעי הוא מבין שאין ברירה, הוא ניגש שוב לתחנת המשטרה והוא שואל מה קורה.

מיכל מרים וולדיגר: מספרים לו שהחוקרת שמטפלת בנושא נמצאת בחופש בים המלח בסוף שבוע.

מיכל מרים וולדיגר: היא תגיע בתחילת השבוע, וביום ראשון היא תטפל בזה.

מיכל מרים וולדיגר: סליחה?

מיכל מרים וולדיגר: שבוע ימים עובר מהתלונה ולא עושים כלום עם הדבר הזה?

מיכל מרים וולדיגר: איפה אתם?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת אם אתם מכירים את העובדות, אבל ברגע שמוגשת תלונה על אונס, אז הדברים צריכים להיעשות מייד, בלי לדבר עכשיו על הפגיעה בראיות הפורנזיות, שצריך לטפל בזה מייד, לא לחכות שבוע ימים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כן, זה מה שענו לו.

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה לחשוב שזה כך, אבל כנראה כי היא מאושפזת בבית חולים לבריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: האב התקשר לקרן נויבך, ואני חייבת להגיד לה פה תודה מעל במת הכנסת.

מיכל מרים וולדיגר: היא התקשרה למשטרה – היא או מישהו מצוות התוכנית שלה – ואכן, בזכות הדבר הזה התקשרו לאבא ביום חמישי, למוחרת היום, ואמרו לו: תקשיב, אבא יקר, תבוא בבקשה לתחנה עם הבת שלך ועם הבדיקות.

מיכל מרים וולדיגר: מה לבוא עם הבת שלי?

מיכל מרים וולדיגר: תגיד לי, קראת את התיק?

מיכל מרים וולדיגר: הבת שלי מאושפזת בבית החולים לבריאות הנפש, איך אני אגיע איתה?

מיכל מרים וולדיגר: עם כל הכבוד לכם, שוטרים נכבדים, קחו את עצמכם, סעו לבית החולים ותתייחסו לתלונה הזאת כמו לכל תלונה אחרת.

מיכל מרים וולדיגר: ועל איזה בדיקות אתם מדברים?

מיכל מרים וולדיגר: את כל מה שיש לי הבאתי לכם.

מיכל מרים וולדיגר: טוב, היו שם קצת צעקות וצרחות, ככל הנראה – שוב, לא הייתי נוכחת באירוע – ובאמת ביום שישי הגיע שוטר לבית החולים ודיבר עם ג', עם המתלוננת.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא אלאה אתכם, אני גם לא יודעת את כל העובדות, אבל אני כן אגיד שלצערי הרב נודע לבית החולים על האירוע הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת איך, אולי על ידי המשטרה, אולי על ידי התוכנית של קרן נויבך, אז – אני לא אגיד מי, וקודם כול, ג' ביקשה לא לפרסם את הדברים ולא להגיד באיזה בית חולים מדובר, כך גם האבא, אבל כן, מסתבר שמנהל המחלקה כמדומני דיבר עם ג' ואמר לה: את יודעת מה את עושה?

מיכל מרים וולדיגר: את הורסת משפחות.

מיכל מרים וולדיגר: את הורסת משפחות – של אותו אח.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, חבר'ה, תבינו, מדובר באישה – כל אישה שהיא בריאה בנפשה ובגופה קשה לה ללכת להתלונן על אונס, וכאן מדובר באישה במצב הכי קשה שיש, ובא מנהל מחלקה ואומר לה: תפסיקי לבלבל את השכל, את משקרת, את הורסת משפחות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לא, זה לא נגמר שם.

מיכל מרים וולדיגר: גם לאב התקשרו מבית החולים – או הזמינו אותו, אני לא יודעת בדיוק את הפרטים – ואמרו לו בכל דרך אפשרית: תמשכו את התלונה, אתם הורסים, אתה לא מבין, היא עובדת, היא עובדת על עצמה, היא מדמיינת את זה, זה לא באמת קרה.

מיכל מרים וולדיגר: תגידו לי, מה, אתם השתגעתם?

מיכל מרים וולדיגר: מישהו בדק את זה?

מיכל מרים וולדיגר: המשטרה עוד לא התחילה לבדוק אז אתם כבר יודעים מה בדיוק קרה שם?

מיכל מרים וולדיגר: וככה זה, לצערי הרב.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת עוד כמה זמן נשאר לי, אבל אני כן אגיד שלצערי הרב הסטטיסטיקה מדברת לבד, לא צריך לדבר יותר מזה; תלונות כאלה, סופן להיסגר.

מיכל מרים וולדיגר: קורה לא פעם ולא פעמיים ולא שמונה, שבעצם מיחסים לאנשים שמתלוננים בתוך בתי החולים – עכשיו תקשיבו לי: בתוך בתי החולים בבריאות הנפש קורים מעשים כאלה, גם על ידי מתמודדים אחרים, בינם לבין עצמם, וגם על ידי אנשי הצוות, לצערי.

מיכל מרים וולדיגר: הם אנשים צדיקים, אבל יש גם – לא כולם כאלה.

מיקי לוי: לסיכום.

מיכל מרים וולדיגר: לסיכום אני רק אומרת שמדובר פה במערכת יחסים מאוד מאוד מורכבת עם חסרי ישע, עם אנשים שיש יחסי מרות ביניהם.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להתייחס לזה בכל כובד הדין ולחקור את זה בדרך הכי הכי חמורה שצריך, וזה לא קורה.

מיכל מרים וולדיגר: אז, כן, לסיכום אני אגיד שאני מאוד מקווה שהתלונה הזאת תיבדק עד תום.

מיכל מרים וולדיגר: הלוואי שיימצא שזה לא קרה, אבל יכול מאוד להיות שזה קרה, ויש לבדוק את זה כמו שצריך.

מיכל מרים וולדיגר: ואני כן מבקשת פה לשנות את השיטה, לשנות את הגישה, להתייחס אחרת למתמודדי הנפש, ובוודאי לאלה שנמצאים במחלקות הסגורות.

מיכל מרים וולדיגר: וכמובן, ברמה האופרטיבית, להקים חדרים אקוטיים בבתי החולים הפסיכיאטריים.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: שוב, אני מבקש לעמוד בזמנים, חברי הכנסת.

מיקי לוי: נא להעיף מבט על שני השלטים מימין ומשמאל.

מיקי לוי: כשהגעתי לכאן ב-2013 זה הדבר הראשון שלימדו אותי.

מיקי לוי: אי-אפשר להמשיך כך, אני מבקש.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברת הכנסת יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, חברות וחברים, אני מקווה שאתה מבין למה כל כך קשה.

מיקי לוי: גם לי כואב.

אימאן ח'טיב יאסין: זה כואב יותר מדי, באמת.

אימאן ח'טיב יאסין: וכגודל התופעה כך באמת הרצון לא סתם לדבר על זה, אלא לחלחל את זה, ושהאנשים בכל מקום יפנימו את מה שעובר.

אימאן ח'טיב יאסין: ביום הזה, היום הבין-לאומי למניעת אלימות כלפי נשים, לצערי הרב, אנחנו מדברים על אחת מתוך שלוש ברחבי העולם שחווה אלימות.

אימאן ח'טיב יאסין: ואלימות זה לא רק רצח נשים; אלימות, לצערי הרב, זה גם אלימות מילולית, נפשית, פיזית, כלכלית, ויש לנו מכל הסוגים, ברוך השם.

אימאן ח'טיב יאסין: אצלנו בדת, הנביא (אומרת בערבית: אדוננו מוחמד, שליח האל, עליו השלום, אמר: התייחסו לנשים יפה.

אימאן ח'טיב יאסין: מי שמכבד אותן מכובד ומי שמשפיל אותן שפל.

אימאן ח'טיב יאסין: ) זאת הייתה הצוואה של הנביא.

אימאן ח'טיב יאסין: לקחת את הנשים בידיים טובות, להתייחס אליהן בכבוד, לדבר אליהן בכבוד, כי זה מעיד על האופי של הבן אדם.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב, מתחילת השנה, ואני לא רוצה להלאות בנתונים, אבל 21 נשים נרצחו, ומתוכן 12 נשים ערביות.

אימאן ח'טיב יאסין: האחרונה שבהן היא עאישה עבאדי, שכנראה נרצחה על ידי בעלה.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שמצער הוא שרוב המקרים, יותר מ-50% מהמקרים, מוכרים ומדווחים ללשכות הרווחה, למשטרה, לרשויות, לכל מי שצריך; לצערי הרב, יותר מ-75% מהתיקים נסגרים.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם נדבר על אחוזי הפיענוח של התיקים, אנחנו יורדים עוד למטה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יכולה שלא לדבר – במיוחד בשבוע הזה, שהיה לנו גם את יום המורה, המורה – על זה שאתמול בבוקר היה ניסיון רצח של מנהלת בית ספר ביישוב שלי, עראבה.

אימאן ח'טיב יאסין: מכאן אני שולחת איחולי בריאות לאותה מנהלת חרוצה, מסורה, שכל מה שהיא עשתה זה באמת למלא את שליחותה על הצד הטוב ביותר, ומה היא קיבלה?

אימאן ח'טיב יאסין: כדורים.

אימאן ח'טיב יאסין: מזל שזה היה רק ברגליים, אחרת היינו מוסיפים עוד מספר.

אימאן ח'טיב יאסין: וכואב לי לדבר על הנשים האלו, שהן נשים, בנות, אימהות, ילדות, שלכל אחת ואחת מהן היו חיים שלמים וחלומות שהן רצו להגשים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שחובה עלינו כרשויות, כמדינה, כמדיניות, לקבוע סדר-יום אחר.

אימאן ח'טיב יאסין: לא רק לחלום שבבוא הזמן כשנציין את היום הבין-לאומי למניעת אלימות כלפי נשים לא נספור נרצחות ומתים, אלא להגיד: עשינו, שמנו תוכניות, מיגרנו את התופעה, יכולנו להציל חיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כן מאמינה שזה אפשרי.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני רוצה להגיד שזה מתחיל בחינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: חינוך תחילה, חינוך מגדרי, אשר מכבד את האדם באשר הוא, אשר לא נותן עליונות לילד על הילדה ולא נותן זכות ואפוטרופסות, שרק בגלל שהוא ממין כזה והיא ממין אחר אז יש לו את הזכות להרים יד או ליטול חיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שכל זה יכול להיות רק אם באמת נשים תוכניות ונשים את המשאבים הדרושים לכך ונעקוב אחרי הביצוע שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לך, חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, על הדברים החשובים, שבאמת ניכר שבאו מתוך הלב, ואני בטוח שגם נכנסו ללבבות.

איתן גינזבורג: נכבד את חברת הכנסת שרון רופא אופיר.

איתן גינזבורג: גברתי, תעלי ותבואי לשאת את דברייך.

שרון רופא אופיר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: עד חמש דקות לרשותך.

שרון רופא אופיר: עוד שנייה, ברשותך, אני רק אסדר פה את הדפים שלי ונתחיל.

שרון רופא אופיר: היי, אתה, כן, כן, אתה, הפעם אני מדברת אליך.

שרון רופא אופיר: ותסלחי לי, תסלחי לי, אחותי היקרה, אה?

שרון רופא אופיר: בינינו, יותר מדי הרבה שנים שאנחנו מדברות עלייך.

שרון רופא אופיר: ואת, את בכלל לא רצית להיות חלק מהסיפור הזה, לשמוע אמירות שמקטינות אותך, לספוג קללות.

שרון רופא אופיר: כשהוא קינא לך בפעם הראשונה, אז, עוד כשיצאתם, חשבת שזה מחמיא.

שרון רופא אופיר: ואז הגיעו ההערות על אורך החצאית, ואחר כך השאלות עם מי דיברת ולמה איחרת לחזור מהעבודה.

שרון רופא אופיר: בהמשך התחתנתם.

שרון רופא אופיר: הוא היה בחור טוב, אחד שמפנק ומביא פרחים, וכשהגיעה הסטירה הראשונה היית בשוק, אבל הוא כל כך כל כך הצטער, והבטיח שזה לעולם לא יקרה יותר.

שרון רופא אופיר: אתה זוכר שהבטחת?

שרון רופא אופיר: אז כן, אתה, אני מדברת אליך.

שרון רופא אופיר: אנחנו, אני ואתה, לא באמת מכירים, אבל אתה יכול להיות השכן שלי, או החבר שלי לעבודה.

שרון רופא אופיר: אתה יכול להיות חובש כיפה, ואתה יכול להיות חילוני או ערבי או יהודי.

שרון רופא אופיר: כן, אתה, שהגעת בסך הכול מבית נורמטיבי – זה מה שאמרו עליך כותרות העיתונים אחרי שרצחת אותה.

שרון רופא אופיר: אז תספרי לי, איך זה יכול להיות?

שרון רופא אופיר: איך זה יכול היה להיות אחרת?

שרון רופא אופיר: מה אנחנו מפספסים?

שרון רופא אופיר: אנחנו, שמדברות ופועלות כל כך הרבה שנים נגד אלימות כלפי נשים.

שרון רופא אופיר: אולי, אולי, תגיד לי, אולי זו הענישה שלא מספיק מרתיעה?

שרון רופא אופיר: או שבכלל תוכניות השיקום שאתה ופוגעים רבים כמוך לא מגיעים אליהן בכלל?

שרון רופא אופיר: או שאולי היה צריך להתחיל עוד הרבה קודם, בשלב שבו היית ילד.

שרון רופא אופיר: אם היינו דואגים לחינוך לשוויון מגדרי מגיל לידה ועד כיתה י"ב, היא – כן, זו שהייתה אשתך – היום הייתה איתנו.

שרון רופא אופיר: אספר לך שהשבוע אנחנו שוב מציינים את יום המאבק באלימות נגד נשים.

שרון רופא אופיר: וכן, לפי נתוני האו"ם, 243 מיליון – 243 מיליון, אתה קולט?

שרון רופא אופיר: – נשים ונערות בגילי 15 עד 49 היו נתונות לאלימות מינית או גופנית או כלכלית מצד בן זוגן רק ב-12 החודשים האחרונים.

שרון רופא אופיר: כן, הנתונים לא משקרים: אחת מתוך שלוש נשים חוותה אלימות בשלב כזה או אחר בחייה.

שרון רופא אופיר: אולי אתה לא יודע, אבל המגפה – זאת, הקורונה – הקפיצה את המספרים.

שרון רופא אופיר: מנתוני מרכז המחקר והמידע של הכנסת – כאן, שלנו – עולה כי בתקופת הקורונה חל בישראל זינוק במספר התיקים שנפתחו במשטרה.

שרון רופא אופיר: בזמן שבארץ ובעולם אנחנו מתמודדים עם נגיף הקורונה, אז נגיף האלימות הולך וזקוף ראש.

שרון רופא אופיר: ואני אומרת לך, אם נמשיך לציין את יום המאבק באלימות, היום הכל-כך חשוב הזה, ונדבר רק על הנפגעות, לא עשינו כלום.

שרון רופא אופיר: כדי שנשים לא יהפכו לעוד מספר בסטטיסטיקה, בוא נשנה.

שרון רופא אופיר: הפעם אני בוחרת לשים את הספוט עליך ועל רבים כמותך.

שרון רופא אופיר: אנחנו חייבים, חייבים, לחייב תוכניות שיקום לגברים אלימים.

שרון רופא אופיר: אתה יודע שב-66% מהמקרים, אלה שמורשעים בעבירות של אלימות במשפחה – הם נכנסים לכלא לשנה בסך הכול, ואז הם בכלל לא צריכים להשתלב בתוכניות שיקום.

שרון רופא אופיר: בואו תחשבו על זה רגע: יד אחת עוצרת, שולחת לכלא, והיד השנייה משחררת פצצה, שברור שזה רק עניין של זמן עד שאותה פצצה תתפוצץ.

שרון רופא אופיר: עלינו לפעול להכנסת תוכניות חינוך לבתי הספר, לפעול לקדם שוויון מגדרי.

שרון רופא אופיר: הממשלה הזאת הביאה איתה רוחות אחרות של שינוי, בשורות חדשות.

שרון רופא אופיר: עוד לפני שאישרנו את התקציב הזה, שר האוצר אביגדור ליברמן העביר תקציב לתוכנית למאבק באלימות נגד נשים.

שרון רופא אופיר: חלק מאותו תקציב מיועד, בפעם הראשונה, להרחבת תוכניות השיקום – לך, לאנשים כמוך, לעוד גברים כמותך.

שרון רופא אופיר: יש ארבע תוכניות כאלה.

שרון רופא אופיר: והשר עודד פורר העביר בכנסת הקודמת, כיושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, את החוק החשוב כל כך, חוק שלילת אפוטרופסות.

שרון רופא אופיר: וכמוהן ישנן עוד הצעות חוק רבות נוספות שהגשתי.

שרון רופא אופיר: אבל כל זאת לך כבר לא יעזור, כי היא שהייתה אשתך כבר איננה.

שרון רופא אופיר: את הסטירה שחטפה ממך, את המכות, ההשפלות, סימני האלימות, אנחנו לא הצלחנו למנוע.

שרון רופא אופיר: גם כשאיימת שבסוף תשחט אותה, לא מנענו, ואתה הצלחת.

שרון רופא אופיר: אני אומרת לך מכאן היום – אני מבקשת להסתכל לך ולרבים כמותך בלבן של העין ולהגיד: זה לא בושה ללכת לטיפול.

שרון רופא אופיר: אתה יודע למה?

שרון רופא אופיר: כי גבר אמיתי לא מרים יד על אישה.

שרון רופא אופיר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת שרון רופא אופיר.

איתן גינזבורג: יסכם את הדיון השר לביטחון הפנים עמר בר לב.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: יום המאבק באלימות נגד נשים התחיל עבורי הבוקר בפגישה עם ילדיה של רחל אייזנשטדט, זיכרונה לברכה, ליד קברה.

עמר בר-לב: רחל, זיכרונה לברכה, נרצחה לפני כחודש בלבד בידי בן זוגה, אויב מבית.

עמר בר-לב: אויב שבתוך נשמתו דגרה אלימות; אלימות אכזרית שהופנתה כלפי מי שנתנה בו את מבטחה.

עמר בר-לב: כאשר ספד לה בדם קר רק יום אחד בלבד לאחר שרצח אותה, ובטרם נכלא, הוא אמר ברגע אחד של אמת:

עמר בר-לב: אני אשם בכל מה שקרה.

עמר בר-לב: ביום שכזה, ולזכרה של רחל, אנו זקוקים לחשבון נפש חברתי וציבורי.

עמר בר-לב: ואכן, ארגון האומות המאוחדות בחר לייחד, מהשפע האין-סופי – "שפע" במירכאות, כמובן – מהשפע האין-סופי המצמרר של גילויי אלימות בעולם, יום אחד בשנה רק למאבק באלימות נגד נשים.

עמר בר-לב: נדמה לי שכולנו – לפחות רובנו – יודעים היטב מדוע, וגם מסכימים שזו בחירה מוצדקת.

עמר בר-לב: אף על פי כן, נכון בעיניי לצטט מעט מנימוקי ההחלטה שהתקבלה בעצרת הכללית של האו"ם באמצע דצמבר 1999, הקובעת את 25 בנובמבר, בכל שנה, כמועד לאזכורו של מאבק זה.

עמר בר-לב: אנו מכירים בכך – אומרת ההחלטה – שאלימות נגד נשים ביטאה בהיסטוריה את יחסי הכוח הלא-שוויוניים בין גברים לנשים, הובילה לשליטה בהן, לאפלייתן ולמניעת קידומן המלא, והייתה מנגנון חברתי מכריע להכפפתן לגברים, וכן בכך שנשים וילדות כלולות באופן שלם ומלא ובלתי מעורער בזכויות האדם האוניברסליות ובכך שיש לחסום כל ניסיון לפגוע בזכויותיהן אלה.

עמר בר-לב: וכן הביעה חרדה מהמצב שבו נשים אינן נהנות באופן מלא מזכויות האדם ומחירויות היסוד המובטחות בהן ומהכישלון רב השנים להגן עליהן ולקדמן.

עמר בר-לב: היום הבין-לאומי הזה נקבע, כמצוין, מתוך ההכרה בכך שיחסי כוחות לא שוויוניים בין גברים לנשים מובילים לשליטה בהן, לאפלייתן ולאלימות.

עמר בר-לב: יחסי הכוחות האלה הוטמעו במערכות, במנגנונים ובמדיניות, והם אלה שאפשרו – ולצערנו, עדיין מאפשרים – את האלימות נגד נשים.

עמר בר-לב: אלימות במשפחה עטופה לא פעם בהצדקה רעיונית מהסוג של שלמות המשפחה מעל הכול, כמו גם במגזרי בערות מסוימים, שבהם עדיין עולה הטענה שחובת האישה לציית לבעלה.

עמר בר-לב: אלימות זו לא פעם אינה פיזית אלא מילולית ונטולת סימנים או סממנים חיצוניים.

עמר בר-לב: הסביבה החברתית מגבילה ביותר את יכולת האישה למחות או להתגונן או לעזוב, אם בנימוקי כבוד ואם בנימוקים דתיים.

עמר בר-לב: ההחלטה באו"ם, לפני 22 שנים, המשיכה תהליך של שינוי המתרחש בעולם כבר עשרות שנים.

עמר בר-לב: לא בכולו, למרבה הצער – ראו את אפגניסטן בימים אלה, את איראן ועוד – אבל בחלקים נכבדים ממנו גם אצלנו.

עמר בר-לב: MeToo הרי גם כאן.

עמר בר-לב: דוגמה בולטת לשינוי אצלנו: הסרט "מציצים" של אורי זוהר, למי שמכיר וזוכר, המתייחס בחלקים מתוכו באופן קליל ומשעשע ומשועשע לתרבות האונס.

עמר בר-לב: בצעירותי, ובמשך שנים רבות, היה סרט זה להיט מצליח.

עמר בר-לב: והיום, 50 שנה בלבד לאחר הפקתו, מעורר אצל רבים דחייה וצמרמורת.

משה אבוטבול: השר יציין – – –

עמר בר-לב: הטרדות מיניות אסורות אצלנו, פורמלית וחוקית, כבר הרבה מאוד שנים, ונחשבות לחריגה מכל נורמה סבירה של התנהגות אנושית.

עמר בר-לב: אבל מהאיסור עד לחלחולו לעומק, אפילו למערכת המשפט, עבר זמן, לקח זמן.

עמר בר-לב: סיפור שמרת הידוע הוא דוגמה – גם פסק הדין הראשון וגם השני.

עמר בר-לב: כולנו ראינו ושמענו, ואף על פי כן, סקרים שונים עדיין מלמדים שבדור המבוגר יש שמפקפקים ביכולת ואפילו בצורך לשנות מסורת ארוכת שנים, וגם בדור הצעיר לא הכול טוב – אני מזכיר לכם את קפריסין ואת אילת ועוד.

עמר בר-לב: במשך דורות נשאו על גבן נשים רבות מדי את מחיר השתיקה, אך לא עוד.

עמר בר-לב: בשנים האחרונות אנחנו עדים ועדות לשינוי דרמטי: נשים אמיצות שמחליטות להיחשף ולדבר.

עמר בר-לב: לפני כחודש נפגשתי עם נפגעות עבירות מין, יחד עם איגוד מרכזי הסיוע והלובי למלחמה באלימות מינית, כחלק מתהליך שמטרתו להקשיב וליישם.

עמר בר-לב: החלטנו לצאת לדרך של שיתוף ציבור, שתתמקד בהליך הגשת תלונה במקרים של עבירות מין.

עמר בר-לב: המהלך יחשוף את הפערים והפגמים בהליך, במטרה להביא לשינוי ושיפור, כך שנפגעות עבירות מין ירגישו בטוחות לפנות לעזרת הרשויות; פעולה שכשלעצמה דורשת תעצומות נפש רבות.

עמר בר-לב: אני לא אשכח את מי שאמרה לי באותה פגישה נפגעת עבירת מין, כשהיא ביקשה להסביר למה החליטה לדבר בסופו של דבר ולספר מה שקרה.

עמר בר-לב: היא אמרה: לי זה כבר לא יעזור, אבל אני מדברת בשביל אחרות.

עמר בר-לב: אני מחזק את כל הנשים שנפגעו ונאבקות למען אחרות, למרות הקושי האדיר שיש בלפתוח את הפצעים הללו מחדש.

עמר בר-לב: אני מצדיע לכל הנשים שנאבקות יום-יום על מיקומן ומעמדן ונלחמות בתופעות הללו.

עמר בר-לב: המחויבות הראשונה שלי כשר לביטחון הפנים היא לשים את הדברים על השולחן כמו שהם.

עמר בר-לב: חטאנו ביחס לנפגעות, ביישנו אותן, העברנו אליהן אשמה, ביקשנו מהן לא לעורר מהומה, לשכוח, לחזור הביתה, למרות שידענו לאן אנחנו שולחים אותן.

עמר בר-לב: לא שאלנו מה קרה.

עמר בר-לב: העלמנו עין.

עמר בר-לב: שגינו.

עמר בר-לב: שגינו שקידשנו את מוסד המשפחה על פני הביטחון האישי של נשים, על פני האפשרות שלהן להיות חופשיות מאימה.

עמר בר-לב: כשלנו – כשלנו במניעה.

עמר בר-לב: הצענו להן מקלטים ופלסטר במקום צדק וביטחון.

עמר בר-לב: הרחקנו אותן ולא את התוקפים.

עמר בר-לב: דרשנו מהן לשלם את המחיר האישי, הכלכלי, החברתי.

עמר בר-לב: הגענו כשכבר היה מאוחר מדי.

עמר בר-לב: יש לנו עדיין בעיה תרבותית.

עמר בר-לב: עלינו קודם כול להכיר בה, ואז לטפל בה מן היסוד; עלינו לדאוג לשוויון הזדמנויות לשני המינים; עלינו לחנך את הילדים שלנו לשוויון מגדרי; עלינו להעצים נשים ולהילחם בתופעה זו בכל אמצעי.

עמר בר-לב: דם נשים אינו הפקר, ובוודאי לא חייהן.

עמר בר-לב: אנחנו חייבים לעשות הכול כדי לאתר ולזהות מוקדם; עלינו לעצור את הדלת המסתובבת של ענישה קצרה; עלינו להציע שיקום.

עמר בר-לב: אנחנו חייבים לספק ביטחון והגנה, להדליק את האור בכל פינה חשוכה, להקשיב בסבלנות, לבנות אמון, לחקור את האמת עד תום ולהציע צדק.

עמר בר-לב: הממשלה שלנו, שמחויבת למאבק החוצה מפלגות – אנחנו, ביחד, בעבודה משותפת, מקיפה ואמיצה, נוכל לתקן.

עמר בר-לב: החזון הוא מצב שבו תוכל נערה ללכת לבדה בלילה לביתה מבלי לפזול בחשש לצדדים.

עמר בר-לב: חזון אידיאלי רחוק, המותנה בשינוי התודעה וקשור למסגרות המחנכות ולערכים המוקנים בהן, אבל אסור לוותר עליו.

עמר בר-לב: על מרחקנו מחזון זה מעיד דוח מבקר המדינה על שנת 2019 ולפניה, שפורסם ביוני 2021, ובו נתונים על כל הנוגע לאלימות בין בני זוג ולטיפול בתופעה ובאנשים.

עמר בר-לב: אבל בלי לציין את חלקנו – של המשרד לביטחון הפנים – וחובתנו בהתמודדות עם האלימות נגד נשים, לא ניתן.

עמר בר-לב: ולכן אזכיר כמה מהיוזמות האחרונות של המשרד לביטחון הפנים, הנוגעות למניעת אלימות נגד נשים ולטיפול במקרים של אלימות כזאת מכל הסוגים ובכל הגילים.

עמר בר-לב: אנו מקדמים הצעת חוק ממשלתית לפיקוח אלקטרוני על הגורם המאיים במקרי אלימות במשפחה – כמובן, בעקבות הצעת החוק הפרטית שלך, חברת הכנסת תומא סלימאן; אנחנו מציעים תיקון בפקודת בתי הסוהר להחרגת אסירים מסוכנים של אלימות במשפחה ועבירות מין משחרור מינהלי; אנו מוסיפים 11 מחלקי משפחה – כולם ביישובים ערביים, וזאת בנוסף ל-16 מחלקים הפועלים כבר היום.

עמר בר-לב: המשטרה גם לקחה על עצמה את הסדרת שמירתן של הערכות במקרי אונס, כך שתובטח יכולתן של נשים להתלונן גם כעבור זמן רב; אנחנו בתהליך של רפורמה בהליכי הגשת תלונות במשטרה על עבירות מין במטרה להגן על הנפגעות; הרחבנו את אמצעי הזיהוי והאכיפה כאשר יש חשד לשימוש בסמי אונס; הגברנו את פעולת היישום של חוק צריכת זנות, ובתוך חמישה חודשים עלה מספר הדוחות מ-15 ל-750; אנחנו מרחיבים את ההדרכות וההכשרות לגורמי מקצוע בשירות בתי הסוהר המטפלים באסירי אלימות במשפחה.

עמר בר-לב: אין לי ספק שהדרך שעלינו לעבור עדיין ארוכה, אבל אנחנו עליה, אנחנו בדרך, ולא נעצור עד שנגיע.

עמר בר-לב: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר לביטחון הפנים, גם על הדברים החשובים וגם על העשייה הרבה שמשרדך עושה בנושא הזה.

איתן גינזבורג: אני מציע שאנחנו נסתפק בתשובת השר ביחס לדברים.

איתן גינזבורג: מקובל עליכם?

עאידה תומא סלימאן: כן.

איתן גינזבורג: בבקשה, הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: << הלסי >> ציון יום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות << הלסי >>

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום – ציון יום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, מס' 683, 732, 855, 932, 933, 947, 963, 964, 968 ו-971.

איתן גינזבורג: זהו נושא שהיום נדון וקיבל ביטוי גם בשדולה ובכנס שעשתה חברת הכנסת שירלי פינטו יחד עם חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, ובאמת עם עשייה גדולה ותהודה גדולה ברחבי המליאה.

איתן גינזבורג: תודה רבה על כך.

איתן גינזבורג: אני גם מתכבד לקבל בברכה ולארח בכנסת את אביתר לרנר, שבאמת הביא את סיפורו באומץ ובגילוי לב נדיר, על ההתמודדות היום-יומית עם תסמונת הטורט, ודרכו את עולמם של רבים שנמצאים בקרבנו ושמתמודדים עם מצבים שונים ומורכבים.

איתן גינזבורג: אני רוצה לומר לך שריגשת מדינה שלמה בדברים הכנים ששיתפת, ואני מקווה שבדברים שלך ובכנות שלך החברה תדע להתייחס אחרת, ברגישות ובהבנה ובקבלה מלאה, כפי שראוי.

איתן גינזבורג: תודה רבה לך וברוך הבא.

איתן גינזבורג: זו גם הזכות שלי לברך את רפאל בוסידן, שמתרגם היום את השידור של מליאת הכנסת לשפת הסימנים.

איתן גינזבורג: וכעת אני מזמין את חברת הכנסת שירלי פינטו לשאת דברים.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: ובאותה הזדמנות נברך את האורחים שהגיעו ליציע הציבור – תודה רבה לכם שבאתם.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: אדוני יושב-ראש הכנסת – – –)

איתן גינזבורג: עד חמש דקות.

שירלי פינטו קדוש: (עד חמש דקות.

שירלי פינטו קדוש: אני אעשה מאמץ.

שירלי פינטו קדוש: יש קצת פערי תרגום, אבל אני מתאמצת).

איתן גינזבורג: אנחנו נתחשב.

שירלי פינטו קדוש: (תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני מתרגשת לציין את יום שוויון הזכויות הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות בכנסת.

שירלי פינטו קדוש: היום הזה מוקדש להגברת החשיבות והמודעות להשתלבותם של אנשים עם מוגבלויות בכל היבטי החיים.

שירלי פינטו קדוש: תכליתו של היום לחייב את כולנו לזכור ולהזכיר שבישראל חיים יותר ממיליון וחצי אנשים עם מוגבלויות, שמהרגע הראשון שאנחנו קמים בבוקר ועד שאנחנו הולכים לישון בלילה אנחנו חווים קשיים וחסמים שנובעים מאי-הנגשה סביבתית.

שירלי פינטו קדוש: כן, הדברים הטריוויאליים ביותר: בין שלגלות בכניסה שקופת החולים אינה נגישה עם רמפה או שירות לשפת הסימנים, ובין שלהגיע לתיאטרון ולהבין שהגישה חסומה, ובין שלחפש עבודה ולגלות שמעסיקים לא לגמרי מעוניינים להעסיק אדם עם מוגבלות.

שירלי פינטו קדוש: קמתי הבוקר בהתרגשות גדולה.

שירלי פינטו קדוש: עצם זה שאני עומדת לפניכם, פרלמנטרית חירשת דוברת שפת הסימנים, שמתמודדת וחווה בכל יום עבודה את אותם חסמים של אדם עם מוגבלות.

שירלי פינטו קדוש: את עיקר פעילותי בכנסת ישראל אני משקיעה בקידום הנושא הזה, להפיכתו לאחד הנושאים המרכזיים ביותר בסדר-היום.

שירלי פינטו קדוש: אני עושה כל שביכולתי כדי שאנשים עם מוגבלויות לא יישכחו מאחור ולא יירמסו – לא במשמרת שלי.

שירלי פינטו קדוש: חבריי חברי הכנסת, טרמינולוגיה משנה מציאות.

שירלי פינטו קדוש: לכן דווקא היום יש לי בקשה מכל אחד מכם:

שירלי פינטו קדוש: אנחנו חייבים להפסיק עם המילים הללו, "הם" ו"אנחנו".

שירלי פינטו קדוש: הם – האנשים עם מוגבלות, להם קשה, צריך לעזור להם, צריך לגלות חמלה כלפיהם.

שירלי פינטו קדוש: לא עוד.

שירלי פינטו קדוש: אנחנו לא שם, ואתם לא שם.

שירלי פינטו קדוש: אנחנו כאן כולנו חיים ביחד במדינת ישראל, אזרחי המדינה.

שירלי פינטו קדוש: לנו יש חובות וגם זכויות.

שירלי פינטו קדוש: כולנו אוהבים את הארץ, משלמים מיסים, משרתים אותה, אוהבים ומתאהבים, מקימים משפחה.

שירלי פינטו קדוש: אולי קיימת שונות, אבל אסור לנו בגלל שונות זו להמשיך ליצור חומות סביבנו.

שירלי פינטו קדוש: בגלל אותן חומות רבים מאותה אוכלוסייה נעלמו כליל מהרדאר הציבורי.

שירלי פינטו קדוש: מדובר באחד החסמים המהותיים למימוש הפוטנציאל להשתלבותם בחברה.

שירלי פינטו קדוש: אנשים עם מוגבלויות הם לא נכי מחמד.

שירלי פינטו קדוש: לא מביאים אותם לבית הספר אחת לשנה להרצאה מעוררת השראה או להופעה מרגשת.

שירלי פינטו קדוש: זה טוב וחשוב, אבל המטרה האמיתית היא שכולנו יחד נחיה כאן, מתוך התפיסה שנגישות היא ערך בסיסי ביותר, הכרחי ביותר, שהחובה הזאת חלה על כולם, גם על המגזר הפרטי וגם על המגזר הציבורי.

שירלי פינטו קדוש: המדינה צריכה לקחת בה חלק מתוך תפיסה של זכות ולא חסד.

שירלי פינטו קדוש: לאחרונה סיירתי בעשרות רשויות מקומיות בישראל.

שירלי פינטו קדוש: לצערי מצאתי תשתיות ירודות ובולטות בהיעדרן בתחום הנגישות.

שירלי פינטו קדוש: זהו פועל יוצא של הזנחה ומסמוס של שנים רבות.

שירלי פינטו קדוש: לא עוד.

שירלי פינטו קדוש: רבותיי, אני מכריזה כאן במליאת הכנסת על תחילתה של מהפכת הנגישות העירונית.

שירלי פינטו קדוש: אני מתכוונת להוביל אותה, לעבור עיר-עיר מדן ועד אילת ולשלב כוחות יחד איתכם.

שירלי פינטו קדוש: אני פונה אליכם ורוצה שכולנו ניקח חלק ביצירת המציאות הזאת לא פעם בשנה וגם לא פעמיים, אלא כשגרת חיים, להורים, לסבים, לסבתות, לדודים, לילדים עם מוגבלות ובלי מוגבלות – יחד כולם.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה).

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת שירלי פינטו קדוש.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנואם הבא, חבר הכנסת יעקב אשר.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: אפילו עמדת בזמנים, חברת הכנסת פינטו קדוש.

חברת הכנסת פינטו, את מוכנה לתרום לי את חצי הדקה?

איתן גינזבורג: יש חברי כנסת שאמרו שהם עייפים מהבוקר.

איתן גינזבורג: אז בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

תודה.

אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, בתורה מופיע פסוק שמצווה אותנו: "לא תקלל חרש".

שואל הרמב"ם: רק חירש אסור לקלל?

מה פירוש?

מה התורה באה ואומרת לנו?

אומר הרמב"ם שבוודאי, אף אחד לא יכול לזלזל ולא לקלל, אבל גם אם אתה אומר את זה למישהו שאתה חושב שהוא לא שומע כי הוא חירש, לך כאדם אסור לומר ככה ולחשוב ככה.

מה שהתורה באה ומלמדת אותנו זה לא אם ההוא ייפגע, אלא איך אתה מסתכל על האחרים, איך אתה מרגיש כלפי אחרים; והציווי הוא עלינו, על כל אחד מאיתנו.

הציווי שלנו הוא שאנחנו צריכים לשמור על כבודו של כל אדם, עם מוגבלות ובלי מוגבלות.

זאת החובה שלנו כבני אדם וזאת החובה שלנו כחברה.

אדוני היושב-ראש, אנחנו כולנו יצירי כפיו של בורא עולם.

לכל אחד מאיתנו יש חסרונות ויש מעלות – חלקם נראים לעין וחלקם לא.

אבל מוגבלות איננה חיסרון, היא לפעמים דבר שרואים אותו, אבל מוגבלות – יכול להיות אדם שיש לו מוגבלות בעניין אחד אבל יש לו כישרון פי כמה וכמה מאחרים בנושא אחר.

זה תפקידנו כבני אדם, שכל אדם ירגיש שהוא והאדם עם מוגבלות שווים.

אבל כמחוקקים האחריות שלנו כאן

בבית הזה היא רבה יותר; היא לא רק להיות בני אדם ולדאוג לכך ברמה האישית, אלא אנחנו כמחוקקים צריכים לגרום לכך שהשוויוניות הזאת שתהיה בין כל אדם ואדם תקודם על ידי חקיקה מתאימה ותיעשה בצורה כזאת שנבטיח שכך הדברים יהיו.

כי התרומה שלנו לדבר הזה כאנשים – אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, יש מפעל אדיר של עמותת עזר מציון; בחודשי הקיץ או בחגים הם עושים נופשונים לילדים מיוחדים עם מוגבלות – מביאים את הילדים לשבוע או לכמה ימים של כיף, גם כדי להקל על ההורים, שיוכלו לנוח.

זאת חוויה פשוט יוצאת מגדר הרגיל.

יש הרבה בציבור שאני מכיר – יש כמובן בכל הציבורים – הרבה בחורי ישיבות ובנות סמינרים שמתנדבים בנופשונים הללו, והם באים להיות צמודים: כל אחד מקבל ילד אחד או ילדה ואחראי עליהם.

אני זכיתי ושניים מילדיי היו הולכים שנים לנופשונים הללו – דבר שלא האמנתי, שהבן שלי, עם אותו בחור, שייקח על עצמו טיפול בילד, כולל לחתל, להאכיל.

פגשתי את הרב צ'ולק, המייסד והצדיק הגדול הזה של עזר מציון, ואמרתי לו: תדע לך דבר אחד, התרומה שהמפעל הזה עושה לילדים הללו ולנערים האלה היא דבר אחד – מה שזה עושה לילדים שלנו, לנערים ולנערות שבאים להתנדב, זה דבר גדול, זה דבר ענק.

כך אנחנו צריכים לחיות את הדברים.

כולנו יצירי כפיו של הקדוש ברוך הוא.

יוראי להב-הרצנו: אמן.

אתה רוצה שאני אסיים, אני מבין.

יוראי להב-הרצנו: – – –

בדרך כלל כשאנחנו רוצים שמישהו יסיים אומרים "אמן".

איתן גינזבורג: אבל יש לך עשר שניות.

אבל יש לי עוד 43 שניות.

קודם כול אני מצטרף ל"אמן" שלך, ואני רוצה שתצטרף איתי לעוד דבר: בכנסת הקודמת הגשתי הצעת חוק, שעברה ועדת שרים והגיעה לוועדת הרווחה, שבה ביקשתי, כחלק מחוק הביטוח הלאומי, להפסיק להשתמש במונח "נכה", אלא "אדם עם מוגבלות" – גם לפי חוק הביטוח הלאומי וגם בנושא של קצבת נכות וכו'.

לא האמנתי איזה קשיים רגולטוריים כאלה ואחרים פתאום – וכמובן, כולם מתכוונים לטוב, וניסו לעצור אותי.

אני אמשיך את זה הלאה ואנסה להעביר את זה עכשיו.

ואני חושב שהדבר הזה הוא חשוב, כי זו דקלרציה שהיא מהות, היא לא סתם, בטח בביטוח הלאומי.

אבל עד שאני אצליח להעביר את זה בעזרת חברי הכנסת, אני קורא באמת לכולנו, חברי הבית הזה, להשתמש במושג הזה, "אדם עם מוגבלות", ולא "אדם נכה".

המילה "נכה" היא מילה נכה, היא לא מילה עם מוגבלות; היא מילה לא נכונה, שלא משקפת.

אדם עם מוגבלות – כולנו יש לנו גבול ומוגבלות, חלק רואים, חלק לא רואים.

כולנו שווים.

ואני חושב שביחד נוכל אנחנו בתפקידנו לקדם גם נושאים שעברו – אני מוכרח לשבח את יושבת-ראש ועדת הרווחה על סדרת תיקונים שנעשו בחוק הנכים, שעבר עכשיו בחוק ההסדרים.

שיבחתי גם בוועדה – כן, כן, מהאופוזיציה.

איתן גינזבורג: תודה.

קריאה: מי אתה ומה עשית איתו, חבר הכנסת יעקב אשר?

מה?

איתן גינזבורג: לא, לא, זה לא נכון, אדוני.

איתן גינזבורג: זה ממש לא נכון.

איתן גינזבורג: זה ממש לא נכון.

מה הוא אמר?

איתן גינזבורג: מי אתה – – –

קריאה: הוא קצת ירד עליך.

איתן גינזבורג: לא, לא, הוא לא ירד עליך.

איתן גינזבורג: ממש הפוך.

מי אתה ומה עשית?

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: מי אתה ומה עשית ליעקב אשר.

איתן גינזבורג: זה מה שהוא שאל.

אהה.

איתן גינזבורג: אני אמרתי שזה לא נכון.

זה אותו יעקב אשר שאתה מכיר.

איתן גינזבורג: לגמרי, לגמרי.

אבל אני רוצה באמת לשבח אותה, כי באמת נעשתה עבודה גדולה.

יש עוד עבודה.

באמת, סגרו הרבה מאוד פינות בכל הנושא של קצבאות הנכים; גם אני תרמתי תרומה קטנה, בעזרתה, לעניין הזה, בהסתייגות שלי שהתקבלה.

ולכן אני אומר: זה תפקידנו.

כאנשים נעשה את תפקידנו; כחברי כנסת אנחנו צריכים לדאוג לדברים.

תודה רבה.

איתן גינזבורג: זה עכשיו היה זמן על חשבונו של חבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

איתן גינזבורג: יוראי להב הרצנו, בבקשה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת, נא תפוס את מקומך.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד ארבע וחצי דקות לרשותך.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את הדברים שלי היום, יום הציון בכנסת לאנשים עם צרכים מיוחדים, אני בוחר לפתוח בדברים שכתב אביתר לרנר, בחור צעיר שריגש מדינה שלמה כשחשף באומץ את תסמונת הטורט שאיתה הוא מתמודד ואת החוויה הקשה שחווה באחת מנסיעותיו באוטובוס.

יוראי להב-הרצנו: וכך כותב אביתר: תמיד התביישתי לדבר על מה שאני מתמודד איתו כל יום, אבל היום אני מרגיש שאני חייב לשתף ולחשוף קצת מהדברים שאיתם אני מתמודד בשל הטורט.

יוראי להב-הרצנו: היום עליתי לאוטובוס מתל אביב לצפון, ידעתי שהולך להיות לי קשה.

יוראי להב-הרצנו: איך שעליתי על האוטובוס, ביקשתי מהנהג את המיקרופון שאוכל לעדכן את כל הנוסעים שלא ייבהלו, שלא יבינו מה אני רוצה מהם.

יוראי להב-הרצנו: לאחר ההסבר, הלכתי לשבת מאחור, ולידי התיישבו חבורה של נערים ונערות.

יוראי להב-הרצנו: הנסיעה התחילה, ואיתה התחילו הפרצופים ועיקומי הפנים.

יוראי להב-הרצנו: אמרתי לעצמי "אתה רגיל לזה", וניסיתי שלא להתייחס.

יוראי להב-הרצנו: לאחר כמה דקות הם התחילו לצלם אותי לאינסטגרם שלהם ואמרו לי: תנבח, ילד, תנבח.

יוראי להב-הרצנו: הם פתחו קבוצת ווטסאפ והתחילו לכתוב: "עדיף שיחליפו אותו בכלב.

יוראי להב-הרצנו: על הקולות הוא לא שולט, ואני גם לא אשלוט על הכאפות שהוא הולך לקבל עוד מעט".

יוראי להב-הרצנו: ישר צלצלתי בפעמון בשביל לרדת מהאוטובוס, כי לא יכולתי יותר.

יוראי להב-הרצנו: ירדתי רחוק מאוד מהבית, והתקשרתי לאימא בוכה בשביל שתבוא לקחת אותי, כי לא הצלחתי להתמודד עד הבית.

יוראי להב-הרצנו: את הדברים שלו אביתר מסכם כך: תהיו אנושיים, יש עוד מלא אנשים כמוני שמתמודדים עם טורט או עם בעיות אחרות.

יוראי להב-הרצנו: היה לי חשוב לספר מה שחוויתי, שאולי בפעם הבאה שתראו בן אדם עושה דברים לא רצוניים תחשבו פעמיים לפני שאתם בוחרים לצחוק עליו.

יוראי להב-הרצנו: חבריי וחברותיי חברי וחברות הכנסת, היום אביתר יושב כאן איתנו במליאת הכנסת – שלום, אביתר – חזק יותר, זקוף יותר, אבל עדיין אולי חושש מנסיעת האוטובוס הבאה, מהמפגש הבא עם בני גילו, ובעיקר חושש או מודאג מהדרך הארוכה שיש לכולנו, לכל החברה שלנו, עוד לעבור.

יוראי להב-הרצנו: אביתר, אני רוצה להגיד לך תודה רבה על האומץ שהפגנת, על האומץ לחלוק ולשתף את החוויה המטלטלת שעברת.

יוראי להב-הרצנו: אמרתי לך לפני שעליתי כאן על דוכן הנואמים שהפכת בימים האחרונים להיות הפה של רבים אחרים שעדיין מסתתרים מאחורי חומות הבושה.

יוראי להב-הרצנו: למרות שאולי לא בחרת בכך, אתה עכשיו הפכת להיות השליח של אותם רבים.

יוראי להב-הרצנו: חברות וחברים, המחויבות הבסיסית שלנו היא להזכיר לנו כל יום מחדש לקבל את האחר ולא לחכות לשינוי אלא להביא אותו בעצמנו באורח אקטיבי.

יוראי להב-הרצנו: חברה נמדדת באופן שבו היא מתייחסת למי שזקוק לה; אנחנו נמדדים באופן שבו אנחנו מתייחסים לאלו שזקוקים לנו.

יוראי להב-הרצנו: למזלנו החברה הישראלית היא רב-גונית, היא מורכבת מהרבה אנשים, הרבה אנשים שונים.

יוראי להב-הרצנו: עלינו לנצל את השוני הזה כיתרון ולא כחולשה, ודאי לא ככלי ניגוח.

יוראי להב-הרצנו: רק אם נחיה בחברה שבה כל אחד מאיתנו רואה את השני, שבה אנשים רגישים לצרכים של האנשים האחרים, לאתגרים ולקשיים שלהם, רגישים ומכילים ובוחרים לראות אותם – כנראה שגם נסיעת האוטובוס הבאה שלך, אביתר, ושל רבים אחרים, תהיה פחות כואבת, פחות מרתיעה – נסיעת האוטובוס כפרפראזה לכל התמודדות אנושית בחיים שלנו.

יוראי להב-הרצנו: יחד עם שותפיי בכנסת ובממשלה אני נחוש להמשיך ולקדם שילוב של אנשים עם צרכים מיוחדים במגוון רחב של תעסוקה, מגורים וחיים.

יוראי להב-הרצנו: זאת הרי המחויבות הבסיסית שלנו להבטיח להם, לכולם, את היכולת לרדוף אחרי החלומות שלהם ולקיים חיים מלאים כחלק בלתי נפרד מהקהילה שבה הם חיים, חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.

יוראי להב-הרצנו: זה מגיע להם, אבל זה בעיקר מגיע לנו, כפרטים וכחברה.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה, ותודה לך שוב, אביתר, ולסבא, שהגעתם היום לכנסת.

יוראי להב-הרצנו: הנוכחות שלכם כאן מרגשת אותי מאוד.

יוראי להב-הרצנו: אז תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יוראי להב הרצנו, וברוכים שוב תהיו, משפחת לרנר.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לדובר הבא.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

סמי אבו שחאדה: תודה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני שאתחיל את הדברים שלי, גם אני רוצה לברך את אביתר ולהודות לו על האומץ.

סמי אבו שחאדה: אני חייב להגיד שכששמעתי עכשיו את הסיפור נזכרתי בכמה דברים שעברו עליי, ברמה האישית, בגלל מגבלת העיניים שסבלתי ממנה.

סמי אבו שחאדה: אני זוכר את הבדיחות האלה.

סמי אבו שחאדה: ואני באמת חייב להגיד כל הכבוד.

סמי אבו שחאדה: כל הכבוד לאביתר, שיש לו את הכוח ואת האומץ לבוא ולשתף.

סמי אבו שחאדה: אתה עושה דבר גדול בזה שהאנשים הופכים להיות פחות שקופים, וככה אנחנו נלמד להתמודד יותר טוב עם הדברים ועם האנשים.

סמי אבו שחאדה: היום אנחנו מציינים את היום המיוחד לאנשים עם צרכים מיוחדים.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך על המאמץ הגדול שנעשה היום בכנסת בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: אני כבר פעם שנייה משתתף ביום המיוחד הזה בכנסת, ואני חושב שיש לזה חשיבות גדולה מאוד, כי זה נותן במה לבוא ולדבר בנושא מאוד חשוב לכל החברה.

סמי אבו שחאדה: ואני חושב שאחד הדברים החשובים שאנחנו צריכים לעשות זה לשנות את השיח מסביב לסוגיה הזו.

סמי אבו שחאדה: השיח הזה אמור להפוך להיות שיח של שוויון בין בני אדם.

סמי אבו שחאדה: זה אמור להיות חלק מזכויות האדם.

סמי אבו שחאדה: כל המאבק בעניין הזה אמור להיות כחלק מהמאבק שלנו לשוויון בחברה לראיית כל בני האדם כשווים ולמתן שוויון הזדמנויות לכל האזרחים.

סמי אבו שחאדה: זה מחייב אותנו לשינוי תפיסה, לשנות גם את הטרמינולוגיה ואת השפה שבה אנחנו חושבים בנושא החשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה למקד את הדברים שלי במחקר חשוב שנעשה על ידי הממ"מ – אני הזמנתי אותו, ואני מברך אותם על העבודה החשובה שהם עשו – לגבי מוסדות שונים למתן מענה לילדים ערבים שיש להם צרכים שונים.

סמי אבו שחאדה: יש להם צרכים מיוחדים.

סמי אבו שחאדה: האמת שיש פה כמה דברים חשובים שעולים.

סמי אבו שחאדה: זה מחקר שנעשה באוגוסט האחרון, ויש שם כמה נתונים מאוד חשובים לגבי מסגרות לילדים בגילי אפס עד שש.

סמי אבו שחאדה: המחקר מחולק לילדים בגיל אפס עד שלוש ושלוש עד שש, מחקר די חדש.

סמי אבו שחאדה: אחד הדברים המאוד-חשובים זה קודם כול ציון הבעיה שם: יש לנו בעיה של נתונים, אדוני; עשו מאמץ גדול מאוד, אבל יש לנו בעיה באיסוף הנתונים, וברגע שאנחנו לא עושים את איסוף הנתונים כמו שצריך, חלק גדול מבין הילדים שצריכים את העזרה שלנו נופלים בין הכיסאות; הופכים להיות שקופים, אנחנו לא רואים אותם, אנחנו לא יודעים מספיק בגלל החוסר הזה בנתונים.

סמי אבו שחאדה: המחקר האחרון המקיף לגבי ילדים עם מוגבלויות נעשה על ידי מכון ברוקדייל ב-1997.

סמי אבו שחאדה: העולם עבר מהפכה מאז – גם מספר הילדים וגם העולם בכלל, והתפיסה שלנו לגבי אנשים עם צרכים מיוחדים השתנתה דרמטית מאז.

סמי אבו שחאדה: עד לימים האחרונים לא היה עוד מחקר.

סמי אבו שחאדה: עכשיו אותו מכון מחקר – אני רוצה לברך אותם על המחקר החדש שלהם; אנחנו הולכים לקדם את הצגת המחקר בשדולה למען אנשים עם צרכים מיוחדים בכנסת, ואני אשמח שכל חברי הכנסת יבואו לשמוע מחקר מקיף חדש לגבי ילדים עם צרכים מיוחדים בארץ.

סמי אבו שחאדה: במחקר של הממ"מ הקיים עכשיו בידינו יש כמה נתונים שהם מפחידים, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: כמעט שליש מהילדים הערבים במדינה עם צרכים מיוחדים – אין להם מסגרות, ואז הם נאלצים ללכת למסגרות שהמדינה קוראת להן מסגרות לאוכלוסייה באופן כללי.

סמי אבו שחאדה: זה מכבסת מילים.

סמי אבו שחאדה: אלה הן מסגרות לילדים היהודים, ואז, בגלל שאין מסגרות לילדים הערבים – כמובן יש הבדלים בגיאוגרפיה וכל מיני, אבל בכללי לשליש אין מסגרות.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, מה קורה?

סמי אבו שחאדה: דיברנו על זה שיש עניין של שוויון.

סמי אבו שחאדה: אנחנו מונעים מהילדים האלה שוויון כבר מגיל אפס, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: הילדים שהכי הרבה צריכים את העזרה והתמיכה שלנו, אנחנו מאבדים אותם כבר מגיל אפס ומונעים מהם את השוויון בגלל כמה דברים: בגלל חשיבות שפת האם – – –

איתן גינזבורג: אני רק אציין בפניך – הגעת לנקודת הקצה.

איתן גינזבורג: בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אני מסיים.

סמי אבו שחאדה: אוקיי.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להגיד שני דברים מאוד חשובים.

סמי אבו שחאדה: גם העניין של שפת האם, אדוני – כולם יודעים מהי החשיבות של שפת האם בבניית האישיות של הילדים, באוצר המילים ובשפה שבה הם חושבים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו לא נותנים להם את הכלי הבסיסי לתקשר עם החברה שלהם – שפה.

סמי אבו שחאדה: בנוסף יש את האלמנטים החברתיים.

סמי אבו שחאדה: הילדים האלה גדלים, ואז הם לא נמצאים לא במסגרות שלהם, בשפה שלהם, וגם קשה להם להמשיך במסגרות האחרות, כי העולם הולך ומשתנה ככל שהם גדלים.

סמי אבו שחאדה: אז אנחנו לא רק שלא מאפשרים להם – אנחנו מונעים מהם את שוויון ההזדמנויות שמגיע להם.

סמי אבו שחאדה: יש לנו הזדמנות, עכשיו אנחנו מתחילים לראות יותר את האנשים ואת הילדים האלה.

סמי אבו שחאדה: מדובר על מספרים לא גדולים, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: מדובר על מספרים לא יותר מדי גדולים ביחס לגודל של תקציב המדינה.

סמי אבו שחאדה: כל מה שצריך לעשות זה בסך הכול להפוך את הילדים האלה משקופים לנראים ולתת להם מענה, כדי שגם להם יהיה שוויון הזדמנויות להתקדם בחיים.

סמי אבו שחאדה: תודה לך.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

איתן גינזבורג: הדברים חשובים, אני מקווה שהם גם יבואו לידי ביטוי גם במדיניות הממשלתית להבא.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת גבי לסקי.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

גבי לסקי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

איתן גינזבורג: אם את רוצה להנמיך את הדוכן, שיהיה לך יותר נוח, אז יש לך כפתורים לצידך.

גבי לסקי: לא, אני מספיק גבוהה.

איתן גינזבורג: זה נכון.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גם אני רוצה לברך את אביתר – הוא כבר איננו, אבל אני מקווה שזה יגיע אליו – על האומץ, ושהוא דוגמה לכל כך הרבה ילדים וילדות, נערים ונערות אחרים, להיות שלם עם מי שאת או מי שאתה.

גבי לסקי: היום אנחנו מציינים ומציינות את יום שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שהוא יום חשוב מאין כמותו.

גבי לסקי: מחויבות עמוקה לצדק חברתי של כל אזרח ואזרחית ושל כל איש ואשת ציבור מובילה באופן אינהרנטי לאמונה שלאנשים עם כל סוגי המוגבלויות עומדת הזכות לשוויון ולשילוב מלא.

גבי לסקי: שיהיה ברור, שוויון ושילוב של אנשים עם מוגבלויות אינו עניין של חסד אלא של זכויות אדם ואזרח.

גבי לסקי: כל אדם נברא בצלם, וכפועל יוצא מכך, לכל אדם הזכות לשוויון הזדמנויות ולמימוש הפוטנציאל הטמון בו או בה.

גבי לסקי: וליד כל זכות ישנה חובה, והחובה היא שעלינו, על הכנסת, על הממשלה, על כל מוסדות הציבור, לפעול כדי לממש את השוויון.

גבי לסקי: החובה שלנו היא חובת ההנגשה המלאה לכל האנשים עם מוגבלות, עם כל המוגבלויות ובכל רמות המוגבלות.

גבי לסקי: חברי חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון נוהג לומר שיש בישראל למעלה משמונה מיליון אנשים עם מוגבלויות, כי אין אדם שאין לו מוגבלות.

גבי לסקי: לכן, הראייה צריכה להיות אוניברסלית, והשאלה צריכה להיות תמיד איך אנחנו כולנו מייצרים עיר, מוסד, כיתות בבית ספר, בריכת שחייה וכו' שטובים לכולנו, שכולם יכולים ליהנות מהם, להיכנס אליהם ולהתנועע בהם.

גבי לסקי: רק כשנייצר תודעה שהנורמה היא רחבה וכוללת את כולנו – אז נצליח באמת לייצר שוויון אמיתי.

גבי לסקי: "נגישות לסביבתו של אדם היא בעבורו מפתח לשילוב אמיתי בחברה ולשוויון הזדמנויות.

גבי לסקי: בראש ובראשונה עבור האדם עם המוגבלות עצמו, הנגישות נחוצה להשתתפותו במגוון הפעילויות בחברה ככל אדם אחר.

גבי לסקי: אולם לנגישות פן חשוב נוסף, והוא ה'נראות' של אנשים עם מוגבלות בחברה.

גבי לסקי: עצם נוכחותם של אנשים עם מוגבלות בקהילה מביא לכך שילדים כמבוגרים פוגשים ציבור זה ברמה החברתית המיידית".

גבי לסקי: מכאן גם קצרה הדרך לשותפות רבה יותר בחיים הפוליטיים, הציבוריים, החינוכיים, המדעיים.

גבי לסקי: כל זה מתוך דברי ההסבר של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שעבר זה מכבר בכנסת.

גבי לסקי: ודבר אחרון – לא מספיקים הצהרות וימים לציון, ואפילו לא מספיקה חקיקה; כדי לייצר מרחב שוויוני ושוויון זכויות בפועל יש צורך בתקציבים כדי לתקן את המרחבים העיוורים – אלה שלא ראו את האחר – וכדי לתכנן לעתיד על מנת לייצר תכנון שהוא שוויוני, שאף אחד לא ירגיש שהוא נשאר בחוץ.

גבי לסקי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי, על הדברים החשובים.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת חיים ביטון לשאת דברים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, יעלה ויבוא.

איתן גינזבורג: עד חמש דקות לרשותך.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ביטון, אתה מחברי הכנסת שהכי מדייקים בלוחות הזמנים, אל תשבור את זה.

איתן גינזבורג: בבקשה.

חיים ביטון: אשתדל לא לשבור את זה, אלא אם כן תאיץ בי להמשיך.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בפרשת השבוע האחרונה, פרשת וישלח, קראנו על יעקב אבינו.

חיים ביטון: כתוב בפסוק: "ויותר יעקב לבדו ויאבק איש עמו עד עלות השחר".

חיים ביטון: מלאך שנותר בעולם הזה בעצם פגע ביעקב אבינו ברגלו.

חיים ביטון: הוא הפך לאיזשהו סוג של נכה לזמן קצר.

חיים ביטון: המפרשים מסבירים שלאחר מכן זה תוקן, אבל מסופר שלמרות שיעקב אבינו היה בעל מגבלה כלשהי, הוא בא שלם – כך כותב הפסוק, הוא בא שלם.

חיים ביטון: אנחנו גם יודעים שמשה רבנו היה בעל מגבלה.

חיים ביטון: משה רבנו – ידוע שהוא – –

איתן גינזבורג: כבד פה וכבד לשון.

חיים ביטון: – – כבד פה וכבד לשון.

חיים ביטון: הוא התגבר והיה לאבי-אבות המנהיגים שלנו.

חיים ביטון: אנחנו יודעים שהתורה שלנו, שמנחה אותנו, מסבירה לנו את מקומו של האדם אשר הוא בעל מוגבלות, גם כלפי עצמו, ביכולת שלו להתגבר על כך, וגם כלפי החברה – איך היא צריכה להתייחס לבעל מוגבלות.

חיים ביטון: במדינת ישראל יש כ-1,566,110 מיליון אנשים בעלי מוגבלויות, אחוז גבוה מאוד באוכלוסייה.

חיים ביטון: אחד מהם הוא אחי הגדול, שהוא נכה כבר 25 שנה, מרותק לכיסא גלגלים מגיל 20.

חיים ביטון: ככזה, נוכחתי לגלות על בשרי וללמוד על המדינה שלנו בטיפול בבעלי מוגבלויות ועל הקושי העצום להתקיים כבעל מוגבלות במדינתנו, בין שזה בהתנהלות של מעונות הנכים, בין שזה בביורוקרטיות העצומות שהמדינה שלנו משיתה – אין לי מילה אחרת לומר – על אדם בעל מוגבלות.

חיים ביטון: 25 שנה זה מספיק זמן להבין ולראות מה צריך לעשות פה.

חיים ביטון: לא באתי ביום כזה – שהוא יום חשוב בעיניי, שנקבע להתייחס בו לנושא של בעלי מוגבלויות – לשים פה על השולחן תוכניות עבודה.

חיים ביטון: אבל ודאי וודאי שאנחנו כמדינה, אומה חשובה של העם היהודי, שכפי שאמרתי בתחילה, השתיתה מתחילת קיום האומה את השוויון.

חיים ביטון: ברוך השם, גם מדינתנו חתמה על אמנה באו"ם ומכירה בעניין הזה, לפחות על הנייר.

חיים ביטון: הדבר הזה צריך להפוך מתוכניות לביצוע.

חיים ביטון: אני יודע שיש המון אווירה, המון עבודה, והפגנות נכים.

חיים ביטון: יש קבוצות גדולות – אני אפילו מכיר חלק גדול מהן – שעוסקות בזה ברמה היום-יומית.

חיים ביטון: יש לנו אפילו שרה שמרותקת לכיסא גלגלים.

חיים ביטון: אבל אני עומד פה ביום הזה כדי לקרוא לכנסת ישראל ולממשלה לקחת את הדבר הזה, את השוויון הזה, שהוא דבר בסיסי בחיי אדם – כל היום אנחנו מדברים על שוויון ורוצים שיהיה שוויון לכולם – לקחת את זה כתוכנית עבודה.

חיים ביטון: אני כחבר כנסת שקרוב לדבר הזה אעשה כל מה שאוכל.

חיים ביטון: ביום חשוב זה, אני רוצה באמת לקרוא לשבת לאיזושהי תוכנית עבודה.

חיים ביטון: יש ועדות ויש תוכניות עבודה, אבל אני חושב שצריכים לתת לזה קידום חשוב.

חיים ביטון: בדקה האחרונה שנשארה לי, אני רוצה להזכיר דבר נוסף.

חיים ביטון: מחר אציג פה שאילתה לשרת החינוך בנושא נוסף שקשור למוגבלויות, ודווקא היום אני רוצה להזכיר את זה.

חיים ביטון: יש כ-8,000 ילדים אוטיסטים במדינת ישראל; לצערנו, בשנה האחרונה החליט משרד החינוך, באבחת חתימה של תקנות המנכ"ל, להוריד להם שלוש שעות שבועיות, מתוך חמש שעות שבועיות שיש להם בסך הכול עבור שעות התל"ן.

חיים ביטון: זה בעצם הזמן שהם אמורים להחזיק את עצמם אחרי שעות הלימודים הפורמליות.

חיים ביטון: אני חושב שגם דבר זה צריך להיות.

חיים ביטון: אלה בעלי מוגבלויות מכל הסוגים – והם רחבים.

חיים ביטון: אבל הילדים המתוקים והנהדרים הללו ראויים להסתכלות על הדבר הזה.

חיים ביטון: מחר, בעזרת השם, אני מקווה לשמוע את דעתם, ואני מקווה שהדבר הזה ישתנה.

חיים ביטון: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת חיים ביטון, גם על השיתוף וגם על הדברים החשובים.

איתן גינזבורג: אגב, אוטיסטים – יש ספר מאוד מאוד מעניין וחשוב, "ביום בו תקרא לי אבא", של אביעד פרידמן, שהוא תיאר בו את החוויה ההורית, הזוגית והאבהית בגידול של ילד אוטיסט.

איתן גינזבורג: כדאי מאוד לקרוא את הספר הזה.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה, גברתי.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השרה, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות הינו חוק חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: חוק שהרים את הדגל לקראת שינוי תפיסתי ביחס של החברה לאנשים עם מוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: החוק, פשוטו כמשמעו, אוסר על אפליית אנשים עם מוגבלות, ללא תלות בסוג המוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: אלא מה?

מיכל מרים וולדיגר: דא עקא שחוקים רבים רבים במדינת ישראל אשר נוסחו טרם חקיקת חוק שוויון זכויות לא תוקנו בהלימה אליו, והם עדיין משקפים תפיסות ארכאיות, הנשענות על דעות קדומות ביחס לאנשים עם מוגבלות בכלל, ואנשים עם מוגבלות נפשית בפרט.

מיכל מרים וולדיגר: במסגרת חוקים רבים המתנים עיסוק בקבלת רישיון, הוגדרה מחלת נפש – ולא משנה מהי המחלה, ללא כל קשר לסוג של המחלה או לרמת השפעתה על היכולת לעסוק במקצוע – הוגדרה כמחלה מסכנת.

מיכל מרים וולדיגר: מחלה מסכנת, שלא מאפשרת לבן אדם שחלה בה לקבל רישיון לעסוק באותו מקצוע.

מיכל מרים וולדיגר: ולא היא.

מיכל מרים וולדיגר: החיבור הסטיגמטי בין מחלת נפש לבין מסוכנות מונע מאנשים המתמודדים עם מוגבלות נפשית לעסוק במקצועות מסוימים – וזאת פשוט בושה – בלי כל קשר ליכולת האמיתית שלהם לעסוק במקצוע הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אין שום סיבה הגיונית לשלול מאדם את הזכות לעסוק במקצועות מסוימים, ובוודאי לא רק בשל מחלת נפש שאיתה הוא מתמודד.

מיכל מרים וולדיגר: חקיקה זו, חבריי היקרים, מעודדת אנשים הזקוקים לסיוע לא לפנות לקבלת הסיוע, מפני שאבחנת המוגבלות הזאת תמנע מהם את הזכות הכי בסיסית לעבוד ולהתפרנס בכבוד.

מיכל מרים וולדיגר: בשל כך, לפני זמן מה הגשתי הצעת חוק, שמאחוריה עומדים כמה ארגונים מהחברה האזרחית.

מיכל מרים וולדיגר: הצעת החוק נקראת: איסור הפליה ברישוי מחמת מצב בריאותי (תיקוני חקיקה).

מיכל מרים וולדיגר: אני אגיד לכם את מקצת החוקים שבהם מופיעה מחלת הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה עוד פעם להגיד שמחלת נפש זה שם כולל של לא מעט קשיים, הפרעות ומחלות – דיכאון, מאניה דפרסיה, סכיזופרניה, הפרעת אישיות גבולית ועוד ועוד.

מיכל מרים וולדיגר: לא תמיד יש קשר בין היכולת של האדם שמתמודד עם המחלה לבין המקצוע.

מיכל מרים וולדיגר: היא לא מחלה מסכנת; לא היא ולא שום מחלה אחרת.

מיכל מרים וולדיגר: מה שכן מסכן זה היעדר הטיפול.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו נכנסים לאיזה לופ, ולא מאפשרים להם לעסוק במקצועות שהם ראויים ויכולים לעסוק בהם, בגלל המחלה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אנשים לא ילכו לקבל טיפול ולא ילכו לקבל הצהרה שהם כאלה, כי אם הם יקבלו את ההצהרה, הם לא יוכלו לעסוק במקצוע.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו בתוך דלת מסתובבת ומעגל דבילי לחלוטין.

מיכל מרים וולדיגר: לדוגמה, אנחנו מבקשים לתקן את פקודת הרופאים.

מיכל מרים וולדיגר: אדם שלצורך העניין יש לו סוג של דיכאון, אבל הוא מטופל, והדיכאון לא מורגש בכלל.

מיכל מרים וולדיגר: הוא חי חיים רגילים ומשמעותיים כמו כל אחד אחר, ורמת ה-IQ שלו גבוהה ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: גם רמת האבחנה הסוציאלית שלו – הוא מסוגל לדבר, הוא מסוגל לתפקד כמו כל אחד אחר, והרבה מעבר לכך.

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא יכול להיות רופא.

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: ככה.

מיכל מרים וולדיגר: כי החוק הזה נחקק בשנת תרפפ"ו, ואז כולנו היינו נגועים בסטיגמות ובאפליה נוראית.

מיכל מרים וולדיגר: כנ"ל לגבי פקודת רופאי השיניים.

מיכל מרים וולדיגר: גם שם מגדירים מחלת נפש – שוב, את כל המחלות בסל אחד – כמחלה מסכנת.

מיכל מרים וולדיגר: גם את זה צריך לתקן.

מיכל מרים וולדיגר: אני אמשיך.

מיכל מרים וולדיגר: גם חוק הפסיכולוגים.

מיכל מרים וולדיגר: אני אגיד לכם מה הבעיה – שהחוקים האלה לא נאכפים.

מיכל מרים וולדיגר: כן, שמתי לב, יש לי עוד 45 שניות.

מיכל מרים וולדיגר: החוקים האלה לא נאכפים.

מיכל מרים וולדיגר: פסיכולוגים שמתמודדים עם מחלת נפש כזו או אחרת הם הפסיכולוגים הכי טובים, הכי מצוינים.

מיכל מרים וולדיגר: כנ"ל לגבי עובדים סוציאליים.

מיכל מרים וולדיגר: לכאורה, בן אדם שמתמודד עם מחלת נפש לא יכול לקבל רישיון.

מיכל מרים וולדיגר: הגיעה העת, חברים, יושב-ראש הכנסת, שהחוקים האלה יתוקנו, והעוולה הזו, הבושה הזו, שיש בחוקי מדינת ישראל, חוקים שמפירים את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהדברים האלה יימחקו לאלתר – לאלתר – מספר החוקים של מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: אז הינה, בעוד שמונה שניות סיימתי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: את תמיד עומדת בזמנים.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל וולדיגר.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת חוה אתי עטייה לשאת דברים.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדיי כולם, גברתי השרה, היום אנחנו מציינים את היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

חוה אתי עטייה: כל אדם מתוך חמישה אנשים חי עם מוגבלות מהותית שבאה לידי ביטוי באופן פיזי, נפשי ושכלי.

חוה אתי עטייה: חשוב מאוד ששוויון הזכויות יהיה בראש ובראשונה בהזדמנויות לעבודה.

חוה אתי עטייה: על פי דוח מבקר המדינה בעניין פעולות הממשלה לשילוב בתעסוקה של אנשים עם מוגבלות עולה תמונה עגומה: לעומת שיעור תעסוקה של כ-75% באוכלוסייה הכללית, במקרה של אנשים עם מוגבלויות, מחצית מהם אינם מועסקים.

חוה אתי עטייה: ככל שמחמירה המגבלה, כך יורדת ההשתתפות שלהם בשוק התעסוקה.

חוה אתי עטייה: 34% של אנשים עם מוגבלות חמורה מועסקים בשוק העבודה.

חוה אתי עטייה: 18% מקבלי קצבת נכות כללית, ורק פחות מחמישית מהם מועסקים בשוק העבודה.

חוה אתי עטייה: המציאות כיום בשוק העבודה מורכבת, בעיקר לאנשים עם מוגבלויות.

חוה אתי עטייה: הם היו הראשונים שנפלטו משוק העבודה כשפרצה מגפת הקורונה.

חוה אתי עטייה: רבים עדיין לא שבו לשוק העבודה.

חוה אתי עטייה: נכה שאינו מועסק הוא אדם חסר אונים, שיכולת ההשתכרות והעצמאות שלו דלה.

חוה אתי עטייה: הוא אינו יכול להוכיח את עצמו בעבודה.

חוה אתי עטייה: מסקנות ועדת לרון, הקוראות להקים גוף שירכז את כלל עבודת הגורמים הרלוונטיים, אינן מיושמות.

חוה אתי עטייה: מטרת הגוף היא להוביל לאיגום תקציבים, לקבוע סדרי עדיפויות ולהגדיל את ההשקעה במדיניות שילוב צודקת.

חוה אתי עטייה: יש לפעול באופן מיידי להשקעה ולניתוב האוכלוסייה הזו להכשרות מקצועיות ולהשמה.

חוה אתי עטייה: הדבר אפשרי אם רוצים.

חוה אתי עטייה: הם לא נטל, אלא נכס שיתרום להעלאת פריון העבודה במשק.

חוה אתי עטייה: גם החוק המחייב העסקת מינימום של אנשים עם מוגבלויות בגופים הציבוריים והפרטיים אינו נאכף כראוי ומיושם רק בחלקו.

חוה אתי עטייה: עוד סעיף חשוב מאוד בדרך לקידום שוויון זכויות אמיתי לאנשים עם מוגבלויות הוא הנגשתם של מוניות ואוטובוסים בין-עירוניים.

חוה אתי עטייה: אין כיום אוטובוסים בין-עירוניים או מוניות בין-עירוניות שמונגשים לאנשים עם מוגבלות.

חוה אתי עטייה: כמעט מיליון אנשים אינם יכולים לנוע מעיר לעיר.

חוה אתי עטייה: שיפור הניידות של אנשים אלו יביא תועלות כלכליות נרחבות, כגון הזדמנויות תעסוקה חדשות.

חוה אתי עטייה: בכוונתי לפעול ולקדם הצעת חוק בנושא, שתחייב חובת ביצוע התאמות נגישות פיזית לאוטובוסים בין-עירוניים ולמוניות נגישות בין- עירוניות, בהתאם לפרטים ולהסדרים בתקנות.

חוה אתי עטייה: יישום המלצות דוח מבקר המדינה מחודש אוקטובר השנה והחוק ייתנו הזדמנות שווה לכלל אזרחי מדינת ישראל לשימוש בתחבורה הציבורית באופן מלא.

חוה אתי עטייה: נוכחתי לדעת שעניין הנגישות אינו נגמר בתחבורה הציבורית.

חוה אתי עטייה: כיום מתקיים מאבק ארוך ועיקש של אנשים עם מוגבלויות הזכאים לקבל דירה מונגשת ממשרד השיכון.

חוה אתי עטייה: מדינת ישראל חייבת להעניק לאנשים עם מוגבלויות זכויות שוות בכל התחומים בכלל, וגם בדיור הציבורי בפרט.

חוה אתי עטייה: על פי דוח נוסף של מבקר המדינה, התאמה של הסביבה הפיזית והאנושית ליכולות הפיזיות והחושיות של אנשים עם מוגבלויות היא מימוש של עקרונות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, והיא נדבך חשוב המאפשר חיים עצמאיים, מכובדים ושוויוניים בקהילה.

חוה אתי עטייה: חברי כנסת נכבדים, עלינו מוטלת החובה להתייחס אל האנשים האלה כאל אנשים שווים אלינו.

חוה אתי עטייה: הגיע הזמן לסייע להם להתפתח, ולא לעודד אותם להיות תלויים באחרים ולהסתמך רק על קצבאות הנכות.

חוה אתי עטייה: יש להם יכולות לבנות עתיד מלווה בשאיפות להתפתח.

חוה אתי עטייה: אסיים את דבריי בסיפור אישי כואב שנוגע ללב.

חוה אתי עטייה: הגיעה ללשכתי גברת שהייתה שווה בין שווים, וברגע אחד חרב עליה עולמה והיא חלתה בדלקת פרקים, שרק הלכה והחמירה, ואף הובילה לאירוע מוחי.

חוה אתי עטייה: בכל תקופת השיקום שעברה נלחמה ונאבקה כדי למצות את זכויותיה, ולא נחה לרגע דל כדי להעשיר את השכלתה, ואף למדה שני תארים אקדמיים.

חוה אתי עטייה: בכל שלב ושלב בדרך לא ויתרה, אך נפלה בין הכיסאות, ועד היום היא נאבקת – הן במציאת דירה מונגשת והן במציאת תעסוקה ההולמת את כישוריה.

חוה אתי עטייה: היא מתחננת לשילובה במעגל התעסוקה, אך אין מענה, אין אוזניים כרויות ואין מי שיושיט לה עזרה.

חוה אתי עטייה: כשהושבעתי לכנסת אמרתי: מתחייבת אני.

חוה אתי עטייה: אני מתחייבת להילחם בעבורם בכלים הפרלמנטריים העומדים לרשותי.

חוה אתי עטייה: מכאן אני קוראת לממשלת השינוי, לכל השרים ולגורמי המקצוע הנוגעים בדבר להמשיך לפעול למען האוכלוסייה הזאת ולעשות את השינוי הנדרש.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת חוה אתי עטייה.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה, גברתי.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, חברות וחברי הכנסת, יש לנו שר לברך?

אימאן ח'טיב יאסין: שכחתי לברך את אורית בהתחלה כשעליתי.

איתן גינזבורג: היא יצאה לרגע.

אימאן ח'טיב יאסין: לא נורא, מבורך.

אימאן ח'טיב יאסין: אכן, זה טוב שיש ימים כאלה שבהם אנחנו מציינים סוגיות בוערות וחשובות בחיינו כחברה.

אימאן ח'טיב יאסין: היום הזה, איך שהוא כתוב – אנשים בעלי מוגבלויות – אני לא חושבת שיש מישהו, בן אדם, שאין לו מוגבלות, אפילו שהיא לא מוכרת.

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו מוגבלים במקום מסוים, בדבר מסוים.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל יש בינינו אנשים שעומדים בפניהם אתגרים מיוחדים בגלל דברים שהם נולדו איתם או קרו להם במהלך החיים, והם זקוקים לנו כאנשי ממשל, כקובעי מדיניות, כמחוקקים, כדי להסיר בפניהם את החסמים.

אימאן ח'טיב יאסין: הם זקוקים לנו כדי להקל עליהם את החיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כמעט אחרונת הדוברים פה, ולכן אני לא אחזור על הנתונים ועל הדברים שנאמרו, אבל אני רוצה לזרוק אור על סוגיה מאוד מאוד חשובה, שמעיקה ומעכבת הרבה את אורח החיים הנורמלי שיכול להיות לאותם אנשים, והיא הנושא של הנגישות ושל ההנגשה.

אימאן ח'טיב יאסין: וכן, נגישות והנגשה הם כבר מושג רחב.

אימאן ח'טיב יאסין: אפשר לדבר על ההנגשה השפתית, וגם חשוב לדבר, ואני רוצה לשים את זה על השולחן, את נושא הנגשת התחבורה הציבורית לאנשים עם צרכים מיוחדים.

אימאן ח'טיב יאסין: לא יכול להיות שבן אדם שיכול לתפקד, שיכול לעבוד, שיכול לחשוב, שיכול לייצר ושיכול לתרום לחברה – פשוט מאוד תימנע ממנו האפשרות לצאת לעבודה.

אימאן ח'טיב יאסין: למה?

אימאן ח'טיב יאסין: כי הוא לא יכול לנהוג בעצמו, כי אין מי שינהג בשבילו, כי אין תחבורה ציבורית בכלל, וגם כי היא לא נגישה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהסוגיה הזאת היא סוגיה מרכזית, וחבל ששרת התחבורה לא כאן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להפנות את תשומת ליבה לסוגיה הזאת, במיוחד בחברה הערבית, שסובלת רבות מכל הנושא של התחבורה הציבורית.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל אם אנחנו כבר מתחילים לעבוד על תוכנית של תחבורה ציבורית בחברה הערבית, אז שנתחיל בתמונה כוללת על הדברים ונתחיל לעשות את הדברים בצורה שלמה, ולא להתחיל להגיד: עושים תחנות אוטובוסים, ועושים – לא יודעת עוד מה, אבל לא מנגישים אותן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שחובה עלינו, על כולנו, ביום הזה להזכיר לעצמנו כל יום בעבודה שלנו שיש פלח ואחוז די גדול באוכלוסייה שזקוק לנו.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לזרוק אור על עוד נקודה שאני חושבת שאנחנו כחברה עוד לא בדיוק מודעים לה, והיא שהנושא של מוגבלות או של בעלי צרכים מיוחדים הוא לרוב נושא שיש בו סטיגמה מסוימת, שההורים מתקשים להתמודד איתו והחברה עוד יותר מקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש את נושא האוטיזם, שלאחרונה אנחנו עדים לכך שהתופעה הזאת הולכת וגדלה, והמודעות גם הולכת וגדלה, אבל הטיפול לא בהתאם בכל הרמות ובכל צדדים.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן, אני חושבת שביום הזה גם חשוב שאנחנו נשים לב לפלח הזה, לקבוצה הזאת, וניתן להם את הפתרונות הנכונים והמתאימים.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו מדברים על בעלי צרכים מיוחדים ועל אוטיזם, אני רוצה להעלות מעל במה זו שוב את הבקשה ואת הצורך של בית ספר אל-ופאא בחורה, שהוא בית ספר אזורי לאוטיזם, שנמצא במבנה שכור בתוך אזור תעשייה, עם כל הרעשים שבו.

אימאן ח'טיב יאסין: עד שהיה אישור לבניית בית ספר מיוחד בשבילם, לא נתנו תקציב לתשתיות מסביב.

אימאן ח'טיב יאסין: בית הספר הזה מונה 15 כיתות; הבנייה – בונים בית ספר חדש, אבל יש בו רק 12 כיתות.

אימאן ח'טיב יאסין: אז אני לא יודעת לאיפה נלך עם שאר הילדים מהכיתות האחרות.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מקווה באמת לשים דגש על הנושא הזה ועל הסוגיה הזאת שהעליתי אותה לפני, כדי שהילדים יקבלו פתרון הולם.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

איתן גינזבורג: תסכם את הדיון שרת המדע והחדשנות אורית פרקש הכהן.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

אורית פרקש הכהן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

אורית פרקש הכהן: אנשים עם מוגבלות מהווים 20% מהציבור הישראלי, אולם עדיין קיימים פערים וחסמים שמונעים את השתלבותם בחברה.

אורית פרקש הכהן: הערבות ההדדית צריכה להיות חלק מאבן יסוד; לראות חשיבות יתרה בשינוי המודעות בחברה כלפי אוכלוסייה זו ובמאבק על זכותם לחיות ברווחה ובכבוד.

אורית פרקש הכהן: שכל אדם עם מוגבלות יזכה לשוויון זכויות מלא ויוכל להשתלב באופן מלא בחברה ולמצות את הפוטנציאל האישי שבו.

אורית פרקש הכהן: זהו אחד הנושאים החשובים ביותר שנוגע לערך השוויון – שוויון שהוא הזדמנות לאנשים עם מוגבלות, שהוא נושא חברתי מובהק.

אורית פרקש הכהן: זהו יום שמסמל את האחריות להבטיח את זכותם של אנשים עם מוגבלות להגיע לכל מקום, ליהנות מכל שירות ולהשתתף בכל תחום מתחומי החיים.

אורית פרקש הכהן: אדם עם מוגבלות לא מוגבל להגיע לשום תפקיד; הוא יכול להגיע באמצעות כוח הרצון ובאמצעות הכישורים, להגשים ולממש כל חלום.

אורית פרקש הכהן: עם זאת, הסביבה והחברה צריכות לעודד את הדבר הזה, והסביבה הפיזית והחברתית צריכות להיות מונגשות ומותאמות.

אורית פרקש הכהן: המציאות הקיימת בתחום זה עדיין רחוקה מלהיות משביעת רצון, אך בידינו הכוח לשנות זאת.

אורית פרקש הכהן: כחלק ממהפכת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות הוקמה במשרד המשפטים נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אורית פרקש הכהן: משרד המשפטים, ובעיקר הנציבות, פועלים כל השנה על מנת להפוך את החזון של חוק השוויון למציאות.

אורית פרקש הכהן: עלינו להסתכל על האתגרים הללו בעיניים פקוחות ולהתגייס לפתרון.

אורית פרקש הכהן: לאורך השנים אנחנו רואים עלייה מבורכת בשיעורי התעסוקה של אנשים עם מוגבלות, אבל עדיין קיים פער.

אורית פרקש הכהן: על רקע זה יצאו במשרד המשפטים ובנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בקמפיין ציבורי, שקורא לכל אחד ואחת מאיתנו לפתוח את הדלת לאדם עם מוגבלות – לתת לו או לה את ההזדמנות לממש את הפוטנציאל הגלום בהם.

אורית פרקש הכהן: זהו קמפיין יוצא דופן, שיחד עם פעילויות נוספות שהנציבות יוזמת, כגון הרצאות, סדרת מופעים בהשתתפות אומנים עם מוגבלות ואפילו הצגת ילדים לגיל הרך, נועדו לעשות שינוי יסודי בתפיסות העולם של כולנו.

אורית פרקש הכהן: כידוע, החוק מחייב כל מעסיק ציבורי בינוני וגדול לפעול לייצוג הולם של עובדים עם מוגבלות.

אורית פרקש הכהן: זוהי חובה חוקית ומוסרית, אבל חשוב להדגיש שיש לה גם היבט כלכלי.

אורית פרקש הכהן: גם במשימה הגדולה של הנגשת המרחב הציבורי עדיין יש עבודה רבה לפנינו.

אורית פרקש הכהן: חוק השוויון קובע את חובת הנגישות של כל מקום ושירות ציבורי, והנציבות אוכפת את ביצוע החובות הללו.

אורית פרקש הכהן: כולנו יכולים לראות את ההתקדמות הגדולה שנעשתה בתחום הנגישות, ועדיין יש אתגרים רבים לפנינו – עוד לא הותקנו תקנות שמחייבות נגישות של מדרכות ומעברי חציה, טרם הושלמו התקנות שעוסקות במערכת הבריאות ועדיין לא נקבעה חובה להנגיש אוטובוסים ותחבורה בין-עירונית.

אורית פרקש הכהן: התוצאה היא שעבור אנשים עם מוגבלות קיימים עדיין חסמים משמעותיים של חוסר נגישות, שאינם מאפשרים להם לקחת חלק באופן שוויוני ועצמאי.

אורית פרקש הכהן: גם בתחומי החיים שבהם כבר נקבעה חובת ההנגשה, הביצוע לפעמים מתעכב שנים רבות.

אורית פרקש הכהן: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטפלת מדי שנה במאות פניות ציבור בקשר לאפליה והיעדר נגישות, ובמקרים חמורים יותר הנציבות גם תובעת בשמם של האנשים הללו.

אורית פרקש הכהן: חרף כל ההתקדמות שנעשתה, עדיין הנציבות נאלצת לטפל במקרים כמו תלמידים שבית הספר שלהם לא הונגש עבורם במשך שנים ולכן הם לא יכולים להשתתף בכל השיעורים, או שהם נאלצים להיעזר בחבריהם כדי לעלות במדרגות, בהיעדר מעלית.

אורית פרקש הכהן: על הרקע הזה מקדמים במשרד המשפטים בימים אלו, במסגרת הממשלה, תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שייתן לנציבות סמכויות אכיפה משמעותיות – הסמכות להטיל עיצומים כספיים.

אורית פרקש הכהן: בנוסף לנציבות, גם יחידות אחרות במשרד המשפטים עוסקות כמובן בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות: הפרקליטות, הסנגוריה הציבורית, הסיוע המשפטי והאפוטרופוס הכללי.

אורית פרקש הכהן: כולם פועלים, כל אחד בתחומו, על מנת להתאים את ההליכים המשפטיים השונים לצרכים הייחודים של אנשים עם מוגבלות ולאפשר להם אוטונומיה ועצמאות.

אורית פרקש הכהן: ואם אני יכולה להוסיף כאן להודעה מטעמו של שר המשפטים בסוף – הזכויות של אנשים עם מוגבלויות הרבה פעמים גם נובעות מהתשתית של המשפט הכללי, של שוויון, של חוסר אפליה, וגם זה מהווה בסיס ליצירת תקדימים חשובים.

אורית פרקש הכהן: על כולנו מוטלת האחריות לפעול להשתלבות ולשילוב של אנשים עם מוגבלות בחברה – כחברי כנסת וכמקבלי החלטות, כמעסיקים, כהורים, כאזרחים.

אורית פרקש הכהן: כל אחד ואחת מאיתנו יכולים לעשות עוד כדי לראות את האנשים עם מוגבלות בחברה שלנו כאן בכנסת, במקומות העבודה, באוטובוס, בבית הספר, ולפתוח עבורם את הדלת.

אורית פרקש הכהן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשרה אורית פרקש הכהן, ואני מציע שנסת

איתן גינזבורג: פק בעמדת הממשלה ביחס לדברים בהצעה לסדר-היום הזו.

משה אבוטבול: – – –

איתן גינזבורג: אני חושב שהיום – כל היום דנו בזה, גם בוועדות וגם בשדולה, והיה פה דיון ממצה של הרבה מאוד חברי כנסת.

איתן גינזבורג: נראה לי שנסתפק בעמדת הממשלה.

משה אבוטבול: מקבל את עמדתך כשאתה צודק.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חברים, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – ציון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, מס' 396, 549, 640, 667, 917, 939, 949, 953 ו-961, ואני מזמין את חבר הכנסת אופיר סופר לומר דברים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני גאה להימנות עם פצועי צה"ל וגאה לכאוב מדי יום את הפציעה שלי, פציעת הקרב, ואת אובדן החברים.

אופיר סופר: אני רוצה להגיד ששניים מן היוזמים של היום הזה – יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון חבר הכנסת רם בן ברק וחבר הכנסת מופיד מרעי – שניהם אחים שכולים ושניהם עם עבר ביטחוני מפואר.

אופיר סופר: ואני לא מתחיל לחשוב שכאבי בכלל מתחיל לעמוד במחיצת הכאב שלהם, אני רק חושב שיש בכאב הזה של כולנו איזשהו חום שמחבר אותנו למקשה אחת, להיות עם אחד ולהיות מה שאנחנו.

אופיר סופר: אבל ברשותכם, אני רוצה לספר על סגירת מעגל, ממש לפני שבוע, שקרתה לי לאחר 25 שנים, שמבחינתי היא מקבלת משמעות מאוד מאוד מיוחדת.

אופיר סופר: בקרב שבו אני נפצעתי כמ"מ צעיר, איבדתי פקודים, מפקדים, חברים, חבר טוב – חבר ילדות טוב, מיקי דדוש, זיכרונו לברכה – הקרב הזה היה מאוד משמעותי ומכונן בשבילי.

אופיר סופר: במהלך הקרב הזה נפצעתי כמה פעמים – בהתחלה פציעה קלה, ואחר כך פציעה יותר חמורה, ואחר כך עוד אחת – כל 20 דקות.

אופיר סופר: אבל היה לי ברור שלאחר שנפצעתי בפציעה הראשונה, הקלה – והיא הכניסה כך את האינרציה להמשך – שאני ממשיך להילחם.

אופיר סופר: זה קרה אולי מכמה סיבות, אבל הייתה סיבה אחת חזקה ומשמעותית:

אופיר סופר: אני זכרתי את מה שאמר מפקדי בצנחנים חגי מרדכי; הוא אמר שכשמפקד בצה"ל נפצע – זה נורמה שהוא צריך להמשיך להילחם.

אופיר סופר: ממש בשנייה הראשונה שנפצעתי זה רץ לי כמו איזה הבזק כזה.

אופיר סופר: אולי זו הייתה כותרת במעריב ואולי בעיתון אחר – הדברים שלו התפרסמו, כי חגי סירב לקבל צל"ש על התפקוד שלו.

אופיר סופר: הוא נפצע בהיתקלות שהייתה בלבנון, בקרב, המשיך להילחם ונפצע בצורה יותר קשה, וזה מה שהוא אמר.

אופיר סופר: אז לארן צבאג, זיכרונו לברכה – זה חבר, בן מחזור שלי – הייתה אזכרה בשבוע שעבר ל-26 שנים.

אופיר סופר: חגי היה אז המפקד.

אופיר סופר: אני לא הייתי באזכרה של ערן – אני חושב שהייתי בשבעה, ואולי בשנה הראשונה, ומאז שנים לא העזתי ללכת.

אופיר סופר: והלכתי בשבוע שעבר, ושם שמעתי את חגי מספיד את ארן.

אופיר סופר: ארן הסתער בסיטואציה מבצעית מאוד מיוחדת, וגם הוא זכה לצל"ש על הפעילות שלו, צל"ש לאחר מותו.

אופיר סופר: אבל חגי ציטט מפקד במארינס, שאמר בספר – שאני לא זוכר איזה, ספר אחר – חגי ציטט מפקד במארינס, והציטוט אומר כזה דבר: אתה לא בוחר את שדה הקרב שלך – אלוהים עושה זאת בשבילך, אבל אתה קובע את הנורמה במקום שבו הנורמה לא נקבעה.

אופיר סופר: ואני פגשתי את המילה הזאת, נורמה, בפעם השנייה, והבנתי שמי שבעצם עיצב לי את הנורמה בשדה הקרב היה חגי מרדכי.

אופיר סופר: הוא זה שאמר שכשמפקד בצה"ל נפצע הוא צריך להמשיך להילחם.

אופיר סופר: חגי, דרך אגב, חזר להיות מפקד על גדוד 202, ואני חזרתי, לאחר השיקום שלי, לפקד תחתיו כמ"מ.

אופיר סופר: אני חושב, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, סגן השר, שגם אנחנו כאן בבית המחוקקים מחויבים לקבע ולייצב את הנורמות הערכיות של מדינת ישראל, וגם אנחנו נדרשים לאומץ לב בעיצוב הנורמות.

אופיר סופר: השירות ביחידות הטכנולוגיות, יחידות כמו 8200, חשובות ומשמעותיות ככל שיהיו, הפך למשאת נפשם של רבים מהמיועדים לגיוס.

אופיר סופר: מעמדו של לוחם בצה"ל נשחק, אך אני אומר שחובתנו לקבע נורמות.

אופיר סופר: ואני חושב שמי שבחר, אדוני היושב-ראש, לסכן עצמו עבור הארץ הזו, הוא ורק הוא ראוי להיקרא לוחם.

אופיר סופר: אני חושב שחובתנו המלאה לטפל ולשקם את כלל פצועי צה"ל ומערכות הביטחון, אך הנורמה הערכית היא שחובתנו עולה עשרות מונים בשיקום פצועי המערכה, פצועי הלחימה.

אופיר סופר: כך גם קבעתי כשהקמתי את הוועדה הפרלמנטרית, ועדת המשנה שעסקה בנפגעי פוסט-טראומה בעקבות לחימה.

אופיר סופר: כפי שציינתי היום, ביקשו ממני אנשים חשובים לעסוק בכלל נכי צה"ל, ואני אמרתי שאני עוסק דווקא בלוחמים.

אופיר סופר: אני חושב שהחוב של מדינת ישראל עומד בראש ובראשונה ללוחמים שנתנו מדמם ומנפשם בשדה הקרב, כמו גם באימונים – אימונים שהם אימונים בעצימות גבוהה ואימונים באש שכרוכים בסיכון – וכלפיהם זה החוב הראשון.

אופיר סופר: אני חזרתי עכשיו מפגישה עם לוחמי השייטת.

אופיר סופר: אנחנו מוכרחים להסתכל על האירועים האלה בצורה אחרת לגמרי.

אופיר סופר: ואני חושב שעיקר המשאבים של אגף השיקום והמאמצים צריכים להיות מופנים ללוחמים באופן חד-משמעי וברור.

אופיר סופר: גם אם האמירה הזאת היא לא כל כך פופולרית – האמירה הזאת אולי דורשת מאיתנו מעט אומץ ציבורי – אנחנו חייבים לעצב את הנורמה, וזו הנורמה הערכית שמדינת ישראל צריכה.

אופיר סופר: חבריי חברי הכנסת, אתמול הבאנו למנוחות את אליהו קיי, השם ייקום דמו, שנרצח על ידי מחבל מתועב בירושלים.

אופיר סופר: אליהו עלה לארץ בגפו, שירת בצנחנים, למד תורה ומת מות קדושים עבור ירושלים ובעבור הארץ הזו.

אופיר סופר: עם ישראל שב לארצו ומצוי מאז הקמת המדינה במלחמה מתמדת על קיומו בארץ הזו.

אופיר סופר: הטיפול בנפגעי פעולות האיבה, כמו הטיפול בנכי צה"ל, יונק את כוחו ומשמעותו מהחוב המוסרי של המדינה לדאוג ולסייע למי שנפלו בעבור הארץ הזאת.

אופיר סופר: זו הנורמה.

אופיר סופר: כך נפעל.

אופיר סופר: אני מבקש לאחל רפואה שלמה לכלל פצועי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, ובשם מדינת ישראל להגיד תודה לכולם.

איתן גינזבורג: תודה רבה על הדברים החשובים של חבר כנסת אופיר סופר.

איתן גינזבורג: כולנו מצטרפים לקריאה שלך לאיחולי החלמה.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חבר הכנסת צבי האוזר, בבקשה, לשאת דברים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

צבי האוזר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, האמת שקצת קשה לי, או לא קל, לעלות אחרי שאופיר סופר עמד כאן וגם שיתף אותנו בסיפורו האישי ובתחושותיו האישיות.

צבי האוזר: חברים, העובדה שחלמנו והגשמנו את חלומנו לחדש ריבונות של העם היהודי בחבל הארץ הזה – כאן, בין הים התיכון לנהר הירדן – עלתה לנו בדמים רבים; בנופלים, בראש ובראשונה, אבל גם בעשרות אלפי פצועים שמשלמים בגופם ובנפשם את מחיר מימוש חלום העצמאות והחירות, במובן העמוק וההיסטורי של המילה, של העם היהודי.

צבי האוזר: כמו שהוזכר כאן לפניי, רק לפני יומיים התרחש פיגוע נוסף בעיר העתיקה, שבו נרצח אליהו קיי, זיכרונו לברכה, וארבעה נוספים נפצעו באותה פעולה איבה.

צבי האוזר: וזו דוגמה – עוד דוגמה קשה, לצערי, אחת מיני רבות – שאנו משלמים לאורך השנים בשל ההתעקשות שלנו כן לחיות כאן בחופש ובחירות ולממש את ריבונותנו.

צבי האוזר: במצטבר נפצעו כ-28,000 אנשים בפעולות איבה – מספר בלתי נתפס, כשחושבים על זה – ו-58,154 אנשים מכלל גופי מערכת הביטחון הוכרו כנכים, נכי צה"ל.

צבי האוזר: אני רוצה לחדד ולומר: הגם שהמחיר הוא כבד, הוא איננו בר השוואה למחיר במוות, בשכול, בפגיעה בנפש וברכוש ששילם העם היהודי במשך אלפיים שנות גלות.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, ישראל היא חברה מתקדמת; היא מדינה מפותחת, שמשלמת מחיר דמים ומתמודדת עם היקף משמעותי של פצועים.

צבי האוזר: ישראל, אפשר להגיד, היא עדיין מדינה קטנה מוקפת אויבים, שסובלת ממעשי איבה, מפעולות טרור, ממלחמות, כאמור, מאז הקמתה.

צבי האוזר: הקושי הזה – את המחיר הזה, שאותו אנו נושאים, יש לתעל לשני אפיקים: האחד – להבטיח את כבודם, את רווחתם, של אלה ששילמו בגופם ובנפשם את אותו מחיר קשה – ועל זה נדמה לי שכולנו מסכימים, ואני מניח שדיברו על זה לפניי, ועוד ימשיכו לדבר על כך אחריי.

צבי האוזר: אני רוצה לייחד את הדברים שלי, אדוני היושב-ראש, ולנצל את הבמה הזו דווקא בשביל האפיק השני: להצית את דמיונם של קברניטי המדינה – אם אפשר להגדיר זאת כך – ולסרטט לממשלה החדשה, שהיא ממשלת שינוי, קו נוסף באופק שאליו צריך למקד את המאמץ.

צבי האוזר: והכוונה היא שישראל תישא, בדרך ייחודית, מעשית ויצירתית בעול הקשה מנשוא של התמודדות עם היקף חריג של פצועים, של נכים מקרבות ומפעולות איבה, ותוביל את העולם, את העולם כולו, בכל הקשור למחקר ופיתוח של טכנולוגיות ושיטות להתמודדות עם אתגרי הפציעה למיניהם ואתגרי הנכות.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, לישראל כאמור יש ייחודיות בהקשר של תשלום מחירים בנפש ובגוף בעבור חירות, אבל לישראל ייחודיות נוספת כחברה מצטיינת – בפיתוח טכנולוגיות, ובפרט טכנולוגיות תחיליות.

צבי האוזר: זו חברה שתרמה ברבע האחרון של המאה לפיתוח האנושי בתחום הטכנולוגי בהיקף בלתי פרופורציונלי לגודל שלנו בעולם.

צבי האוזר: כן, כמדינה קטנה, עשינו פה דברים דרמטיים לטיוב איכות החיים בעולם בהקשרים רחבים.

צבי האוזר: אנחנו מתגאים לשאת בתואר אומת הטכנולוגיות התחיליות, הסטרטאפ ניישן.

צבי האוזר: וחבריי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לשאוף לעבור מסטרטאפ ניישן לאימפקט ניישן – מיכולות שממוקדות בטכנולוגיה תחילית ליכולות שממוקדות בטכנולוגיה מוטת השפעה ושינוי מציאות לטובה.

צבי האוזר: אני רוצה להזכיר שיש היום, נדמה לי, קרוב ל-30 חברות ישראליות ששוות יותר ממיליארד דולר, מה שנקרא חד-קרן, ואנחנו בדרך להיות אומה משפיעה.

צבי האוזר: ואחד מראשי החץ שעלינו להוביל כהחלטה מערכתית ממשלתית הוא לקחת אחריות ברמה העולמית של טכנולוגיות לשיקום וטיפול בפצועים ונכים, של מחקר ופיתוח בתחום הזה.

צבי האוזר: עלינו לשלב בין כורח החיים הקשה כאן לבין חוכמת המעשה של העם היהודי.

צבי האוזר: עלינו להגדיר ברמה הלאומית את התחום הזה כתחום מועדף, שבו המדינה תשקיע כספים ומאמץ.

צבי האוזר: אנחנו צריכים לא רק לייצר את אותו אקו-סיסטם, כפי שאנחנו נוהגים לקרוא לו, בתחום ה-AI, ה- cyber security, הביג-דאטה, ה-cloud, אלא עלינו להתחיל לחשוב ולמתג תחום נוסף – אגב, אפשר לכנות אותו "עזר טק" או "עזרה טק" – ולהצמיד לו הערכה וכבוד לאומי, ולהוביל את העולם בהקשר הזה ולהמשיך את מתת העם היהודי לאנושות.

איתן גינזבורג: תודה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, אני בטוח שהחלטה כזאת, אם רשות החדשנות ואם המשרדים הרלוונטיים ייקחו את זה כמטרה, בעוד שנה, כשנציין את היום הזה נציין לא רק נבוא ונדבר ונחבק – דברים שהם חשובים – אלא נוכל להכריז על תוצאות, על כיוון פורץ דרך, לתקן עולם בהקשר הזה ולהכווין את הדברים איפה שאנחנו יכולים.

צבי האוזר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לך, אדוני.

איתן גינזבורג: טוב ששרת החדשנות יושבת כאן ומאזינה, ולקחה את זה כנושא שבאמת יכול להיות – –

צבי האוזר: לא ראיתי אותך.

איתן גינזבורג: – – יכול להיות מיוחד.

איתן גינזבורג: שילוב של חברתיות וחדשנות.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל ביטון – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת רם בן ברק, בבקשה, שהוא גם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, יש לומר.

רם בן ברק: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: בבקשה, עד חמש דקות.

רם בן ברק: בשבת האחרונה – אני לא יכול כשמדברים מתחתיי כאן, סליחה.

איתן גינזבורג: כבוד השרים.

איתן גינזבורג: הינה, ואני מוסיף לך את כל השניות שנגזלו ממך.

רם בן ברק: בשבת האחרונה הלכתי עם נכדתי לסרט, וכמונו עוד מאות ואלפים שיצאו לבתי הקולנוע ברחבי הארץ.

רם בן ברק: בשבוע שעבר חגגנו כל המשפחה במסעדה בתל אביב, וכמונו עוד אלפים יצאו לבלות ולחגוג במסעדות, בברים וסתם אצל חברים.

רם בן ברק: אנחנו כולנו מבלים, מטיילים, מקיימים חיים של שגרה והנאה רבה, הרבה בזכות שכבה דקה, דקיקה, שכבה דקיקה, של גיבורים.

רם בן ברק: נצורים בנשמתנו אלה שנתנו הכול למען המולדת, וזכרם לא מש מלוח ליבנו לעולם.

רם בן ברק: היום אני רוצה להקדיש את דבריי לאלה שלא יכולים יותר לראות, לא יכולים יותר לשמוע, לאלה שצולעים על רגל אחת או מתניידים בכיסא גלגלים, לאלה שגופם מצולק, ולפעמים זו הנפש שמצולקת יותר מכול – נכי צה"ל, גיבורי צה"ל, הגיבורים השקטים של עם ישראל.

רם בן ברק: אתם העדות החיה למאבק המתמשך שלנו על הארץ הזאת.

רם בן ברק: כל שריטה, כל פצע, כל קטיעה ונכות הם המחיר ששילמתם בגופכם כדי שעם ישראל ייהנה משגרת חייו; כדי שהורים וילדים ימשיכו ליהנות; כדי שדור הסבים והסבתות ימשיך את חייו בשקט ובבטחה; כדי שבתוך הרעש, הסכנות והאיומים ישראל תמשיך לצמוח ולשגשג.

רם בן ברק: יותר מדי פעמים אנחנו שוכחים את התרומה האדירה שהקרבתם; יותר מדי פעמים עסקנו בהתחשבנות מולכם; יותר מדי פעמים היה נדמה כאילו המדינה בצד אחד, ואלה שנפצעו בשמה ולמענה נמצאים בצד האחר.

רם בן ברק: אני רוצה שכולנו נזכור, אני רוצה שכולנו נכיר תודה, אני רוצה שכולנו נעמוד ונצדיע לכם.

רם בן ברק: תודה.

איתן גינזבורג: תודה על הדברים החשובים ואולי אפילו הנוקבים של חבר הכנסת רם בן ברק.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת אמילי מואטי, בבקשה.

איתן גינזבורג: לפעמים, אדוני, מספיקות מילים מועטות כדי להעביר את המסר בצורה חדה, וזה מה שעשית עכשיו, אדוני.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

אמילי חיה מואטי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אמילי חיה מואטי: כבוד השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני מבקשת להודות ולהוקיר את היום הלאומי לפצועי מערכות ישראל ואת מקום הייחודי של הלומי הקרב במערכה – אלו שמסתובבים בינינו עם פצע לא מסומן; אלה שמסתובבים חיים מהתופת, אך לא אחת מבקשים את נפשם למות; אלו שחיים עם הידיעה שהם היו כפסע מלהיאסף אל אבותיהם, מליפול בקרב; אלו שראו את החבר הכי טוב, את האח לנשק, נופל, מדמם ומת; אלו שנשארו גדועי גפיים, ואלו ששמחת החיים נגדעה מהם לבלי שוב; אלו – כמו אבי, שגם הוא נכה צה"ל – שלא מדברים על זה; אלו שמסתובבים עם תהום בבטן; אלו שמריחים דם; אלו שקולות נפץ או חלון שנטרק באמצע הלילה מציתים אצלם בהלה; אלו שמתביישים בזה; אלו שמדברים על זה – מכולכם, ובעיקר מהבאים בתור, אני רוצה לבקש סליחה.

אמילי חיה מואטי: סליחה שלא הפכנו כל אבן כדי שתחיו בעידן של שלום ופיוס.

אמילי חיה מואטי: מבקשת סליחה מהתינוקות שנולדים סביבנו, ולהם כבר לא מבטיחים יונה, עלה של זית, לא אביב ופריחות, כי אם עוד מבצע ועוד קיפאון מדיני.

אמילי חיה מואטי: תראו כמה איומה הירושה שאנחנו עומדים להעביר לדור הבא: קיפאון ופחד, במקום שלום ושגשוג.

אמילי חיה מואטי: לאן, לכל הרוחות, אנחנו, שאמורים להוביל – מובלים על ידי הפחדים שלנו, הסרבנות ארוכת השנים, ושום יד אינה מושטת עוד.

אמילי חיה מואטי: נכון, אנחנו לא האחראים הבלעדיים לצרה ההולכת ומתעצמת; נכון, יש צד שני, שיש בו סרבני שלום וטרוריסטים.

אמילי חיה מואטי: אבל אנחנו הצד החזק, והאחריות שלנו היא בעיצוב הנורמה ובקביעת הגבולות.

אמילי חיה מואטי: המחשבה שהסדר מדיני הוא ויתור על משהו מקורה בשנים של תעמולה נגטיבית.

אמילי חיה מואטי: שלום עושים מתוך עוצמה, ועוצמה לא חסרה לנו.

אמילי חיה מואטי: עזבו שלום – איבה צומחת מהר יותר מאהבה; פחד סוחף יותר מתקווה.

אמילי חיה מואטי: היו ימים שחשבנו שהתקווה תנצח את הפחד.

אמילי חיה מואטי: יש ימים שבהם אני עוד מאמינה בזה, אבל יש ימים שאין בהם רוח, אלא רק ייאוש מהמחשבה שהגענו לנקודת האל-חזור, וממנה נחיה לעד על חרבנו.

אמילי חיה מואטי: חבריי חברי הכנסת, אסור לדור שלנו לקבל את זה.

אמילי חיה מואטי: אסור לנו לברוח מהכרעות מדיניות, גם אם הן כואבות.

אמילי חיה מואטי: תסתכלו על אירופה – שנים של איבה והרג נגמרו בהסכמים.

אמילי חיה מואטי: תסתכלו על מצרים, תסתכלו על ירדן.

אמילי חיה מואטי: יש לנו חוב מוסרי וביטחוני מן המעלה הראשונה; יש לנו חוב כלפי הילדים שלנו, יש לנו חוב כלפי הנכדים שלנו.

אמילי חיה מואטי: יש לנו מדינה לשאת על הכתפיים.

אמילי חיה מואטי: וזאת המשמרת שלנו להחזיר את מדינת ישראל להיות מדינה שוחרת שלום, מדינה שמושיטה יד מתוך עוצמה, מדינה עם ביטחון, מדינה שהנהגתה מבינה כמה ייסורי השלום עדיפים על גורלה הבלתי-נמנע של המלחמה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת אמילי מואטי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת משה אבוטבול, יעלה ויבוא, אדוני.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו היום כולנו מציינים את יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה.

משה אבוטבול: אישית הייתי רוצה, גם משום הכרת הטוב, לציין לטובה את מי שבעצם יזם לפני כתשע שנים את יום ההוקרה הזה – רכז בבני עקיבא, אליעד אברקי, שיזם את הנושא הזה כשהוא ראה את מצבם של הפצועים, ראה בדיוק את התרומה הגדולה שלהם.

משה אבוטבול: אני חושב שגם ראוי לציין את הרעיון הזה, שלאחר מכן, ברוך השם, הוא נשאר גם בתוך הלוח העברי שלנו כתאריך מחייב; תאריך שבאמת חשוב לכולם.

משה אבוטבול: ואני רוצה, בראשית דבריי, לשלוח את תנחומי למשפחת קיי על הרציחה הנוראה של אליהו, השם ייקום דמו, בן 25, ממש בלבלובי חייו, על ידי בן עוולה.

משה אבוטבול: רצח ששוב מוכיח את השנאה התהומית – איך שחז"ל ציינו את זה:

משה אבוטבול: בידוע שהלכה היא – כמו הלכה שיש נטילת ידיים, כמו שיש הלכה להתפלל שחרית – בהלכה היא שעשיו שונא ליעקב.

משה אבוטבול: אז הם מקיימים את ההלכה ומיישמים את זה, והרצח הזה הוא חלק מאותה הלכה או הליכות חיים אלה.

משה אבוטבול: ולצערנו, אנחנו שותפים יחד עם המשפחה לכאב.

משה אבוטבול: אז מן השמיים תנוחמו.

משה אבוטבול: המקום ינחם אתכם באבלכם הכבד, שכולנו יחד, כל עם ישראל, נמצאים באותו אבל.

משה אבוטבול: באותה הנשימה אנחנו שולחים רפואה שלמה לכל הפצועים מהפיגועים.

משה אבוטבול: אבל חברים יקרים, אדוני השר, אנחנו דווקא רואים את זה בפסוק בספר יחזקאל, פרק ט"ו פסוק ו', על מה שכתוב בפסוק: "ואעבור עליך ואראך מתבוססת בדמיך ואמר לך בדמיך חיי ואמר לך בדמיך חיי".

משה אבוטבול: כלומר, הנביא חוזר פעמיים על נקודת "ואמר לך בדמיך חיי".

משה אבוטבול: פעמיים.

משה אבוטבול: ואני חושב שזה באמת בא לציין את סוגי הדמים, שאנחנו – העם היהודי משלם על שבתו ועל שיבתו לארץ הקודש, לארץ המובטחת שלנו, לארץ האבות.

משה אבוטבול: אנחנו בעצם משלמים מצד אחד בדם הזה של אלה שנהרגו לצערנו במלחמות ישראל, למען הקמת המדינה, הארץ; אותם אלה, חללי צה"ל, שבאמת קדושים ייאמר עליהם, שמסרו את נפשם למען המדינה והארץ; מצד שני, יש לנו גם כן את אלה – "ואמר לך בדמיך חיי" בפעם השנייה – אותם אלה שהם הפצועים.

משה אבוטבול: הפצועים, שמסרו את גופם ממש, את הדבר היקר להם מכול, חלקים בגופם; שנפצעו, שנגדעו, באותן מלחמות, באותן פעולות.

משה אבוטבול: הם עשו למען זה שאנחנו נוכל, בעזרת השם, לשבת יותר בנחת במדינה שלנו, להיות יחד, ללמוד תורה, לפעול בחיי העסקים, בחיי התרבות, בכל דבר ודבר, בחיי החינוך והרפואה.

משה אבוטבול: אותם אלה נפצעו למעננו, ואנחנו חייבים באמת להוקיר אותם על תרומתם הכבירה במלחמות ישראל.

משה אבוטבול: לכן, אני אומר שאנחנו פה, חיים, אבל באמת חייבים גם להגיד להם תודה.

משה אבוטבול: אני זוכר שפעם הפוליטיקאי המנוח, עליו השלום, כולם זוכרים אותו, חבר הכנסת שמואל פלטו שרון – תמיד הוא אמר, עליו השלום, הייתה לו סיסמה – המבוגרים שפה ודאי זוכרים את זה – הסיסמה: מה אתה עשית בשביל מדינה?

משה אבוטבול: אני זוכר את זה, זה היה כמו איזה קליפ כזה בתוך הראש, מה אתה עשית בשביל מדינה?

משה אבוטבול: ואני כאן שואל, חברים יקרים: מה אנחנו, המדינה, עשינו עבור אותם אלה שבאמת מגיעה להם תודה והוקרה?

משה אבוטבול: מה אנחנו עשינו?

משה אבוטבול: צר לי, אבל אני הייתי בדיוק לפני שנה בביקור בארגון נכי צה"ל בתל אביב – עשיתי שם סיור, נפגשתי עם המנכ"ל, עם היושב-ראש – ונחשפתי לכל הקשיים, שכדי להביא את אותן זכויות אלמנטריות שלהם, לקבל את הקצבה בצורה מכובדת, הם צריכים להיאבק ולהילחם.

משה אבוטבול: לאחר מכן גם פגשתי אותם כחבר ועדת העבודה והרווחה, חבר ועדת הבריאות או חבר ועדת הפוסט-טראומה.

משה אבוטבול: אתה פוגש אותם שם – הם נמצאים שם, ממשיכים את אותו מאבק, כאילו לא קרה כלום, כאילו הם לא עשו כלום, כאילו אלה סתם אנשים שבאו ללחוץ על איזה דבר שלא מגיע להם.

משה אבוטבול: אנחנו חייבים לחזק אותם.

משה אבוטבול: מכאן אני שולח לאותו ארגון יקר, ארגון נכי צה"ל – תהיו חזקים.

משה אבוטבול: אנחנו איתכם.

משה אבוטבול: אנחנו נמשיך להיאבק הלאה למען הזכויות שלכם – –

איתן גינזבורג: תודה.

משה אבוטבול: – – כי לצערנו, זו תהיה בושה לנו אם אתם לא מרוצים.

משה אבוטבול: אני רוצה לסיים, בקצרה: בשנה הזאת, 1,716 נכי צה"ל הוכרו על ידי משרד הביטחון, 747 מתוכם נפגעי פוסט-טראומה.

משה אבוטבול: חייבים לתת את הכול לאלה שמסרו את גופם למעננו.

משה אבוטבול: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת פטין מולא, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, עד חמש דקות לרשותך.

פטין מולא: תודה.

פטין מולא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד סגן השר, היום אנו מסירים את הכובע, בציון יום ההוקרה, בפני אלו שמשלמים את המחיר היקר ביותר למען ביטחון המדינה.

פטין מולא: התודה שעם ישראל חייב לכם לא ניתנת לביטוי במילים.

פטין מולא: לכל אחד מכם יש סיפור גבורה ייחודי משלו, סיפור שיישא איתו למשך כל חייו ושתמיד יישאר חלק מהסיפור של עם ישראל כולו.

פטין מולא: סיפורי הגבורה של מדינת ישראל הם סיפורי הגבורה האישיים של כל אחד ואחת מכם.

פטין מולא: הביטחון שלי, של המשפחה שלי, של הכפר שלי ושל אזרחי מדינת ישראל כולה הוא תוצאה של הקרבה שלכם, חבריי נכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה.

פטין מולא: הטרור לא חס על אף בן אנוש – יהודי, דרוזי, ערבי, בדואי, נוצרי, מבוגר, נשים או ילדים.

פטין מולא: בתור נכה צה"ל זה 40 שנה, נושאי השיקום והטיפול קרובים לליבי.

פטין מולא: אני מכיר ממקור ראשון את החשיבות של מענה ראוי לאלו שסוחבים את הצלקות והפצעים מהשירות הצבאי.

פטין מולא: היום השתתפתי בוועדת העבודה והרווחה ושמעתי את זעקתם של נכי צה"ל ונכי פעולות האיבה.

פטין מולא: בשנה שעברה השתתפתי באופן פעיל בהפגנת הנכים הגדולה בתל אביב וראיתי מקרוב את הכאב והצורך שלהם.

פטין מולא: יום בודד בשנה לא מהווה הוקרה מספקת לתרומה שלכם.

פטין מולא: אנחנו מחויבים – אנחנו, חברי הכנסת, אזרחי מדינת ישראל – מחויבים לעזור לנכי צה"ל וחייבים לעשות הכול כדי להקל בתהליך קבלת העזרה.

פטין מולא: לעיתים קרובות נכי צה"ל ממשיכים לסבול גם בתהליכים הביורוקרטיים מול אגף השיקום במשרד הביטחון.

פטין מולא: אסור לנו לבחון בחשדנות את פצועי ונכי צה"ל, אנחנו חייבים להכיל את הקשיים והצרות שנובעים מפציעתם ולוודא שכל פצוע צה"ל מקבל מענה פיזי ונפשי על המחיר הכל-כך כבד ששילם.

פטין מולא: כבר בימים הראשונים לאחר השבעתי לכנסת הנוכחית הקמתי שדולה נרחבת למען נכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, ואני קורא לכולם להגיע להשתתף בה, חבריי חברי הכנסת.

פטין מולא: אני קורא לממשלת ישראל ליישם באופן מלא את רפורמות נכי צה"ל, שהתחילה עוד בתקופת ממשלת הליכוד, ולזרז את החקיקה למענם.

פטין מולא: אני קורא כאן לכל חברי הבית לתמוך בשינוי החקיקה, שמחייב אותנו ומחייב את תושבי מדינת ישראל.

פטין מולא: כל אזרח חפץ חיים בישראל חייב להצדיע להם ולהכיר להם תודה על גבורתם, נכי צה"ל.

פטין מולא: במעמד חשוב זה אני מוכרח לחזק את משפחת סעידיאן, שכבר שמונה חודשים לא עוזבת את מיטתו של איציק, ולאחל לו החלמה מהירה.

פטין מולא: כמו כן אני מאחל החלמה מהירה לכל נכי צה"ל ורפואה שלמה לכולם.

פטין מולא: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת פטין מולא.

איתן גינזבורג: יסכם את הדיון סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלון שוסטר.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

אלון שוסטר: יושב-ראש המליאה, חברות וחברי כנסת, בדיון החשוב הזה אני משתתף הן כסגנו של שר הביטחון והן כנכה צה"ל שהשאיר את הראייה בעינו הימנית – בעיני הימנית – בתרגיל מודל מבצעי ברמת הגולן.

אלון שוסטר: חוויית הפציעה והשיקום והחוויה לצד הנכות הינה חוויה לא פשוטה, אבל במקרה שלי היא הייתה זעירה יחסית למי ששנותיו לאחר הפגיעה שונות לחלוטין משנותיו הבריאות.

אלון שוסטר: לפני כחצי שנה, ערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, נפל דבר; כולנו גם יחד הזדעז

אלון שוסטר: ענו מסיפורו של איציק סעידיאן, שבייאושו בחר להצית את עצמו ומאז הוא נאבק על חייו.

אלון שוסטר: מאז פעלנו ללא הפסקה, שעות על גבי שעות של דיונים, מחשבות, רעיונות.

אלון שוסטר: בתקציב שהעברנו לפני שבועות ספורים ישנם סעיפים רבים, כמה מהם חשובים לביטחון ישראל, כמו מגן הצפון, ההשקעה בטכנולוגיה ובמוכנות מבצעית, אבל משמעותית במיוחד היא רפורמת נפש אחת, ששר הביטחון, מנכ"ל המשרד, ראשת אגף השיקום ועימם המשרד כולו גאים להוביל.

אלון שוסטר: כשנאבקנו להעביר אותה כפי שהיא, נאבקנו למען כל פצועי צה"ל בגוף ובנפש, בעבר ובהווה, כל אותם לוחמים שיצאו בשליחותנו להגן על המדינה ומחובתנו להגן עליהם ולעשות הכול על מנת שחייהם יהיו טובים יותר.

אלון שוסטר: כבר כעת, אדוני היושב-ראש, ניכר השינוי בהפחתת הביורוקרטיה, בשיפור הטיפול בנפגעים, בתיקון התקנה שמרחיבה את זכאותם של נכי צה"ל לקבלת תגמול בגין אובדן חלקי של כושר העבודה.

אלון שוסטר: אתמול הועבר בוועדת השרים לענייני חקיקה, ויובא בפניכם בקרוב, גם החוק לביטול מבחן ההכנסה, שיאפשר לאלפי נכים לצאת לעבודה; יצרנו מסלול ירוק להכרה בפוסט-טראומה, הכנסנו טיפולים לבני המשפחות; צה"ל הקים את הענף לליווי פצועים בתוך מחלקת הנפגעים ומשפר את מערך התיעוד, שיקצר תהליכים קשים עבור הפצוע.

אלון שוסטר: חשובה לא פחות מאלה הפיכתו של היום הזה ליום הוקרה ממלכתי לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה.

אלון שוסטר: בפנינו עומדת עבודה רבה במתן המענה לנכים שעובדים חלקית או לא עובדים כלל, ביצירת מהפכה של מיצוי זכויות, שאותן יקבלו נכי צה"ל בדחיפה במקום בחיפושים, ועוד מהלכים רבים לחיזוק אגף השיקום, להוספת תקנים ולשיפור בכוח האדם.

אלון שוסטר: זהו מהלך כולל, שיש בו מאות שינויי חקיקה, תקנות ונהלים, ועל כן אני אומר בצער כי לא נוכל להעביר הצעות חוק פרטיות בנושא הזה, והרפורמה כולה תטופל במרוכז על ידי הממשלה ובהובלת משרד הביטחון.

אלון שוסטר: כן נהיה פתוחים כמובן להצעות טובות שיעלו מהשטח, גם מכם, חברות וחברי הכנסת, שנגישים לציבור נכי צה"ל ויכולים לתרום לנו.

אלון שוסטר: דלתנו פתוחה.

אלון שוסטר: כל אחד יכול להיות גיבור, אמר לא מזמן בריאיון אחיה קליין, שנפצע אנושות במנהרה בעזה, עבר שיקום מדהים, ובמשחקים הפראלימפיים האחרונים ייצג את ישראל בתחרויות החתירה.

אלון שוסטר: כל אחד יכול להיות גיבור, וכל מי שהולך לקרב צריך ללכת בידיעה שיש לו גב, בידיעה שאנחנו שומרים עליו מאחור.

אלון שוסטר: זהו הבסיס לחוסן החברתי שלנו.

אלון שוסטר: אנחנו נשמור עליו.

אלון שוסטר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לסגן שר הביטחון.

איתן גינזבורג: אני מציע לחברי הכנסת להסתפק בתשובת השר.

איתן גינזבורג: אם זה מקובל על כולם, אז אנחנו כך נעשה.

איתן גינזבורג: [נספחות.

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 10) (הארכת תוקף והוראות נוספות), התשפ"ב–2021.

איתן גינזבורג: יציג את ההחלטה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, ועדת החוקה, חוק ומשפט מבקשת את אישורה של הכנסת, בהתאם לסעיף 84(ב) לתקנון, לפצל את הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 10) (הארכת תוקף והוראות נוספות), לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיפים 25 ו-26 להצעת החוק, הכוללים הצעה להאריך את תוקף חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה), התש"ף

חוק ומשפט): –2020, ושל חוק קיום דיונים בהיוועדות חזותית בהשתתפות עצורים, אסירים וכלואים בתקופת התפשטות נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה), התש"ף

חוק ומשפט): –2020; החלק השני יכלול את יתר סעיפי הצעת החוק, הכוללים תיקונים שונים שמוצע לערוך בחוק הסמכויות.

חוק ומשפט): הארכת התוקף תהיה לחודשיים, שבמהלכם ועדת החוקה תוכל לדון לעומק בהצעת הממשלה לתקן את חוק הסמכויות, לבחון את ההצעה ולהציע תיקונים נוספים.

חוק ומשפט): אבקש את אישור המליאה להחלטת הפיצול.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: נעבור להצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה – 7

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – שבעה, אין מתנגדים, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הכנסת אישרה את הפיצול.

איתן גינזבורג: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1463).

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום – הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 22), התשפ"ב–2021, שאותה יציג שר המשפטים, שכבר ניצב על דוכן הנואמים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום ציין הבית הזה את יום המאבק באלימות כלפי נשים, שיחול ביום חמישי הקרוב.

גדעון סער: אבקש להביא בפניכם הצעת חוק חשובה ואף פורצת דרך.

גדעון סער: הצעת החוק נועדה להיטיב עם נפגעי ונפגעות עבירה בעבירות מין וניסיון רצח וכן עם משפחות של נפגעי עבירות המתה, על ידי מתן פיצוי כספי מהמדינה, שהוא בגדר עזרה ראשונה, מייד בסיום ההליך המשפטי.

גדעון סער: נפגעי העבירה לא יידרשו לחזר על הפתחים כדי לקבל סכום זה.

גדעון סער: נתונים שנאספו מלמדים כי במקרים רבים נפגעי עבירה ובני משפחותיהם מתקשים לגבות את הפיצוי הכספי שנפסק לטובתם – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מי – – – ואני שמחה מאוד שאתם מרחיבים את הרציונל – – –

גדעון סער: תודה לך, חברת הכנסת לוי, אני מודה לך.

גדעון סער: נתונים שנאספו מלמדים כי במקרים רבים נפגעי עבירה ובני משפחותיהם מתקשים לגבות את הפיצוי הכספי שנפסק לטובתם בהליך הפלילי.

גדעון סער: הפיצוי הכספי שנפסק בהליך הפלילי נועד לסייע בשיקומם של הנפגעים והנפגעות שניזוקו מהעבירה, שכן החלמה מהנזק כרוכה לא פעם בתהליך ממושך בעל משמעויות כספיות לנפגעי העבירה.

גדעון סער: קשיים בגביית הפיצוי פוגעים בניסיונם של נפגעי העבירה להתחיל לשקם את חייהם.

גדעון סער: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לקבוע כי במקרים שבהם נפסק פיצוי לנפגע עבירה בעבירות חמורות אלו, המדינה תעביר לנפגע העבירה את סכום הפיצוי שנפסק לטובתו עד לסכום של 10,000 שקל, שיהווה, כאמור, מעין עזרה ראשונה עד לגביית מלוא הסכום שנפסק מהנאשם.

גדעון סער: אין חולק על כך שעבירות מין, ניסיון לרצח ועבירות המתה הן מהעבירות החמורות הקיימות בספר החוקים, והן גוררות אחריהן פגיעה קשה, פעמים רבות גם בלתי הפיכה, בנפגעים ובבני משפחותיהם.

גדעון סער: התיקון לחוק מבטא את השתתפות המדינה בסיוע לנפגעי עבירות חמורות ולבני משפחותיהם ובמתן מענה מיידי לסבלם ולכאבם.

גדעון סער: זהו תיקון ראשון בשורה של תיקוני חקיקה לשיפור היחס של רשויות האכיפה לנפגעי העבירה ולשיפור המענה השיקומי שניתן להם.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אני גם אביא בקרוב מאוד לבית חוק נוסף, שמתייחס לסיוע משפטי כבר משלב הגשת התלונה של נפגעות ונפגעי עבירות מין ללא מבחן כלכלי, וכן שורה נוספת של חוקים שאנחנו עובדים עליהם בימים אלה.

גדעון סער: אני שמח שאנחנו גם מתקדמים בכיוון שהיום שוחחנו עליו בוועדה לקידום מעמד האישה – הצטרפות לאמנת איסטנבול אחרי למעלה משש שנים של גרירת רגליים בנושא הזה.

גדעון סער: אני באמת מזהה רצון בממשלה מצד כל הגורמים לקדם את הנושאים שנוגעים לדברים האלה שמדי שנה אנחנו עוסקים בהם, וחשוב מאוד לעשות את המרב.

גדעון סער: יש לזה גם מענים תקציביים טובים מבעבר בתקציב המדינה שאושר לפני כמה שבועות.

גדעון סער: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה.

גדעון סער: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: אם יורשה לי, אני אציין שניכר שיש תנופת חקיקה מכיוון משרד המשפטים בהרבה מאוד תחומים, אבל בעיקר בנושאים הללו של עבירות אלימות נגד נשים ובכלל, וזה משב רוח רענן.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים, שנסגרה בזה הרגע: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, שרים וחברי הכנסת, אנחנו מתקרבים השבוע לימי החנוכה.

ישראל אייכלר: ביום ראשון אנחנו מדליקים נרות חנוכה.

ישראל אייכלר: אנחנו עומדים היום בפני תוהו ובוהו, ויכוחים ושאלות מהותיות על זהותנו, בפרט כאשר מצד אחד נרצח יהודי בכותל המערבי אך ורק בגלל שהוא יהודי, ומצד שני יש אנשים שאומרים שלכותל המערבי אין שום קדושה.

ישראל אייכלר: יש ממש מצב שמזכיר לנו את תקופת שלהי הבית השני, כאשר היה חורבן הבית השני, לא לפני שהיו שם צדוקים ובייתוסים וכל מיני אנשים ומלחמות אחים פנימיות.

ישראל אייכלר: אני משווה את זה לעומת 200 שנים לפני זה, כשהגיעו החשמונאים ונלחמו ביוונים וזכו לניסים ולנפלאות, והקדוש ברוך הוא עשה עימם ניסים לא רק במלחמות אלא גם במציאת פך השמן הטהור וחידוש עבודת בית המקדש.

ישראל אייכלר: אני שאלתי את עצמי פעם מה הסיבה לכך שבזמן היוונים יצאו למרד אלים נגד היוונים, ובבית שני, בימי הרומאים, יצא רבי יוחנן בן זכאי ולא הסכים עם הבריונים שרצו להילחם במרד הגדול, אלא יצא לבקש רחמים: "תן לי יבנה וחכמיה" – תן לנו ללמוד תורה, תן לנו לשמור על כל המצוות.

ישראל אייכלר: היו חכמים שאמרו שהוא צריך היה לבקש שגם יוותר על חורבן ירושלים, והוא חשב שזה לא יצליח.

ישראל אייכלר: אבל אף אחד לא העלה על דעתו להצטרף לבריונים שרוצים להילחם ברומאים; לעומת החשמונאים, שחז"ל משבחים אותם ומספרים עליהם, על הגדולה, הגבורה והקדושה שלהם.

ישראל אייכלר: אני מוצא תשובה אחת לכל השאלות האלה: קיום תורה ומצוות.

ישראל אייכלר: העם היהודי אמר:

ישראל אייכלר: אני צריך להמשיך במשך כל הדורות מאברהם אבינו, "כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו" ללכת בדרך ה', "לעשות צדקה ומשפט" – זה התפקיד שלנו.

ישראל אייכלר: אז כל זמן שהיוונים שלטו פה, 180 שנה, לא מרדו בני החשמונאים בהם; לקחו ארנוניות ומיסים והעמידו מתייוונים שהיו השליטים – שילמו הכול; ברגע שהם גזרו – הרמב"ם מפרט את זה – שלא ילמדו תורה, שלא יקיימו את התורה, שיאכלו חזיר ושיכתבו על קרן השור שאין להם חלק באלוקי ישראל, אז החל המרד הקדוש.

ישראל אייכלר: מזה הייתה ההארה הגדולה.

ישראל אייכלר: בזמן בית שני – מה רצה רבי יוחנן בן זכאי?

ישראל אייכלר: הוא לא רצה מה שהבריונים רצו, להילחם נגד הרומאים על עצם הכיבוש; הוא אמר: "תן לי יבנה וחכמיה", והשאלה הייתה איך עושים את זה.

ישראל אייכלר: לא זכינו לעשות את זה על ידי ניסים ונפלאות, הוא עשה את זה על ידי בקשה.

ישראל אייכלר: בזכות רבי יוחנן בן זכאי, למרות החורבן הנורא, שבעזרת השם ניגאל ממנו אחרי אלפי שנים, הוא הצליח להציל את קיום התורה.

ישראל אייכלר: זה סוד קיומנו עד היום הזה.

ישראל אייכלר: אני יודע שסיימתי, ואני רוצה לסיים במשפט אחד: נצח ישראל לא ישקר.

ישראל אייכלר: לימוד התורה, קיום המצוות – זאת היהדות ואין בלתה.

ישראל אייכלר: תודה.

איתן גינזבורג: יפה.

איתן גינזבורג: הייתי אומר בלי ציניות, כפשוטו, אשרי המאמין.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל וולדיגר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח; חבר הכנסת ינון אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – אינו נוכח; חבר הכנסת משה אבוטבול – אינו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל – אינה נוכחת; חבר הכנסת אופיר אקוניס – אינו נוכח; חבר הכנסת גדי יברקן – אינו נוכח; חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח; חבר הכנסת דודי אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת שלמה קרעי – אינו נוכח; חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות ולברך על ההצטרפות של ישראל לאמנת איסטנבול.

עופר כסיף: אני רוצה כאן לברך את חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שיש לה תפקיד מרכזי בהובלת המהלך הזה.

עופר כסיף: ואני רוצה גם לברך את השרים ואת הממשלה, שבהחלט גם תרמו לדבר הזה.

עופר כסיף: בתקווה שזה באמת ימומש בהקדם.

עופר כסיף: אני חושב שזאת החלטה מצוינת.

עופר כסיף: אני רוצה לנצל את הזמן שיש לי, מאחר שלא יכולתי לעשות את זה קודם, ולהתייחס לשני הימים שצוינו היום, הימים הבין-לאומיים שצוינו היום: האחד זה יום המאבק באלימות כלפי נשים, היום הבין-לאומי, והשני זה היום הבין-לאומי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

איתן גינזבורג: יש לך דקה לכל יום.

עופר כסיף: אני מניח שיספיק לי פחות.

עופר כסיף: חשוב היה לי להגיד, וגם אמרתי את זה היום בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, שאחד מהדברים היסודיים לשוויון מגדרי וגם לשוויון – לא רק שוויון זכויות, הרבה מעבר לזה – שוויון בכלל, לבני האדם ככלל, ולענייננו לנשים, כאמור, במאבק נגד אלימות, ולאנשים עם מוגבלויות – זה התעלות ומחיקה, שימת קץ לסטריאוטיפים ולדעות הקדומות.

עופר כסיף: וכמובן שזה נוגע גם לאוכלוסיות נוספות, שלא צוינו היום ספציפית אבל אנחנו כולנו יודעים שיש אוכלוסיות רבות, במחוזותינו ובעולם כולו, שסובלות מסטריאוטיפים ומהדרה על בסיס אותם סטריאוטיפים.

עופר כסיף: ואני חושב וקורא פה לכל חברי הכנסת והשרים, לכולם, ולציבור כולו, להילחם ללא חת נגד סטריאוטיפיזציה ונגד דעות קדומות ושימת תוויות על אנשים בגלל מינם, מגדרם, נטייתם, מוצאם הלאומי, הדתי וכן הלאה.

עופר כסיף: אני לא יכול שלא לצטט את אחד מהציטוטים הנוראיים ביותר שאני זוכר מהשנים האחרונות, ולצערי הרב אמר את זה מישהו שהיה גם מועמד לכנסת.

עופר כסיף: לשמחתי הוא לא נכנס, בתקווה שגם לא ייכנס.

עופר כסיף: אני מדבר על מישהו שהיה מספר שלוש במפלגת נעם, יגאל כנען.

עופר כסיף: שימו לב מה הוא כתב לפני כמה שנים, איזו בושה, איזה – אני מחפש את המילה, אני לא מצליח למצוא את מילת הגועל; הוא כותב כך נגד אנשים עם מוגבלויות, תחת הכותרת "טלפיים של קרמבו", ביציאה שלו נגד הארגון המופלא.

עופר כסיף: הוא כותב כך בפוסט: "כשילדיי היו בגיל בית ספר, התחלתי לשמוע על מחנות של תנועות הנוער.

עופר כסיף: הרוב היה קלאסי – מסעות, התנדבויות, מחנות שדה, כמו שאני עשיתי בצופים ואשתי בבני עקיבא.

עופר כסיף: לאט-לאט התחלתי לשמוע סיפורים על צרכים מיוחדים וכיסאות גלגלים ועיוותים שונים, עד שפעילויות החופשה לבשו פנים שונות לגמרי.

עופר כסיף: סוגים שונים של נכויות ושל פיגור.

עופר כסיף: סיפורים על הליכה לשירותים, ליווי של מקצועות פארה-רפואיים.

עופר כסיף: עלות מטורפת של כסף.

עופר כסיף: יציאה לפארקי שעשועים והנאות מוגזמות".

עופר כסיף: גועל נפש.

עופר כסיף: מחפיר שיש אנשים שמסוגלים לדבר ככה על בני אדם אחרים, יהיו אשר יהיו.

עופר כסיף: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת עופר כסיף.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר סופר – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב גלנט – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ביטון – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה, גברתי, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: כבוד היושב-ראש, רבותיי השרים, חברי הכנסת, חברת הכנסת, יקירתי, אני רוצה באמת לומר לך ולשתף אתכם שזה יום שאני גאה בו.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשאתה לפעמים זורע זרעים מתחיל איזשהו תהליך, ואתה מבין כמה שהתהליך הוא חשוב ושינה חיים של אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: המציאות של ילדים ובכלל קטינים שהם נפגעי עבירה – עד שנכנסנו לתמונה, בשנת 2012, מסתבר ש-97% מנפגעי ונפגעות תקיפה מינית לא מקבלים את הפיצוי מהפוגע, כי גם נקבעים להם פיצויים בבית המשפט, אז הרבה פעמים – אנחנו מדברים על ההליך הפלילי, אז העבריינים נכנסים לכלא, הם אומרים: אנחנו לא יכולים לשלם; פורסים להם את זה לאלף ואחד תשלומים, וגם אז, משפחת הנפגע הייתה צריכה לרדוף אחרי הפוגע.

אורלי לוי אבקסיס: הרבה מאוד פעמים אנחנו גילינו, ביחד עם המועצה לשלום הילד – צריך לזכור את זה שאותם תוקפים אפילו מאיימים על אותה משפחה שבאה לגבות את מה שאמור היה לשמש כאיזשהו טיפול, הגנה על אותם ילדים ושיקום.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני נכנסתי לתמונה, אז הרעיון המקורי היה בכלל לעשות את זה דרך הביטוח הלאומי.

אורלי לוי אבקסיס: חשבנו שכמו בהסדר של המזונות – במקומות שבהם לא משלמים, הביטוח הלאומי נותן איזושהי השתתפות.

אורלי לוי אבקסיס: הביטוח הלאומי לא היה מעוניין.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם שהביטוח הלאומי אמר:

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נכנסים לנעליים של המדינה, אנחנו לא מתכוונים לרדוף אחרי עבריינים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי להם: יש לכם מנגנון דומה במזונות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כמו כל דבר בחיים, זה תלוי בעיתוי ותלוי באנשים טובים שנמצאים באמצע הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: וזה הזמן להגיד תודה ענקית לדוד מדיוני, שבאותו זמן היה המנהל של מה שקראו אז ההוצאה לפועל.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו ניסינו להבין איך אנחנו מאפשרים לאותם נפגעי עבירה גם לקבל את הפיצויים אבל גם להפריד את הקשר בין נפגעי עבירה לבין העבריינים, חיפשתי מישהו שהיה מוכן לקחת את התפקיד במקום הביטוח הלאומי, שסירב באופן גורף.

אורלי לוי אבקסיס: ואז נפגשתי עם דוד מדיוני, שהיה חשוב לו מאוד לעשות גם שינוי תדמיתי להוצאה לפועל – כי הרבה מאוד פעמים אנשים אפילו לא היו פותחים את המכתבים כשהיו רואים "הוצאה לפועל", אז הפכו את זה ל"מרכז לגביית קנסות" – אמרתי לו: יש לך הזדמנות נהדרת לעשות משהו טוב.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שהם מקבלים את כל הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני העברתי את החוק ב-2012, אדוני היושב-ראש, היה מאבק איתנים גם מול האוצר, כי הם רצו שנעשה מבחן הכנסה לאותם נפגעי עבירה, כדי לדעת אם בכלל – כמו שזה בביטוח הלאומי, אם אפשר להתחיל ולהיכנס לנעליים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי להם: למי תעשו מבחן הכנסה, לאותו קטין?

אורלי לוי אבקסיס: תעשו להורים שלו?

אורלי לוי אבקסיס: ואם ההורה הוא הפוגע?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להבין את הרציונל שעומד מאחורי זה.

אורלי לוי אבקסיס: אחר כך אמרו לנו: טוב, נקבע 6,000 שקל, 7,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: אמרנו: לא.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול סכום מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: ולצערי הרב, אדוני השר – 2012 הייתה כמעט לפני עשור, כי זה היה ינואר 2012 פלוס מינוס – אני חושבת שהגיע הזמן להעלות את הסכום המקורי, כי עד 10,000 שקל, גם בלי שום פעולה אקטיבית של נפגע העבירה – עם כוכבית – זה מגיע ישירות למרכז לגביית קנסות, ותוך שלושה חודשים הכסף בבנק אצל הנפגע.

אורלי לוי אבקסיס: אני קבעתי את הרף של 10,000 שקל כי זה מה שהצלחתי להוציא מהאוצר בהסכמה, ורוב הכספים, גם במעקב, הצליחו להגיע לנפגע העבירה.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, זו באמת פעולה של אנשים שהיו בדרך ושחשבנו מחוץ לקופסה – 93% בלי שום פעולה אקטיבית מקבלים את הכסף הזה, יכולים להתחיל את הטיפול של הילדים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ההרחבה עכשיו גם לנפגעים שאינם קטינים היא כל כך מבורכת, אבל הגיע הזמן שנעלה את הסכום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: וצריך לזכור, זה לא נגמר ב-10,000 שקל; המדינה ממשיכה, דרך המרכז לגביית קנסות, לרדוף אחרי הפוגע אם נקבעו סכומים יותר גדולים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם הסכומים העודפים שנגבים מועברים אחר כך לנפגעי העבירה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מבקשת ממך – אדוני השר, אתה יודע, לפעמים כשנזכרים או אומרים – אצלנו ביהדות אומרים: האומר דברים בשם אומרו מקרב את הגאולה, או מקדם את הגאולה.

אורלי לוי אבקסיס: כשזוכרים לפעמים איך דברים התחילו אז זה גם חשוב מאוד, כי זה גם נותן לאנשים שנמצאים שם – אחד כמו דוד מדיוני, אני באמת אומרת לך, הוא היה מלאך שלנו בתקופה הזו, ומגיעה לו טובה ענקית ותודה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי שיהיו עוד כאלו, באמת, בגופים הללו, שרואים גם את התפקיד הציבורי שיש להם.

איתן גינזבורג: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה הצליח.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה לא עלה כסף למדינה, ואני מקווה מאוד שאת הסכום של 10,000 שקל, שזה הסכום שקבענו, שהיה הסכום – –

איתן גינזבורג: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – המינימלי והפך להיות בעצם נקודת התחלה לכל שופט – אז הגיע הזמן, אחרי עשור, להעלות את הסכום של 10,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מברכת על היוזמה הזו, להרחיב את זה גם לא לקטינים, ובעזרת השם נעשה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת לוי אבקסיס.

איתן גינזבורג: יעקב ליצמן – אינו נוכח; חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח; חברת הכנסת רגב – אינה נוכחת; חבר הכנסת לוין – אינו נוכח; חבר הכנסת אבי מעוז – אינו נוכח; חברת הכנסת שטרית – אינה נוכחת; חבר הכנסת בוסו – אינו נוכח; חברת הכנסת סטרוק – אינה נוכחת; חבר הכנסת רוטמן – אנו נוכח; חבר הכנסת גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת אבו שחאדה – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת; חבר הכנסת סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת יבגני סובה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: בכך תמה רשימת הדוברים.

איתן גינזבורג: השר ירצה לסכם?

איתן גינזבורג: אדוני השר אינו רוצה לסכם.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

איתן גינזבורג: מי בעד הצעת חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תיקון מס' 22)?

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה, נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה –7

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – שבעה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה הראשונה ותעבור להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – שאילתות רגילות לשר הביטחון.

איתן גינזבורג: ראשון השואלים יהיה חבר הכנסת מוסי רז, שאילתה מס' 62, בנושא: טיפול באלימות מתנחלים.

איתן גינזבורג: עד שאדוני יעלה ויקרא, אדוני סגן שר הביטחון יתפוס את מקומו.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

מוסי רז: אדוני סגן שר הביטחון – השאילתה – כמובן, שאלתי את שר הביטחון:

מוסי רז: ב-22 במאי 2021 תועד מקרה חמור של זריקת אבנים והצתת שרפה בשדות על ידי מתנחלים, באזור מעון וא-תוואני.

מוסי רז: למרות נוכחות צה"ל והמשטרה במקום, לא נמנע המקרה.

מוסי רז: רצוני לשאול: 1.

מוסי רז: כיצד פועל צה"ל למניעת מקרי אלימות כאלה? 2.

מוסי רז: האם נעשה בירור משמעתי לחיילים שעמדו מנגד?

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

אלון שוסטר: תודה רבה.

אלון שוסטר: תודה גם על השאלה.

אלון שוסטר: בתאריך 22 במאי 2021 התקבל דיווח על שרפה מזרחית לשטחי מרעה של חוות מעון.

אלון שוסטר: לאחר הגעת כוח צבאי נמצא כי במקום מתרחש חיכוך בין מתיישבים ישראלים ותושבים פלסטינים, שכולל זריקות אבנים הדדיות.

אלון שוסטר: כתוצאה מכך התלקחה השרפה.

אלון שוסטר: הכוח הצבאי פעל במקום כדי להפריד בין הצדדים, תוך שהוא עושה שימוש באמצעים השונים שעומדים לרשותו.

אלון שוסטר: יצוין כי מפקד הכוח וחייל נוסף נפצעו במהלך הפרות סדר.

אלון שוסטר: לאחר האירוע בוצע בירור פיקודי לחיילים, ובסופו הוחלט לחדד את הנהלים וההוראות שבנושא טיפול בעימותים מסוג זה.

אלון שוסטר: לצד האמור נציין כי בחודשים האחרונים, בכפוף להערכות המצב העיתיות שבוצעו על ידי הגורמים המוסמכים, תוגבר היקף הכוחות המצוי במרחב, בדגש על ימי סוף השבוע, וכן חודדו הנהלים הרלוונטיים בפני הכוחות הפועלים בשטח.

אלון שוסטר: הגדודים שתופסים בקו בגזרת החטיבה עושים מאמץ ימים כלילות – לילות כימים, יש לומר – על מנת לאכוף את הסדר הציבורי, הן כלפי אוכלוסיית המתיישבים הישראלים והן כלפי האוכלוסייה הפלסטינית.

אלון שוסטר: החטיבה אמונה על שמירה על סדר וביטחון בגזרה תוך שמירה על חוקי הצבא והמדינה, ועושה זאת בכפוף לצורכי הביטחון והמשאבים שעומדים לרשותה.

אלון שוסטר: בשבוע שעבר קיים שר הביטחון דיון מיוחד בהשתתפות הרמטכ"ל, ראש השב"כ, המפכ"ל ועבדכם הנאמן, מתוך כוונה להעלות הילוך בטיפול במוקדי החיכוך ובפשיעה הלאומנית.

אלון שוסטר: הפשיעה הלאומנית היא מהלך מוסרי חמור, דבר לא ערכי, דבר שפוגע בהתיישבות ופוגע במדינת ישראל כולה בהקשרים השונים.

אלון שוסטר: אנחנו נתחיל בקרוב בשורה של פעולות, לרבות הקמת צוותים מיוחדים וסנכרון טוב יותר בין המשטרה, צה"ל והשב"כ, כדי למנוע את הישנות המקרים האלו ולצמצם את הפגיעה ההדדית ככל האפשר – כל זאת לצד הטיפול הממשלתי שהוקם במה שמכונה נוער הגבעות.

אלון שוסטר: אני בטוח שגם כאן נצליח להוביל לשינוי בשטח.

אלון שוסטר: זה אינטרס ישראלי קודם כול, וגם אני באופן אישי ארכז שולחן עגול מדי כמה שבועות, שבו ידונו כל הגורמים בהתקדמויות בתהליכים השונים, והנושא יסוכם וילווה באופן הדוק על ידי שר הביטחון.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת?

איתן גינזבורג: בבקשה.

מוסי רז: אדוני סגן השר, ראשית תודה על התשובה המנומקת והנחרצת.

מוסי רז: אני גם יודע כמה הנושא חשוב לך באופן אישי וכמה אתה עונה על פניותינו בצורה מהירה ויעילה, ורוצה להודות לך על כך.

מוסי רז: אמרת שהנהלים חודדו.

מוסי רז: אני אפילו לא יודע אם זו שאלה או אם תוכל לענות לי.

מוסי רז: ההרגשה היא שבשטח זה לא מורגש.

מוסי רז: אולי אולי בשלושת הימים האחרונים הייתה איזו רגיעה, אבל אני לא חושב שאפשר לשפוט משלושה-ארבעה ימים, כי החל ממאי וכלה בשבוע שעבר אנחנו רואים את המקרים האלה שוב ושוב ושוב מתועדים, והשאלה היא אם אתה מרגיש שחידוד הנהלים הגיע גם לדרגים בשטח, וביום שישי ושבת הקרובים לא נראה את התמונות שאנחנו רואים כמעט מדי שבת, של התפרעויות אלימות של מתנחלים רעולי פנים – וכמובן, אינני מכליל על כל המתנחלים; ברור שכמעט כולם לא מעורבים בזה – שעומדים מולם חיילים – או חסרי אונים או שלווים, אבל ודאי לא מתערבים.

איתן גינזבורג: תודה.

אלון שוסטר: תשובתי היא כזאת: שמעתי יותר מפעם אחת, כולל בישיבה לפני כמה ימים, את שר הביטחון, את הרמטכ"ל, את ראש השב"כ, את מפכ"ל המשטרה ומפקדים – מפקד פיקוד המרכז ומפקדים בכירים וראשים נוספים של המערכות השונות – כולם מתבטאים באופן חד-משמעי ונחרץ לא רק כנגד התופעות הקיצוניות והמסוכנות הללו אלא גם מנחים ומעבירים את רוח המפקד והמנהל.

אלון שוסטר: אני מאוד מקווה – אני לא יכול להיות ערב למה שיתחולל, המציאות היא נפיצה, היא מורכבת.

אלון שוסטר: אני קורא לכל הצדדים להרגיע ולאפשר חיים נורמליים.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: נעבור לשאילתה מס' 134, של חבר הכנסת מוסי רז, בנושא: דרום הר חברון.

איתן גינזבורג: בבקשה.

מוסי רז: אדוני סגן השר, ב-23 ביולי שודרה כתבתו של יגאל מוסקו באולפן שישי על הנעשה בדרום הר חברון, וגם יצרה הדים.

מוסי רז: רצוני לשאול, בהמשך לכתבה הזאת: 1.

מוסי רז: כמה הריסות וניתוקי מים של פלסטינים יש בשנה, לעומת שכניהם המתנחלים?

מוסי רז: 2.

מוסי רז: מה מספר אישורי הבנייה של אלה לעומת אלה?

אלון שוסטר: ראשית, הכתבה עוסקת בעיקרה בבנייה בלתי חוקית בתחומי שטח אש, ובשטח אש 918 בפרט.

אלון שוסטר: יש להבהיר כי כלל שטחי האש משמשים לאימונים צבאיים, וההימצאות בהם בניגוד לדין וללא היתר מהמפקד הצבאי מסוכנת.

אלון שוסטר: היא גם לא חוקית, וגם עשויה להעמיד את הנמצא בשטח בסכנת חיים ממשית.

אלון שוסטר: על פי הידוע לרשויות האכיפה באזור, הרוב המוחלט של הבנייה הבלתי-חוקית בתחומי שטח אש 918 ושטחי האש הסמוכים לו הינה בנייה שנבנתה על ידי פלסטינים ולא על ידי ישראלים.

אלון שוסטר: כך גם ביחס לחיבורי מים בלתי חוקיים.

אלון שוסטר: על פי דין, תכנון בתחומי שטח אש הוא אסור.

אלון שוסטר: לפי זה אי-אפשר לתכנן בשטח אש.

אלון שוסטר: לפי זה, לא הנפיק המינהל האזרחי אי אילו היתרי בנייה בתחומי שטח האש, לשני המגזרים.

אלון שוסטר: יש לציין כי בשנת 2020 התבצעו בשטחי האש שבדרום הר חברון 31 פעילויות אכיפה כנגד בנייה בלתי חוקית, ובשנת 2021 – שבע פעולות, נכון לראשית אוקטובר.

אלון שוסטר: עוד נציין כי לצד האכיפה בשטחי האש שר הביטחון אישר לאחרונה באופן תקדימי בנייה פלסטינית בשטחי C, ובכוונתנו להמשיך ולאשר בנייה כזו, שתאפשר גם לפלסטינים מרחב חיים הוגן במקומות שניתן לעשות זאת.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת, בבקשה.

מוסי רז: אדוני סגן השר, ראשית, אני חושב שיכול להיות ששאלתי לא הובנה עד תומה.

מוסי רז: אבל לפני זה, אני רוצה להתייחס לאותו שטח אש, שאני חושש שהוכרז – זה בכלל לא בקדנציה שלך כסגן שר, וגם לא בקדנציה של השר – אני חושש שהוא הוכרז כדי לסלק מהמקום את תושביו הפלסטינים, ואנחנו יודעים שהם נמצאים שם עשרות שנים.

מוסי רז: לעומת זאת, המתנחלים שם הקימו מאחזים לא חוקיים על שפת שטח האש.

מוסי רז: כוונתי הייתה לשאול שאלה כללית הרבה יותר: מה מספר אישורי הבנייה לפלסטינים מול מתנחלים בכל הגדה המערבית הכבושה בשנה, לעומת מספר הריסות הבתים לאלה וגם לאלה.

מוסי רז: אם הנתונים לא בידך, אני אשמח אולי להגיש את השאילתה שנית, או שתמצא דרך אחרת להשיב לי כשהנתונים יהיו בידך.

אלון שוסטר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני.

איתן גינזבורג: אנחנו נעבור לשאילתה הבאה, של חבר הכנסת עופר כסיף, שמספרה 210, בנושא: חייל מוסר נשק למתנחל.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, בתאריך 26 ביוני 2021 חייל העביר נשק למתנחל, אשר ירה איתו לעבר פלסטינים בכפר א-תוואני, והאירוע מתועד.

עופר כסיף: דובר הצבא אינו מספק תשובות ומחרים עיתונאים ללא סמכות ורשות.

עופר כסיף: ברצוני לשאול: 1.

עופר כסיף: מהם הצעדים שננקטו לאור האירוע החמור?

עופר כסיף: 2.

עופר כסיף: אם הנשק נחטף, האם המתנחל נעצר ומוצו ההליכים כנגדו?

עופר כסיף: 3.

עופר כסיף: כיצד בכוונתך לטפל בהתנהלות דובר הצבא?

עופר כסיף: תודה.

אלון שוסטר: אכן, ב-26 ביוני 2021 התפתח אירוע אלים בין מתיישבים לפלסטינים סמוך לחוות מעון, שבמרחב החטיבה המרחבית יהודה.

אלון שוסטר: במהלך האירוע נצפו זריקות אבנים הדדיות וירי זיקוקים לעבר מתיישבים.

אלון שוסטר: חייל צה"ל אסף ברכב הצבאי מתיישב שביקש להכווינו כדי להגיע לנקודה.

אלון שוסטר: בהגיעם למקום הושלכו לעבר הרכב אבנים.

אלון שוסטר: בתגובה לכך, נטל המתיישב מהחייל את נשקו וביצע ירי לאוויר.

אלון שוסטר: לא היו נפגעים.

אלון שוסטר: לאור חומרת האירוע, החייל נקרא לתחקיר ולבירור מיידי על ידי מפקד החטיבה.

אלון שוסטר: חומרי התחקיר הועברו למצ"ח לבדיקה אם לפתוח בחקירה.

אלון שוסטר: אשר לשאלתך בעניין דובר צה"ל, במקרה זה דובר צה"ל התייחס בתגובה כתובה לאירוע בכל מקום שבו הוא פורסם.

אלון שוסטר: דובר צה"ל הוא קולם של החיילים והמפקדים בצה"ל.

אלון שוסטר: הוא פועל בשקיפות ואמינות, והוא מוסד חשוב באמון הציבור.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת, בבקשה, עד דקה.

עופר כסיף: תודה רבה, אדוני סגן השר.

עופר כסיף: יש לי שאלה מאוד קצרה, בהמשך לשאלות הקודמות: האם אתה באמת מאמין למה שעכשיו אמרת?

עופר כסיף: תודה.

אלון שוסטר: מאמין לחלוטין.

אלון שוסטר: דובר צה"ל הוא קולם של החיילים.

אלון שוסטר: הצבא מתחקר את האירוע המסוים, ואני מניח שהוא יסיק את המסקנות.

אלון שוסטר: חיילי צה"ל לא יעבירו נשק ולא ייחטפו בקלות.

איתן גינזבורג: תודה רבה לסגן שר הביטחון.

איתן גינזבורג: אנחנו נעבור לשאילתה מס' 281, של חבר הכנסת עופר כסיף: הגבלת שימוש במכשירי כתיבה בכלא צבאי.

עופר כסיף: תודה, אדוני.

עופר כסיף: ממידע שהגיע לידי עולה כי נמנע מסרבני מצפון כלואים השימוש בכלי כתיבה באופן שרירותי, המשתנה מיום ליום.

עופר כסיף: ברצוני לשאול: 1.

עופר כסיף: מדוע הדבר תלוי בהחלטת מפקדי ומפקדות הכלא?

עופר כסיף: 2.

עופר כסיף: מדוע מוגבל השימוש בכלי כתיבה מלכתחילה?

עופר כסיף: 3.

עופר כסיף: מה בכוונת השר לעשות למניעת מקרים כאלה?

עופר כסיף: תודה.

אלון שוסטר: לאחר בדיקת הנושא, נמצא כי ההחלטה על הגבלת השימוש בכלי הכתיבה והכנסתם לבסיס הכליאה ניתנה על ידי מפקד בסיס הכליאה סמוך למעבר לבסיס הכליאה החדש, שנקרא נווה צדק – שם ראוי לבסיס כליאה – על רקע החשש משימוש בכלי כתיבה לצורך פגיעה פיזית.

אלון שוסטר: עם המעבר לבסיס הכליאה החדש וקיום של כיתות לימוד נגישות ומסודרות בכל פלוגה, החלטה זו נבחנה שנית, והוחלט על ביטול הגבלות אלו, כל עוד הכלואים לא יעשו שימוש לרעה בכלי הכתיבה.

עופר כסיף: תודה, אדוני.

עופר כסיף: למה אתה מתכוון ב"שימוש לרעה"?

עופר כסיף: אני מקווה מאוד שהכוונה היא לא לכך שיכתבו דברים שלא נראים למישהו.

אלון שוסטר: לא.

אלון שוסטר: אני מניח שהכוונה היא לשימוש מכני פסול.

עופר כסיף: כולי תקווה.

עופר כסיף: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, מס' 228, של חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בנושא: ענישה קולקטיבית ביישוב קומי אורי.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני מתאר לעצמי מה תהיה התשובה, ולכן השאילתה העיקרית, בסופו של דבר, היא בסעיף 3.

יצחק פינדרוס: בדיוק, לפי התשובה, זה יהיה סעיף 3.

יצחק פינדרוס: זה כשנה מוטל סגר על גבעת קומי אורי, הסמוכה ליישוב יצהר.

יצחק פינדרוס: ברצוני לשאול: 1.

יצחק פינדרוס: מה הרף של עבירות שבגינן מוטל סגר על יישוב?

יצחק פינדרוס: 2.

יצחק פינדרוס: האם המשרד מודע למצבי סכנה העלולים להיגרם בהיעדר כניסת טכנאי גז, אנשי רפואה ושירותים?

יצחק פינדרוס: האם קיימים פתרונות ראויים?

יצחק פינדרוס: 3.

יצחק פינדרוס: מדוע שאילתה קודמת שלי בנושא לא נענתה?

יצחק פינדרוס: דרך אגב, היא מלפני שנה.

יצחק פינדרוס: אני מציין, מחוץ לפרוטוקול, שאני מודע לזה – – –

איתן גינזבורג: לא, לא, לא.

יצחק פינדרוס: לא, לא, לא, רגע.

יצחק פינדרוס: אתה תשמע למה – תבין.

איתן גינזבורג: סליחה, רגע.

איתן גינזבורג: שנייה, רגע.

איתן גינזבורג: אנחנו נפנה לפרוטוקול.

איתן גינזבורג: אם הסתיימה השאילתה, אנחנו ניתן לסגן השר – – –

יצחק פינדרוס: לא, לשאילתה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להתייחס.

איתן גינזבורג: התקנון קובע באופן מפורש להיצמד לכתוב, ואחר כך יתאפשר לך להוסיף דברים.

אלון שוסטר: קומי אורי, כפי שנקרא המקום, מהווה מקבץ בנייה בלתי חוקית שמצוי בתחום של צו אלוף שאוסר על בנייה ושהייה ללא קבלת היתר מטעמו של האלוף.

אלון שוסטר: תושבי המאחז הבלתי-חוקי רשאים לפנות למפקד הצבאי בבקשה לקבלת היתרים פרטניים לצרכים שונים, ובקשות אלו תיבחנה לגופן.

אלון שוסטר: לצד זאת, יש להדגיש כי עתיד המקום להתפנות.

אלון שוסטר: באשר לשאילתה הקודמת שלך – וזאת שאלה מס' 3 – היא הוגשה בכנסת הקודמת בחודש שבו פוזרה הכנסת העשרים-ושלוש, ועל כן לא נענתה.

אלון שוסטר: על פי הנוהל בכנסת, השאילתות הרגילות מתבטלות עם פיזור הכנסת.

איתן גינזבורג: שאלה נוספת, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני סגן השר, אני אתחיל מהסוף: 1.

יצחק פינדרוס: השאילתה הוגשה – ספרתי 28 ישיבות כנסת מאז שהשאילתה הוגשה ועד שהכנסת התפזרה: 28 ישיבות.

יצחק פינדרוס: פשוט ספרתי, פיזית.

יצחק פינדרוס: הלכתי וספרתי אחת לאחת; 2.

יצחק פינדרוס: האבסורד – וזה מה שאני רציתי לומר – כרגע אין שם מצור, כרגע היישוב לא סגור, אבל שנה אני רודף אחרי משרד הביטחון בשביל לקבל תשובה, שבה נאמר שיש צו אלוף – אדוני סגן השר מתאר לעצמו שלפני שהגשתי את השאילתה ידעתי שיש צו אלוף, כי אם לא, זה לא היה סגור.

יצחק פינדרוס: מדוע יש צו אלוף?

יצחק פינדרוס: יש הרבה מאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון – רובם מסיבות מדיניות, כי מת"א לא יכולה להתכנס עד שיאשרו האמריקאים, הצרפתים או הרומנים.

יצחק פינדרוס: לכן, המצב העובדתי הוא שהוא לא שונה מכל שאר היישובים.

יצחק פינדרוס: מדוע יש צו אלוף?

יצחק פינדרוס: איזה רף ענישה צריך להיות בשביל שיהיה?

יצחק פינדרוס: זאת הייתה השאילתה: מה רף העבירות שבגינן מוטל סגר או צו אלוף – או whatever you call it – על יישוב.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: אתה רוצה להשיב?

אלון שוסטר: לא, אני חושב שעניתי.

אלון שוסטר: התשובה ברורה.

אלון שוסטר: אני רק אוסיף שלא באים בטענות לשוטר שאוכף על אדם אחד שעובר באדום ולא על השני.

אלון שוסטר: יש כאן מצב בלתי חוקי – אוכפים אותו, וכך ראוי.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: ואם יורשה לי בהקשר הזה, סגן השר, שים לב, השאילתות הוגשו לפני הרבה מאוד זמן, ומשרד הביטחון התמהמה עם מתן התשובות.

איתן גינזבורג: צריך להקפיד על הזמנים.

אלון שוסטר: א.

אלון שוסטר: אני מקבל ומרכין ראש בהכנעה לנוכח הזמן שעבר; ב.

אלון שוסטר: צריך לומר שיש מספר מאוד גדול של שאילתות, ואני אשתדל להדביק את הפער.

איתן גינזבורג: כן.

איתן גינזבורג: ראינו שיש מחודשים מאי ויוני.

איתן גינזבורג: תודה רבה לסגן שר הביטחון על מקבץ מתן התשובות לשאילתות.

איתן גינזבורג: בכך תם פרק השאילתות בסדר-היום, וגם תם סדר-היום.

איתן גינזבורג: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ' בכסלו התשפ"ב, 24 בנובמבר 2021, בשעה 11:00.

איתן גינזבורג: ישיבה זו נעולה.

איתן גינזבורג: תודה.