ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 74, 2021-11-16 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום י"ב בכסלו, 16 בנובמבר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי אתמול נמסרה לכנסת הודעה שלפיה הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 55 והוראות שעה), התשפ"א–2021, מ/1398, תועבר לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה לאחר החלת דין רציפות.

ירדנה מלר-הורוביץ: בהתאם להחלטת ועדת הכנסת מיום ד' בכסלו התשפ"ב, 8 בנובמבר 2021, אבקש לתקן את ההודעה כך שהצעת החוק האמורה תועבר לוועדת ביטחון הפנים לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת עופר כסיף בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: משרד המשפטים פטר את מפעלי ים המלח מחוב של 65 מיליון.

מיקי לוי: הודעה מטעם ועדת הכנסת ימסור חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מיקי לוי: בבקשה.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

): חברי וחברות הכנסת, בשם יושב-ראש ועדת הכנסת הריני מודיע כי ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי ועדת הכספים תדון בהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 96), התשפ"ב–2021, מ/1460.

): תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא – נאומים בני דקה.

מיקי לוי: מי שמבקש – בבקשה להצביע.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: אנחנו נרשום אותך, חבר הכנסת אבוטבול.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, עד שהפלט יצא, בבקשה, תהיה אתה הראשון.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 32, והפעם – על הנכבה במשרד המשפטים.

אבי מעוז: העיתונאי שילה פריד דיווח היום על סיור שנערך לפני כשבועיים לעובדי משרד המשפטים בעיר לוד במסגרת הכשרת עובדים כחלק מהמאבק בגזענות.

אבי מעוז: במהלך הסיור שמעו המשתתפים שיחות על יום הנכבה, כיבוש לוד ב-48', טענות על גזענות מצד יהודי העיר ואף הרצאה מפי איש מפלגת בל"ד.

אבי מעוז: בנוסף, התקיימה הרצאה של נציגת ארגון השמאל הקיצוני האגודה לזכויות האזרח.

אבי מעוז: הם לא נפגשו עם נציגי עיריית לוד או הקהילות היהודיות שחוו את הפרעות.

אבי מעוז: מדובר בהנדסת תודעה שמאלנית רדיקלית לעובדי ציבור.

אבי מעוז: אני ממליץ לשר המשפטים להעמיד לדין משמעתי את מי שאחראי לסיור המדובר, ולעובדי המשרד אני ממליץ להתנגד לכל שטיפת מוח והנדסת תודעה מהסוג הנ"ל.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מעוז.

מיקי לוי: חבר הכנסת יצחק הלוי, בבקשה.

מאיר יצחק הלוי: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי השרה, אני חייב לציין ביום הזה שמבחינתי זה אחד מהימים החגיגיים בכנסת ישראל, אדוני היושב-ראש.

מאיר יצחק הלוי: היו לי שני ימים חגיגיים: האחד – אישור התקציב, והיום – יום שייחדנו את כולו לנושא איכות הסביבה, קיימות, אתגרי האקלים שמאיימים על כל הגלובוס הזה, ולכן היה יום מרתק.

מאיר יצחק הלוי: החוכמה היא איך אנחנו ממשיכים את המומנטום הזה עד לרמה של קבלת החלטות וחקיקת חוקים רלוונטיים.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לספר שבפורום ערי חוף שקיימנו אתמול התקבלה החלטה בקרב חברינו ראשי רשויות החוף – שדולה שאני עומד בראשה – שבכל עיר חוף נקים ארגון נוער סביבתי שייקרא משמר החופים, שיגן גם על רצועות החוף, גם על הים.

מאיר יצחק הלוי: בעצם תהיה תנועת נוער סביבתית שתפיץ את התורה הסביבתית.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שאם נראה עוד אלפי בני נוער עוסקים בעבודה הזו, יש שכר לפעולתנו, וזה חשוב.

מאיר יצחק הלוי: הדבר הנוסף – והיום זה עלה בישיבה – אנחנו צריכים להוביל מהלך שבכל רשות מקומית, כפי שיש משרה סטטוטורית של מבקר, יועץ משפטי, גזבר, צריך שיהיה מנהל אגף סטטוטורי לנושאי איכות סביבה וקיימות.

מאיר יצחק הלוי: אם נעשה זאת, מן הסתם, ניצור עוד מנגנון של אכיפה, בקרה, חינוך והסברה לטובת כולנו.

מאיר יצחק הלוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי.

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

בועז טופורובסקי: חברי וחברות הכנסת, כמו בכל שבוע, גם השבוע אקריא את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות שגבו חיי אדם בכבישים.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 9 בנובמבר, נהרג צעיר בן 22 בכביש 80 סמוך לערוער שבנגב.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 12 בנובמבר, נהרג רוכב אופנוע, צעיר בן 20, בכפר גדעון שבעמק יזרעאל.

בועז טופורובסקי: עוד באותו היום נהרג צעיר בן 31 לאחר שהטרקטורון שעליו רכב החליק ממצוק ביישוב שגב שלום.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 13 בנובמבר, נהרג תאאר פריג', בן 10, לאחר שהתהפך עם טרקטורון ממונע ביישוב כפר קאסם.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 14 בנובמבר, נהרג הולך רגל בן 64 בתאונה סמוך לקניון עיר ימים בנתניה.

בועז טופורובסקי: חמישה אנשים נהרגו בשבוע האחרון בדרכים.

בועז טופורובסקי: מתחילת השנה 316 אנשים נהרגו בכבישי ישראל.

בועז טופורובסקי: זה 11 יותר ממספר ההרוגים בכל שנת 2020, ויש לנו עוד חודש וחצי של הרוגים ושל מוות מיותר.

בועז טופורובסקי: רק רוכבי אופנוע – 80 נהרגו השנה.

בועז טופורובסקי: בואו נשים לזה סוף.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום נפטר חברי בן כיתתי עיזת יונס מג'לג'וליה, אבו אברהים, אדם יקר, טוב לב, שעסק בפיוס בחברה הערבית, במיוחד ביישוב שלו, ג'לג'וליה.

אחמד טיבי: מייד בתום הלוויה שלו, שבה נכח חבר הכנסת אוסאמה סעדי – ירי משום מקום אל היוצאים מהלוויה.

אחמד טיבי: אדם אחד נהרג, שני נפצע באופן אנוש.

אחמד טיבי: ההרוג הוא מחמוד עודה.

אחמד טיבי: אין לו כלום לשום דבר.

אחמד טיבי: תשמע, אפילו אם בסכסוכים ובפשיעה היו קודם לא באים ללוויה, גם הקודים האלה נשברו.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: אוסאמה סיפר לי שזה היה מחזה ממש – לא רק שהוא מפחיד – מזוויע, כואב, מקומם.

אחמד טיבי: החופש שבו אנשים שיש להם נשק משתמשים בו באופן המוני, פוגעים על ימין ועל שמאל, בדרך גם יורים במישהו, הורגים את הראשון, אי-אפשר כך.

אחמד טיבי: אי-אפשר כך להמשיך.

אחמד טיבי: ואגב, אומרים לי שזה סכסוך ידוע.

אחמד טיבי: כמה כואב, כואב על עיזת, שנפטר ואין לו קשר לא למשפחה, לא למאות שהיו שם.

אחמד טיבי: מישהו ארב למישהו וזו הייתה התוצאה הנוראה, הטרגית.

אחמד טיבי: יהי זכרו ברוך, עיזת, ויהי זכרו של מחמוד עודה ברוך.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: שאללה ירחם על שניהם.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: בהחלט מצער.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מניח ששמעתם על התחקיר המזעזע של רביב דרוקר מסביב לאירועים שהיו במאי האחרון ולתפקוד של השב"כ בחקירה שהייתה עם הבחורים הצעירים מיפו.

סמי אבו שחאדה: השב"כ, כמו שהיה מסופר בבדיחות המזעזעות לגביו במשך שנים, גרם לכמה צעירים להודות בפשע שהם בכלל לא היו – לא היו שם בכלל באזור, ובמקרה המצלמות הוכיחו שהם לא היו שם באזור.

סמי אבו שחאדה: אבל בכוח שמפעיל השב"כ, בכוח הפיזי והפסיכולוגי הלא-אנושי, שאי-אפשר להבין אותו – בכלל, זה שמותר להם להתערב בחקירה, אי-אפשר להבין, וזה שהם מכריחים את האנשים להודות בדברים שהם לא עשו, זה דבר שאי-אפשר להבין אותו בכלל אלא במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: המדינה המשיכה לתפקד כאילו כלום לא קרה.

סמי אבו שחאדה: למה?

סמי אבו שחאדה: כי כולם יודעים שזה מה שעושה השב"כ תמיד, לא רק עם האזרחים הפלסטינים – בכלל, עם כל העם הפלסטיני.

סמי אבו שחאדה: הם משתמשים בכוח ובאלימות כדי לחייב אנשים להודות בדברים שהם לא עשו, כדי לסגור תיקים ולעשות את מה שהם רוצים.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שזה היה אמור לזעזע את כל הכנסת.

סמי אבו שחאדה: כי האמת היא שהשב"כ חקר לא רק את הצעירים הערבים ביפו, הוא חקר מספר גדול מאוד מהצעירים גם בלוד, גם בטמרה וגם במקומות אחרים, ובשימוש בכוח הזה, הוא גרם לאנשים רבים להודות בדברים שהם לא עשו והם לא היו שם בכלל, ואני מקווה שהכנסת תצא נגד הדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: די לשלטון השב"כ.

סמי אבו שחאדה: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברות וחברי הכנסת, שוב אני מדבר על נושא האלימות בספורט ובמגרשים.

סימון דוידסון: זו הפעם החמישית שאני מעלה את זה לדיון, ואני לא אפסיק עד שהנושא הזה ייפתר.

סימון דוידסון: הנושא הזה הוא כל כך חמור, ואנשים שלא מגיעים למגרשים ולא קוראים את עיתוני הספורט ואת מדורי הספורט, לא מבינים כמה הנושא הזה מסוכן לחברה הישראלית.

סימון דוידסון: האסון הבא כבר כתוב על הקיר, והוא יקרה אם אנחנו לא נעצור את זה.

סימון דוידסון: אני סיימתי עכשיו פגישה עם חבר פרלמנט הונגרי – הונגריה, שהיא מעצמת ספורט.

סימון דוידסון: חבר הפרלמנט סיפר לי על הפעילות הספורטיבית במדינה כי הוא מייצג את הספורט בפרלמנט ההונגרי, ודיברנו על הנושא של האלימות והגזענות במגרשים.

סימון דוידסון: אז יש שני דברים מאוד פשוטים שאנחנו צריכים ללמוד מהם, מהונגריה.

סימון דוידסון: אחד: אדם שפורץ למגרש נכנס מייד לכלא לשנה.

סימון דוידסון: זה חוק בהונגריה.

סימון דוידסון: הדבר השני: אם אדם נוהג באלימות שעתיים לפני המשחק או שעתיים אחרי או תוך כדי, הוא מייד נכנס לכלא לשמונה חודשים.

סימון דוידסון: אם לא תהיה לא רק אכיפה – ענישה מיידית לפורעי החוק האלה, לעבריינים האלה במגרשי הכדורגל, לעולם לא נמגר את זה.

סימון דוידסון: אני קורא לשר המשפטים, לשר הספורט ולשר לביטחון הפנים לסיים את הסאגה הזאת, להפעיל את חוק הספורט ולהעניש את העבריינים.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: אני מראש מבקש, מיקי היושב-ראש, אני מראש מבקש, מיקי, לראות את זה באופן כללי, לא אישי.

מיקי לוי: אני לא שומע.

משה אבוטבול: לראות את זה באופן אישי.

משה אבוטבול: אני מבקש לכבד.

אחמד טיבי: עדיף שתחשוב עוד פעם.

קריאה: זה יום הסובלנות.

מיקי לוי: ההקדמה הזו שלך, חבר הכנסת אבוטבול, מאוד מעניינת.

אחמד טיבי: היום זה יום הסובלנות, אגב.

משה אבוטבול: אז אני, בעזרת השם, מתוך הערכה לכלל חברי הכנסת, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, מכתב זה שאני שלחתי אליך לפני כמה חודשים ושבועות, לכבוד היושב-ראש, לצערי לא זכה עד היום למענה.

משה אבוטבול: הפנייה עסקה בריאיון בשידור חי של כבוד יושב-ראש הכנסת בעיצומה של השבת.

משה אבוטבול: וכך כתבתי: לא הגעת לריאיון על תחביבייך ועניינך האישיים ואפילו לא על פועלך כחבר כנסת.

משה אבוטבול: הגעת להתראיין בכובעך כיושב-ראש הכנסת ומי שעומד בראש הרשות המחוקקת.

משה אבוטבול: אתה אמור לייצג גם אותי וגם את יתר עשרות חברי שומרי השבת במשכן.

משה אבוטבול: האם אתה סבור כיושב-ראש הכנסת שלא די בפוליטיקה כל השבוע, שצריך להכניס אותה גם לשבת, לחלל את קדושתה?

משה אבוטבול: כל עוד אתה מתנהל כאדם פרטי אין זה מענייני אם שמרת את השבת, אולם בהתנהלות שלך מול הציבור בפרהסיה הציבורית, אין מקום להתנהלות מסוג זה.

משה אבוטבול: יושב-ראש הכנסת הוא אחד משבעת סמלי השלטון שהנוהג לגביהם הוא הימנעות מחילול שבת בפומבי.

משה אבוטבול: זה אומנם אינו חוק, אך גם נוהג יש לכבד.

משה אבוטבול: כאשר סמל שלטון מחלל את השבת ברמה ההצהרתית זה אומר שמדינת ישראל חלילה דורכת על היום הלאומי שלה ומאבדת את צביונה כמדינה יהודית.

משה אבוטבול: איך אתה דורש מאיתנו, חברי הכנסת, לשמור על ממלכתיות בשעה שאתה עצמך, לצערי, אינו נוהג כך?

משה אבוטבול: כיושב-ראש השדולה למען השבת בכנסת, אני מפציר בך בכל לשון של בקשה: סור מדרך לא ראויה זו, כבד את מסורת ישראל, את הנוהג הקיים, את חברי הכנסת ובעיקר – כבד את השבת.

משה אבוטבול: כתבתי את זה לאחר חודשים שלא ענית לי על מכתבי, והרגשתי בנושא הזה שאולי צריך מישהו שיאמר לך את זה ויבקש שתכבד את השבת, כי אתה סמל בשבילנו.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, אני מודה לך.

מיקי לוי: רק אני אעבור על המכתב שוב, כנראה שפספסתי אותו, ואני אענה לך.

אחמד טיבי: נתן לך פי שניים זמן.

משה אבוטבול: אני אשלח את זה איתה – – – תשלחי לו בבקשה, ליושב-ראש.

משה אבוטבול: הינה, מסרתי את המכתב און-ליין.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עוד חודשיים בדיוק, ב-16 בינואר, ימלאו 12 שנים להפצצה הרצחנית של ישראל על עזה שבה נהרגו, בין השאר, שלוש בנותיו הצעירות של ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, ידידי הטוב, בנותיו ביסאן, בת 21, מאייר, בת 15, ואיה, בת 13.

עופר כסיף: גם האחיינית שלו נור, בת 17, נהרגה באותה הפצצה רצחנית.

עופר כסיף: קודם כול, אני רוצה לשלוח מכאן שוב את תנחומיי והשתתפותי בכאב של המשפחה, ושל ידידי ד"ר עז א-דין במיוחד.

עופר כסיף: ואני רוצה גם כאן לפנות גם לאדוני היושב-ראש ובכלל לחברה שלנו.

עופר כסיף: 12 שנים אחרי ההרג הנפשע הזה, הגיע הזמן שהמדינה תכיר בעוול, שתכיר ותתנצל בפני האיש האצילי הזה, ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, איש שלום, איש של שוויון, איש של אחוות עמים, איש שמבקש בסך הכול דבר פשוט: להכיר באחריות של המדינה לאסון שנכפה עליו.

עופר כסיף: זאת בקשה צנועה, זאת בקשה של איש יקר, ואני פונה פה ומבקש שיכבדו את הבקשה הזאת שלו ויכירו בכך.

עופר כסיף: ד"ר עז א-דין גם מתכנן לפתוח קרן שתהיה מופנית לבנות במזרח התיכון, מכל מדינות המזרח התיכון, כולל אזרחיות מישראל, כמובן, קרן לטובת חינוך.

עופר כסיף: אני מקווה מאוד שההכרה של המדינה גם תסייע לכך.

עופר כסיף: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום הגנת הסביבה והאקלים << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

מיקי לוי: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום הגנת הסביבה והאקלים, מס' 19, 33, 38, 733, 770, 830, 834, 840, 859 ו-861.

מיקי לוי: חבר הכנסת יוראי להב.

מיקי לוי: תשיב השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: אני אצטרף להגיד כמה מילים.

מיקי לוי: תישאר איתי.

מיקי לוי: כבר עלית – תישאר.

מיקי לוי: השרה לאיכות הסביבה, חברי הכנסת, מכובדיי כולם, היום מציינת הכנסת את יום הגנת הסביבה והאקלים.

מיקי לוי: זהו נושא חשוב לנו, ליושבי המשכן הזה, וגם לדורות הבאים.

מיקי לוי: במהלך השבועיים האחרונים התקבצו מנהיגי העולם בסקוטלנד על מנת להגיע להסכמות שבמסגרתן יופחת בהדרגה השימוש בפחם.

מיקי לוי: לפני שלושה שבועת הגיש לידי מבקר המדינה את הדוח החשוב על היערכות הממשלה למשבר האקלים עם מסקנה אחת ברורה: מדינת ישראל לא ערוכה ולא מוכנה למשבר האקלים.

מיקי לוי: משבר האקלים והשינויים הקיצוניים במזג האוויר כבר כאן, בתוך הבית שלנו; זוהי עובדה מדעית שלא ניתנת לערעור או לפרשנות.

מיקי לוי: לנו, חברי הכנסת נבחרי הציבור, אחריות רבה לקידום היערכות המדינה ושיפור שיתוף הפעולה הפרלמנטרי עם בתי הנבחרים מכל העולם.

מיקי לוי: זה כמה שנים שהכנסת גם מקדמת מהפכה ירוקה: גג הכנסת כוסה בפאנלים לייצור אנרגיה סולרית, פחי מחזור הוצבו במסדרונות, הותקנה מערכת קירור חדשה שצמצמה ב-40% את צריכת הגז של הכנסת וגופי תאורה הוחלפו בגופים חדשים וחסכוניים.

מיקי לוי: הצעדים האלה הם לזכותו של יושב-ראש הכנסת הקודם חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין, ועל כך תודה.

מיקי לוי: אלו רק הצעדים הראשונים, ובקרוב תפרסם הכנסת תוכנית חדשה לשנים הבאות ואיתה בשורה של ממש בתרומתה של הכנסת למלחמה בשינוי האקלים.

מיקי לוי: בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: יפה אמרת, כבוד היושב-ראש.

יוראי להב-הרצנו: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג, שותפים ושותפות מארגוני הגנת הסביבה שנמצאים כאן לאורך כל היום במשכן הכנסת, חברות וחברי הכנסת, בגלל שאני אחד מחברי הכנסת הצעירים בבית הזה, פעמים רבות אני מרגיש כאילו אני נושא את קול הצעירות והצעירים ממש פה.

יוראי להב-הרצנו: היום, ביום הגנת הסביבה והאקלים, אני משוכנע שאני מביא ומייצג את הדורות הבאים כאן, בכנסת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: הם, בני הדורות הבאים, מסתכלים עלינו היום ושואלים אם אנחנו, חברות וחברי הכנסת, מקיימים את המחויבות הכה בסיסית שלנו – להבטיח את עתידם.

יוראי להב-הרצנו: בסוף אוקטובר, אדוני היושב-ראש, אלפי בני נוער התאספו בכיכר רבין בתל אביב למצעד האקלים ודרשו צדק סביבתי.

יוראי להב-הרצנו: הם דרשו מאיתנו להציל את החלומות והתקוות שלהם, את היכולת שלהם ושל חברותיהם וחבריהם, של הדורות הבאים, לחיות כאן.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו חייבים להם עתיד, חייבים לאפשר להם לנשום אוויר נקי, לצעוד על קרקע שאינה מזוהמת, לאפשר להם גישה למזון מזין ולמים נקיים, לאפשר להם את הזכות ליהנות מהטבע.

יוראי להב-הרצנו: משבר האקלים הוא האתגר הכי גדול שעומד בפני בני הדור שלי.

יוראי להב-הרצנו: העולם כפי שאנחנו מכירים אותו נמצא על סף משבר עצום, משבר שלמרבה הצער אנחנו, בני האדם, אחראים לו.

יוראי להב-הרצנו: איום על מערכות אקולוגיות שלמות, כריתות עצים המוניות, כרייה של מחצבים – כל אלה הם רק חלק קטן מהצעדים שבני האדם עושים ומשנים את הטבע שלנו באורח ובקצב חסר תקדים.

יוראי להב-הרצנו: הדוחות לגבי מצב הטבע נערמים ונערמים.

יוראי להב-הרצנו: האחרון שבהם הוא דוח מבקר המדינה, שפורסם רק לפני שבועיים ובו ביקורת קשה על ממשלות ישראל הקודמות – עשור של הזנחה פושעת של הממשלות הקודמות ביישום חלקה של ישראל בהתמודדות העולמית עם משבר האקלים, אי-עמידה ביעדים הלא-שאפתניים שאנחנו עצמנו לקחנו על עצמנו במעבר לאנרגיות מתחדשות, בהתייעלות אנרגטית, בהפחתת הנסועה הפרטית.

יוראי להב-הרצנו: המבקר אנגלמן מסכם שהממשלה התעלמה מהצורך הדחוף לפעול כנגד משבר האקלים.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע, אדוני היושב-ראש – אולי אתה חלק; לא, אתה לא חלק – שהממשלה הנוכחית, בניגוד לקודמתה, כן רואה במשבר האקלים – – –

אחמד טיבי: לא כל ערבי הוא חלק מהממשלה הזאת.

יוראי להב-הרצנו: לא, לא התכוונתי לכך – לגבי אלו שאומרים.

מוסי רז: – – –

אחמד טיבי: יש כאלה – – –

יוראי להב-הרצנו: בניגוד לקודמתה, הממשלה הנוכחית כן רואה במשבר האקלים משבר, ועושה צעדים חשובים ודרמטיים להתמודדות איתו.

יוראי להב-הרצנו: הממשלה הזו, אדוני היושב-ראש, מפנימה שזה לא רק עניינה של השרה להגנת הסביבה אלא משבר שחולש על כלל משרדי הממשלה, לרוחב ולעומק.

יוראי להב-הרצנו: ההצהרה החשובה של ראש הממשלה ושרת האנרגיה בנושא איפוס גזי פליטות החממה עד 2050 והאצת המעבר לאנרגיות מתחדשות, הרפורמה של שרת התחבורה למעבר לתחבורה ציבורית, התוכנית לטיפול בפסולת של המשרד להגנת הסביבה – משבר האקלים קיבל ביטוי בחוק ההסדרים, בתקציב המדינה; עסקת קצא"א נבחנת מחדש על ידי ממשלת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: שינוי כיוון.

יוראי להב-הרצנו: הממשלה הזאת הרי קמה על הבסיס של מימוש הדברים שנמצאים בהסכמה וליבון הנושאים שנמצאים במחלוקת.

יוראי להב-הרצנו: משבר האקלים והאחריות למשאבי הטבע שלנו הוא אולי המכנה המשותף הכי רחב שלנו.

יוראי להב-הרצנו: הוא אינו מבחין בין גבולות – בין ימני, שמאלני ואיש מרכז, בין דתי לחילוני, בין יהודי לערבי.

יוראי להב-הרצנו: זהו המכנה המשותף הכי רחב שלנו, והוא גם האינטרס המשותף שלנו.

יוראי להב-הרצנו: מלאכה מרובה עוד לפנינו והעשור הקרוב הוא קריטי.

יוראי להב-הרצנו: זה גם המקום לקרוא לחברות ולחברי הבית הזה: הכירו בחשיבות הנושא.

יוראי להב-הרצנו: הכירו בתפקיד שלנו בקרות המשבר.

יוראי להב-הרצנו: המצב שבו אנחנו נמצאים מחייב אותנו לפעולה דחופה.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע שחלק

יוראי להב-הרצנו: כם אומרים – ולזה התכוונתי, אדוני היושב-ראש – ובצדק, שמשקלה של ישראל במשבר הזה הוא יחסית קטן; הרי אנחנו מדינה קטנה.

יוראי להב-הרצנו: אבל אסור לנו לטעות: קטנים ככל שנהיה, ההשפעה שתהיה למשבר האקלים על אזרחי ישראל היא אדירה – חברתית, כלכלית, בריאותית, ביטחונית.

יוראי להב-הרצנו: ישראל מוכרחה להיות בראש החץ של המאבק במשבר האקלים ולהביא פתרונות שישמשו לא רק אותנו אלא את כל העולם.

יוראי להב-הרצנו: החדשנות הישראלית, חוש היצירתיות, המשאבים שהביאו אותנו להיות סטרטאפ ניישן – כל אלה חייבים להיות מנותבים לטובת פריצות דרך לשם התמודדות עם המשבר.

יוראי להב-הרצנו: זה שלנו וזה לגמרי עלינו.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עופר כסיף, חמש דקות.

עופר כסיף: תודה, אדוני.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה – – היא פה?

עופר כסיף: כן.

אחמד טיבי: היא פה, היא פה.

עופר כסיף: – – חברי הכנסת, מכובדיי, בדיבורים ממשלת ישראל אולי מכריזה על שינוי, אבל במעשים חסר לה האומץ לערוך את השינוי היסודי שיש לעשות בתחומים שונים, ובהם גם בתחום הסביבתי והאקלימי.

עופר כסיף: בעולם שבו עשרים תאגידים אחראים לשליש מפליטות גזי החממה ו-1%, האחוז העשיר מאוכלוסיית העולם, פולט יותר פחמן מהמחצית הענייה ביותר של האנושות – בעולם כזה נדרש שינוי בשיטה.

עופר כסיף: זו השיטה שמסכנת את כדור הארץ ואת האנושות, שיטת הייצור הקפיטליסטית, ולא הצריכה כשלעצמה, אפרופו קניית כלים חד-פעמיים.

עופר כסיף: לכן מתבקש שינוי מהפכני – נדרשת מהפכה סביבתית שהיא בד בבד מהפכה חברתית, כלכלית ופוליטית.

עופר כסיף: משבר האקלים ונזקי הסביבה נובעים בעיקרם מהאינטרסים של בעלי ההון ומאובססיית הרווח שלהם, והרבה פחות מדפוסי הצריכה של הציבור הרחב, אם כי גם בהם ראוי בהחלט לעשות מהפכה.

עופר כסיף: האינטרס המעמדי של הטייקונים השולטים באמצעי הייצור הוא לשמור על שיטת הייצור והצריכה הקיימת, ותוך כדי זה להטיל את אשמת הזיהום עלינו, הציבור הרחב, תוך הסטת תשומת הלב מאחריותם-שלהם לאסון המתחולל ופוגע, קודם כול ובעוצמה הגדולה מכול, במעמדות הנמוכים.

עופר כסיף: המזהמים הגדולים מעדיפים להסיט את האשמה בזיהום ולהסית נגד המוחלשים ביותר, כאילו הם ורק הם אשמים בזיהום.

עופר כסיף: וכך, בישראל מוותרים לעידן עופר, ששישה מפעלים בבעלותו "מככבים" ברשימת עשרת המפעלים המזהמים ביותר, ונלחמים בצרכני כוסות הפלסטיק.

עופר כסיף: כגודל הפליטה כך גודל ההסטה, גם בטי"ת וגם בתי"ו.

עופר כסיף: דוח מבקר המדינה מאוקטובר האחרון טוען בביקורתו כי ממשלת ישראל נמנעת מהתמודדות עם התאגידים הפרטיים הגדולים ונזקיהם לאקלים.

עופר כסיף: וכך כותב מבקר המדינה: "ההנחיות הרגולטריות הפיננסיות כיום בישראל בכללותן אינן נותנות ביטוי לסיכוני אקלים.

עופר כסיף: תחולתן היא על תאגידים מסוגים מסוימים, למשל חברות ציבוריות, ותחת נסיבות מוגבלות (למשל ביצוע וולונטרי)".

עופר כסיף: סוף ציטוט.

עופר כסיף: לא מפתיע אם כך שממשלת ישראל מתייחסת למשבר האקלים כאל משהו רחוק ומדברת על תוכנית אפס פליטות רק ב-2050.

עופר כסיף: אבל זה לא מספיק.

עופר כסיף: יש קונסנזוס מדעי שאסור לאנושות להגיע להתחממות של מעל מעלה וחצי צלזיוס בהשוואה לתחילת המהפכה התעשייתית, שאם לא כן אנחנו מסתכנים בהידרדרות לנקודת אל-חזור.

עופר כסיף: משבר האקלים קורה עכשיו, והוא דורש פתרונות מיידיים.

עופר כסיף: לילדים שלנו סיסמאות על אפס פליטות רק ב-2050 לא מספיקות; העתיד שלהם דורש פעולה רדיקלית כבר עכשיו.

עופר כסיף: ישראל נמצאת באזור של "הוט ספוט", מה שנקרא, הוט ספוט אקלימי, מה שאומר שאנחנו נסבול מהתחממות יותר קיצונית, ועלינו להיערך אליה בהתאם.

עופר כסיף: דוח מבקר המדינה מראה שאנחנו ממש לא ערוכים.

עופר כסיף: לגלי השרפות הקרובים יש למצוא פתרון עכשיו; למכת השיטפונות הצפויה בחורף הזה צריך להתכונן עכשיו.

עופר כסיף: אנו חייבים לפעול עכשיו.

עופר כסיף: אל לנו ללכת שולל אחר ה-Green Wash של הטייקונים המזהמים.

עופר כסיף: אנחנו דורשים פעולה אמיתית.

עופר כסיף: ממשלת ישראל, הראי שאת מתכוונת לשינוי ממשי.

עופר כסיף: עצרי את תוכנית קצא"א המסוכנת; הפסיקי את השימוש המופקר בדלקי מאובנים כמו פחם, גז ונפט, ועברי עוד היום לאנרגיה מתחדשת; סגרי את מפעלי בז"ן המזהמים, שמסרטנים את תושבי חיפה והסביבה; דאגי ליישם את "חוק המזהם משלם".

עופר כסיף: בדברים שכמעט מהדהדים את הדיאלקטיקה המרקסיסטית, לא פחות, כותב מבקר המדינה בדוח שהזכרתי קודם – אני מצטט שוב: "המהפכה התעשייתית והקדמה הטכנולוגית הביאו את האדם להישגים גדולים, לעלייה ניכרת בתוחלת החיים ולשיפור באיכות החיים וברווחה האישית בהיבטים רבים.

עופר כסיף: להישגים אלו נלווים מחירים סביבתיים כבדים, כגון דלדול משאבי הטבע ופגיעה במגוון הביולוגי ובמערכות אקולוגיות".

עופר כסיף: סוף ציטוט המבקר.

עופר כסיף: מהפכה אקולוגית וחברתית אפשרית; הקדמה הטכנולוגית מאפשרת את זה, אם רק נרצה ונשכיל לעשות בה שימוש נכון.

עופר כסיף: השאלה היא אם נשפר באמצעותה את חיינו ואת רווחת האדם או שמא נשתמש בה כדי להרוס את עצמנו ולהחריב את רווחת ילדינו, את עתידם ואת חייהם ממש.

עופר כסיף: אנו דורשים מהפכה אקולוגית וחברתית שתתמקד באדם, בצרכיו וברווחתו, לא בשעבודו ובהחרבתו.

עופר כסיף: אל תגידו יום יבוא, הביאו את היום.

עופר כסיף: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלון טל, יושב-ראש ועדת המשנה לנושא האקלים בכנסת ישראל.

אלון טל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חג שמח.

אלון טל: אנחנו ביום איכות הסביבה בכנסת, וכפרופסור בתחום הזה, שעוסק גם בהיסטוריה סביבתית, חשבתי שנכון יהיה בדבריי לעבור בקצרה על 73 שנות איכות הסביבה בישראל.

אלון טל: ב-1949 האבק מתפזר אחרי המלחמה – ומה גילינו?

אלון טל: שדווקא בזמן המנדט הבריטי הייתה קריסה של מערכות אקולוגיות רבות והכחדה של מינים שונים, מהברדלס ועד התנין.

אלון טל: אז היו מיליון אנשים בארץ, והתחילו לשקם: אסרו את הצייד, קבעו שאפשר להחזיר חלק מ-97% מהחורש שבעצם נהרס במהלך שנות הגלות, והתחילו לעבוד.

אלון טל: 1960, עשור לאחר מכן – שני מיליון אנשים בישראל.

אלון טל: התחלנו להקים שמורות טבע ורשות שמורות הטבע קמה.

אלון טל: היה קמפיין לפרחי הבר, ולראשונה הציבור בארץ ממש התגייס מאחורי ערכים סביבתיים.

אלון טל: הצלחנו להקים מוביל ארצי שיספק מים, והספקנו להאכיל את כל אזרחי ישראל עם חקלאות שהייתה באותם ימים נטולת חומרי הדברה.

אלון טל: אני עובר ל-1970.

אלון טל: שלושה מיליון אנשים.

אלון טל: אז כבר מדינת ישראל מתחילה להיות קצת יותר אורבנית, עירונית.

אלון טל: יש זיהום אוויר ויש בעיה של ביוב – הרי בורות ספיגה כבר לא מתאימים.

אלון טל: לכן באותן שנים התחילו לעסוק בסביבה.

אלון טל: הוקם מה שנקרא "השירות לשמירת איכות הסביבה", וועדת הפנים של הכנסת הופכת להיות ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

אלון טל: 1980 – ארבעה מיליון אנשים בישראל.

אלון טל: באותו עשור הייתי אומר שיש התקדמות מאוד יפה בתחום מניעת זיהום ים.

אלון טל: אמנת ברצלונה בעצם מאפשרת למדינת ישראל לחוקק חוקים, והינה, ראינו שמכת הזפת בחופים הולכת ונעלמת בעקבות עבודה של אכיפה.

אלון טל: ב-1990 מדינת ישראל מנתה חמישה מיליון תושבים, ויש משרד להגנת הסביבה, חדש.

אלון טל: היו כמה וכמה שרים, ואיזה כבוד ביום כזה לדבר אל שתי השרות האחרונות, שהצטיינו בתפקיד.

אלון טל: על כל פנים, בשנות התשעים אנו רואים עלייה גדולה מברית המועצות לשעבר, ולראשונה – ממש מתח עם הצורך לספק דיור ופיתוח וכו', וגם היו ניסיונות במסגרת הסכמי השלום להגיע לשיתוף פעולה סביבתי.

אלון טל: אני מגיע לשנת 2000.

אלון טל: 6.2 מיליון אזרחים, והמילה "קיימות" נכנסת ללקסיקון העברית.

אלון טל: אנחנו רואים יותר ויותר ארגוני סביבה שעוסקים גם בחברה, גם בסביבה וגם בצדק סביבתי ובצדק בין-דורי.

אלון טל: 2010 – מדינת ישראל עם שבעה מיליון תושבים.

אלון טל: פה אנחנו רואים קצת שינוי מגמה: הרבה הישגים מן העבר, אם בשמירת הטבע ואם בצמצום פליטות, מתחילים ללכת פייפן כיוון שכנראה מספר התושבים מתחיל לאיים על הרבה דברים, ומשבר האקלים בעצם הופך להיות איזשהו נושא שבישראל מדברים עליו ועושים מעט מאוד.

אלון טל: זה מביא אותנו עד היום, 2021.

אלון טל: 9.3 מיליון אנשים.

אלון טל: כולם מדברים על משבר האקלים, ויש משבר, אבל זה לא המשבר היחיד.

אלון טל: אני רוצה להצביע על כמה אתגרים שאנחנו יכולים להצביע עליהם היום, שהם חדשים: קיטוע בתי גידול, שהם כל כך חשובים, והטבע הולך ונעלם.

אלון טל: שליש מהחולייתנים בישראל הוגדרו בסכנת הכחדה; יש לנו חוסר התקדמות מוחלט בכל מה שקשור למניעת פליטות גזי חממה; צפיפות לא מאפשרת לנו לפתור בעיות יסוד כמו ים המלח ורעש.

אלון טל: חברים וחברות, אנחנו זקוקים לדיון רציני: האם אותה עלייה באוכלוסייה היא בת-קיימא?

אלון טל: האם אנחנו לא צריכים עכשיו להתחיל לשאול את עצמנו מהו כושר הנשיאה?

אלון טל: הרי כל הבעיות שהזכרתי הן מעין סימפטומים של בעיה אחרת שאנחנו לא אוהבים לדבר עליה, אבל הגיעה העת שבכנסת ובכלל בחברה נתחיל לחשוב: מה מספר האורגניזמים, האנשים, שאיתם אנחנו יכולים לחיות פה ולחיות חיים טובים?

אלון טל: אני לא מדבר על כושר נשיאה מרבי אלא אופטימלי, כדי שיהיה פה טוב.

אלון טל: על כל פנים, לסיכום, אני סבור עכשיו, ביום הסביבה 2021, שאנחנו לא סיימנו את ההיסטוריה הסביבתית.

אלון טל: אנחנו מתחילים לכתוב פרק חדש.

אלון טל: זה בידינו.

אלון טל: אנחנו נחליט ממש בעשור הזה אם נהיה ברכה לארץ ישראל או קללה, והגיעה העת שנפנים שבמרכז הקיימות עומד עיקרון שנקרא "יציבות", ועכשיו, כשהגענו לאן שהגענו, בואו נתחיל דיון חדש, כדי שהפרק הבא יהיה פרק בריא ומוצלח.

אלון טל: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת המשנה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מואטי.

אחמד טיבי: סליחה, חברת הכנסת לימור מגן.

אחמד טיבי: לא, אני צדקתי, אני צדקתי.

אחמד טיבי: אני מפצה אותך בחמש שניות על עוגמת נפש, על חשבונך.

משה אבוטבול: זה מה שמשלמים פה?

אחמד טיבי: חמש שניות.

אחמד טיבי: אתה יודע מה אפשר לומר בחמש שניות?

אמילי חיה מואטי: אתה יודע כמה אפשר להסית בחמש שניות?

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

אמילי חיה מואטי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על כך שמשבר האקלים הוא ירושה שאנחנו עומדים להוריש לילדינו ולנכדינו לצערי כבר אין עוררין – ירושה מורעלת שתשנה את אופי חייהם על פני כדור הארץ שלנו כמעט בכל תחום.

אמילי חיה מואטי: אין מזה דרך חזרה, אבל יש דרכים רבות למתן את רוע הגזרה ולהיערך לשינויים הקרבים ובאים מבעוד מועד.

אמילי חיה מואטי: אני מברכת את הממשלה, ואותך, גברתי השרה – – גברתי השרה יצאה מהחדר?

תמר זנדברג: אני פה, אני פה.

תמר זנדברג: מאזינה לך.

אחמד טיבי: היא פה.

אחמד טיבי: השרה נמצאת.

אמילי חיה מואטי: תודה.

אמילי חיה מואטי: – – ואותך, גברתי השרה, על שורת החלטות שמבטאות הכרה בכך שמשבר האקלים הוא אתגר קיומי עבור מדינת ישראל, אתגר שצריך לעמוד בצמרת סדר העדיפויות של המדינה לשנים הבאות.

אמילי חיה מואטי: תפקידנו כחברי כנסת, אך גם כאזרחים, הוא לעמוד על המשמר שהצהרת הכוונות הזאת תתורגם למעשים בתחומי החקיקה, האכיפה, המדיניות, התקצוב, החינוך, המחקר, הטכנולוגיה – הכול.

אמילי חיה מואטי: זה לא שלא יודעים מה צריך לעשות – להיפרד מהתלות בדלקים מזהמים; להשקיע מעל ומעבר למה שאי פעם שיערנו במקורות אנרגיה שאינם מזהמים; לצרוך פחות; למחזר יותר; לנסות ולשנע פחות – כל אלה מובנים כבר לכל בר-דעת.

אמילי חיה מואטי: הגיע הזמן לתרגם את הידיעה למעשים, ותמיד לזכור שאיכות חייהם של ילדינו ונכדינו תלויה בהתנהלות נבונה שלנו.

אמילי חיה מואטי: לכאורה, ישראל היא טיפה בים בתרומתה לשינויה אקלים, אך כמדינה מפותחת המצויה בצמרת הטכנולוגיה המדעית של העולם, תרומתה עשויה להיות גדולה בפיתוח פתרונות שיאטו את התחממות כדור הארץ ויאפשרו חיים נורמליים גם לדורות הבאים.

אמילי חיה מואטי: כמדינה נאורה עלינו לשמש דוגמה ומופת באשר להתייחסות הרצינית לאיום, לדחיפות של הטיפול בו ולמחויבות שלנו במסגרת הסכמים בין-לאומיים לסולידריות.

אמילי חיה מואטי: מנסור עבאס, אתה מפריע לי.

אמילי חיה מואטי: חבר הכנסת מנסור עבאס.

מנסור עבאס: סליחה.

אמילי חיה מואטי: גם הסכסוך עם שכנינו – כדאי לך להקשיב – הוא ירושה מורעלת שאנחנו עומדים להוריש לילדינו.

אמילי חיה מואטי: שתי הירושות האלה כרוכות זו בזו בכמה אופנים.

אמילי חיה מואטי: המזרח התיכון נחשב לאחד המוקדים המשמעותיים – בשפה המקצועית hot spot – של ההתחממות הגלובלית, אזור סכנה מרכזי לעלייה חריגה בטמפרטורות, מדבור מואץ, מחסור במשאבי טבע חיוניים וצמצום אזורי המחיה.

אמילי חיה מואטי: כדי להתמודד עם האתגר הזה אנחנו חייבים לשלב ידיים ולפעול כאזור בעל אינטרסים משותפים.

אמילי חיה מואטי: מדינות רבות באזור כבר עוסקות בפיתוח תוכניות מרחיקות לכת להתמודדות עם משבר האקלים – סעודיה, מצרים וגם הרשות הפלסטינית, אם לציין רק כמה דוגמאות.

אמילי חיה מואטי: אלא שלכל אחת מהתוכניות האלה אין תוחלת, למעשה, אם לא נשלב את כולן לכדי תוכנית אזורית אחת.

אמילי חיה מואטי: במגזר הלא-ממשלתי יש כבר כמה וכמה יוזמות כאלה לשיתוף פעולה חוצה גבולות, למשל כמו זו של מכון הערבה ללימודי הסביבה בשותפות עם עמותה פלסטינית, שיחד מפתחים מתודולוגיה להידברות בין שחקנים באזורי סכסוך לטובת פתרונות סביבתיים משותפים וחוצי גבולות.

אמילי חיה מואטי: גם אם אין כרגע באופק פתרון מדיני – ואני מקווה שכן; אני שייכת לאלה שרוצים בפתרון מדיני ומוכנים וצריכים להילחם עליו – אנחנו יכולים וצריכים לתמוך בשיתוף פעולה אקטיבי ומואץ עם כל השכנים והשכנות באזורנו המועד לפורענות.

אמילי חיה מואטי: אפשר להפוך את הפורענות להזדמנות, אולי בלתי חוזרת, לשיתוף פעולה הכרחי שיביא תועלת לכל הצדדים.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת מואטי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת לימור מגן תלם, בבקשה.

לימור מגן תלם: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מתחילה לחלחל בציבור ההבנה שמשבר האקלים אינו נושא אזוטרי ששייך לדורות העתיד; הוא מתרחש לנגד עיניו, והוא ימשיך להחמיר כל עוד לא נעשה את הצעדים הנכונים.

לימור מגן תלם: לא מדובר רק בפגיעה בסביבה אלא בפגיעה בחיי אדם ובאיכות החיים.

לימור מגן תלם: מי מאיתנו לא ראה את גל השרפות שפשטו בסוף השבוע בכל רחבי הארץ?

לימור מגן תלם: מי מאיתנו שהיה במצעד האקלים לא עצר לחשוב לעצמו למה כל כך חם בנובמבר?

לימור מגן תלם: אנחנו חוששים כי ייתכן שהזיכרון מתעתע בנו, אבל במשך כל שנה ברציפות בשנים האחרונות נרשמו שיאי מעלות חום, והחורפים רק עומדים להפוך חמים ויבשים יותר.

לימור מגן תלם: אי-אפשר להמשיך ככה עם ההנחה השגויה שהמשבר לא יגיע אלינו.

לימור מגן תלם: לפי כל התחזיות והמודלים האקלימיים, תהיה הקצנה באירועי גשם ושרב.

לימור מגן תלם: באזור הים התיכון צפויה ירידה מהותית בכמויות הגשמים, ומצד שני, כשכבר יהיה גשם, הוא יהיה עוצמתי ויביא לשיטפונות.

לימור מגן תלם: ההיאחזות באדישות ובשאננות תביא לתוצאות הרסניות שיעלו לנו במחיר עצום ברכוש ובנפש.

לימור מגן תלם: בעתיד, העלויות של ההתמודדות עם משבר האקלים יגיעו לממדים אסטרונומיים של עשרות מיליארדים.

לימור מגן תלם: ההוצאות על הבריאות, על תשתיות, על פיצוי חקלאים בגין הצפות ושרפות, שיקום סביבתי, תשתיות ניקוז, הגנה על חופים – כל אלה יעלו לנו סכומי עתק ויכבידו על משלם המיסים.

לימור מגן תלם: ישראל היא מדינת הייטק.

לימור מגן תלם: אנחנו פורצי דרך בתחומים כה רבים, כולל פיזיקה, ביולוגיה, חקלאות.

לימור מגן תלם: אין שום סיבה שלא נגייס את מיטב המוחות ונוביל את העולם גם בפיתוח טכנולוגיות לאנרגיות מתחדשות.

לימור מגן תלם: עלינו לפעול בכל המישורים האפשריים, גם בעידוד של אנרגיות מתחדשות וגם בהפחתה מסיבית של הפליטות.

לימור מגן תלם: מיסוי החד-פעמי הוא צעד ראשוני ואחד מיני רבים שאנו מתכוונים לעשות בנושא כחלק מסיעת ישראל ביתנו.

לימור מגן תלם: צריכת הפלסטיק בישראל גבוהה פי ארבעה מהממוצע במדינות המפותחות.

לימור מגן תלם: החומרים שנפלטים בתהליך הייצור של הפלסטיק נפלטים לאוויר וחודרים לקרקע ולמי השתייה.

לימור מגן תלם: בימים הקרובים יגיע מס הפחמן לאישור ועדת הכספים.

לימור מגן תלם: המס הזה נחוץ לחלוטין כדי שמזהמים יתחילו להפנים את העלויות הכרוכות בזיהום הסביבתי, וכך נעודד אותם לעשות את המעבר להתייעלות ולצמצום פליטות.

לימור מגן תלם: התעשייה כולה תצטרך למצוא תחליפים בשביל המפעלים, כמו תחנות כוח סולריות.

לימור מגן תלם: תחנה כזאת אישרנו בדימונה, והיא תתחיל לפעול בסוף השנה.

לימור מגן תלם: בתקווה, היא תתווה את הדרך לעוד הרבה תחנות כוח סולריות בעתיד שייפרסו בכל רחבי הנגב והערבה.

לימור מגן תלם: איפוס פליטות אמור להיות מטרה לאומית.

לימור מגן תלם: כל מטרתנו היא למנוע קריסה כלכלית בעתיד, להצעיד את ישראל לחזית המאבק במשבר האקלים ולשמור על הביטחון הכלכלי, הפיזי והבריאותי של כלל האוכלוסייה.

לימור מגן תלם: זו האחריות והחובה שלנו כלפי הילדים והנכדים שלנו – לפעול כדי להבטיח להם עולם שטוב לחיות בו.

לימור מגן תלם: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, לימור.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבוטבול.

אחמד טיבי: אני רוצה לציין לטובה ולהודות שוב לרשמות הפרלמנטריות על העבודה המסורה שאתן עושות תמיד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה לאיכות הסביבה, היום אנו מציינים במליאה את יום הגנת הסביבה והאקלים, וחשבתי לספר לחברי הכנסת היקרים ולשרה להגנת הסביבה על משהו מדהים שקראתי.

משה אבוטבול: זה מתוך העלון שיחת השבוע של תנועת חב"ד.

משה אבוטבול: בחול המועד סוכות היה שם מאמר.

משה אבוטבול: שמרתי את זה דווקא ליום החשוב הזה – לפעמים העיתוי הוא הדבר הכי חשוב; מדור שנקרא חיים יהודיים של הרב מנחם כהן, שכתב אותו.

משה אבוטבול: ואני מספר לכם פה סיפור מאוד מרתק, כדאי לתת את הדעת.

משה אבוטבול: הכותרת של אותו עניין: "כי ממִחזוּר תצא תורה", משהו מעניין: "כשיוציאו השנה בישיבת אורט מעלות את ספר התורה מארון הקודש, למעמד ההקפות, האווירה תהיה חגיגית ומרגשת.

משה אבוטבול: אם בעבר נאלצו לשאול ספרי תורה מבתי כנסת באזור, השנה יש לישיבה ספר תורה משלה.

משה אבוטבול: ואין זה ספר תורה רגיל, אלא ספר שחיבר תלמידים צעירים במשך שלוש שנים והגשים חלום.

משה אבוטבול: החלום הוא של איש החינוך הרב אברהם כהן" – בן 55.

משה אבוטבול: "'לפני ארבע שנים אמרתי לתלמידיי הבוגרים שיש לי חלום – שיהיה לנו ספר תורה משלנו', מספר הרב כהן.

משה אבוטבול: תלמידיו הביטו בו, והנהנו בראשם, כמי ששומעים על חלום רחוק.

משה אבוטבול: 'אמרתי להם שרצוני כי ספר התורה ייכתב בעזרת תרומות קטנות'," ובאמת, הייתה גם תרומה גדולה שנדחתה.

משה אבוטבול: החלום החל לקרום עור וגידים שנה לאחר מכן.

משה אבוטבול: עודדנו את התלמידים להתמיד במצוות הצדקה שאומרים בפרק "ויברך דוד" בבוקר, בתפילת שחרית.

משה אבוטבול: כל תלמיד היה תורם בכל יום מטבע של עשר אגורות.

משה אבוטבול: הקופה החלה להתמלא, אבל זה היה כסף קטן מכדי לקנות ספר תורה.

משה אבוטבול: כעבור זמן החלטנו לשתף את 200 המשפחות של התלמידים באתגר.

משה אבוטבול: קנינו קופות צדקה בעבור בתי המשפחות, ובתוך זמן קצר התחלנו לראות פירות.

משה אבוטבול: הרב כהן חיפש דרך, כל דרך, להגביר את התרומות הקטנות.

משה אבוטבול: יהודי אמיד הציע תרומה של 30,000 שקל לספר התורה.

משה אבוטבול: דחינו את ההצעה בנימוס.

משה אבוטבול: הוא הופתע.

משה אבוטבול: היה לנו עניין לעמול על הספר בתהליך של שותפות.

משה אבוטבול: ועכשיו מתחיל הסיפור: מעשה בחמישה בקבוקים; לא בלונים – מעשה בחמישה בקבוקים.

משה אבוטבול: השלב הבא היה לחבר לתהליך הזה גם את המִחזור של הבקבוקים והפחיות של המשקה.

משה אבוטבול: התלמידים ובני משפחותיהם התמסרו לעניין, שמרו את בקבוקיהם והעבירו אותם למרכולים בתמורה להחזר הכספי.

משה אבוטבול: יהודים טובים, ובהם גם מי שאינם מוגדרים כשומרי תורה ומצוות, שמעו על היוזמה והתחילו להעביר אלינו בקבוקים.

משה אבוטבול: היה מדהים לראות איך קהלים רחבים מתחילים להתחבר לספר התורה.

משה אבוטבול: הרב כהן נזכר בסיפור משעשע, שהתקשר לישיבה כמה פעמים יהודי ואמר כי ברשותו בקבוקים להעביר לנו.

משה אבוטבול: אז בין הסדרים, בהפסקות, נסעו אליו שני תלמידים בהנחה שאחרי כל כך הרבה שיחות טלפון ודאי ייתן להם מצבור גדול של בקבוקים.

משה אבוטבול: האיש מסר להם שקית ובה חמישה בקבוקים.

משה אבוטבול: הבחורים חזרו לישיבה במפח נפש, אך אומר הרב כהן: עודדתי את רוחם ואמרתי להם שהצלחנו לחבר עוד יהודי לספר התורה, ומה זה משנה כמה בקבוקים הוא נתן.

משה אבוטבול: אור דוחה חושך.

משה אבוטבול: בשלהי חודש מנחם-אב התגשם החלום: ספר התורה הוכנס ברוב פאר והדר להיכל הישיבה.

משה אבוטבול: אין לתאר את החיבור של התלמידים לתורה, אומר הרב כהן.

משה אבוטבול: ראיתי במוחש שברגע שכולם היו עסוקים בשעות הפנאי במצווה הזאת, כמעט לא נאלצנו להתמודד עם אתגרים חינוכיים שליליים.

משה אבוטבול: בסעודת המצווה אמרתי שהמהלך הזה אפילו רמוז בתורה.

משה אבוטבול: כתוב בתורה: "פְּסָל לך שני לֻחֹת אבנים" – כך אמר הקדוש ברוך הוא למשה.

משה אבוטבול: "פסל לך" – מהפסולת, מהמחזור של הבקבוקים הצלחנו לבנות לוחות אבנים, ספר תורה.

משה אבוטבול: ערב שמחת תורה הרב כהן אומר: העתיקו את הרעיון שלנו.

משה אבוטבול: גם אנחנו התחלנו עם חלום ועם צעדים קטנים.

משה אבוטבול: יש במיזם הזה יתרונות ששווים כל רגע וכל מאמץ.

משה אבוטבול: גם התורה מעודדת, ומקפידה על שמירת והגנת הסביבה כפי שחז"ל אמרו את זה, וציינו את זה גם – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה אבוטבול: אסיים רק – כפי שכתוב במדרש רבה: בשעה שברא הקדוש ברוך הוא את האדם הראשון נטלו והחזירו אל כל אילני גן עדן ואמר לו: ראה מעשיי כמה נאים הם, כמה משובחים הם, וכל מה שבראתי – בראתי בשבילך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה אבוטבול: תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי, שאם קלקלת אין מי שיתקן – – –

אחמד טיבי: בוא נסיים בגן עדן, אבוטבול.

משה אבוטבול: אם קלקלת, אין מי שיתקן אחריך.

משה אבוטבול: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוסי רז, חמש דקות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברות הכנסת, חברי הכנסת, גברתי השרה לשעבר, אנחנו מציינים פה היום את יום הגנת הסביבה והאקלים בכנסת מצד אחד עם תחושה מסוימת של כישלון אחרי מה שקרה בוועידת גלזגו – היה ניתן לצפות להרבה יותר – ומצד שני, התנועה הסביבתית הוכיחה כאן היום את כוחה.

מוסי רז: הרבה חברי כנסת סביבתיים, פעילות, פעילים מהארגונים, והחשובים ביותר, כמובן – מהנוער.

מוסי רז: עשרות ארגונים לקחו חלק ביום הזה, 11 דיונים בוועדות השונות, בכמה מהם השתתפתי – דיונים מאוד רציניים, מאוד חשובים.

מוסי רז: הלוואי שהיינו יכולים להקדיש פה יותר זמן לנושאים האלה, לא רק לדיונים אלא גם לחקיקה ולקידום מדיניות סביבתית שתגן על הסביבה ותעזור לנו להיאבק במשבר האקלים.

מוסי רז: יכולתי לדבר כאן על מה שכולם כאן כבר יודעים – על זה שצריך לבטל את ההסכם של קצא"א, לסלק את בז"ן, לעבור לאנרגיות מתחדשות, לחזק את התחבורה הציבורית, לעבור לטבעונות, לתכנן את הארץ אחרת, ושאולי נעבוד גם במשמרות והיא תיראה יותר הגיונית.

מוסי רז: אבל אני רוצה בעיקר לפנות לצעירות ולצעירים, שחלקם נמצאים כאן ביציע, חלקם גדשו את הכנסת היום, גודשים את הרחובות, ולהגיד להם: סליחה שאנחנו לא עשינו מספיק.

מוסי רז: סליחה שאנחנו גם עכשיו לא עושים מספיק.

מוסי רז: הממשלה הזאת אולי עושה יותר מכל קודמותיה, אבל עדיין לא עושה מספיק.

מוסי רז: סליחה שאכזבנו, שהגענו למצב הזה – ואני מדבר על כל העולם, אבל בוודאי על ישראל.

מוסי רז: ואני רוצה להגיד לכם, הצעירות והצעירים של מחאת האקלים, שמפגינים ושבאים לוועדות: תודה שאתם לא מוותרים על האופטימיות ושאתם מדביקים גם אותנו באופטימיות הזאת, כי האופטימיות שלכם מובילה לפעולה, ובמקום שאין פעולה, שאין מאבק – אין גם שום תקווה.

מוסי רז: לפני עשרה ימים צעדו עשרות אלפים ברחובות גלזגו, רובם צעירים ובני נוער.

מוסי רז: אפילו מהמרחק הזה של אלפי קילומטר – אני לא הייתי שם; השרה הייתה שם – קל להרגיש את הזעם שלהם, את התחושה שבגדו בהם, אבל בלי לאבד את התקווה.

מוסי רז: אני לא יודע אם זה יהיה בוועידה בשארם, דרך אגב, בשנה הבאה – את זה אולי אתה, אדוני היושב-ראש, יכול לדעת יותר ממני – אם תהיה שם אותה דינמיקה של צעדות ושל הפגנות, אבל זה מאוד מאוד חשוב.

מוסי רז: הוועידה בגלזגו נחשבה לוועידה גורלית, כזאת שתטה את כף המאזניים, אבל היא לא הסתיימה בהצהרות דרמטיות, ולכן חשוב מאוד כבר להתכונן לוועידה הבאה, בשארם א-שייח', ולקבל שם לא רק הצהרות דרמטיות אלא החלטות הרבה יותר דרמטיות.

מוסי רז: היא הסתיימה בקול ענות חלושה, במין התנצלות כזאת; אסור שזה יקרה בפעם הבאה.

מוסי רז: זו הפעם ה-26 שמתכנסת ועידת האקלים COP26 – Conference of Partners.

מוסי רז: גם הפעם הגיעו אליה מנהיגים מכל העולם, אפילו אני יכול להגיד יותר מבעבר, עם הרבה אופטימיות, עם הרבה הצהרות.

מוסי רז: הצעירים, לעומתם, התבדו כבר מזמן.

מוסי רז: הם לא הגיעו מספיק אופטימיים לגלזגו, ויצאו עם אותה מידה של פסימיות כמו שהם הגיעו.

מוסי רז: הם קיוו שהפעם יהיו יותר מעשים ופחות דיבורים, ואולי היו טיפונת יותר מעשים; לא היו פחות דיבורים, ובוודאי זה לא היה מספיק.

מוסי רז: הוועידה לא סיפקה את קולות השינוי שהיינו רוצים לראות.

מוסי רז: הצעירים שסמכו על הממשלות שלהם – ואני מדבר גם על הממשלה שלנו – על המנהיגות והמנהיגים שלהם, על ההורים שלהם, התבדו.

מוסי רז: דור שלם אכזב אותם, וזה הדור שלנו, פה, כאן.

מוסי רז: 26 שנים אנחנו מדברים; עשינו מעט מאוד.

מוסי רז: הצעירים מרגישים את משבר האקלים על בשרם.

מוסי רז: הם מסתכלים 30 שנה קדימה ומתקשים לדמיין לעצמם עתיד.

מוסי רז: תסריטי אימים כבר לא רחוקים כמו שהיו לפני כמה עשורים, כי אנחנו חווים אותם, אנחנו רואים את השינוי.

מוסי רז: הם מוחשיים יותר מאי פעם, מפחידים, משתקים.

מוסי רז: למרות שהמאבק במשבר האקלים הוא המאבק הפסימי מכולם, אלפי בני נוער ברחובות לא מוותרים על האופטימיות, וזה חשוב מאוד.

מוסי רז: לכן אני רוצה להצדיע כאן לצעירים האלה, שימשיכו במאבק במקומות שאנחנו נכשלנו.

מוסי רז: אבל לנו, לממשלת השינוי, יש את ארבע השנים הקרובות.

מוסי רז: עם כל השוני בין חלקי הממשלה, אין שוני בעניין הזה.

מוסי רז: אין שוני בעניין הזה.

מוסי רז: כולם מבינים שישראל, שהבטיחה להגיע לאפס פליטות תוך 29 שנים, חייבת לעמוד ביעד הזה.

מוסי רז: כולם מבינים שישראל, שהבטיחה להגיע ל-30% אנרגיה מתחדשת תוך תשע שנים, חייבת להגיע ליעד אפילו יותר מזה.

מוסי רז: כולם מבינים שישראל, שהבטיחה להגיע עד 2020 ל-10% אנרגיה מתחדשת, לא עמדה בהתחייבות המינימלית הזו.

מוסי רז: לכן נדרש פה תיקון רדיקלי שיחייב את כל חלקי הבית הזה, כמובן גם את הממשלה, גם את הקואליציה, גם את האופוזיציה, וכן – גם לקרוא לציבור, זו מלחמה, לגיוס כללי לשנות את ההרגלים.

מוסי רז: תודה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת רז.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו.

אחמד טיבי: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריה – השרה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, השרה, הנוער שלנו והעתיד שנמצאים כאן איתנו היום וכל הארגונים, חברות וחברי הכנסת, אנחנו חוזרים כעת מהכינוס הראשון של השדולה הסביבתית, ואת יום הסביבה בכנסת אנחנו מציינים השנה באווירה שונה, או ליתר דיוק, באוויר שונה, באקלים שונה – באקלים חם.

גילה גמליאל: החודשים אוקטובר ונובמבר עד כה יבשים מתמיד.

גילה גמליאל: כך לא נראה סתיו, כך לא נראה חורף.

גילה גמליאל: כך נראה משבר שממש לא נגרם במקרה.

גילה גמליאל: משבר האקלים הוא הסוגיה הבוערת ביותר בימינו.

גילה גמליאל: העבודה החשובה שלנו צריכה להוביל להישגים חשובים ועלינו לאחד כוחות, אופוזיציה וקואליציה, למען הסביבה של כולנו.

גילה גמליאל: על פי בלומברג, תנובת היבולים הגלובלית עלולה ליפול ב-30% עקב שינויי האקלים, זאת כאשר הביקוש למזון על פי הערכות האו"ם צפוי לקפוץ ב-50% בעשורים הקרובים.

גילה גמליאל: איום דומה עומד בפני הדגה ובפני אספקת המים.

גילה גמליאל: כדור הארץ שלנו עובר תהליך מדבור ובכל שנה שטחים עצומים של אדמות שהיו פעם פוריות הופכות לשממה.

גילה גמליאל: הנתונים צריכים להדיר שינה מעיני כל אחת וכל אחד.

גילה גמליאל: בכל שעה כ-13,000 דונמים בכדור הארץ הופכים מאזורים פוריים לשממה.

גילה גמליאל: זה אומר שמדובר במיליונים של דונם בכל שנה, והם גורמים בין היתר גם למשבר הפליטים שנעים מאפריקה לאירופה, לרעב, לשיטפונות ולהתפרצות של מגפות.

גילה גמליאל: אם לא נשנה את המצב התחזיות מדברות על שני מיליארד אנשים שיהיו רעבים ללחם.

גילה גמליאל: לא מדובר כאן בגזרת גורל של הטבע.

גילה גמליאל: אנחנו במו ידינו הורסים את הטבע על ידי שימוש לא נכון ולא מושכל במשאבי הקרקע והמים.

גילה גמליאל: במקום לנהל כלכלה מעגלית שמשאירה את הקרקע פורייה לעד אנחנו מכלים כל חלקה טובה עם תרבות בזבזנית שלא לצורך.

גילה גמליאל: בזמן כהונתי כשרה להגנת הסביבה העליתי לראשונה את הטיפול במשבר האקלים לראש סדר העדיפויות של המשרד להגנת הסביבה ודאגתי להניח על שולחן הממשלה תזכיר חוק אקלים עם תוכנית סדורה להתמודדות עם משבר האקלים, וכן סדרה של פעולות ותוכניות הנגזרות מהצורך הקריטי לטפל במשבר האקלים.

גילה גמליאל: את תזכיר החוק – עבדנו ביחד עם עמותת אדם טבע ודין.

גילה גמליאל: החוק כבר הוצג.

גילה גמליאל: לצערי, גם פה בכנסת ישראל כחברת כנסת ניסיתי להעביר את החוק, אבל הקואליציה בחרה להצביע נגד.

גילה גמליאל: אנחנו נמצאים בישורת האחרונה.

גילה גמליאל: אין לנו זמן להמתין אפילו יום אחד נוסף.

גילה גמליאל: מה שאנחנו נעשה או לא נעשה היום ישפיע על החיים עצמם של הדורות הבאים שיחיו כאן גם בעוד 50 שנה ובשנים הבאות.

גילה גמליאל: לנו אסור להסתפק בהצהרות ריקות מתוכן של הממשלה שמגיעה לוועידת האקלים העולמית, וכאילו מתחייבת על איפוס פליטות גזי החממה בשנת 2050 בלי שהיא מתחייבת על יעדים למעבר לאנרגיות מתחדשות וללא חוק אקלים.

גילה גמליאל: אי-אפשר אפילו להתקרב ליעד של אפס פליטות פחמן ללא היעדים הללו של אנרגיות מתחדשות.

גילה גמליאל: כל תחנת כוח מזהמת, מזהמת בגז, שתוקם היום, תלווה אותנו ל-35 השנים הבאות, כלומר כבר מעבר לשנת 2050.

גילה גמליאל: זו בדיוק הסיבה שהבאנו בשנה שעברה, יחד עם אנשי המשרד להגנת הסביבה, לביטולן של ארבע תחנות כוח מזהמות שמשרד האנרגיה רצה להקים.

גילה גמליאל: לא מדובר רק בנזק סביבתי אלא גם בנזק כלכלי לטווח ארוך.

גילה גמליאל: לא רק הנפט מאיים על הסביבה שלנו, כבוד היושב-ראש, אלא גם הפסולת.

גילה גמליאל: אסטרטגיית הפסולת החדשה שהובלתי נותנת את המענה לצמצום דרמטי של הטמנת פסולת לטובת מחזור ולמעבר לכלכלה מעגלית.

גילה גמליאל: כולי תקווה שיישום האסטרטגיה יתבצע באופן יעיל.

גילה גמליאל: ומה בנוגע להסכם קצא"א לשינוע נפט מהאמירויות?

גילה גמליאל: זה רק עניין של זמן עד שכתם שחור ענק יצבע את מפרץ אילת.

גילה גמליאל: אם לא תתעוררו בזמן המפרץ יחווה נזק אקולוגי וכלכלי בלתי הפיך.

גילה גמליאל: עמדת משרד החוץ ביחס להסכם פורסמה בשבוע שעבר.

גילה גמליאל: הם כרגע עדיין בודקים את הנושא.

גילה גמליאל: אני כולי תקווה שהלחץ שיופעל מפעילי הסביבה, מארגוני הסביבה, מחברות וחברי הכנסת וגם מהשרה להגנת הסביבה – ועכשיו אני שמחה לשמוע שגם משרת האנרגיה – יובילו את הממשלה לקבל את ההחלטה הנכונה ולבצע אותה לאלתר לביטול ההסכם של קצא"א.

אחמד טיבי: תודה רבה.

גילה גמליאל: עוד משפט אחד, ברשותך.

גילה גמליאל: בין יתר הדברים, זו סוגיה שפעלתי בה רבות – פינוי מפרץ חיפה ממפעלים מזהמים בתוך עשור.

גילה גמליאל: ועדת המנכ"לים לעתיד מפרץ חיפה שאותה הובלנו וקיבלה החלטה כבר לפני מעל חצי שנה לפנות את המפעלים – ואני שוב זועקת את הזעקה: מדוע הממשלה לא מעבירה את המסקנה הזאת כהחלטת ממשלה ויוצאת לדרך?

גילה גמליאל: מדוע זה לא מיושם?

גילה גמליאל: חמישה חודשים עברו כבר.

גילה גמליאל: הייתי שקטה במשך 30 – איך אומרים?

גילה גמליאל: 100 ימי חסד, אבל עבר פרק הזמן המתבקש, ולצערי, לא נעשה מאום.

גילה גמליאל: הממשלה חייבת ויכולה להתעמת עם בעלי ההון שמנסים לממש את האינטרסים שלהם.

גילה גמליאל: הם, כממשלה, צריכים לממש את האינטרס הציבורי, לסגור את המפעלים ולהביא אופק למפרץ חיפה, אופק של תעשיות ירוקות, של קלינטק, של פיתוח אזורי והגירה חיובית של תושבים.

גילה גמליאל: יש עוד דברים רבים, ובהם חוק הפיקדון, ואני חייבת לציין שממש אף אחד לא ראה מה זה מלחמת הון ושלטון עד המאבק של חוק הפיקדון.

גילה גמליאל: אני שמחה שהייתה לי הזכות לעמוד בגבורה ולקדם אותו, והחוק הזה לבקבוקים גדולים ייכנס לתוקפו ב-1 בדצמבר.

גילה גמליאל: יחד עם זאת, אני חייבת לומר לך, כבוד היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: את רוצה להרחיב, אולי?

גילה גמליאל: לא, רק במשפט אחרון, כי אותי זה מאוד מדאיג, וצריך להדאיג גם אותך.

אחמד טיבי: עברת את הזמן בשלוש דקות.

גילה גמליאל: חוק הפיקדון אומנם עבר והחתימה שלי על הצו יצאה לדרך ונתנו להם שנה שלמה, לממשלת ישראל, גם ליישם אותה.

גילה גמליאל: אני העברתי ודאגתי להעביר החלטה שתקצה 100 מיליון שקלים לצורך מימון של 1,500 מכונות אוטומטיות לאיסוף הבקבוקים שיחליפו את הכלובים הגדולים הפזורים במרחב הציבורי.

גילה גמליאל: לצערי, דבר מזה לא נעשה, וכרגע אני אשמח גם לשמוע את השרה הכיצד הם מתכוונים שכל אזרחי מדינת ישראל יגיעו ב-1 בדצמבר לממש את זכותם לקבל את כספם חזרה מחוק הפיקדון, כי נכון לעת הזו עושה רושם שהמשרד להגנת הסביבה לא ערוך, ועל כן – לצערי, אני אומרת את זה בכאב רב – זה לא יוכל לקבל את מימושו באופן האבסולוטי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: גברתי השרה זנדברג, בבקשה.

אחמד טיבי: לפני שבוע נפגשנו, סמי, מנסור, עם השרה, לפגישת עבודה עם ראשי המשרד.

אחמד טיבי: יישוב-יישוב, נושא-נושא – עבודה יסודית.

אחמד טיבי: גאווה.

אחמד טיבי: לא כל השרים כך.

תמר זנדברג: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: יש אופוזיציה אחראית.

אחמד טיבי: אני מתייחס באופן ענייני.

תמר זנדברג: לגמרי.

אחמד טיבי: מה גם שאת לא חברת כנסת.

תמר זנדברג: קודם כול, זה נכון.

תמר זנדברג: ואגב, אני חייבת לומר שכחברת אופוזיציה שמונה שנים, בנושאים האלה, המקצועיים – תמיד באופן ענייני ותמיד עבדנו עם השרים.

תמר זנדברג: לא היה דבר כזה להחרים את הכנסת, לא היה דבר כזה שלא לעבוד בוועדות.

תמר זנדברג: אלה דברים חדשים, וחבל.

גילה גמליאל: גם לא היה הפער שקיים היום.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יושבות ויושבי ראש השדולה הסביבתית-חברתית, חברי יוראי להב הרצנו, חבר הכנסת אלון טל, חבר הכנסת מוסי רז, חברת הכנסת גילה גמליאל, חבר הכנסת עמיחי שקלי, שלדעתי לא נמצא כאן, קהל נכבד – אני רואה את נשים עושות שלום, תודה לכן, את פעילות ופעילי התנועה הסביבתית שליוו אותנו כאן לאורך כל היום – אמרתי את זה לפחות בשלוש ועדות היום בכנסת, אדוני היושב-ראש, זה יום חג בכנסת.

תמר זנדברג: יום הסביבה הוא לאורך שנים יום משמעותי, יום שבו התנועה הסביבתית שוטפת כאן את מסדרונות הכנסת ומייצרת עתיד טוב יותר לכולנו.

אחמד טיבי: את מרשה לי, גברתי, לברך את נשים עושות שלום – –

תמר זנדברג: בוודאי, לכבוד הוא לי.

אחמד טיבי: – – ואת פעילי הסביבה ואת עובדי המשרד לאיכות הסביבה, אהלן וסהלן.

תמר זנדברג: לכבוד הוא לי, שלום לכולם.

תמר זנדברג: בשבועיים האחרונים, אדוני היושב-ראש – מחאת נוער למען האקלים; הינה, זה בשבילם, מה שאנחנו עושים – לפני שבוע וחצי נפגשו תחת קורת גג אחת בגלזגו, סקוטלנד, כמעט כל מנהיגי העולם, בימים שהם עדיין ימי קורונה, ובאירופה אפילו ימי קורונה קשים.

תמר זנדברג: ועדיין יש נושא אחד ויחיד שיכול בימים אלה לאחד את כל מנהיגי העולם, וזה משבר האקלים, משבר גלובלי, המשבר החריף ביותר שהאנושות בתולדותיה מתייצבת מולו.

מנסור עבאס: למה אתה בלי עניבה?

אחמד טיבי: האיש רוצה לעשות לי שיימינג כי החלפתי את היושב-ראש באופן פתאומי.

אחמד טיבי: אבל יש לי עניבה מאחור.

אחמד טיבי: אתה רוצה שאני אגלה לציבור את הסיפור לגבי העניבה שלך?

מוסי רז: העניבה שלו נפגשה עם יואב קיש ונתניהו.

אחמד טיבי: לא, לא, אבל ההערה נכונה.

תמר זנדברג: יש קוד לבוש על הדוכן?

אחמד טיבי: כן, צריך להיות עם עניבה, אלא אם כן קוראים לי ואני הסגן היחידי במליאה.

תמר זנדברג: ולנשים, לסגניות?

אחמד טיבי: כבוד גדול שסגנית נמצאת פה.

גבי לסקי: ימדדו לה את אורך השמלה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, למרבה הצער, תחזיות האימה שחוזות קטסטרופה לאנושות אם לא נעצור את ההתחממות הגלובלית הן לא סרט אימה פנטזיונרי.

תמר זנדברג: זה מדע, מדע מפורט, מעודכן, מגובה בקונסנזוס כמעט מוחלט בין מזרח למערב, צפון לדרום, בין כל שיטות המשטר, שמאל לימין.

תמר זנדברג: כל מדינות העולם יודעות שעלינו למנוע קטסטרופה.

תמר זנדברג: מחוץ לחדרי הדיונים של המנהיגים רמי-הדרג – ככה זה נקרא בוועידות הבין-לאומיות – המון גדול שטף את רחובות גלזגו.

תמר זנדברג: אזרחיות ואזרחי העולם, בהובלת הצעירים והנוער – ותודה כאן על מחאת הנוער שלנו, נוער למען האקלים, שהוא חלק ממחאה גלובלית, שדורש מאיתנו לעשות יותר, שנושא את עיניו לוועידה ולמנהיגים, ומצפה לשמוע שאנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי להבטיח את העתיד שלהם; שהם יוכלו, כל אחת בארצה, כל אחד בעירו, להמשיך בחייהם ולדעת שיש להם עתיד, לעבוד, ליהנות, להביא ילדים לעולם גם הם, בידיעה שהעולם הזה ימשיך לאפשר חיים אנושיים גם עשורים, מאות ואלפי שנים לבוא.

תמר זנדברג: חברות וחברים, חבריי גם לקואליציה וגם לאופוזיציה, אנחנו נבחרנו להנהיג, ולכן עלינו האחריות.

תמר זנדברג: אני מבטיחה כאן, מעל הבמה הזאת, שהנושא הזה – לא חשוב מאיזה צד פוליטי ולא חשוב מאיזו מפלגה – אנחנו נוביל אותו באומץ ובאחריות למען הדורות הבאים.

תמר זנדברג: לא נהפוך אותו לקלף מיקוח פוליטי ולא נעשה ממנו פוליטיזציה כמו במדינות אחרות.

תמר זנדברג: אנחנו כאן, הקואליציה, והממשלה היא ממשלת אחדות, שמאל וימין – אני מייצגת את הצד השמאלי, מפלגות אחרות וראש הממשלה עצמו מייצגים את הצד הימני, אבל כולנו מאוחדים סביב ההכרה בעוצמתו ובדחיפותו של משבר האקלים.

תמר זנדברג: זה לא כך בכל מדינה, דעו לכם.

תמר זנדברג: יש מדינות שעשו מזה סוגיה פוליטית.

תמר זנדברג: לא אצלנו.

תמר זנדברג: ישראל, חברות וחברים, נמצאת בחזית הסכנה, ולכן נגזר עלינו, אם נרצה ואם לא נרצה, לא להיגרר אלא להוביל.

תמר זנדברג: משבר האקלים הוא איום אסטרטגי עלינו, במיוחד עלינו, כאן, במזרח התיכון, ולכן אנחנו מקדמים הכרזה על מצב חירום אקלימי.

תמר זנדברג: עבדנו ביחד עם המל"ל, עם המועצה לביטחון לאומי, על הכנסת משבר האקלים להערכת המצב הרב-שנתית שתוצג לקבינט המדיני ביטחוני, שכן מדובר בפוטנציאל אסון לאומי, בגלל אסונות האקלים שיבואו – והם יבואו בוודאות – וכן באיום על הביטחון הלאומי, במיוחד באזור שלנו, באזור המזרח התיכון, שצפוי לספוג אסונות אקלים, מלחמות אקלים, גלי פליטים כתוצאה מפליטי אקלים, באופן מוגבר יותר מאזורים אחרים בעולם, בגלל מזג האוויר החם, היבש, בגלל מיעוט המשקעים וכו'.

תמר זנדברג: ממש ערב ועידת האקלים בגלזגו ישראל הצטרפה למדינות רבות בעולם בהתחייבותה לאפס פליטות נטו עד 2050.

תמר זנדברג: בכך העברנו מסר: ישראל מצטרפת למאבק במשבר האקלים.

תמר זנדברג: כעת עלינו לעבור מהצטרפות להובלה.

תמר זנדברג: כעת עלינו לפעול יחד להפוך הצהרות למציאות.

תמר זנדברג: עוד ערב ועידת האקלים הצגנו בממשלה תוכנית יישום לאומית להתמודדות עם שינויי האקלים שמתווה את הדרך לעמידה של ישראל ביעדי ההפחתה.

תמר זנדברג: כעת אנחנו מוכנות ומוכנים לצעד הבא: לחוקק חוק אקלים, חוק אקלים שאפתני ואפקטיבי, שיבטיח את המשכיות הפעולות שמובילה הממשלה על מנת שלא חשוב מה יקרה באקלים הפוליטי, אנחנו לא נחזור לאחור.

תמר זנדברג: במקביל, אנחנו מקדמים מס פחמן ביחד עם שר האוצר, והתזכיר שלו כבר פורסם והוא צפוי להגיע לאישור ועדת הכספים בשבועות הקרובים.

תמר זנדברג: בכך ישראל תעשה צעד נוסף לעבר כלכלה מתקדמת ודלת פחמן.

תמר זנדברג: יש לציין שמס פחמן זה האמצעי האפקטיבי ביותר והמוכח ביותר בעולם להפחתת פליטות, וגם בכך ישראל מיישרת קו עם מדינות רבות אחרות.

תמר זנדברג: נושא מיקוד משמעותי עבורנו הוא שיקום ושימור המערכות הטבעיות, חלק בלתי נפרד מהמאבק שלנו במשבר האקלים.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים גם to mitigate, להפחית, למתן את הפליטות ואת ההתחממות, אבל גם להיערך, להסתגל למציאות האקלימית החדשה.

תמר זנדברג: התהום, כמו שהוא מתואר, של משבר האקלים, הוא משבר המגוון הביולוגי, שמחייב אותנו לשמור על המערכות הטבעיות האלה, לכן הודענו בשבוע שעבר לחברת קצא"א ולשאר משרדי הממשלה שהמדיניות הסביבתית שאנו מובילים היא מדיניות של אפס תוספת סיכון למפרץ אילת.

תמר זנדברג: אנחנו לא יכולים לסבול שינוע נפט נוסף במים שלנו, לסכן את שונית האלמוגים הייחודית והעמידה ביותר בעולם לשינויי האקלים, לסכן את הים והחופים של מפרץ אילת שכל העיר אילת, כל תושבי מדינת ישראל וגם תיירים מהעולם נהנים מהם.

תמר זנדברג: לא יעלה על הדעת שדווקא בעידן של משבר אקלים ומשבר אקולוגי נסכן את שונית האלמוגים הייחודית הזאת.

תמר זנדברג: רק בפברואר האחרון, חברות וחברים, היינו עדים לאחת מתקריות זיהום החופים החמורות שידענו בים התיכון – תמרור אזהרה ותזכורת כואבת להשלכות שמסכנות את חופי ארצנו.

תמר זנדברג: היום רק כ-3% מהשטחים הימיים של ישראל מוגנים.

תמר זנדברג: ישראל גם חייבת להגביר את ההגנה על השטחים הימיים והיבשתיים – במיוחד הימיים, שם אנחנו מאוד בפיגור – וגם להיות ערוכה הרבה יותר לאסונות מן הסוג הזה.

תמר זנדברג: לשם כך בכוונתנו להעביר תזכיר חוק מוכנות ותגובה על תקריות זיהום ים, הידוע בכינויו חוק התלמ"ת.

תמר זנדברג: בתקופת הקורונה למדנו על החשיבות האדירה של השטחים הפתוחים בתוך הערים ומחוצה להן – חשיבות לרווחה ולחוסן הנפשי של תושבי ישראל לשמור על שטחים פתוחים לדורות הבאים וגם להוות שטחים אקולוגיים שמספקים לנו את אותם שירותי מערכת כל כך חיוניים.

תמר זנדברג: וכעת אני רוצה להגיע לעוד נושא שמעורר הרבה מחלוקות וויכוח בימים האחרונים, והוא פסולת הפלסטיק.

תמר זנדברג: חברות וחברים, גם המאבק הזה הוא מאבק עולמי.

תמר זנדברג: שמעתי קצת בימים האחרונים שאומרים: למה מתחילים מהכוס במקום לטפל במזהמים?

תמר זנדברג: אז תיארתי כרגע כיצד אנחנו מטילים מס פחמן ומעבירים החלטות ממשלה שמובילות השקעות במיליארדים בהתייעלות אנרגטית, בתחבורה הציבורית וכו', אבל גם הטיפול שלנו בפסולת הפלסטיק החד-פעמי הוא נושא משמעותי, ומקומו לא יכול להיפקד מההובלה שלנו לישראל בריאה ונקייה יותר.

תמר זנדברג: ולכן, אני באמת קוראת גם כאן לחברות וחברי כנסת, למובילי דעת קהל, למובילי ציבור מכל הציבורים, קואליציה ואופוזיציה: בואו לא נהפוך גם את זה לנושא ניגוח פוליטי אלא להפך, נוביל את כלל הציבור, הציבור שלנו, שנהנה מהשטחים הפתוחים – ש-79% מהפסולת בשטחים הפתוחים היא פסולת פלסטיק חד-פעמי.

תמר זנדברג: כולנו מטיילים שם, כולנו נהנים מהשטחים האלה, ואנחנו זקוקים לתוכנית גמילה מהירה מפלסטיק חד-פעמי ולשנות הרגלים.

תמר זנדברג: זה לא דבר פשוט אבל זה דבר הכרחי.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים להפחית את ההטמנה של פסולת בישראל מ-80% ל-20%, להגדיל את אחוזי המחזור באופן משמעותי ולהיגמל מהפלסטיק.

תמר זנדברג: חברים, די.

תמר זנדברג: הפלסטיק צריך לעבור מן העולם, ויפה שעה אחת קודם.

תמר זנדברג: ולכן, בתחילת דצמבר, בעוד שבועיים, תיכנס לתוקף ההרחבה של חוק הפיקדון על מכלי משקה גדולים באיחור של 22 שנה בלבד, והחל מ-1 בנובמבר הוטל מס על כלים חד-פעמיים.

תמר זנדברג: המטרה, חברות וחברים, היא לא לשלם יותר, המטרה היא לשלם פחות.

תמר זנדברג: המטרה היא להפחית שימוש, לעזוב את הפלסטיק המזהם.

תמר זנדברג: תחשבו על האבסורד – אנחנו משלמים כסף עבור שימוש אחד שמייד לאחר מכן הופך לפסולת שנשארת מאות שנים בשטחים הפתוחים, באתרי ההטמנה, פולטת גזי חממה, מסכנת את בעלי החיים, נכנסת לקנה הנשימה שלנו – דבר שפשוט צריך להוציא אותו, כמו שאנחנו אומרים בתנועה הסביבתית, בהדרגה אך במהירות.

תמר זנדברג: המס הזה יביא להפחתה משמעותית בצריכה ויקדם באופן מהיר יותר את האלטרנטיבות, שהן לא כלים מתכלים ולא איזה ישראבלוף כזה או אחר אלא הן הפחתה, להתחיל להשתמש בכלים רב-פעמיים, וכן, אדוני היושב-ראש, לשטוף את הכוס.

תמר זנדברג: בישראל זה הכרחי במיוחד, כי היקף הצריכה הביתית של כלי פלסטיק חד-פעמיים הוא פי חמישה מהצריכה הביתית באירופה, ומדובר אכן בהתמכרות.

תמר זנדברג: אז אנחנו גם פועלים בנתיב הזה, בעידוד.

תמר זנדברג: אנחנו מעודדים רשויות מקומיות לחוקק חוקי עזר לאיסור שימוש בכלים חד-פעמיים באותם אזורים רגישים כמו שמורות טבע, פארקים, כמו הים והחופים.

תמר זנדברג: אנחנו גם הגענו כבר לנוסח מוסכם, יחד עם רשות הטבע והגנים, על איסור הכנסה של כלים חד-פעמיים לשמורות הטבע ולגנים הלאומיים.

תמר זנדברג: בתקופת השרה הקודמת, השרה גילה גמליאל, המשרד פרסם קול קורא והשקיע 40 מיליון שקלים ברכישת מדיחי כלים לגני ילדים.

תמר זנדברג: אני יכולה לספר שבאזור מגוריי, ההורים מתארגנים וקונים ערכה אחת שתוכל לשמש גם לאירועים ולימי ההולדת שמחוץ לשעות הלימודים, ומעבירים את הערכה בין ימי ההולדת של הילדים והמשפחות השונות.

תמר זנדברג: לאחר שמניתי את האתגרים, אני רוצה לקראת סיום לסיים בנימה חיובית ולהגיד שהמשבר הזה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, הוא גם הזדמנות, הזדמנות אדירה למשק הישראלי לממש את היכולות שלנו לקידום חדשנות טכנולוגית להתמודדות עם אתגרי האקלים.

תמר זנדברג: יש לנו כאן גם הזדמנות כלכלית משמעותית: היקף השוק העולמי של טכנולוגיית אקלים וסביבה מוערך ב-6.4 טריליון אירו בשנת 2020, וצפוי לצמוח ל-9.4 טריליון אירו ב-2030, כלומר יש כאן הזדמנויות, באמת הזדמנויות משמעותיות לנו, כאומת הסטרטאפ וההייטק, שיכולה וצריכה להוביל גם את העולם ולסייע בפיתוח טכנולוגיות שיעודדו את מיתון ההתחממות ואת ההסתגלות למשבר, וגם ליהנות מזה כהזדמנות כלכלית.

תמר זנדברג: לסיום, אני רוצה לומר לכם, אזרחיות ואזרחי ישראל, הנוער היקר, ארגוני הסביבה, חברות וחברי הכנסת, בשם ממשלת ישראל: לא ננוח ולא נרפה עד שנמצה כל אמצעי וכל אפשרות להתמודד עם המשבר הזה עבורנו.

תמר זנדברג: אמר, נדמה לי, נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובאמה שאנחנו הדור הראשון שסובל מהמשבר והדור האחרון שיכול לפתור אותו, אז חלון ההזדמנויות שלנו, חברות וחברים, הולך ומצטמצם.

תמר זנדברג: אין לנו זמן לבזבז, אבל החדשות הטובות הן שכבר התחלנו, אנחנו פועלות ופועלים בכל הכוח, ואין לנו דרך אחרת מלבד להצליח.

תמר זנדברג: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, גברתי השרה.

אחמד טיבי: אני מבין שהמציעים מסתפקים בדברי השרה?

אחמד טיבי: מסתפקים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: << הלסי >> ציון יום הסובלנות << הלסי >>

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא – ציון יום הסובלנות, הצעות לסדר-היום מס' 609, 670, 835, 842, 850, 852 ו-857.

אחמד טיבי: נתחיל אותו דווקא עם חבר הכנסת אבוטבול.

אחמד טיבי: איפה מנסור?

משה אבוטבול: אין שרה?

משה אבוטבול: אין שר?

משה אבוטבול: תשבי, גברתי, אני אשמח.

אחמד טיבי: הסגן עם העניבה, תפדל.

משה אבוטבול: גם סגן זה מספיק מבחינה חוקית?

אחמד טיבי: מושלם, יא זלמה.

משה אבוטבול: אמיתי?

אחמד טיבי: אמיתי.

משה אבוטבול: אני לא בטוח.

משה אבוטבול: השרה תוכל לכבד אותנו, בבקשה?

משה אבוטבול: אז אמתין לכבודה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, היום נציין בכנסת את יום הסובלנות.

משה אבוטבול: על משה רבנו, מנהיג העם היהודי, נאמר בספר שמות, פרק ב', פסוק י"א: "ויהי בימים ההם ויגדל משה ויצא אל אחיו וירא בסִבְלֹתם.

משה אבוטבול: וירא איש מצרי מכה איש עברי".

משה אבוטבול: רש"י הקדוש מביא את מדרש תנחומא, שמדגיש על הפסוק: וירא בסבלותם – נתן עיניו וליבו להיות מצר עליהם.

משה אבוטבול: לזכות להיות המנהיג הגדול ביותר שקם לעם היהודי, משה רבנו, עליו השלום, זה לא פשוט.

משה אבוטבול: כולם מכירים את המדרש שמשה רבנו היה רועה את צאן חותנו יתרו, ואחד הכבשים ברח מהעדר, ואז משה רבנו רדף אחריו עד שראה שהוא בסך הכול חיפש אפיק מים לצימאונו.

משה אבוטבול: אז משה רבנו נשא אותו על כתפיו והחזירו חזרה לתוך העדר.

משה אבוטבול: סובלנות זה לראות בצער הזולת, להבין למצוקות הקשות שיש לעם, לראות את השונה, לראות את הרעב, את המסכן, את המוגבל, את אלה שאיש לא מבין לכאבם.

משה אבוטבול: כפי שאומרים: לעולם השבע לא יחוש ברעבו של הרעב.

משה אבוטבול: לאהוב מישהו זה לדעת מה חסר לו, לסייע בידו.

משה אבוטבול: ישנו סיפור חסידי שממחיש את זה, ששני שיכורים היו יחד בפונדק, ומתוך מצב רוח טוב האחד התרפק על השני בידידות.

משה אבוטבול: ואז אחד שאל את חברו: האם אתה אוהב אותי?

משה אבוטבול: אז השיכור השני אמר לו: ברור, בטח.

משה אבוטבול: ואז הוא שאל אותו: אתה יודע מה חסר לי?

משה אבוטבול: מה אני צריך?

משה אבוטבול: אז ענה לו חברו: מהיכן לי לדעת מה חסר לך?

משה אבוטבול: ואז חברו ענה לו: איך אתה יכול לאהוב אותי אם אינך יודע מה חסר לי?

משה אבוטבול: החובה עלינו, כמנהיגי ציבור, להיכנס פנימה, לתוך הקושי של העם, לדעת את מחסוריו, את נאקותיו, ובפרט בתקופה הקשה הזאת, שמטילים לצערנו מיסים על הציבור.

משה אבוטבול: הקושי הוא גדול וקשה בפרט למשפחות ברוכות הילדים, שמתקשות לסיים את החודש, והן טרודות בין תפילת "על הניסים" לבין תפילת "על המיסים".

משה אבוטבול: הקושי שלהן רב, והסובלנות זה לדעת מה מחסורם, לסייע בידיהן לפחות להביא פת הביתה בכבוד ולסיים את החודש.

משה אבוטבול: מספרים על עשיר רשע שהיה נוהג לצער אנשים ולבזות אותם בתעלוליו.

משה אבוטבול: יום אחד הוא ראה עני בפינת הרחוב ונתן לו סלסלה מכובדת עטופה בטוב טעם.

משה אבוטבול: העני פתח את הסלסלה ונדהם שבעצם היא מלאה בקוצים ודרדרים ובזבל ואשפה.

משה אבוטבול: המבוכה שלו הייתה גדולה עבורו, ובצד עמד העשיר וצחקק על העני, כשהלך לו מעשה הקונדס הרע הזה שהוא עשה.

משה אבוטבול: למוחרת הגיע העני לבית הקפה, שם היה נוהג העשיר בצוהריים לשתות קפה, ואז העני ניגש אליו עם סלסלה מפוארת עטופה.

משה אבוטבול: העשיר בתחילה אמר לו: אני מכיר את התרגיל הזה, אני עשיתי לך את זה אתמול, ורצה לסרב לקבל את הסלסלה, אך לאחר מכן הוא השתכנע, פתח את הסלסלה ומצא שם זרי פרחים ריחניים.

משה אבוטבול: הוא נדהם.

משה אבוטבול: העני הסביר לו שכל אחד העניק לשני את מה שיש לו בליבו, ולכן הוא נתן לו פרחים.

משה אבוטבול: אנו חייבים לעשות כל מאמץ לפעול מתוך רגישות ואהבה לכל אזרח ותושב בארץ, ולדעת שהגזרות של היום, לצערנו, מוכיחות שאין לנו לא סבלנות ולא סובלנות לא למסכן, לא לעני, לא לדל, לאלה שבאמת מחפשים בסך הכול להביא טרף לביתם.

משה אבוטבול: לכן, דווקא בהזדמנות הזו של יום הסבלנות והסובלנות, אני קורא לממשלה: אנא, תפעילו רגישות.

משה אבוטבול: לפעמים זה מאוד מאוד כואב גם לראות בדיחות ציניות של שר האוצר.

משה אבוטבול: כשבאים אליו בטענות על נושא החד-פעמי, אז הוא עונה בצורה כזאת שלא מתאימה לאדם שמחשיב את עצמו לשר אוצר: מה, לא שמעתם שיש מייבש כלים?

משה אבוטבול: לא ידעתם שיש מדיח כלים?

משה אבוטבול: אלה דברים – לא ככה עונים לאנשים שנמצאים במצוקה.

משה אבוטבול: טיפה חמלה, טיפה רחמנות.

משה אבוטבול: גם אם עושים גזרות קשות, מצופה ללוות את זה בקמפיין מסוים כדי להסביר לעם מה היו האילוצים, למה עושים את הדבר הזה, אבל כשלא עושים את זה ועושים את זה, זה נראה אכזרי, ואנחנו ביום הסבלנות והסובלנות חייבים לשרש מידות רעות מתוכנו.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: חבר הכנסת איתן גינזבורג, בבקשה.

עופר כסיף: אני רשום קודם.

מנסור עבאס: אוקיי, חבר הכנסת עופר כסיף.

מנסור עבאס: סליחה, איתן.

משה אבוטבול: תודה לאלה שוויתרו לי במסגרת הסובלנות והסבלנות.

משה אבוטבול: תודה רבה.

עופר כסיף: רק שזה יהיה הדדי.

משה אבוטבול: הדדי, הדדי עד גבול מסוים.

משה אבוטבול: סתם בצחוק.

עופר כסיף: – – –

משה אבוטבול: אני ואתה עשינו כבר כמה דברים טובים.

עופר כסיף: כן, זה נכון, ונמשיך.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, ב-1689 פילוסוף גדול בשם ג'ון לוק כתב את האיגרת על הסובלנות, או איגרות על הסובלנות; Letters on Toleration, זה נקרא.

עופר כסיף: היו שם שלושה טיעונים בעד הסובלנות.

עופר כסיף: אני רוצה להתייחס בזמן הקצר שיש לי לאחד וקצת להרחיב עליו, כי אני חושב שהוא החשוב.

עופר כסיף: אחד הטיעונים המרכזיים בדברים של לוק נגע לרציונליות האדם, זאת אומרת, האדם זכאי לסובלנות, מבחינתו של לוק, בשל היותו רציונלי.

עופר כסיף: מה זה בעצם אומר?

עופר כסיף: האדם הוא – כתבו גם אחריו – האדם הוא רציונלי ובגלל זה גם אוטונומי.

עופר כסיף: רציונלי זה אומר שבעצם הוא, בפשטות, ניחן בתבונה.

עופר כסיף: מאחר שהוא ניחן בתבונה – ואת זה אנחנו יודעים, אגב, גם, אדוני היושב-ראש, גם מכתיבה של שלוש הדתות המונותיאיסטיות, שמתייחסות אל האדם כאל תבוני, ואצל לוק באמת יש גם היבט דתי.

עופר כסיף: האדם הוא רציונלי או בר-תבונה, ניחן בתבונה, ומכאן שהוא גם אוטונומי במובן הזה שהוא יכול לקבל החלטות באופן עצמאי.

עופר כסיף: אוטונומי – למעשה המשמעות המילולית של המילה אוטונומי זה מחוקק לעצמו, מחוקק עצמי.

עופר כסיף: האדם הוא אוטונומי במובן הזה שהוא יכול ומסוגל לחוקק לעצמו, הווי אומר, לקבל החלטות ולבחור במה הוא מאמין, מה הוא מעדיף, מה ההשקפות שלו, מה הרצונות שלו.

עופר כסיף: בשל היותו של האדם – כל אדם, כל אדם, לכן הנושא של השוויון הוא קריטי בשיח על סובלנות – מעצם היות אדם, כאמור, רציונלי ואוטונומי, הכבוד עבורו, הכבוד לרציונליות ולאוטונומיות שלו, מחייב סובלנות.

עופר כסיף: ללא סובלנות לא יכבדו את הרציונליות והאוטונומיות של האדם.

עופר כסיף: לכן, חברה דמוקרטית – ולא רק מדינה דמוקרטית במובן של מוסדות; חברה דמוקרטית.

עופר כסיף: עוד פילוסוף, בשם ג'ון סטיוארט מיל – הזכרתי אותו אתמול בהקשר אחר – דיבר על ההבדל בין חברה לבין מדינה, לענייננו, סובלניות.

עופר כסיף: מדינה סובלנית – זה מתייחס למוסדות שמגלים סובלנות כלפי התושבים והאזרחים.

עופר כסיף: לענייננו, זה יכול להיות ממשלה, פרלמנט, בתי משפט.

עופר כסיף: חברה דמוקרטית וסובלנית, אומר ג'ון סטיוארט מיל, זה איפה שבלשונו דעת הקהל מגלה סובלנות, כלומר, היא מוכנה לגלות סובלנות, בעיקר למי שנחשב כשונה.

עופר כסיף: זה לא רק העניין של המוסדות והחוק, זה עניין של שיח ציבורי, וזה מה שמאפשר ומכבד ומכיר בשוויון של כבוד האדם והבחירות שלו, כולל להיות שונה מהאחרים, לפעול באופן שונה מאחרים, להאמין ולחשוב באופן שונה מהרוב.

עופר כסיף: זה חלק אינטגרלי ויסודי בחברה ובמדינה סובלניות.

עופר כסיף: גם הייתי אומר שברמה המוסדית לא תיתכן, בוודאי שלא תיתכן דמוקרטיה מבחינה תרבותית וכן הלאה, אבל גם מבחינה מוסדית, אם לא תהיה סובלנות.

עופר כסיף: איך תהיה אופוזיציה?

עופר כסיף: כדי שאפשר יהיה להתנגד בפומבי, בפרהסיה, בגלוי, לממשלה, כלומר כדי שתהיה אופוזיציה, אם פורמלית בפרלמנט ואם בחברה, בתקשורת וכן הלאה, חייבת להיות סובלנות.

עופר כסיף: בלי סובלנות אין דמוקרטיה, אין זכויות ואין כבוד לאדם כבן אנוש.

עופר כסיף: השאלה המעניינת ביותר – וכמובן שבדקה שנותרה לי אני אהיה רחוק מאוד מלענות עליה, אני אנסה מאוד בקצרה: היא האם תיתכן סובלנות לחסרי הסובלנות?

עופר כסיף: זאת השאלה הגדולה.

עופר כסיף: האם צריך לגלות סובלנות לאלה שלא מגלים סובלנות?

עופר כסיף: אחת הפרשות המעניינות ביותר משפטית ופילוסופית בהיסטוריה המודרנית היא פרשת סקוקי.

עופר כסיף: סקוקי היא שכונה בפרברי שיקגו.

עופר כסיף: בסוף שנות השבעים, נדמה לי שזה היה ב-1978, המפלגה הנאצית האמריקאית ביקשה לעשות צעדה בשכונת סקוקי, שהייתה מאוישת ברובה ביהודים, ומתוכם – אנחנו מדברים על לפני 40 ומשהו שנים – ובתוכם רוב, או לפחות אוכלוסייה רחבה, של ניצולי שואה.

עופר כסיף: ואז נשאלה שאלה משפטית ועקרונית, מוסרית, אם אתם רוצים: האם צריך לאפשר להם, במסגרת חופש הביטוי והסובלנות, למי שחושב אחרת, לעשות את ההפגנה הנתעבת והמתועבת הזאת?

עופר כסיף: אני, כמובן – To make long story short, כמו שאומרים, בית המשפט החליט שכן.

עופר כסיף: בארצות הברית, למי שמכיר, אין את העיקרון של דמוקרטיה מתגוננת, בלי להיכנס כמובן לפרטים.

עופר כסיף: עכשיו, אני דווקא מזכיר את הדוגמה הזאת ואת כל הנושא של אם צריך לגלות סובלנות לחסרי הסובלנות, ובכך אני אסיים, משום שבישראל יש חסך עצום בסובלנות, שלא לומר אפס סובלנות במובן השלילי ביותר של המילה, לאחר, מה שנקרא.

עופר כסיף: בעיקר אין בישראל סובלנות לציבור הערבי הפלסטיני, להעדפותיו, לתרבותו, להיסטוריה שלו.

עופר כסיף: כשאוסרים את ציון הנכבה זאת סובלנות?

עופר כסיף: כאשר מחוקקים, כמו בתיקון לחוק-יסוד; הכנסת, 1985, אוסרים אפילו על העברת ביקורת על אופייה היהודי של המדינה, זאת סובלנות?

עופר כסיף: זאת אי-סובלנות.

עופר כסיף: כלומר, האי-סובלנות היא לא רק לאזרחים הערבים הפלסטינים אלא לכל מי שביקורתי, לכל מי שמעלה קול ביקורתי כלפי הקול ההגמוני, והוא לא זה שאבישי בן-חיים מזכיר, הוא אפילו הפוך.

עופר כסיף: מצד שני – ובזה אני אסיים, אדוני, ותודה על הסובלנות – יש יותר מדי או עודף סובלנות לבלתי סובלניים בישראל, לגזענים למיניהם.

עופר כסיף: עמד פה לפני זמן לא רב, לא היום, לפני כמה שבועות, חבר כנסת, שר לשעבר – שבכל מקום שפוי בכלל לא היה יכול להתמודד או להיות שר או להיות חבר פרלמנט – ואמר פה לנציגי ציבור במילים אחרות: חבל שלא גמרו איתכם את העבודה.

עופר כסיף: ציטוט שלקוח ממחוזות אחרים.

עופר כסיף: והוא זוכה לעדנה ולהערצה.

עופר כסיף: גזענים ושוביניסטים למיניהם, פורעים, פוגרומיסטים, פוגרומצ'יקים, שעל בסיס יום-יומי מפליאים מכותיהם ורוביהם באוכלוסייה כבושה, זוכים לסובלנות, ואלה שמתנגדים להם לא זוכים לסובלנות.

עופר כסיף: ואני מציע שחברי הכנסת פה, בינם לבין עצמם – כי בפרהסיה הם יפחדו לעשות את זה, בחלקם – בינם לבין עצמם, אולי מול המראה, יחשבו טוב על מה שאמרתי.

עופר כסיף: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת עופר כסיף.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת איתן גינזבורג.

מנסור עבאס: חמש דקות.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחת הברכות הגדולות של מדינת ישראל היא המגוון האנושי של המדינה הזאת על כל אזרחיה ועל כל גווניה.

איתן גינזבורג: ישראל, כקיבוץ גלויות, זכתה באנשים מתרבויות שונות, מדתות שונות, הרבה אנשים שמדברים שפות שונות, עם תפיסות עולם שונות, אורח חיים שונה ועוד הרבה מאוד שוני בתוך החברה המאוד-מאוד מגוונת, מאוד מאוד הטרוגנית הזאת.

איתן גינזבורג: ולמרות שהשונות בינינו יכולה להיות לפעמים מקור לחיכוכים – ואנחנו חווים את זה כאן, את כמות החיכוכים, וכאן זה עוד יותר מתחדד; משום מה יש כאלה שמעדיפים לחדד אותם – אני חושב שהשונות היא גם המקור לצמיחה ולגאווה של המדינה הזאת.

איתן גינזבורג: המגוון הישראלי הוא אחד הקטרים, לטעמי, שמניעים את ישראל קדימה, גם בחדשנות, גם בתרבות, במדע, בטכנולוגיה, בחינוך, באמת כמעט בכל תחומי החיים.

איתן גינזבורג: המגוון שיש פה, ההיכרות עם צורות המחשבה השונות, צורות פתרון שונות לבעיות שונות, מאפשרים לנו להמציא את עצמנו כל פעם מחדש.

איתן גינזבורג: זה היופי, זה היופי בחברה הישראלית.

איתן גינזבורג: היום, כשאנחנו מציינים את יום הסובלנות הבין-לאומי, אני דווקא רוצה לדבר עלינו, לא על הבין-לאומיות של היום אלא עלינו פנימה, עלינו כמדינה ועלינו כחברה, ולהעלות על נס את המגוון שבינינו, את החשיבות של הכבוד כלפי השונה מאיתנו, של האחר.

איתן גינזבורג: זה הבסיס של היום הזה.

איתן גינזבורג: יום הסובלנות הבין-לאומי בא בעצם לחדד את השוני בינינו, אבל לראות איך אנחנו מאחדים ואיך אנחנו מכילים אחד את השני על אף השוני.

איתן גינזבורג: הרובד הבסיסי של סובלנות הוא, כמו שאמרתי, כבוד, כבוד כלפי האחר, בבחינת אינני מסכים עם מילה אחת שלך, אבל אני מוכן למות על זה שתהיה לך הזכות לומר אותה, כמו שאמר וולטר.

איתן גינזבורג: בהקשר הזה, ועל רקע – אולי אפילו היום חווינו את זה או ראינו את זה – התקיפה האלימה והבזויה נגד עיתונאים היום מחוץ לבית המשפט המחוזי בירושלים, במשפטו של ראש הממשלה לשעבר נתניהו, באמת, תקיפה רק על זה שהם מדווחים ואומרים את עמדתם, גם כעיתונאים, כאילו זה דבר חדש; בתקופה שלנו עיתונאים לא רק מדווחים, הם גם אומרים את עמדתם, מימין ומשמאל, מכל הקשת.

איתן גינזבורג: לבוא ולתקוף אותם על הדבר הזה זה בזוי, זה שפל, זה אלים, זה דבר שלא יכול לקרות, וצריכה להיות לנו אפס סובלנות, אפס סובלנות כלפי כל סוג של אלימות, בטח כלפי אלה שהם כלבי השמירה של הדמוקרטיה.

איתן גינזבורג: והסובלנות לא צריכה להישאר רק ברמת תרבות הדיון והשיח, ואנחנו רואים את זה כאן, בבית הזה, שהולך ומידרדר, וחווים את זה בצורה יותר קיצונית.

איתן גינזבורג: ואני רוצה לומר לכם שאף שהיו פה בבית הזה ויכוחים בעבר, והיו ויכוחים מרים, והיו גם מילים קשות שנאמרו – אני עצמי חוויתי אותן, אבל לא רק, גם דורות לפנינו חוו פה מילים קשות – האווירה לא הייתה כזאת.

איתן גינזבורג: המילים מולם היו קשות, אבל האווירה לא הייתה כזאת.

איתן גינזבורג: האווירה היום היא אווירה אלימה, אווירה לא מכילה, אווירה לא מכבדת.

איתן גינזבורג: ובסיפור הזה של חוסר סובלנות יש רובד עמוק יותר של סובלנות שהיא מתן קרדיט וכיבוד אמיתי של צורות חיים שונות משלי, של תפיסות עולם שונות משלי, של דעות אחרות.

איתן גינזבורג: זה העומק של היום הזה, של התפיסה של סובלנות, האמונה בכך שגם כשאין הסכמה, המניעים של האחר טהורים.

איתן גינזבורג: זו התפיסה הבסיסית.

איתן גינזבורג: אני עוד זוכר, אדוני היושב-ראש, איך ניסו למנוע ממני כשאני הייתי ראש עיר, איך ניסו למנוע ממני כניסה לבית כנסת, בית הכנסת הגדול של העיר, ביום של תפילה לשלום המדינה, ביום העצמאות, רק בגלל שאני הומו; איזה מכתבים, אילו התארגנויות, טלפונים, עצומות, איך ביקשו ממני והפצירו בי לא להיכנס לבית הכנסת, שאני לא רצוי בבית הכנסת, והם קראו לזה שאם אני איכנס זה חילול השם.

איתן גינזבורג: אני אומר לכם שנדמה לי שמה שהם עשו היה חילול השם הרבה יותר גדול ומשמעותי מאשר עצם כניסתי שם, לתוך בית הכנסת, בתור ראש עיר שבא להתפלל תפילה לשלום המדינה ביום העצמאות.

איתן גינזבורג: המשמעות של קבלת האחר היא שגם כשאינני מסכים איתו – לכבד את האחר, להכיל אותו, להכיל את תפיסת העולם שלו, את צורת החיים שלו, גם אם אני לא מסכים איתה, גם אם היא זרה לי.

איתן גינזבורג: והמשמעויות של הדברים הללו הן משמעויות שאנחנו צריכים להחיל אותן כלפינו, ואני מבקש להחיל את הבשורה הזאת גם בכנסת.

איתן גינזבורג: הכנסת, כשמה כן היא – מקום מפגש, מקום כינוס של כל אזרחי המדינה על ידי נציגיו.

איתן גינזבורג: היא הזירה לשיח רעיוני, אידיאולוגי, זהותי, של המגוון האנושי בישראל, אבל גם מקום שבו אנחנו מקשיבים לאחר, לא רק מביעים את עמדתנו ודעתנו; גם מקשיבים מה יש לאחרים לומר.

איתן גינזבורג: לא חייבים להשתכנע מלכתחילה, אבל בואו נקשיב, בואו נכיל, בואו נבין שיש פה מגוון של דעות.

איתן גינזבורג: 120 האיש, הנציגים שנמצאים פה, מייצגים את אזרחי ישראל.

איתן גינזבורג: אנחנו מייצגים את השונות, את היופי, גם לעיתים את הכיעור של החברה הישראלית, אבל כולנו פה במטרה אחת משותפת – מטרה של חברה ישראלית טובה יותר, עשיית טוב, שגשוגה של המדינה והמשך קיומה, לטעמי, לדורות הבאים.

איתן גינזבורג: יום סובלנות בין-לאומי שמח.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת איתן גינזבורג.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: אדוני יושב-ראש הישיבה, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, קודם כול אני מתנצל בפני העוזר שלי רז, שכתב לי נאום כל כך יפה, אבל אני אדבר מעומק ליבי.

סימון דוידסון: הכי טוב.

סימון דוידסון: קודם כול, אני מתחבר מאוד למה שאמרת בדקות האחרונות.

סימון דוידסון: אני חבר כנסת צעיר, אני לא נמצא פה שנים כמו חלק מחברי הכנסת והשרה, אבל אני עדיין בהלם ממה שקורה בכנסת ישראל.

סימון דוידסון: אני זוכר, בשבוע הראשון, כשהגעתי לכנסת, כתבה לי הבת שלי ווטסאפ ב-01:00.

סימון דוידסון: הבת שלי, קצינה, מפקדת מגדל פיקוח בבסיס גדול בחיל האוויר, כתבה לי: אבא, מה אתה עושה שם?

סימון דוידסון: למה אתה נמצא שם?

סימון דוידסון: איך אתה יכול להסתדר עם – היא הגדירה את זה, סליחה על הביטוי, כגועל.

סימון דוידסון: עניתי לה שאני אנסה לשנות, כמו שאני, הרבה דברים בחיים – חלקם הצלחתי, חלקם פחות.

סימון דוידסון: כמה פעמים נאמתי בנאומים בני דקה על נושא האלימות במגרשי הספורט.

סימון דוידסון: אני מגיע מעולם הספורט, וזה מאוד מאוד מפריע לי.

סימון דוידסון: גם היום דיברתי על זה.

סימון דוידסון: ואני רוצה לומר לך, אדוני יושב-ראש הישיבה, שקיבלתי כל כך הרבה תגובות מאנשים שהם אלימים במגרשים, חלקם לה פמיליה ואחרים, והם כותבים לי משפטים מאוד דומים: קודם כול תלמדו אתם להתנהג ואחרי זה תחנכו אותנו; תחנך אתה את האחרים ואחרי זה אנחנו נתנהג; אתם הדוגמה, ככה אתם מתנהגים – גם אנחנו נתנהג ככה.

סימון דוידסון: הודעה אחרי הודעה.

סימון דוידסון: ואני אומר לך, לכם: בסוף מה שקורה פה בכנסת הזאת ומה שהיה פה בימים שהצבענו על התקציב, האלימות הזאת, כמעט אלימות פיזית, כלפי יושב-ראש הכנסת, כלפי חברי כנסת מהקואליציה – היה פה מקרה שרדפו עם טלפון; אני הייתי פה אחרי השרה.

איתן גינזבורג: השרה זנדברג.

סימון דוידסון: אני הייתי מזועזע מהדבר הזה.

איתן גינזבורג: כלפי ראש הממשלה.

סימון דוידסון: ואחרי זה עולה אותו אדם וטוען לגזענות כלפיו, הופך את התמונה.

סימון דוידסון: זאת סובלנות?

סימון דוידסון: אנחנו מדינה של מעל תשעה מיליון אנשים.

סימון דוידסון: 120 ועוד קצת עם הנורבגי נמצאים בבית הזה.

סימון דוידסון: אני לא מוכן שהבת שלי תכתוב לי כאלה הודעות.

סימון דוידסון: אני לא מוכן שאנחנו נילחם באלימות בחברה הישראלית במגרשים ומחוץ למגרשים, ובסופו של דבר אנחנו לא נדע לתת את הדוגמה.

סימון דוידסון: יושבים אנשים – ואני התפלאתי כמה רואים את הערוץ הזה וכמה מסתכלים ורואים את מה שאנחנו אומרים ואיך אנחנו מתנהגים.

סימון דוידסון: אז אני יודע שעדיין לא קמה ועדת האתיקה, אבל היא תקום, והיא צריכה לפעול בנושא הזה.

סימון דוידסון: כי צריכים למגר, קודם כול – אני קורא לזה "אלימות".

סימון דוידסון: כן, זאת אלימות.

סימון דוידסון: להתנהג בצורה שחברי כנסת מרשים לעצמם להתנהג – חלקם, זה חלק קטן, זה לא כולם, מהאופוזיציה – לא יכול להיות בבית הזה.

סימון דוידסון: זה בית שצריך להוות דוגמה לילדים שלנו, לדור הצעיר, שחולמים ואומרים: גם אני רוצה להיות חבר כנסת, גם אני רוצה להיות חברת כנסת.

סימון דוידסון: אבל לא בצורה כזאת ולא בתנאים האלה.

סימון דוידסון: היום בצוהריים נפגשתי עם חבר פרלמנט הונגרי שמייצג את הספורט בהונגריה.

סימון דוידסון: הוא המקביל שלי בהונגריה.

סימון דוידסון: מה שאני מנסה לעשות פה הוא עשה שם.

סימון דוידסון: בהונגריה האלימות במגרשי הספורט – – –

עופר כסיף: אני רק מקווה שהוא לא חלק מהקואליציה של אורבן, ואז צריך להטיל ספק במה שהוא אומר.

סימון דוידסון: אני אספר לך אחרי זה מיהו.

סימון דוידסון: אתה מכיר אותו.

סימון דוידסון: אני אספר לכם מה היה בהונגריה עד לפני 15 שנים.

סימון דוידסון: האלימות במגרשים והגזענות, גם כלפי היהודים, הייתה מהגדולות בעולם.

סימון דוידסון: כיום אתה נכנס למגרש בהונגריה – אפס אלימות.

סימון דוידסון: התוצאה הזאת היא בגלל שלושה דברים שאני דורש שיקיימו גם במדינת ישראל: האחד – הענישה מאוד מאוד כבדה.

סימון דוידסון: אני אגיד לכם שבהונגריה אם אדם נכנס לתוך המגרש – הוא נכנס לשנה לכלא; אם הוא נוהג באלימות שעתיים לפני המשחק או שעתיים אחרי המשחק או בתוך המשחק – הוא נכנס לשנה לכלא מיידית.

סימון דוידסון: ומה במדינת ישראל?

סימון דוידסון: הכניסו ילדה מסכנה לבית חולים בגלל שהיא עודדה שחקן ממוצא ערבי במשחק בין הפועל תל אביב לבית"ר ירושלים.

סימון דוידסון: אותה בחורה הייתה שבוע בבית החולים.

סימון דוידסון: אנשים מלה פמיליה שברו לה את העצמות.

סימון דוידסון: ומה העונש שהם קיבלו?

סימון דוידסון: שלושה חודשים להיות מורחקים מהמגרשים, וגם את זה לא אוכפים.

סימון דוידסון: אז אנחנו צריכים להיות קשים כלפי אנשים שנוהגים באלימות גם בבית הזה וגם מחוץ לבית הזה.

סימון דוידסון: אני מקווה שאנחנו, חברי הכנסת, נצליח לעשות את זה ונהווה דוגמה.

סימון דוידסון: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: באמת, דברים שיוצאים מהלב הם תמיד הכי אותנטיים והכי אמיתיים.

איתן גינזבורג: ותודה גם לעוזר שלך שטרח וכתב.

איתן גינזבורג: אני בטוח שאם אישרת לו את הנאום הוא גם היה נאום טוב, למרות שהוא לא נקרא.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מנסור עבאס, בבקשה.

איתן גינזבורג: השרה, היום את מבלה פה שעות נוספות.

איתן גינזבורג: אומנם נורבגית אבל – – –

תמר זנדברג: – – –

איתן גינזבורג: אני מתחיל לחשוב שאת מתגעגעת לכנסת.

תמר זנדברג: – – –

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה תמר, חבריי חברי הכנסת, ברשותכם, אני רוצה לדייק את הפירוש של המילה סובלנות.

מנסור עבאס: באנגלית, כמובן, tolerance, בעברית סובלנות ובערבית "תסאמוח".

איתן גינזבורג: איך?

מנסור עבאס: "תסאמוח".

מנסור עבאס: בשלושת השפות, בשלוש השפות, בוודאי, בשלוש השפות אנחנו נמצא שהפירוש המילולי, מה שעומד ביסוד הערך הזה, זאת הנכונות לסבול את האחר.

מנסור עבאס: אבל את האחר – לא בעשייה שלו או באמירה שהוא אומר שזאת זכותו להגיד ושהיא לא פוגעת באחרים, אלא לסבול את האחר כאשר הוא עושה מעשה או אומר משהו שלכאורה פוגע בך, ואז יש לך נכונות לסבול את האמירה הזאת, לוותר, להתאפק ולסלוח, ואז אתה מבטא את הערך הזה של סובלנות.

מנסור עבאס: כי אין משמעות לסובלנות אם אין נכונות לסבול משהו מהאחר.

מנסור עבאס: אני אתן דוגמה: עכשיו אדוני היושב-ראש נתן לי חמש דקות.

מנסור עבאס: אתה לא מבטא את הערך הזה במשך חמש דקות כי זאת זכותי לעלות לכאן ולדבר במשך חמש דקות, אבל בהנחה שאני עובר את הזמן ומתחיל להוסיף עוד ועוד דברים, אתה תבטא את הערך הזה ואתה מאפשר לי להמשיך לדבר על חשבונך ועל חשבון חברי כנסת אחרים, ולכן אפשר להגיד שעכשיו אנחנו מממשים את ערך הסובלנות בהתנהלות הזאת.

מנסור עבאס: אנחנו נחזור לסובלנות הפוליטית ולאי-סובלנות הפוליטית.

מנסור עבאס: לפני כמה חודשים – אין ספק, כל חברי הכנסת; לצערי, אף חבר כנסת מהליכוד לא נמצא כאן באולם – במשך חודשים, כמעט שנה ומשהו, ניהלנו עם ממשלת הליכוד שיתופי פעולה.

מנסור עבאס: לאורך התקופה, אין ספק שחברי הליכוד, גם ראש הממשלה וגם אחרים, דיברו בצורה יפה על רע"מ ועל מנסור עבאס.

מנסור עבאס: הדברים השתנו והחלטנו להצטרף למחנה השינוי ולהקים ממשלה.

מנסור עבאס: לכאורה אנחנו פגענו בהם בזה ששלחנו אותם לאופוזיציה, אבל זאת זכותנו לקחת את העמדה הפוליטית שאנחנו רואים שמשרתת את הציבור שבחר בנו.

מנסור עבאס: זה חלק לא מהמשחק הדמוקרטי אלא מהערכים הדמוקרטיים, והסובלנות הוא אחד מהם.

מנסור עבאס: אין דמוקרטיה בלי סובלנות, אחרת על כל מחלוקת תהיה מלחמה.

מנסור עבאס: מה התפתח בשורות הליכוד?

מנסור עבאס: ניסיון לפגוע, להאשים, לא כחלק מפולמוס פוליטי לגיטימי אלא כהאשמות: תומך טרור, חבר חמאס ועוד כל מיני דברים, ואז לסגת מכל התהליך הזה של מתן לגיטימציה למפלגה ערבית שתהיה חלק מהמערכת הפוליטית ותממש את הזכות הדמוקרטית לייצג את הציבור שבחר בה.

מנסור עבאס: לכן אי-אפשר לטעון שהליכוד הפגין סובלנות פוליטית, והיום הוא לא מפגין סובלנות פוליטית.

מנסור עבאס: הוא הפגין בעבר אינטרס פוליטי, מין אופורטוניזם כזה.

מנסור עבאס: אם התהליך הזה הוא לטובתו אז הוא יגלה, במירכאות, "סובלנות", ויביע רצון לשותפות, שיתוף פעולה ורצון לשלב את האזרחים הערבים ואת נציגיהם.

מנסור עבאס: אבל גם היום הוא נוקט עמדה אופורטוניסטית ומנסה לקעקע ולמשוך את הלגיטימיות שהוא עצמו קידם בתקופה האחרונה.

מנסור עבאס: אין חברה – בעצם, אם מדברים על מה שמחבר אנשים יחד, הלכידות החברתית היא שמביאה את כולנו, על כל הגיוון שציינת, אדוני היושב-ראש, יהודים וערבים.

מנסור עבאס: גם בקרב היהודים וגם בקרב הערבים יש מגזרים שונים, יש חילוקי דעות שאנחנו רואים.

מנסור עבאס: אנחנו, חברי הכנסת הערבים, בדרך כלל מסתכלים על המחלוקות בהיבט של יהודים–ערבים, אבל אנחנו לא שמים לב שגם בקרב היהודים עצמם ובקרב הערבים עצמם אין סובלנות ויש שיח אלים, מילולי ולא מילולי.

מנסור עבאס: אני אחד האנשים שסבלו לא רק משיח מסית, גם בתוך החברה הערבית, אלא גם מאלימות פיזית.

מנסור עבאס: לכן אני טוען שהמשבר, או כל משבר שחברה עוברת, ביסודו הוא משבר ערכי, ולא רק סכסוכים לאומיים או סכסוכים דתיים.

מנסור עבאס: כי אם יש משבר ערכי שלא מתבטא בערך הזה של סובלנות, של נכונות לתת מהזכות שלך, לוותר, אז אנחנו לא יכולים להמשיך ביחד בכל רמה שהיא – ברמת המדינה, ברמת החברה, ברמת היישובים.

מנסור עבאס: ברשותך, אדוני היושב-ראש, התמקדתי יותר בסובלנות הפוליטית ובאי-סובלנות הפוליטית.

מנסור עבאס: כמובן, בדת יש סובלנות ויש גם אי-סובלנות.

מנסור עבאס: בתפיסה הדתית שלי, שמושתת על פסוק מאוד חשוב בקוראן, שהוא (אומר בערבית ומתרגם:) אין כפייה בדת – אז תמיד אמרתי שאם בדת, באמונה עצמה, אין כפייה, אז מה אתם מתארים לעצמכם, שתהיה כפייה בנושאים אחרים – חברתיים, כלכליים, פוליטיים וכו'?

מנסור עבאס: ושורה אחרונה: הביטוי "תסאמוח" בערבית אומנם לא בא בהקשר של הקוראן, להגיד את המילה "תסאמוח", אבל אנחנו מוצאים שם מספר רב של ביטויים שמביעים את התוכן שיש בביטוי "תסאמוח".

מנסור עבאס: ואני בוחר שלושה ביטויים שמנסים לתת את הערך הזה ואת הדירוג שיש בגילויי הסובלנות כלפי האנשים.

מנסור עבאס: בפסוק בקוראן שאומר: (אומר בערבית:) בעצם אנחנו מדברים על שלושה דברים: השלב הראשון בגילוי הסובלנות זה (אומר בערבית:) – שאתה תתאפק כלפי האחר, ואף שאולי אתה מציג פנים, אתה כועס, המדרגה הראשונה – שאתה תתאפק; המדרגה השנייה, (אומר בערבית:) זה הנכונות לסלוח – אני סולח לך ואתה סולח לי; המדרגה השלישית זה הנכונות – (אומר בערבית:) – בעצם אתה תהפוך, אתה תחצה את הקו ותעשה טוב עם מי שפגע בך.

מנסור עבאס: אתה מתאפק קודם כול, אחר כך אתה סולח, והמדרגה השלישית – אתה אומר לו: לא רק שאני סולח לך על הפגיעה, אני מוכן לתת לך, אני מוכן – חסר לך משהו?

מנסור עבאס: אני מוכן לתת לך אותו כדי שנוכל לרפא את הפצעים שקורים בין אנשים, במיוחד על רקע סכסוכים, על רקע מאבקים שונים ומשונים.

מנסור עבאס: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה לך.

איתן גינזבורג: אני מקווה שהבנתי מספיק את ה"תסאמוח" ואת מה שהעברת.

איתן גינזבורג: אני מזמין את חברת הכנסת אבתיסאם מראענה לשאת דברים, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הישיבה.

אבתיסאם מראענה: גברתי סגנית מזכירת הכנסת, כנסת נכבדה, גברתי השרה, קהל נכבד כאן בכנסת ומחוצה לה, הכנסת מציינת היום את יום הסובלנות, את יום א-תסאמח, שנוסד בשנת 1995 על ידי ארגון אונסקו של האו"ם – סובלנות לשונות ולשונים מאיתנו בדת, בגזע, בלאום, במגדר, בנטייה המינית, בדעות פוליטיות, בצבע עור.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להקדיש את הדברים שלי כדי לקרוא לכולנו לגלות סובלנות, "תסאמוח", כלפי אחת האוכלוסיות הכי מוחלשות שחיות ביננו וגם מחוצה לנו: המהגרים והפליטים.

אבתיסאם מראענה: לא מדובר בתופעה שייחודית לישראל.

אבתיסאם מראענה: להפך, בעיית הפליטים היא משבר עולמי בקנה מידה בלתי נתפס.

אבתיסאם מראענה: כ-80 מיליון בני אדם ברחבי העולם מוגדרים כיום כפליטים.

אבתיסאם מראענה: כן, 80 מיליון.

אבתיסאם מראענה: תתארו לעצמכם איזה מספר – כל כך עצום.

אבתיסאם מראענה: אנשים בלי בית, בלי מעמד, בלי זכויות, בלי עתיד, בלי תקווה וגם בלי חלום.

אבתיסאם מראענה: הם איבדו את בתיהם ואת זכויות האדם הבסיסיות שלהם בעקבות מלחמות, סכסוכים אתניים, דתיים ופוליטיים, אסונות טבע ואסונות מעשה בני אדם.

אבתיסאם מראענה: מיעוט קטן מאוד מ-80 המיליון האלה – נשים, גברים, ילדות, ילדים, צעירות, צעירים, מבוגרות ומבוגרים – נכנסו בשנים האחרונות לשטח של מדינת ישראל, מדינה שמשווקת את עצמה לעולם כמדינה מערבית מתקדמת, הומניטרית, ולכן גם משמשת מושא לחלומותיהם ותקוותיהם של אנשים ונשים שהגיעו לנקודת השפל הנמוכה בחייהם.

אבתיסאם מראענה: אבל במקום להכיל ולקבל את המעטים שהצליחו להגיע לכאן בדרך-לא-דרך ולשמש מגדלור מוסרי לעולם, מדינת ישראל מרבה ומפנה עורף לפליטים ולמבקשי המקלט.

אבתיסאם מראענה: למעשה, מדובר במדינה המערבית היחידה שארגוני הסיוע הפועלים בשטחה מתמקדים בהוצאת הפליטים שנכנסו אליה ולא בשיקומם בשטחה.

אבתיסאם מראענה: מאז הקריסה המביכה של מתווה האו"ם ליישוב מחדש של הפליטים האלה, שפורסמה ונגנזה על ידי ממשלת נתניהו בתוך שעות ספורות, גם היעד הצנוע הזה כבר איננו נראה בר-השגה.

אבתיסאם מראענה: פליטים ומבקשי מקלט בודדים מוטסים למדינת שמוכנות לקבל אותם בזרועות פתוחות, ורבים כל כך נותרים כאן ללא יכולת להתפרנס בכבוד, ללא יכולת לגדל את ילדיהם, ללא יכולת לדמיין לעצמם עתיד טוב יותר.

אבתיסאם מראענה: רק על ידי הסדרת מעמדם של חלק מהפליטים ומבקשי המקלט, פיזורם ברחבי הארץ, מחוץ לשכונות העוני וההזנחה של דרום תל אביב, וקליטה מלאה של ילדיהם במערכת החינוך, נוכל להבטיח להם ולנו עתיד טוב יותר וגם שגשוג כלכלי.

אבתיסאם מראענה: במקביל, אני קוראת לממשלה הזאת, זאת של המשמרת שלנו, לממשלת השינוי, לשוב למתווה האו"ם של העברת חלק ניכר מהפליטים שמעוניינים בכך למדינות שיכולות להציע להם חיים טובים יותר בחוץ, וגם חלקם שיהיו כאן יתפרנסו בכבוד ונוכל גם להכיל אותם.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת אבתיסאם מראענה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יוסי שיין, בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, הדיון שלנו כאן היום על סובלנות הוא דיון רחב מאוד, וכנסת ישראל, ראוי שתעסוק בו לא רק היום אלא בכלל במשך זמן רב.

יוסף טייב: הרעיון הזה של טולרנטיות, של טולרנציה בכלל, הוא ברמה המוסדית וגם ברמה הפילוסופית חלק מתוך ההתקדמות הפילוסופית של המאה ה-18.

יוסף טייב: עד המאה ה-18 טולרנטיות למעשה נתפסה כקבלה של הרשע בתוך הכנסייה.

יוסף טייב: רק אחר כך נושא הטולרנטיות היה מזוהה יותר עם קבלת הפלורליזם – גם בכנסייה מול הרפורמציה, כמובן, וגם כחלק מהשפה של הדמוקרטיה והליברליזם.

יוסף טייב: לא בכדי אבות התורה הזאת, כל מי שלומד כאן פילוסופיה פוליטית, מדע המדינה – ואנחנו רואים פה חברים שלמדו אצלנו – יודע שהדברים האלה נוסדו באמת בשלהי המאה ה-18 במסות של ג'ון לוק, וולטר וכל מה שלמדנו.

יוסף טייב: הרעיון היה – – –

סמי אבו שחאדה: זה ברמה של אירופה, פרופ' שיין.

יוסף טייב: תן לי – – –

סמי אבו שחאדה: ברמה של המזרח התפתחו תפיסות טולרנטיות הרבה יותר מפותחות מאשר במערב לפני שנים.

יוסף טייב: אני לא רוצה להיכנס, אני לא רוצה כרגע להיכנס כאן עם חברי לוויכוח.

יוסף טייב: יש פה שאלות של ההבנה של המושג כמו שאנחנו מציגים אותו כחלק מתוך הקבלה של האחר בתוך קונסטלציה של חברה פלורליסטית דמוקרטית, לא בתוך תפיסות עולם, אם זה בודהיסטיות ואם זה תפיסות עולם אפילו בחלק מתוך המסורת היהודית וכן הלאה – לגר, ליתום ולאלמנה, כל אותם דברים – אלא כחלק מתוך מערכת פלורליסטית דמוקרטית, שדעתך תישמע אפילו אם אני לא מסכים איתה, ולא משנה כרגע אם וולטר אמר את זה או שזה נאמר אחר כך, אחרי, שכתבו החברים של וולטר.

יוסף טייב: אני לא נכנס לוויכוחים האלה, רק אומר כך.

יוסף טייב: בתווך, רבותיי, יש לנו כמובן הבנה שהחיים אינם בנויים רק על מערכות דמוקרטיות, ליברליות ופלורליסטיות.

יוסף טייב: האדם עצמו, וגם האומות, בנויים על הגדרה מאוד נוקשה של עמית ואויב.

יוסף טייב: כל חיינו הלאומיים, כל חיי האומה, כל חיי המדינה, כל הרעיון הזה של הפרדה בין עמית לאויב, הם חלק אינטגרלי מתוך החיים של הקבוצה הייחודית כפי שהיא מייחדת אותה.

יוסף טייב: לכן, אי-אפשר לעשות את ההפרדה הזאת שכולנו חיים רק באיזה "קומביה", חברה של "קומביה" כזה, שנרקוד ביחד; אנחנו לא באיזה חברת גלובלית שיש בה רק הרמוניה, אלא יש בה הפרדות נוקשות מאוד של מדינות, כפי שגם אתה אמרת קודם, עם אינטרסים מובהקים, עם קהילתיות מובהקת, עם רצון להפריד בין האני לבין האחר.

יוסף טייב: בו בזמן, מדינת ישראל נוסדה גם על בסיס ההפרדה בין הזהות שלה, המדינה שלה, לבין האחר, אבל גם מתוך תפיסה של טולרנטיות בתוכה – לקבל את השונה ולהכיל את כל הזרמים.

יוסף טייב: הדבר הזה הלך והתקדם במובן הזה שהזרמים כאן

יוסף טייב: בחברה מצד אחד הלכו והתרבו – גם הדמוגרפיה הישראלית וגם הפוליטיקה הישראלית וגם כניסתן של קבוצות נוספות הביאו לידי כך שיש הרבה יותר גוונים בחברה הישראלית.

יוסף טייב: הגוונים האלה יוצרים לעיתים מתחים.

יוסף טייב: הגוונים האלה משנים את ההרמוניה שבפילוסופיה פה, כמו שאתה יודע, קראו לה "תפיסה רפובליקאית".

יוסף טייב: מה זה הרפובליקאיות?

יוסף טייב: זה בניגוד לליברליזם; זה חברה יותר הומוגנית; זה חברה שהיא יותר מזוהה האחד עם השני, שאין בה הבדלים בין האחד לשני.

יוסף טייב: גם זה חלק מהמסורת הדמוקרטית, לא רק פלורליזם.

יוסף טייב: ולכן אנחנו מדברים פה היום, אדוני, על נושא מאוד חשוב.

יוסף טייב: אתה דיברת עליו במובן שלכם, שלך, של איך אנחנו, בחברה שהופכת להיות חברה רבת-גוונים, ממשיכים לחיות ביחד למרות ההבדלים האלה.

יוסף טייב: ההבדלים האלה הם לא רק בפוליטיקה כאן; הם הבדלים בין דת למדינה שילכו ויחריפו כאן.

יוסף טייב: כי הזהות שנמצאת היום בקרב קבוצות מסוימות – כפי שאמר לי חבר הכנסת גפני: ממלכתי וחרדי – תרתי דסתרי, לא יכול להיות ביחד, או כפי שאחרים חושבים, שדברים לא יכולים להתקיים אחד עם השני, כפי שראינו אתמול בשדולה לעם היהודי: אם רק תגעו לי בכותל; זה רק שלנו, זה לא שלכם.

יוסף טייב: לא יכול להיות.

יוסף טייב: ואותו דבר בתוכנו, וגם עם ערביי ישראל.

יוסף טייב: גם בקרבנו היהודים וגם בקרב הערבים חייבים להתחיל להוריד את ההפרדה בין עמית לאויב.

יוסף טייב: זה לא דבר פשוט.

יוסף טייב: הסכסוך המזרח תיכוני המדמם יצר את הקווים האלה בצורה מאוד חדה.

יוסף טייב: אידיאולוגיות קשות במזרח התיכון, אידיאולוגיות ברבריות לעיתים במזרח התיכון, הובילו לידי כך שחרדות של עמית–אויב נוצרו כאן.

יוסף טייב: ולכן, הקריאה שלי היום לאנשים בבית הזה: קואליציית השינוי היא בהחלט יוצאת דופן.

יוסף טייב: היא בהחלט רגע מכונן בחברה הישראלית.

יוסף טייב: נקבצנו כאן, אנשים משמאל ומימין, ערבים ויהודים, דתיים ושאינם דתיים, וזה יכול להוות משאב לגיוס הסובלנות במובן הזה שלמען חיים של קדמה, למען ערכים של שלמות החברה ולמען ביטחון החברה שמתאפשר לא רק לקבוצה הדומיננטית בה אלא גם למיעוט, ראוי לנו לקבל אחד את השני ולהבין את היתרונות שבטולרנטיות.

יוסף טייב: לכן, מעל הבמה הזאת, אני קורא היום לכולם להבין את המסורת הזאת, לגייס אותה לטובתנו, בלי לשכוח את ההבדלים – כי ההבדלים נשארים, אין מה לעשות – אבל בו בזמן לזכור שהמחיר שאנחנו נשלם על חוסר טולרנטיות, על שפה נוקשה, על שנאה, הוא פי כמה וכמה מהמאמץ שנעשה כאן וייעשה כאן להבא לאפשר לחברה הזאת לזנק לגבהים חדשים בעידן של מודרניות, בעידן של קדמה, בעידן של שגשוג, שיכול לאפשר לכולם ליהנות מהפירות אם רק ידעו להבין את הייחודיות העצומה שנוצרה כאן במדינת ישראל.

יוסף טייב: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה רבה, חבר הכנסת יוסי שיין.

מנסור עבאס: תעלה ותבוא השרה תמר זנדברג לסכם את הדיון.

קריאה: – – –

מנסור עבאס: תמר, מה קרה לכם?

מנסור עבאס: כמובן, היא משיבה בשם שר המשפטים.

תמר זנדברג: אה, אוקיי.

תמר זנדברג: בגלל זה קראו לי גדעון.

תמר זנדברג: זה ללא ספק שדרוג במעמד.

סמי אבו שחאדה: – – – בשמו של שר המשפטים.

מנסור עבאס: נפלאות העידן החדש.

תמר זנדברג: יפה.

תמר זנדברג: נפלאות ממשלת האחדות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: האמת, כתבו לי כאן כמה מילים, כנראה בשם שר המשפטים, על סובלנות ועל השיח ועל חשיבות הסובלנות כלפי האחר והשונה, וכבוד האדם, והשקעה בחינוך, ועל נשים וגברים, ערבים ויהודים, פריפריה ומרכז, ועל כך שמדינת ישראל היא המסגרת שככה מכנסת את כולנו פה, וכמה חובה עלינו באמת לחיות יחד, וגם על האלימות ברשתות החברתיות.

תמר זנדברג: ואני רוצה לומר שהאזנתי לנאומים דווקא בשעה שקטה זו של האולם הזה, שידע בחודשים האחרונים לא מעט סערות; חלקן אפילו הוזכרו כאן.

תמר זנדברג: אבל אני חושבת שאולי הימים הסוערים ביותר של האולם הזה עברו כאן

תמר זנדברג: בחודשים האחרונים בגלל שעשינו כמה דברים מיוחדים שיש להם קשר לנושא הסובלנות, ויצא לי לחשוב עליהם בחודשים האחרונים.

תמר זנדברג: קודם כול, אנחנו באמת יצרנו ממשלה.

תמר זנדברג: קוראים לה "ממשלת אחדות".

תמר זנדברג: כבר היו ממשלות אחדות בישראל, אבל לא הייתה ממשלה כל כך מגוונת מבחינה פוליטית, שבאמת שמאל – אני שייכת למפלגת מרצ, כידוע; נהגו לקרוא לנו שמאל קיצוני, למרות שאנחנו לא רואים את זה ככה – ויש בממשלה מפלגות, אפילו מפלגתו של ראש הממשלה, שרבים מאיתנו כינו אותה ימין קיצוני והתנגדו לה בצורה נחרצת.

תמר זנדברג: זה לא היה, זה דבר חדש ותקדימי במדינת ישראל, והינה, חלפו חמישה חודשים ואנחנו עדיין כאן.

תמר זנדברג: לראשונה בתולדות המדינה, אדוני היושב-ראש, 73 שנה, לראשונה מפלגה ערבית חברה בקואליציה באופן רשמי.

תמר זנדברג: אומנם זו לא הפעם הראשונה שמפלגה ערבית תומכת בקואליציה, כי זה קרה בתקופת ממשלת רבין – אגב, מה שהיה חלק מהדה-לגיטימציה וההסתה נגד רבין, ומה שגם אפשר לו והיה חלק מממשלת שינוי שעשתה שינוי גם בסדרי העדיפויות החברתיים-כלכליים, וכמובן פרצה את הדרך לשלום והובילה להסכם אוסלו, שעד היום הוא פריצת הדרך להידברות, שלצערנו עדיין לא הושלמה, בין ישראלים ופלסטינים, ועדיין לא הסתיימה בהסדר של שתי מדינות.

תמר זנדברג: אבל עדיין הקואליציה שלנו היא הראשונה שיש בה חברה שהיא מפלגה ערבית ושר ערבי סביב שולחן הממשלה.

תמר זנדברג: וזה עצר, ממש עצר בחריקת בלמים, שנים ארוכות וקשות של דה-לגיטימציה חריפה מאוד, ותיארת קצת חלק מהצביעות שהתלוותה לה בנאום שלך, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אבל אני באמת מרגישה, כמי ששייכת לציבור השמאל ולמפלגת שמאל, שהיה כאן ממש ניסיון לצייר קבוצות שלמות בציבור הישראלי, ובראשם ערבים, החברה הערבית והשמאל, ציבור תומכי השמאל – שאפשר לא להסכים ואפשר לא לתמוך, אבל אין חולק שזו עמדה לגיטימית וקיימת בציבור – כאילו שהיא לא לגיטימית, כאילו שהיא כמעט על סף לא להיות אזרח שווה או אזרחית שווה במדינה, כאילו השלטון ניתן באיזשהו הבטחה: לשלטון בחרתנו, כמו שחשבו פעם במפא"י שהם לעולם לא יוחלפו, עד שבא בגין, בגין, מנהיג הליכוד, ולראשונה בתולדות מדינת ישראל, בשנת 77', 29 שנים אחרי הקמתה, פעם ראשונה שהיה מהפך שלטוני שהוכיח – ואני כידוע לא משתייכת למחנה הזה, אבל זו הייתה הפעם הראשונה שהדמוקרטיה הישראלית מימשה את אחד המאפיינים החשובים שלה, וזה חילופי שלטון פוליטיים.

תמר זנדברג: וכאן עד לפני כמה חודשים הייתה תחושה שלעולם לא יכול בכלל להתחלף שלטון ולא יכולות להיות מפלגות אחרות שתיקחנה חלק.

תמר זנדברג: ואני ברמה האישית חושבת שחלק מתגובת הנגד וחלק מהדה-לגיטימציה שאנחנו רואים גם כאן – באי-השתתפות בוועדות, בהחרמת חלק מהדיונים, בדה-לגיטימציה לממשלה, לראש הממשלה, שכאמור הוא לא מהמפלגה שלי, אבל הוא ראש הממשלה הנבחר, שנבחר כאן, באולם הזה, בבית הזה – נובעת מזה, מתחושה של ממש גנבת שלטון, כביכול, כאילו זה שייך ועל שם מישהו או מישהם בטאבו ולא יכול להיות שום דבר אחר.

תמר זנדברג: וזה הלך וכרסם לא רק בערבים ובשמאל, אלא יושבים כאן באולם ובקואליציה חלק מאנשי הימין שגם הם, בגלל שסירבו להתיישר לפי איזה קו מסוים – מדומיין או אמיתי, זה בכלל לא משנה – סומנו, הוכפשו, כמעט הוצאו מחוץ למחנה הלגיטימי כביכול, וספגו ועדיין סופגים אלימות, הסתה, שקרים.

תמר זנדברג: אני חושבת שהקמת הממשלה הזו על המורכבות שלה פשוט חסמה, בלמה את התהליך המסוכן הזה ממש בחריקת בלמים, וקודם כול יצרה מציאות שבה כן, כל מפלגה שנכנסה לכנסת יכולה, לפחות על הנייר וגם בפועל, לקחת חלק בקואליציה ובשלטון ובממשלה בישראל.

תמר זנדברג: כן, כל ציבור יכול, לא רק ציבור אחד מסוים ולא רק קבוצה אחת או מחנה אחד.

תמר זנדברג: זה יכול לקרות וזו טבעה של הדמוקרטיה – עמדות משתנות, ממשלות משתנות.

תמר זנדברג: זה בסדר, זה טוב, זה בריא.

תמר זנדברג: אנחנו כמה ימים אחרי אישור בוועדת שרים של חוק הגבלת כהונה, שנובע מהתפיסה ששלטון ממושך מדי הוא משחית ומביא לריכוז כוח לא בריא.

תמר זנדברג: הממשלה הזאת, ימיה בינתיים – היא מכהנת רק כחמישה חודשים, אבל היא בהחלט יצרה פה שינוי מאוד מאוד חשוב בהקשר הזה.

תמר זנדברג: אני חושבת שחלק מהטלטלות האלה והסערות האלה שאנחנו עדיין מרגישים, מקורן – ושוב, יש לי פה דברים שנכתבו על האלימות ברשת ועל הסובלנות ועל השפה הלא-מכבדת מקרב נבחרי הציבור.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר שוויכוח פוליטי והזירה הפוליטית – וכאן, במיוחד הזירה הזאת, הפרלמנט, שכידוע מקורו במילה הצרפתית Parler, שזה לדבר, כלומר לקיים שיחה – הם חשובים, גם כשהיא נוקבים, גם כשהם קשים לפעמים, גם כשהם חדים.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה גם כמי ששייכת למפלגה שרגילה לבטא את עמדותיה בצורה בהירה וחדה ונחושה.

תמר זנדברג: אסור לנו "בשם הסובלנות" לרדד את הוויכוח הפוליטי הלגיטימי, להשתיק אותו, לסתום פיות, לא לאפשר ולא לבטא עמדות לגיטימיות, שכן זה דבר שהוא מאוד מאוד מסוכן לדמוקרטיה, וסופו להסתיים בדברים הרבה יותר חמורים ולעיתים גם באלימות אחרת.

תמר זנדברג: אבל הרצון הזה להשתמש בערך הדמוקרטי החשוב הזה של ריבוי דעות, של ריבוי קולות, של חופש ביטוי, של ביטוי חופשי, של ייצוג לכלל הדעות והעמדות הפוליטיות, לא יכול להוות כסות לחתירה תחת הרעיון הזה עצמו.

תמר זנדברג: ולכן אני חושבת – לא מזמן היה כאן יום הזיכרון לרבין, לרצח לראש הממשלה רבין, וחלק מהדוברים והשרים והמנהיגים דיברו על ההצלה הזו, עדיין על הסכנה ועל השבריריות של הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו עדיין מרגישים את זה.

תמר זנדברג: עשינו כאן איזה שינוי פוליטי ושינוי אזרחי, שינוי מאוד גדול.

תמר זנדברג: אני יכלה להעיד שהרבה מאוד אזרחיות ואזרחים שפוגשים אותי ברחוב, בסיורים ובמפגשים, הרבה מאוד אומרים לי: לא הצבענו לך – אני שייכת למפלגה עם שישה מנדטים; רוב הציבור הישראלי לא הצביע למפלגה שלי – לא הצבענו לך, אבל תמשיכו.

תמר זנדברג: תעשו מה שאתם עושים, תמשיכו.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים לראות אתכם.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים קצת את השקט הזה, את התחושה העניינית, את התחושה שיש עבודה ושהיא פשוט עובדת לטובת אזרחי המדינה.

תמר זנדברג: לכן אני רוצה לומר, כמי שהייתה שמונה שנים באופוזיציה והרגישה גם שקולה לפעמים מאותגר ולפעמים אפילו מושתק: ריבוי הדעות, חידוד השיח הפוליטי, לא לרדד אותו ולא להשתיק אותו ולא לשטח אותו, הם דבר לא רק חשוב אלא חיוני בדמוקרטיה.

תמר זנדברג: זה לא יכול להוות כלי לעשות דה-לגיטימציה למעשה הדמוקרטי עצמו – לציבור אזרחים, לציבור מיעוטים, לערבים, לשמאל, לחרדים, לדתיים, למי שלא יהיה.

תמר זנדברג: לכן אני לפחות מרגישה אופטימיות שאיזושהי סכנה שכן ריחפה מעלינו נעצרה בחודשים האחרונים.

תמר זנדברג: זה לא אומר שהיא חלפה; זה כן אומר שיש לנו משימה משותפת: לשמור על המוצר המשותף הזה שנקרא הדמוקרטיה שלנו, השיחה שלנו, הסובלנות שלנו, כדברי היום המיוחד שמצוין כאן, כי הוא של כולנו ואין לנו אחר, וחובה עלינו להחזיק בו בכל הידיים.

תמר זנדברג: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה לשרה תמר זנדברג.

מנסור עבאס: << הלסי >> ציון יום זכויות הילד << הלסי >>

מנסור עבאס: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום זכויות הילד, מס' 343, 641, 672, 821, 827, 832, 849, 851, 854 ו-858.

מנסור עבאס: מתחילים עם חברת הכנסת מיכל שיר סגמן, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: תודה, אדוני היושב בראש.

מיכל שיר סגמן: חבריי חברי הכנסת, אני נרגשת מאוד לעמוד כאן על דוכן הנואמים ביום המיוחד הזה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו היום מציינים את יום זכויות הילד בכנסת ישראל, והשנה גם מציינים 30 שנה לאישור האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד.

מיכל שיר סגמן: אני זכיתי לגדול בבית שתמיד שם את הילד במרכז.

מיכל שיר סגמן: אבי, מיכאל שיר, זיכרונו לברכה, ייסד את עיתון הילדים הראשון במדינת ישראל, את העיתון "אצבעוני", ושם, מעבר לשליחת דואר אישי לילדי ישראל, גם היה שותף להנגשה, כלומר שהילדים הם שיכתבו בתוך העיתון – הנגשת חדשות היום לילדי ישראל.

מיכל שיר סגמן: זה היה דבר מאוד מאוד חדשני, ולאורו גדלתי.

מיכל שיר סגמן: כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, מבחינתי כל יום הוא יום שאנחנו עוסקים בו בזכויותיהם של ילדים.

מיכל שיר סגמן: זה עיקר עשייתי וכל העשייה של הצוות הנפלא של הוועדה לזכויות הילד: לתת הגנה, ביטחון ותנאים נאותים לכל ילדי ישראל, ובעיקר – להעניק להם תקווה חדשה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד לא שם, אבל לראות את ילדי ישראל, עם הפוטנציאל העצום שטמון בהם, מספק את הדלק להמשיך ולהיאבק בעבורם.

מיכל שיר סגמן: ילדים הם לא רק חינוך; ילדים הם מכלול רחב, מהיום שבו הם נולדים עד בגרותם.

מיכל שיר סגמן: היום, לצד ההצלחות עם חלק מילדי ישראל, חסר חלק משמעותי בפאזל, והוא הגורם המתכלל, גורם שיראה את התמונה הכוללת.

מיכל שיר סגמן: לא רק חינוך – למרות הצעד המבורך של חברתי ד"ר יפעת שאשא ביטון, שחיברה את החינוך בגיל הרך אל מערכת החינוך; זה צעד מבורך, אבל עדיין, ילדים הם גם רווחה, הם גם בריאות, הם מערכת המשפט, ביטחון פנים, וכן, גם כל הנושא של ההעצמה האישית.

מיכל שיר סגמן: יאנוש קורצ'אק היה חלוץ, פורץ דרך בגישתו.

מיכל שיר סגמן: הוא שם את הילד במרכז – דבר שהיום נשמע בסיסי.

מיכל שיר סגמן: אז הוא היה חלוצי.

מיכל שיר סגמן: ילדים היו חלק מכוח עבודה.

מיכל שיר סגמן: לא התייחסו לילד כמשהו שצריך להשקיע בו, וקורצ'אק היה באמת באמת חלוץ, ובפעם הראשונה הוא נתן לילדים לקבוע לעצמם מה הם רוצים לעשות; לשים לב במה ילד מצטיין ולתת לו את הכלים כדי להעצים אותו.

מיכל שיר סגמן: פורץ דרך.

מיכל שיר סגמן: המשימה שלנו כנבחרי ציבור, במיוחד בתקופה הזאת, היא להיות חלוצים, לא פחות מחלוצים; לאזור אומץ – כן, צריך אומץ כדי לשנות מערכות, כדי לשנות תפיסה, כדי לשנות מדיניות – ולשנות, כמו שאנחנו רוצים לראות את העתיד של הילדים שלנו.

מיכל שיר סגמן: איך אפשר לומר שאנחנו שמים את הילדים במרכז כשהיום הם מפוזרים בין משרדי הממשלה השונים וכשהמשרדים לא מתקשרים אחד עם השני?

מיכל שיר סגמן: כשהעצמה היא פריבילגיה שלא נמצאת לכל ילדי ישראל ולא מספיק מהם מקבלים אותה?

מיכל שיר סגמן: ואני לא מתחילה אפילו לדבר על הזכות הבסיסית לביטחון אישי, כשאנחנו רואים את העלייה הדרמטית באלימות – אלימות ברשת, אלימות מינית, פגיעה מינית, חינוך, טיפול בגיל הרך.

מיכל שיר סגמן: ואם היום אנחנו דיברנו בכנסת על איכות הסביבה – הזכות של הילדים שלא לחיות ליד מפעלים מזהמים.

מיכל שיר סגמן: אז כן, אנחנו ממשיכים להקים אותם, ויספרו לכם הילדים שגרים בסמיכות לתחנת קאסם שעומדים להקים בקרוב.

מיכל שיר סגמן: הזכות לנשום ולחיות בסביבה בריאה.

מיכל שיר סגמן: קורצ'אק אמר שלא מספיק לאהוב ילדים; צריך להבין אותם ולהתייחס אליהם כאל בני אדם.

מיכל שיר סגמן: היום בוועדה לזכויות הילד אירחתי בני נוער מגוונים.

מיכל שיר סגמן: כל ילד היה שונה לחלוטין מהאחר, אבל לכולם היה מכנה משותף אחד: כולם חיו את משנתו של קורצ'אק.

מיכל שיר סגמן: כל ילד וילד הגשים את עצמו בדרך שונה; עצר לרגע ושאל: מה אני יכול לעשות גם בשבילי וגם עבור הסביבה שלי?

מיכל שיר סגמן: אותם ילדים השקיעו את מיטב זמנם – הם למדו את הבעיות, את הכשלים, והם עבדו גם על פתרונות.

מיכל שיר סגמן: הם טסים למשלחות ומתקשרים דרך האינטרנט עם צעירים ברחבי העולם, מסבירים ולעיתים נלחמים כדי לשפר את תדמיתה של מדינת ישראל, עוד ועוד ילדים, כולם מוכשרים, כולם מנהיגים, ואנחנו צריכים לוודא שכל ילדי ישראל יקבלו את ההזדמנות הזאת.

מיכל שיר סגמן: חבריי, היום לא כל ילדי ישראל מקבלים את ההזדמנות הזאת.

מיכל שיר סגמן: כשאין גורם מתכלל – מינהלת, רשות, שר ילדים, לא משנה איך תקראו לזה – גורם שרואה את הילד מלמעלה כמכלול, מפקח, מקדם ומחבר, הילדים שלנו ימשיכו ליפול בין הכיסאות, וכל פתרון יהווה פלסטר; הזכות להעצמה אישית, הזכות לסייעות, הזכות לייעוץ, הזכות להגנה אישית וביטחון אישי, הזכות שיראו אותם ויפסיקו לכדרר אותם בין משרדי הממשלה השונים.

מיכל שיר סגמן: הילדים שלנו הם אולי רק 33% מאוכלוסיית המדינה, אבל הם 100% של העתיד שלנו.

מיכל שיר סגמן: אם אנחנו רוצים שינוי, נדרש מאיתנו להפוך להיות יאנוש קורצ'אק.

מיכל שיר סגמן: בואו כולנו נהפוך להיות כמו יאנוש קורצ'אק, שידע אז, במצב חירום, עדיין לשים את הילד במרכז, להעניק לו את הכלים, לראות אותו כמכלול ולתת לו את מה שאנחנו מחויבים לתת.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת מיכל שיר סגמן.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לדוברים.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מטבע הדברים, משנה לשנה אנחנו צריכים להתקדם בכל נושא שאנחנו לוקחים לעצמנו.

אורי מקלב: אנחנו מציינים יום בכנסת, יום שמבוסס על אמנה שהייתה לפני 30 שנה שהתחייבנו בה לתנאים בסיסיים: להגנה מפני פגיעה, לחינוך הולם ולרווחה עבור הילדים.

אורי מקלב: השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם התקדמנו או חס וחלילה נסוגנו אחור?

אורי מקלב: אין ספק ששנת הקורונה – כמעט שנתיים קורונה עשו משהו, עשו משהו בכל העולם ועשו משהו בישראל.

אורי מקלב: אבל אם נעשה איזה סיכום ביניים, אין ספק שהילדים היו הפגיעים ביותר, בוודאי בשיח שלנו.

אורי מקלב: השקענו הרבה מהשיח בנושא הכלכלי – בנושא הסגרים, עצמאים, שכירים, חל"ת, פיצוי ופיצוי, וגם נגענו בילדים, בחלק של החינוך, במיוחד בשאלה אם הם יאפשרו לנו לצאת לעבודה, אבל פחות עסקנו בפגיעה החינוכית שיש בילדים, בפגיעה הפיזית שיש בהם.

אורי מקלב: בעקבות המחלה, מי שהיה מאומת – בוודאי יגידו לכם גם בבריאות שהפגיעה בילדים היא פגיעה אחרת, חלקה לא ידועה, עם קשיים כאלה ואחרים, כולל קשיים לימודיים וקוגניטיביים.

אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים לדבר בעיקר על הפגיעה הנפשית בילדים, על הפגיעה החברתית וגם על הפגיעה הלימודית.

אורי מקלב: אנחנו משאירים היום מאות אלפי ילדים שהייתה בהם פגיעה חינוכית – התקדמות, היה מי שיותר, היה מי שפחות.

אורי מקלב: מערכת החינוך לא ידעה, כל מערכת החינוך מרחוק לא ידעה לתת מענה כולל.

אורי מקלב: ודאי אלה שצריכים חיזוקים, והם יותר חלשים, בוודאי בלימודים האלה הם התרחקו הרבה מאחרים, נוצרו פערים ענקיים, ואנחנו צריכים לדעת להשלים את כל זה.

אורי מקלב: גם אם אנחנו מקווים שהקורונה תיעלם, אם בנושא הילדים אנחנו נתעלם מזה, נמשיך הלאה ולא נחשוב לרגע שבעצם אנחנו צריכים למלא חסר, גם עכשיו וגם בעתיד – לצערי, גם אין תקציב.

אורי מקלב: התקציב שאושר עכשיו בכל נושא הקורונה – אין, ודאי וודאי לא להשלמות חינוכיות.

אורי מקלב: ילדים עולים כיתה ולא יודעים לקרוא – פערים גדולים בקריאה שמתחילים בכיתות הנמוכות, ואני לא מדבר על הרבה הרבה דברים אחרים.

אורי מקלב: איפה אנחנו נמצאים?

אורי מקלב: אנחנו יכולים להגיד שאנחנו יודעים לתת היום שוויון בחינוך?

אורי מקלב: אנחנו יכולים להגיד שאנחנו נותנים את החסר להגנה?

אורי מקלב: לצערנו, ביום הזה צריך להזכיר את זה; ביום הזה אנחנו צריכים לצאת עם החלטה והבנה שמה שקרה לנו בקורונה, במיוחד בנושא הילדים, צריך לקבל טיפול מתמשך, טיפול עם משאבים, טיפול שצריך להשקיע בו, ואם נחזור למצבים כאלה, נדע לטפל אחרת.

אורי מקלב: מטבע הדברים, המשק והכול חזרו לשגרה.

אורי מקלב: החינוך והילדים לא חזרו לשגרה.

אורי מקלב: יש מה לסדר בהם, יש מה לדבר איתם.

אורי מקלב: אני לא רוצה לדבר רק על זה, אני מבקש לדבר גם על השוויון בחינוך.

אורי מקלב: האם אנחנו יכולים להגיד היום שבאופן כללי בתקציב לשנים 2021, 2022, 2023, אנחנו מדברים היום על שוויון בחינוך?

אורי מקלב: אנחנו יודעים כמה ילדים לומדים בקרוואנים, שוהים בהם בתת-תנאים שפוגעים בלימודים, פוגעים בהכול.

אורי מקלב: איזה שוויון יש בתקציבים?

אורי מקלב: אנחנו אומרים שאנחנו יכולים לתת לכל ילד?

אורי מקלב: הממשלה או מישהו אחר יכולים לעמוד כאן, בפני הילדים האלה, ולהגיד, כשעדיין יש מגזרים שלמים, אוכלוסיות שלמות, שנמצאים בפערים ובחוסרים?

אורי מקלב: אם הם לא נכנסו לקואליציה, לא מגיע להם?

אורי מקלב: גם אם הם לא נכנסים לקואליציה מגיע להם, וגם הם צריכים.

אורי מקלב: אבל צריכה להיות תובנה אחת ותפיסה אחת.

אורי מקלב: מתי נשת

אורי מקלב: חרר כבר מהתפיסה שצריך להיות – מה שמדינות אחרות אולי לא מתמודדות איתו, אבל כאן במדינת ישראל מתמודדים עם אוכלוסיות שהן שונות – גם בתקציבים, גם בהתייחסות, ובסופו של דבר גם במבחן התוצאה.

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה בכל הפרמטרים שאנחנו מוצאים בחינוך.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד עוד נקודה: צוותי הוראה חסרים, וזה אולי לכלל.

אורי מקלב: הילדים בגן לא יכולים היום לקבל, כי יש מחסור גדול בצוותי הוראה.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים שאנחנו הולכים לקראת זה, וזה יבוא לידי ביטוי עוד מעט הרבה יותר.

אורי מקלב: אנחנו לא מטפלים בזה היום.

אורי מקלב: צוותי הוראה בגני ילדים – וזה יעבור גם הלאה – אין ספק שהם נמצאים בחסר גדול מאוד, במחסור גדול מאוד, ואנחנו צריכים לתגבר.

אורי מקלב: אני מבקש לגעת גם בנושא הבריאות, בהתפתחות הילדים, בהשקעה שלנו.

אורי מקלב: אני רוצה לדבר על האוכלוסייה החרדית.

אורי מקלב: אני הייתי ברשות בתקופה שהרשות קמה ועוד היינו בקואליציה.

אורי מקלב: ליוויתי אותה, ולקחנו את נושא הבריאות.

אורי מקלב: גילינו את מה שמשרד הבריאות יודע, אבל אנחנו הצפנו את זה, שיש פערים מאוד מאוד גדולים בנושא בריאות הילדים בין מגזרים ואוכלוסיות שונות.

אורי מקלב: האם אנחנו יודעים, למשל, שאחוז הפגיעה בתאונות דרכים ובתאונות בכלל באוכלוסייה החרדית הרבה יותר גבוה מבשאר האוכלוסיות, בלמעלה מ-30%?

אורי מקלב: יש מה לעשות, וזאת רק שאלה של השקעה, של חינוך, של הסדרות ומניעת מפגעים – בכל הנושאים, גם בתאונות דרכים וגם בתאונות רגילות.

אורי מקלב: זה דבר שצריך לעשות.

אורי מקלב: אין לנו שוויון בנושא הזה לילדים.

אורי מקלב: אין שוויון בתזונה – התזונה הרבה יותר לקויה, הבריאות הרבה יותר לקויה אצל אוכלוסיות שונות.

אורי מקלב: אפילו בהתפתחות הילד – האוכלוסייה החרדית בהתפתחות, בגובה, נמצאת ברף הנמוך באופן יחסי לשאר האוכלוסיות, וזה נובע מכמה סיבות, גם בגלל תזונה.

אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על מה שיהיה כיום, אחרי הקיצוצים ואחרי מה שאין להם.

אורי מקלב: אני אתן לך דוגמה: אנחנו מדברים לא מעט, ודאי שמעתם, על המעונות.

אורי מקלב: היום הגזרה הקשה הזאת, למנוע מעון – הסדר המעונות שקיים בכל הציבורים, יש ציבור אחד, אימהות עובדות, אימהות לילדים באוכלוסייה החרדית, שעוד זמן קצר, בעוד כמה ימים, לא יהיה להם מעון, הם לא יקבלו את הסבסוד.

אורי מקלב: אני לא רוצה עכשיו לדבר על האימא, אני מדבר עכשיו על הילד.

אורי מקלב: מה המשמעות לילד שלא גדל במעון ולא מתפתח במעון אלא אימא שלו, או שהיא תהיה בבית ולא תשלח אותו מחוסר כסף או שתשלח אותו למקומות אחרים שאין להם את האפשרות.

אורי מקלב: יש כאלה ילדים שזוחלים במעון; בבית אין להם מקום לזחול – הם גרים ב-20 מ"ר, ארבע נפשות, שני ילדים, 20 מ"ר וגם פחות, 25 מ"ר – מה זה אומר?

אורי מקלב: הילד לא יכול לעשות שום דבר, וגם מעון לא יהיה לו.

אורי מקלב: אבל להתפתחות הכללית, המעון מעשיר אותו הרבה יותר.

אורי מקלב: חלק יבואו מהמעונות וחלק לא מהמעונות – מה יהיה מהפערים האלה, כשמדברים על זה?

אורי מקלב: אלה דברים שנמצאים באופן מובנה.

אורי מקלב: אז אם אנחנו מדברים על יום הילד, אנחנו מדברים על יום השוויון, אנחנו יכולים להתעלם מהדבר הזה, שיש לו משמעויות מאוד מאוד קריטיות עבורם?

אורי מקלב: ובזה אני רוצה להגיד, אדוני, שאם אנחנו לא נעשה ולא נסיק מסקנות, אנחנו נעמוד כאן בשנה הבאה ובציון יום אחר במקום הרבה הרבה יותר רחוק.

אורי מקלב: דיברתי על האוכלוסייה הכללית, דיברתי על האוכלוסייה החרדית ואני מדבר על אוכלוסיות אחרות.

אורי מקלב: אין ספק שאנחנו צריכים לעשות מעשה, והיום, לפני שיהיה מאוחר.

אורי מקלב: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על קיומו של היום החשוב הזה, יום לזכויות הילד בכנסת, לציין את היום החשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אין הרבה מה להוסיף לגבי חשיבות ילדינו ואהבתנו לילדינו ושהעתיד כולו הוא הילדים שלנו.

סמי אבו שחאדה: זה יצא לנו הרבה יותר ברור בשנתיים האחרונות, בשנתיים הקשות האלה של הקורונה, שבהן ראינו כמה האוכלוסייה הזאת היא פגיעה, כמה האוכלוסייה הזאת של הילדים שלנו נפגעה בצורה מאוד קשה מהפערים בתוך החברה במדינת ישראל בין האוכלוסיות השונות.

סמי אבו שחאדה: ועכשיו אנחנו גם משלמים – בעיקר הם, אבל כל החברה משלמת מחיר מאוד כבד על כל ההתנהלות הזאת ועל חוסר השוויון הקיים בחברה.

סמי אבו שחאדה: אני משוכנע לגמרי שפוליטיקה הופכת להיות ליותר מוסרית ברגע שהיא באה לתת מענה לאוכלוסיות היותר-מוחלשות, והילדים שלנו הם אחת האוכלוסיות המוחלשות בחברה ואחת האוכלוסיות היותר-פגיעות בחברה, והיא נפגעה בצורה מאוד חמורה בתקופה האחרונה.

סמי אבו שחאדה: את הדיון שלי אני רוצה למקד באי-שוויון הקיים בבריאות של הילדים שלנו.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לדבר על מחלות גנטיות ומחלות נדירות, ואני רוצה לדבר על הבעיה הזאת בקרב הילדים במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: לצערנו הרב, גם בעניין הבריאות יש פערים מאוד גדולים בין היהודים לערבים במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: גם בתוך האוכלוסייה היהודית קיימים פערים, כמובן, אבל יש פערים מאוד גדולים בין הילדים היהודים לילדים הערבים.

סמי אבו שחאדה: זה מתחיל מתופעה מאוד קשה של מיתת תינוקות.

סמי אבו שחאדה: בחברה הערבית הממוצע – תלוי במחקרים שונים – נע בין 200% ל-250% יותר מיתת תינוקות בחברה הערבית, והמספרים אצל אחינו בנגב הרבה יותר קשים.

סמי אבו שחאדה: המספרים בנגב, אדוני היושב-ראש, הם כמעט פי חמישה מהממוצע הארצי במיתת תינוקות מגיל אפס עד גיל שנה.

סמי אבו שחאדה: זה מספר שעולה על חלק ממדינות אפריקה.

סמי אבו שחאדה: נוסף לזה אני רוצה לדבר לא רק על מיתת תינוקות אלא גם על הבריאות של הילדים שלנו.

סמי אבו שחאדה: גם פה, בענייני מחלות גנטיות ומחלות נדירות, שחלק מהן הן גנטיות, אחוז לידת התינוקות עם מומים בחברה הערבית הוא מעל ל-300% מהממוצע.

סמי אבו שחאדה: זוהי תופעה שאפשר לעבוד ולעשות משהו רציני בעניינה.

סמי אבו שחאדה: המספרים הם מספרים מאוד קשים.

סמי אבו שחאדה: והתחילו לעבוד – מדינת ישראל היא מדינה די מפותחת מבחינת המחקר בענייני בריאות ובמקרים שונים, ובכל המחקר לגבי מחלות גנטיות וגנטיקה בכלל מדינת ישראל היא מדינה שהיא די חזקה ודי מפותחת, ובנושא הזה אנחנו יכולים לעשות המון.

סמי אבו שחאדה: כל העניין – שאנחנו יכולים לחסוך פה המון סבל גם מהילדים, גם מההורים, גם מהמשפחות, גם ממוסדות הבריאות וגם בכלל מקופת המדינה.

סמי אבו שחאדה: הפערים בין המחקר המדעי לבין המצב בשטח הם פשוט אסטרונומיים.

סמי אבו שחאדה: יש פתרונות.

סמי אבו שחאדה: יש לנו תופעה קשה מאוד – גם אחוזים מאוד גבוהים של מיתת תינוקות, גם אחוזים גבוהים מאוד של לידת תינוקות עם נכויות שונות ומחלות נדירות, ובחלק גדול מהדבר הזה אפשר לטפל.

סמי אבו שחאדה: ויש פתרונות, והפתרונות ידועים.

סמי אבו שחאדה: אני שמח מאוד שמשרד הבריאות הקים לאחרונה צוות שגם תוקצב בתקציב האחרון שיתחיל לעבוד על מחלות גנטיות.

סמי אבו שחאדה: ד"ר עמי זינגר ממשרד הבריאות, שהיה אצלי בצוות המומחים – כדי לטפל בעניין הזה, מאז שנכנסתי לכנסת לקחתי על עצמי לעבוד על הנושא הזה.

סמי אבו שחאדה: ד"ר עמי זינגר, שהיה אצלי בצוות, מאוד הושפע מהדיונים שהיו שם, ועכשיו הוא הקים במשרד הבריאות צוות של אנשי מקצוע שרוצים לעבוד על העניין הזה.

סמי אבו שחאדה: מה אנחנו יכולים לעשות?

סמי אבו שחאדה: אנחנו יכולים לעשות המון, גם בהעלאת המודעות, גם בהכנסת הנושא הזה למשרד החינוך, שהתלמידים ידעו שיש דברים כאלה, שיהיו מודעים – לסגור את הפערים בין איפה שהגיע המחקר המדעי למודעות הציבורית בכל הנושאים של גנטיקה ומחלות גנטיות ומחלות נדירות.

סמי אבו שחאדה: נוסף לזה, גם משרד הבריאות יכול לעשות המון.

סמי אבו שחאדה: העניין הוא לא רק נישואי קרובים, שהם הסיבה העיקרית לעניין הזה, אבל יש גם את העניין של הנגשת בדיקות, של העלאת מודעות של הציבור לנושאים האלה וגם העלאת המודעות לגבי הפתרונות הרפואיים, כך שיש לנו בעיה מאוד קשה שמגדילה את חוסר השוויון בין האוכלוסיות השונות.

סמי אבו שחאדה: האי-שוויון מתחיל גם שם, מגיל מאוד צעיר.

סמי אבו שחאדה: אם אנחנו מדברים על שוויון, עיקרון חשוב כדי להגיע לשוויון הוא שוויון הזדמנויות.

סמי אבו שחאדה: השוויון בבריאות הוא דבר בסיסי, אין מה להכביר מילים פה בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: ההבדלים בין מה שאנחנו יודעים לבין המצב בשטח הם אסטרונומיים, ואת זה אפשר לפתור בקלות, גם דרך העלאת המודעות, גם דרך זה שאנשים במערכת החינוך ידברו על הנושא הזה ויסבירו לתלמידים לאן הגיע המדע ולזה שיש פתרונות בנושא הזה.

סמי אבו שחאדה: לדעתי אנחנו יכולים לעשות המון למען הילדים שלנו ולמען העתיד של כולנו כחברה בריאה וחברה שיכולה לקדם שוויון ולקדם גם שוויון הזדמנויות מגיל צעיר מאוד.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מנסור עבאס: חברת הכנסת אמילי חיה מואטי.

מנסור עבאס: החלפנו בינך לבין חבר הכנסת משה טור פז.

מנסור עבאס: אם יש שינוי, תגידו לי.

אמילי חיה מואטי: אפרופו הדברים שאמר חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, חבר הכנסת אילן גילאון אמר פעם שחבר כנסת צריך לקבל החלטות כאילו הוא זקן, עני וחולה ולא כאילו הוא צעיר, עשיר ובריא, אז אפרופו הדברים שאמרת.

אמילי חיה מואטי: תשמעו, חברים, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מדברים על יום הילד, אבל אני רוצה לדבר על ילדה של מישהי, אישה צעירה בתחילת שנות העשרים לחייה, שקיבלה לפני כמה ימים את השיחה הבאה: שלום, מדברים מהמשטרה.

אמילי חיה מואטי: אימא שלך ניסתה להתאבד, בואי לקחת אחריות.

אמילי חיה מואטי: הייתי עדה לשיחה הזאת, ואני מבקשת להשתמש במקרה הזה כדי להמחיש לכם עם אילו מקרים מתמודדת המשטרה וכמה צוותי משבר הם קריטיים למערכת.

אמילי חיה מואטי: וכשאנחנו מדברים על תיקים משבריים שהמפלגה שלי, מפלגת העבודה, לקחה במשטרה, אנחנו מדברים גם על זה, גם על ביטחון פנים.

אמילי חיה מואטי: בעצם משטרת ישראל נכנסת למקום שיש בו ואקום, למקום שבו המערכות שקורסות מרוב עבודה לא מצליחות להגיע אליהם.

אמילי חיה מואטי: אנחנו חייבים וחייבות – אני יודעת שהשר עמר בר לב עובד על זה – לעבוד קשה על הממשקים בין המשטרה לצוותי הרווחה.

אמילי חיה מואטי: אני מבקשת לקרוא לכם את דבריה של אותה אישה צעירה, שביקשה ממני לממש את הנאום הזה כדי להעביר את המסר הזה.

אמילי חיה מואטי: כך היא כותבת: בעבורי, הגרוע מכול אינו המוות אלא צירוף המילים "מספר חסוי".

אמילי חיה מואטי: בדרך כלל בצד השני שוטר שבמקרה הטוב לא ידע מה לומר ובמקרה הפחות טוב יבקש ממני, ומהר, לבוא לקחת אחריות על אימא שלי.

אמילי חיה מואטי: כשהשוטר יסיים איתי הוא יעבור לאחים של אימא שלי, כשיסיים איתם ינסה את הגרוש, וכשזה לא יצליח הוא יאזוק אותה כאחרונת הפושעות, הוא ידחק את ראשה אל מעבר לדלת המכונית ויחזיק בה לשעתיים.

אמילי חיה מואטי: מה אחר כך?

אמילי חיה מואטי: כלום.

אמילי חיה מואטי: אני לא כועסת על השוטרים – הם עמוסים, עסוקים ולא הוכשרו לטפל באימא שלי.

אמילי חיה מואטי: גם אין ביכולתם לטפל בי, והאמינו לי, גם על כך אינני כועסת.

אמילי חיה מואטי: אישה חכמה אמרה לי שהיא מברכת על הסיפור הזה, סיפור שהרס והציל אותה גם יחד, וכך, אני הולכת בראש מורם בצל ההר שאני נושאת על כתפי ומטפסת עליו באותה עת.

אמילי חיה מואטי: חברות וחברים, צוותי משבר הם קריטיים לטיפול במקרים כאלה שבהם אותה שוטרת או שוטר שמקבלים את הטלפון הראשוני לא יכולים ולא הוכשרו להרים טלפון למשפחה ולהגיד להם: מדובר באימא שלכם, היא האישה שגילינו כרגע ברחוב, היא האישה שנתפסה על פסי הרכבת, היא האישה שלקחה כדורים.

אמילי חיה מואטי: בואו, קחו אחריות.

אמילי חיה מואטי: אין להם את היכולת – איך להגיד את זה?

אמילי חיה מואטי: אין להם את ההכשרה המתאימה ואת העיניים המתאימות לטפל במקרים האלה, כמו, אגב, שלי אין את ההכשרה המתאימה ואת העיניים המתאימות לטפל במקרים כאלה.

אמילי חיה מואטי: ומכאן אני מבקשת להודות לשר לביטחון פנים עמר בר לב, שלחלוטין עובד על חיזוק הממשקים, ולבקש תגבור של צוותי המשבר בכל המערכות האלה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת עלי סלאלחה, בבקשה.

מנסור עבאס: חמש דקות, אדוני.

עלי סלאלחה: תודה.

עלי סלאלחה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כבוד השרה, אנו מציינים היום את יום זכויות הילד הבין-לאומי.

עלי סלאלחה: כאיש חינוך ומנהל בית ספר לשעבר אני רואה חשיבות רבה בציון יום זה.

עלי סלאלחה: היום הזה מיוחד.

עלי סלאלחה: התייחסנו לזכויות הילד וגם השקנו שדולה לאיכות הסביבה והאקלים – שני נושאים חשובים מאוד מאוד לכל אחת ואחד מאיתנו.

עלי סלאלחה: על פי האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד, שישראל חברה בה, יש להבטיח זכויות והגנה מלאה לכל ילד בתחום שיפוטן של המדינות ללא קשר לגזע, צבע, מין, שפה, דת, מוצא, נכות או כל סיבה אחרת.

עלי סלאלחה: ילדים זה עולם ומלואו, ואנו, המבוגרים, משמשים להם דוגמה אישית.

עלי סלאלחה: יש ביכולתנו, המבוגרים, לשנות את עולמם אם נפתח את הלב ואת הראש, נקשיב ונקדיש את מלוא תשומת הלב, נכיל ונאהב אותם.

עלי סלאלחה: אני רוצה לשתף אתכם בסיפור אישי.

עלי סלאלחה: כשנכנסתי לנהל את בית הספר המקיף בית ג'ן, בית הספר היה במצב לא טוב.

עלי סלאלחה: הילדים לא היו ממושמעים, לא הגיעו באופן סדיר וקבוע לבית הספר, וכל אחד עשה ככל העולה על רוחו.

עלי סלאלחה: ראיתי את הפוטנציאל הטמון בכל ילד ואת המבט בעיניהם שמקווה לכיוון והדרכה בחיים.

עלי סלאלחה: לקחתי את כולם קרוב אליי והבטחתי לעצמי שהילדים האלה הם פרויקט אישי, פרויקט חיי, ואני מחויב לדאוג להם, להשכלתם, להצלחתם ולהתנהגותם היפה והנאה.

עלי סלאלחה: ברגע שאנחנו, המבוגרים, אני, כמנהל, המורים, המחנכים וכל עובדי בית הספר, החלטנו לקחת יוזמה ולעשות סדר, הדברים התחילו להסתדר, ובעיקר בדרכי נועם, הכלה, שיג ושיח.

עלי סלאלחה: דיברנו אל ליבם של תלמידים, אל שכלם, והכי חשוב – שמנו גבולות.

עלי סלאלחה: אנחנו המבוגרים הפכנו להיות דוגמה אישית בשפה ובהתנהגות שלנו לתלמידים.

עלי סלאלחה: בשנה הראשונה שלי בתפקידי כמנהל בית הספר ירדנו באחוזי הבגרות מ-23% ל-12%, וזאת, מסיבה אחת פשוטה: מנענו רמאויות והעתקות בבחינות הבגרות.

עלי סלאלחה: זו חובתנו ללמד את הילדים שלנו לא להיות רמאים ולא להעתיק.

עלי סלאלחה: אנחנו מכינים אותם לאוניברסיטה, לאקדמיה.

עלי סלאלחה: כתוצאה מכך, בשנה הראשונה, תלמידינו שרצו להעתיק ולא הצליחו בגלל שמנענו בעדם – כמחאה הם פנצ'רו לי את הצמיגים ארבע פעמים.

עלי סלאלחה: לא קרה כלום – החלפנו ויצאנו לבית הספר.

עלי סלאלחה: לא קרה כלום.

עלי סלאלחה: לא נכנעתי והמשכתי כרגיל, אך במקביל התחלתי בפרויקט הסברה בבית הספר לערכים, לנורמות מקובלות, שאנחנו, החברה שלנו, עשירים בהם, וצריכים רק להנחיל אותם לילדים שלנו.

עלי סלאלחה: בנוסף, הכנסתי הרבה תוכניות לימוד חשובות שמתבססות על תרבות, מורשת, כבוד הדדי ויחסי אנוש.

עלי סלאלחה: אט-אט הילדים הרגישו שאין פער ביניהם לבין המורים והתחיל מסע של כבוד הדדי, שיתוף פעולה, קבלה, קבלת האחר ויציאה מקיבעון מחשבתי.

עלי סלאלחה: קיבעון מחשבתי.

עלי סלאלחה: אנחנו המבוגרים צריכים להשתנות.

עלי סלאלחה: הדגש על חיי החברה ומערכת יחסים טובה בין הצוות לתלמידים גרם לכך שנוצרה מערכת אמון הדדית שהביאה לשקט, שלווה ואווירה נעימה וטובה בבית הספר.

עלי סלאלחה: זה מעיד שילד הוא אדם ועלינו לכבדו ולקחת אחריות עליו.

עלי סלאלחה: ההשקעה תורגמה להצלחת התלמידים.

עלי סלאלחה: בשנה השנייה הבגרויות עלו ל-34% ובשנה שאחריה – ל-41%.

עלי סלאלחה: בשנת 2012 הגענו למקום השלישי במדינה, ב-2013 טיפסנו למקום השני ומשנת 2014 ועד שנת 2019 היינו במקום הראשון במדינה.

עלי סלאלחה: המטרה הייתה לא רק תעודות הבגרות אלא איכותן.

עלי סלאלחה: כיום, בזכות מערכת חינוך יסודית ומקיפה, יש בבית ג'ן יותר מ-2,000 אקדמאים, מרפואה, הנדסה ומדעי המחשב ועד לתעודות מקצועיות בכל התחומים, ואין אוניברסיטה או מכללה שאין בה נציגות יפה מבית הספר המקיף בית ג'ן.

עלי סלאלחה: כמובן, אחוז הנשירה משכבת הגיל היה 0.5%, והמחזור של בית ג'ן היה 200 תלמידים פלוס, זאת אומרת, ילדה אחת או ילד אחד נשרו בכל מחזור.

עלי סלאלחה: שימת הדגש על ארבעת העקרונות המרכזיים באמנה לזכויות הילד, שהם עקרון השוויון, עקרון טובת הילד, עקרון החיים, ההישרדות וההתפתחות של הילד ועקרון השתתפות הילדים בהחלטות הנוגעות לחייהם, הובילו את דור העתיד של בית ג'ן להתקדם בצעדי ענק.

עלי סלאלחה: הכפרים מסביב וכל המדינה ראו בנו דוגמה אישית להצלחה בחינוך, וזה הוביל לקפיצה ותחרות חיובית בין בתי הספר ביישובים מסביב ובכל המדינה.

עלי סלאלחה: החינוך הערבי והחינוך הדרוזי התקדמו בצעדי ענק והצטמצמו הפערים בינינו לבין החברה היהודית.

עלי סלאלחה: מספיק מבוגר משמעותי אחד שאכפת לו כדי שילד ימצה את מלוא הפוטנציאל שלו להצליח בחיים.

עלי סלאלחה: כחברים בוועדה לזכויות הילד אנו נתקלים יום-יום בסוגיות חשובות בנוגע לילדינו ופועלים למען עתיד מוצלח ובטוח עבורם.

עלי סלאלחה: אני חושב שהיום הזה הוא קריאת השכמה לכל משרדי הממשלה השונים לפעול למען שוויון ברווחה, בבריאות ובראש וראשונה במשרד החינוך.

עלי סלאלחה: לכל ילד מגיעות זכויות שוות, לא משנה איפה נולד ולאיזה הורים.

עלי סלאלחה: בואו נשים את הילדים שלנו בפרונט.

נחמן שי: במרכז.

עלי סלאלחה: גם במרכז.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת עלי סלאלחה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת מופיד מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מופיד מרעי: כבוד השר, כנסת נכבדה, חברים וחברות, אני רוצה לברך על ההחלטה לקיים יום לזכויות הילד בכנסת ישראל נוסף על יום הסובלנות והגנת האקלים.

מופיד מרעי: כנראה שאנחנו צריכים סביבה נקייה כדי ליצור סובלנות למען עתיד ילדינו.

מופיד מרעי: בוועדה לזכויות הילד בראשות חברת הכנסת מיכל – שדיברה קודם ושתבורך על העשייה וההתמדה שלה למען זכויות הילדים בישראל – מקיימים דיונים רבים בנושא זכויות הילד, והדיונים הם למענם, למען הילדים.

מופיד מרעי: כאן אני מבקש להביע הערכה לאלה שעוסקים במלאכה, במיוחד לאלה שעוסקים בטיפול בילדים בסיכון, למפעל להכשרת ילדי ישראל על הפעילות שלו למען עתיד הילדים, פעילות שהחלה עוד לפני קום המדינה.

מופיד מרעי: מאז שנת 1943 המפעל להכשרת ילדי ישראל מהווה בית חם ומסגרת חינוכית לילדים בסיכון וחסרי בית, וכיום הוא דואג כמעט ל-1,000 ילדים שנמצאים ב-16 כפרים ומסגרות ברחבי הארץ, ובהם כפר הילדים חורפיש, היישוב שלי.

מופיד מרעי: המפעל הולך בדרכו של יאנוש קורצ'אק, שהוזכר קודם על ידי מיכל, ומעמיד את הילד במרכז, וזה מה שצריך להיות.

מופיד מרעי: ב-25 השנים האחרונות אני מתנדב בכפר הילדים חורפיש וחבר בעמותת הידידים שתומכת בכפר.

מופיד מרעי: כפר הילדים בחורפיש בלבד נותן קורת גג ל-70 ילדים, ובקרוב הכפר יוכל להכיל עד 100 איש כתוצאה מהרחבה מתוכננת.

מופיד מרעי: במהלך התקופה הזאת ליוויתי את הילדים וראיתי מקרוב את תרומת המפעל ואת פעילות הקודש שהם עושים כדי להציל את עתיד הילדים.

מופיד מרעי: המפעל להכשרת ילדי ישראל פועל במסגרת המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.

מופיד מרעי: פה הזמן להודות למינהל על הפעילות שלו, שמצילה עשרות אלפי ילדים בישראל, וכידוע, המציל נפש אחת כאילו הציל עולם ומלואו.

מופיד מרעי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, דיברתי על ילדים שנמצאים במקום שיש בו קורת גג.

מופיד מרעי: אותי מטריד משהו אחר – מטרידים אותי אותם ילדים בסיכון שאין להם קורת גג ואנחנו לא יודעים לאתר אותם; ויש כאלה מסיבות רבות, וזה לא המקום לפרט למה אנחנו לא מוציאים אותם, מצנעת הפרט.

מופיד מרעי: בחברה הדרוזית בלבד יש עוד כ-130 ילדים בסיכון שאין להם מסגרת שתהווה עבורם בית חם וקורת גג נורמלית.

מופיד מרעי: יש צורך דחוף בהקמת מרכזים נוספים, אחד בכרמל ואחד בגולן, כדי לתת מענה לילדים שנמצאים בסיכון ואין להם מסגרת.

מופיד מרעי: גם בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש, למרות הארגונים שמטפלים בילדים במנזרים ובמוסדות הדת המוסלמיים, וגם אחרים, יש מחסור חמור וחשש להרבה ילדים שלא מוצאים מסגרת מתאימה שתדאג להם לעתיד.

מופיד מרעי: מצב זה הוא גם בכל הארץ.

מופיד מרעי: הבעיה המרכזית היא שאין גוף אחד שמרכז את הטיפול והמענה לילדים בסיכון.

מופיד מרעי: כיום האחריות לטיפול בילדים ונוער בסיכון נמצאת במשרד הרווחה ובמשרד החינוך.

מופיד מרעי: במשרד החינוך קיים ארגון הגג לפנימיות, המינהל לחינוך התיישבותי, מה שהזכרתי קודם, ומשרד הרווחה אחראי לארגונים ומוסדות, בעיקר בחברה הערבית.

מופיד מרעי: לכל אחד מהמשרדים יש תקציב משלו, פרמטרים שונים לטיפול וגם מדדי הצלחה שונים.

מופיד מרעי: אין אחידות בטיפול ואין ריכוז אחיד של הפעילות.

מופיד מרעי: ולכן אני מבקש כאן, מעל בימת הכנסת, משרת החינוך ושר הרווחה להקים גוף שמאחד את כל הארגונים ושיהיה אחראי לטיפול, ושהטיפול יהיה אחיד לכל הילדים – לרכז מאמץ ולרכז את כל הילדים שזקוקים לבית חם ולהבטיח ששום ילד שצריך סיוע לא ייפול בין הכיסאות ושכל אותם ילדים בסיכון יזכו לסיכוי טוב יותר, כמו שאר הילדים.

מופיד מרעי: מגיע להם, הם העתיד שלנו.

מופיד מרעי: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה רבה, חבר הכנסת מופיד מרעי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת חיים ביטון, בבקשה.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על קיום יום חשוב זה לציון זכויות הילד.

חיים ביטון: כמי שבא משדה החינוך ב-22 השנים האחרונות וכמי שמכיר את ההכרזה באו"ם, שהייתה כבר ב-1959 – לאחר כ-30 שנים מדינת ישראל הצטרפה לאמנה – אני יודע שיש שם סעיף חשוב מאוד.

חיים ביטון: הסעיף הזה נקרא "הזכות לחינוך" בכל העולם, ובאמנה הזאת, אנו חברים בה, מדינת ישראל, אז אנחנו מתחייבים אליה ומתכוונים אליה.

חיים ביטון: וכפי שאמרו כאן חברי וציינו, חלק חשוב מהזכות לחינוך הוא ההתייחסות לנושא החינוך בתקצוב שלו ללא הבדלי דת, גזע וכו'.

חיים ביטון: אני שואל את עצמי שאלה: האם מדינת ישראל, ככזאת שחתומה על האמנה הזאת, האם לפני שהיא מקבלת החלטות תקציביות, החלטות שוטפות במשרד החינוך, האם היא הקימה איזושהי ועדה שתבחן אם במדינתנו ניתן משקל לכל ההתחייבות הזאת?

חיים ביטון: מי שמכיר ויודע – ואני לא מתבלבל, אני מכיר את החוקיות ואת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, אני מכיר את התקצוב של המוכר שאינו רשמי לפי סעיף 3א ושלא לפי סעיף 3א.

חיים ביטון: אבל כאחד שמכיר את המערכת לעומק אני יודע לומר לכם כי התירוצים לפרשנות מצמצמת של המחלקות המשפטיות במערכות החינוך או המערכות באוצר, כדי להגיע למצב שלא לקיים את האמנה הזאת בתואנות משפטיות – ואני לא רוצה להיכנס פה ליותר מדי פרטים, אבל ברור וידוע לכולם שהצורך לטפל בילד, הרעיון לטיפול בילד הוא שלילד אין יכולת לטפל בעצמו, ובוודאי אין לו אשמה במצבו, ואנחנו רוצים לתת לו את המרב.

חיים ביטון: אז במסגרת החוק ובמסגרת התקציבים המותרים בחוק, עלינו ועל הממשלה ועל משרד החינוך, במקום לחפש פרשנות מצמצמת, להרחיב את הפרשנות ולחשוב איך לא פוגעים ב-400,000 ילדים שמחונכים במוכר שאינו רשמי על גווניו.

חיים ביטון: במקום זאת, לצערי הרב – ואני אומר לך את זה מעדות יום-יומית אישית – השיטה היא להפך: השיטה היא לצמצם ולתת כמה שפחות; השיטה היא למצוא את הדרך להקטין את התקציבים.

חיים ביטון: בכך אני חושב שאנחנו שוגים והמדינה שוגה ביודעין בקיום האמנה הזאת.

חיים ביטון: אני רוצה לומר גם זאת: במסגרת התקציב שאושר זה לא מכבר במדינת ישראל – אולי גם לא במסגרת התקציב אלא בכלל, במסגרת התקנות של משרד האוצר – אושרו קריטריונים חדשים לסבסוד מעונות.

חיים ביטון: כולכם מכירים את הסיפור הזה, ואני רוצה לשאול אתכם: האם במסגרת האמנה הזאת – זה לא כולל את הזכות של ילד להיות מתוקצב?

חיים ביטון: זה שינוי.

חיים ביטון: אני לא אמר שצריך לתקצב כל אחד – יש קריטריונים וזה דבר לגיטימי – אבל זה שינוי לרעה שהמדינה באה והחליטה בתואנות כאלה ואחרות של כאילו להוציא לומדי תורה לשוק העבודה.

חיים ביטון: האישה עובדת במשרה מלאה והבעל לומד, וכך היה לאורך שנים.

חיים ביטון: פתאום אפשר להמציא קריטריון חדש, קריטריון מצמצם, שכאילו גורם ליציאה לשוק העבודה, כשכולנו יודעים ועושים זאת ביודעין שגם האישה לא תצא עכשיו לעבודה, כי היא צריכה לשמור על הילד, כי הם לא יצאו מהלימודים – לומדי התורה לא יצאו משם, אתם יודעים זאת, וכל מי שחתם על התקנות האלה ועל החוקים האלה ידע זאת.

חיים ביטון: זו פגיעה נטו, מלבד הפגיעה בשוק העבודה, זו פגיעה נטו בילדים.

חיים ביטון: אנחנו נמצאים פה ביום לזכויות הילד, ואני רוצה כאן לבוא ולהתריע בשם אותם ילדים קטנים שרק התחילו את חייהם: למה הם הופכים לכלי לניגוח פוליטי ונקמנות בסדר-יום מחודש כזה ואחר לצורך בוחרים כאלה ואחרים?

חיים ביטון: אני חושב שאתם, החברים בקואליציה, אלה היושבים בממשלה, ידיכם על הדבר הזה, אתם חתמתם על זה, אתם הסכמתם לזה ואתם יודעים שזו פגיעה רחבה בילדים קטנטנים, אפילו לא קטנים, שאין להם את הזכות עכשיו להיות מטופלים.

חיים ביטון: ולכן אני מבקש בסיום דבריי לומר: אנחנו מכבדים יום חשוב כזה.

חיים ביטון: הכנסת סימנה יום חשוב זה כיום לזכויות הילד.

חיים ביטון: אנא, ויותר מאנא, תקיימו את מה שאנחנו חתומים עליו.

חיים ביטון: תדאגו לילדים בחינוך בכל גזע, בכל דת, ואני קורא גם בנושא של המגזר הערבי – גם שם יש פגיעה קשה.

חיים ביטון: שמעתי את הנואם שלפניי ולפני לפניי וכיבדתי את מה שהוא עשה ושמעתי את מה שהוא עשה.

חיים ביטון: אני רוצה שתדעו שבחינוך החרדי יש שינויים מהותיים ומעמיקים גם בתחומים הללו, ולצערנו הם אינם מוכרים כך.

חיים ביטון: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ביטון.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה טור פז נמצא?

מנסור עבאס: בבקשה.

משה טור פז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישנו ויכוח חינוכי חצי פילוסופי בשאלה אם הילדות היא החיים עצמם או שהיא הכנה לחיים; היינו קוראים לזה "אימון לחיים".

משה טור פז: כאיש חינוך ב-25 השנים שלפני הגעתי לכנסת אני רוצה לנקוט את הגישה השנייה ולומר שחינוך הוא למעשה אימון או הכנה לחיים.

משה טור פז: זה לא שאנחנו לא מתייחסים לילדים, לא צריכים להתייחס אליהם כאנשים בוגרים, כאנשים בעלי זכויות, אבל אם ההבנה שילד הוא מבוגר בתהליך של בנייה באה גם סלחנות, באה הכלה.

משה טור פז: אם תרצו, אפשר להשתמש כאן במשל מתחום המתמטיקה, או יותר נכון הגיאומטריה – במשל הווקטור: הילד הוא אותו קו בתחילת דרכו.

משה טור פז: כשאנחנו מסתכלים על הווקטור, כל סטייה של מעלה, כל טעות, כל תזוזה, משפיעה בגדול על מה שקורה לילד בהמשך חייו.

משה טור פז: אז מה נדרש לילד ביום הזה שאנחנו מציינים כאן בכנסת את יום זכויות הילד?

משה טור פז: נדרש שאנחנו נדע לתת לו את הבסיס לחיים.

משה טור פז: אפשר להשתמש בשפת מאסלו, סולם הצרכים, אפשר לדבר על חמשת המ"מים של ז'בוטינסקי, ואפשר פשוט לומר שלנו כחברה, כמדינה, ישנה מחויבות לשוויון הזדמנויות לכל ילד.

משה טור פז: וכמה אנחנו רחוקים משם?

משה טור פז: אני אגיד לכם: אנחנו רחוקים מאוד.

משה טור פז: האם ישראל היא מקום טוב לילדים היום?

משה טור פז: תלוי.

משה טור פז: תלוי מיהו הילד, או יותר נכון, תלוי מאיזה בית הוא בא.

משה טור פז: האם נוכל לנבא על פי ביתו של הילד לאן ילכו חייו?

משה טור פז: מהן ההזדמנויות שהוא יקבל?

משה טור פז: לצערנו הרב, כן.

משה טור פז: האם הצלחנו בשנים האחרונות, בדור האחרון, לצמצם פערים?

משה טור פז: לשנות את אותו תכתיב קבוע מראש?

משה טור פז: כמעט שלא.

משה טור פז: הנתונים מראים שילדי ישראל במידה רבה מעוצבים על סמך השאלה מהי נקודת הפתיחה שלהם, וזה חמור ביותר.

משה טור פז: הסיפור, הקלישאה, המשפט אומר: דרוש כפר שלם על מנת לגדל ילד.

משה טור פז: אנחנו המדינה, אנחנו הכפר.

משה טור פז: כשאנחנו מדברים על זכויות ילדים אנחנו צריכים לוודא שאנחנו נותנים לכל ילד בישראל, בלא הבדל אם הוא יהודי או ערבי, אם הוא חרדי או חילוני, בלא הבדל בשאלה איפה הוא גר, במרכז או בפריפריה – כיצד אנחנו נותנים לו את כל הזכויות, את כל הדרכים על מנת שיוכל לצמוח.

משה טור פז: זו מחויבותנו.

משה טור פז: זו צריכה להיות תוכנית העבודה שלנו.

משה טור פז: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה.

מנסור עבאס: חברה הכנסת מיכל וולדיגר נמצאת?

מנסור עבאס: אינה נוכחת.

מנסור עבאס: חברת הכנסת אימאן ח'טיב.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, משמח לשמוע, וגם באווירה שקטה – אגב הסובלנות שהייתה קודם – את הדברים של חברות וחברי הכנסת.

אימאן ח'טיב יאסין: מרחיב את הלב לשמוע שיש קונסנזוס לזה שלילדים שלנו מגיעה אפשרות לחיים נורמטיביים.

אימאן ח'טיב יאסין: יש כאלה חדשים ויש כאלה ותיקים, ואני שואלת את עצמי: איפה היינו?

אימאן ח'טיב יאסין: איפה היינו לאורך כל השנים?

אימאן ח'טיב יאסין: כי המציאות של הילדים בכלל במדינת ישראל, ובטח בחברה הערבית, היא מציאות מאוד קשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כשיש במדינת ישראל של המאה ה-21 840,000 ומשהו ילדים וילדות עניים, כש-33% מילדי ישראל חיים מתחת לקו העוני, כש-53% מהילדים בחברה הערבית חיים מתחת לקו העוני – זאת לא סתם אמירה.

אימאן ח'טיב יאסין: לנתון הזה יש משמעות.

אימאן ח'טיב יאסין: המשמעות היא יותר מחלות, יותר ילדים בלי אוכל, יותר ילדים בלי קורת גג, יותר ילדים, אפילו כאלה שכבר מוכרים לרשויות ומחכים לתור שלהם להיכנס למעון בין שישה לתשעה חודשים, ואני מדברת על ילדים גם בגיל ההתבגרות, שהרבה מהם נמצאים ברחוב.

אימאן ח'טיב יאסין: כיום העמותות מדווחות על קרוב ל-600 ילדים ובני נוער שצריכים לקבל מכסה ואין.

אימאן ח'טיב יאסין: אז טוב שאנחנו נכיר בעובדה, אבל צריך לפעול לשינוי המציאות.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שסולם הצרכים של מאסלו מדבר בהתחלה על האוכל, וזה מאוד בסיסי, ונכון שמי שרעב ללחם לא יכול לחשוב על הגשמה עצמית.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו באמת רוצים לתת את הזכויות לילדים שלנו, לכלל הילדים, אנחנו צריכים לדאוג מלכתחילה לחלוקה צודקת של המשאבים כדי שנאפשר לאותם ילדים ולאותן ילדות להתפתח ולהגיע לרמה הגבוהה בסולם מאסלו, שזה מימוש עצמי.

אימאן ח'טיב יאסין: כאשת חינוך וחברה, כעובדת סוציאלית, כמנהלת מתנ"ס אשר ראתה הרבה במשך שלושה עשורים, אני זוכרת שציינו את יום הילד הבין-לאומי, ואני דאגתי להפוך אותו מיום אחד לחודש שלם במתנ"ס ביפיע.

אימאן ח'טיב יאסין: עשינו כל מיני עבודות וסדנאות, גם להורים, גם לילדים, גם למטפלים ולכל מי שקשור בחיים של הילדים, כדי לשים אותם במרכז, וראיתי את השמחה בפנים ובעיניים.

אימאן ח'טיב יאסין: המטרה הייתה באמת להעלות מודעות כדי לתת פתרונות.

אימאן ח'טיב יאסין: במציאות של ישראל היום אנחנו מוצאים ילדים רעבים, ילדים ללא קורת גג, ילדים חולים וילדים שאין להם אפשרות לקבל חוג העשרה כמו שצריך.

אימאן ח'טיב יאסין: כנראה המילה "העשרה" נגזרת מהשורש שצמוד מאוד לעשירים, ובגלל זה אין אפשרות לאותם ילדים לקבל גם העשרה, ואני מדברת על העשרה לא כזמן פנאי איכותי אלא כאפשרות, כמנוף להתפתחות אישית.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יכולה לדבר על זכויות ילדים בלי להזכיר את הילדים של הנגב, את הילדים של הבדואים בדרום.

אימאן ח'טיב יאסין: הנתונים אומרים שלקרוב ל-5,000 תלמידים בגיל חינוך חובה, בגיל שלוש עד חמש, אין מסגרת והם לא נמצאים שם.

אימאן ח'טיב יאסין: מהביקורים שלי שם בימים הקשים, שמעתי מהאימהות כששאלתי: בזמן בית ספר, למה הילדים בבית?

אימאן ח'טיב יאסין: האימא עונה: אני מעדיפה שהילד שלי יהיה חי ולא ילך לבית הספר בחורף וייסחף בשיטפונות.

אימאן ח'טיב יאסין: אז זאת המציאות של הילדים שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני חושבת, כבוד השר, שמזמן מזמן הגיע הזמן למעשים ולא רק לדיבורים, ואני רוצה לקוות שדווקא בממשלה הזאת תבוא האפשרות לשינוי.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

מנסור עבאס: ישיב השר נחמן שי, בשם שר המשפטים.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חשיבותו של הדיון הזה היא בעובדה שרבים בחרו להשתתף בו ולהביע את דעותיהם ודעותיהן בלי שיש מחלוקת.

נחמן שי: נדמה לי שיש הסכמה רחבה, אולי הרחבה ביותר שניתן להעלות על הדעת, סביב הנושא של זכויות הילד.

נחמן שי: אבל היום הזה נבחר מפני שהוא מציין את המועד הבין-לאומי של אימוץ האמנה, של ההחלטה על האמנה והאימוץ שלה, שנכנסה לתוקף בישראל בנובמבר 1991 ומאז היא מלווה אותנו.

נחמן שי: אנחנו יודעים שילדים הם שמחה, אבל אנחנו יודעים שהחוק הזה העביר את המשקל מהדאגה לזכויות הילדים לדאגה לילדים.

נחמן שי: הוא העמיד את הילדים במרכז.

נחמן שי: והזכויות שהחוק הזה מדבר עליהן הן זכויות שניתנות בזכות ולא בחסד.

נחמן שי: לא עושים טובה לילדים.

נחמן שי: לא נותנים להם זכויות.

נחמן שי: לא השלטון נותן להם זכויות, הם נולדו עם הזכויות האלה.

נחמן שי: אלה זכויות מלידה, והתפיסה הנכונה של זכויות שאותה הגו המעצבים של האמנה הזאת הוא לשמור על הילדים האלה, לקיים את הזכויות האלה ולתת להם להתפתח ולגדול כדי למלא בסופו של דבר את מקומם בחברה.

נחמן שי: הזכות לחירות, הזכות לחיים, אלה אינן זכויות שאנחנו נותנים למישהו; אלה זכויות שאדם נולד איתן, אלה הזכויות שהילדים נולדו איתן.

נחמן שי: לצערנו הרב, עבור ילדים רבים אלימות והתעללות הן מציאות יום-יומית.

נחמן שי: עבור ילדים רבים, כפי שאמרה חברתי, ביטחון תזונתי אינו דבר מובן מאליו.

נחמן שי: אני מודע למספרים הקשים האלה שהבאת.

נחמן שי: אנחנו יודעים שכ-33%, כשליש מילדי ישראל, מצויים מתחת לקו העוני.

נחמן שי: אני תמיד חוזר על הנתונים האלה בפחד, בדאגה, בכאב גדול.

נחמן שי: 33%.

נחמן שי: אנחנו גם יודעים פחות או יותר איפה העוני הזה נמצא – ב"שוליים", במירכאות.

נחמן שי: השוליים האלה הם לא שוליים, הם רחבים מאוד, הם נוגעים למאות אלפי בתי אב.

נחמן שי: וגם צריך לומר, זה לא רעב, תודה לאל, אבל זה חוסר ביטחון תזונתי.

נחמן שי: לפעמים ההורים לא יודעים בבוקר מה הילד יאכל בצוהריים או מה יהיה בערב, וזאת בושה גדולה.

נחמן שי: ואני מקווה, אדוני היושב-ראש, שהממשלה שלנו והקואליציה הזאת – ואני יודע שאתה מאוד חרד לנושאים החברתיים – אנחנו נעשה ביחד כדי לעקור את העוני הזה מתוכנו, וככל שנצמצם את הפערים החברתיים גם נחלץ יותר ויותר ילדים מאותה קבוצה של 33% לערך, שליש.

נחמן שי: והם לא יקפצו בבת אחת, אבל אולי במקרר יהיה אוכל לעוד שתיים, שלוש או חמש ארוחות, וההורים ידעו שפרנסתם מובטחת.

נחמן שי: זאת בושה שחברה כמונו לא יודעת להבטיח לכל הילדים שחיים בתוכה את הביטחון התזונתי שלהם.

נחמן שי: אנחנו רואים לעצמנו משימה לשמור על הילדים בחברה שבה אנחנו חיים.

נחמן שי: אנחנו חייבים לכבד אותם ואת זכויותיהם, ואנחנו ניבחן במבחן הזה.

נחמן שי: כוחה של החברה ייבחן ביכולת שלה להגן על החלשים בתוכה, על החוליות החלשות בתוכה.

נחמן שי: וכמו שאנחנו נוהגים תמיד לומר, עוצמתה של החברה היא בעוצמתן של החוליות החלשות, והילדים הם חוליה חלשה שטעונה הגנה, וזו האחריות שלנו.

נחמן שי: המשימה שלנו כנבחרי ציבור, כמבוגרים, כהורים, כסבים וסבתות, היא לתת לילדי ישראל מרחב של הזדמנויות; לא להגיד להם מה לחשוב או איך לפעול, אלא לתת בידיהם את הכלים, לגדל אותם כאנשים חושבים שיכולים לעצב בעצמם את תפיסת עולמם, לבחור את דרכם, לבחור את מקומם בחברה, לבחור את המקצוע שהם רוצים בו ולהרגיש חופשיים, וזאת תהיה גאוותנו.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

מנסור עבאס: תודה רבה, כבוד השר נחמן שי.

מנסור עבאס: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1462).

מנסור עבאס: ]

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום – הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התשפ"ב–2021, לקריאה ראשונה.

מנסור עבאס: יציג את הצעת החוק השר נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת – רק את – בחוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה), התשע"א–2011, נקבעה סמכותה של רשות מקומית, במסגרת סעיף 249(33) לפקודת העיריות וסעיף 24א לפקודת המועצות המקומיות, לפעול ולהסדיר בתחומה עניינים של שמירה, אבטחה וסדר ציבורי בנושאים, בתנאים ובסייגים שקבעו שר הפנים והשר לביטחון הפנים בהסכמת שר המשפטים.

נחמן שי: עוד נקבע בהוראת השעה כי בחוק עזר אשר קובע הסדרים בעניינים האמורים לא יוטלו אגרה או היטל בסכום העולה על הסכום שקבע שר הפנים.

נחמן שי: קביעת סמכות זו במפורש כאחת מסמכויותיה של רשות מקומית נועדה לעגן, למען הסר ספק, את הבסיס החוקי להסדרי שמירה שונים הנעשים בידי רשויות מקומיות ולאפשר לרשויות מקומיות לפעול בתחום השמירה, האבטחה והסדר הציבורי.

נחמן שי: יובהר כי סמכויות אלה לא נועדו להחליף את סמכויות המשטרה אלא להתקיים לצידן במסגרת הדין.

נחמן שי: תקופת הוראת השעה נקבעה לראשונה עד יום ה' בטבת התשע"ב, 31 בדצמבר 2011.

נחמן שי: לאורך השנים הוארך תוקף הוראת השעה מזמן לזמן, ותוקפה הנוכחי הוא עד יום כ"ז בטבת התשפ"ב, 31 בדצמבר 2021.

נחמן שי: כדי לאפשר לרשויות המקומיות להמשיך ולפעול בתחום השמירה, האבטחה והסדר הציבורי, מוצע להאריך את תוקפה של הוראת השעה עד יום י"ט בטבת התשפ"ד, 31 בדצמבר 2023, ובמהלך תקופה זו ניתן יהיה להמשיך ולבחון את מידת הצורך בקביעת סמכותן של רשויות מקומיות להסדיר את ענייני השמירה והסדר הציבורי בתחומן ואת אופן היישום וההפעלה של סמכות זו בידיהן בטרם עיגונה כסמכות של קבע.

נחמן שי: תודה.

מנסור עבאס: תודה, השר נחמן שי.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מנסור עבאס: חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיחי שיקלי – אינו נוכח; חבר הכנסת שלמה קרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אבי מעוז: קלקלתי לך את התוכניות ללכת מוקדם?

מנסור עבאס: לא, אני היום בכנסת.

אבי מעוז: יום רגוע.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: חבל שלא היית בדיון על סובלנות.

מנסור עבאס: רציתי לשמוע אותך.

אבי מעוז: ראיתי שמפוצץ מרוב דוברים, אז – אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, השבוע, לאחר שחווה על בשרו מתקפת טרור פרוגרסיבית של ניסיון סתימת פיות בעקבות כתיבת דברי שבח מסוימים על ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו, כתב איש השמאל הקיצוני גדעון לוי, העיתונאי, בעיתון הארץ את הדברים הבאים: "אין כחמת הזעם הבל תאומן שעורר המאמר על המפגש עם בנימין נתניהו כדי להוכיח את מה שנטען מזמן: השמאל הישראלי חולה.

אבי מעוז: חולה מאוד" – אני מצטט, ככה הוא כתב.

מנסור עבאס: כן.

אבי מעוז: "השנאה לנתניהו העבירה אותו על דעתו – – – על העלבונות האישיים, כולל מידידים, אפשר למחול, אבל אי-אפשר בלא לשאול: מנין מגיע הזעם הזה, מהם מקורותיו ובעיקר על מה הוא מכסה – – – שום מאמר אוהד על פוליטיקאי ישראלי אחר, חי או מת, לא היה מעורר מחול שנאה שכזה.

אבי מעוז: ספק אם בעבר היה כזה, זולת אולי מפגש עם אריאל שרון למוחרת הטבח בסברה ושתילה, וגם לשרון נסלח הכול".

אבי מעוז: לוי מסיים את דבריו בהכתרת השמאל כמחנה רודני, לא סובלני ותוקפני.

אבי מעוז: עד כאן דבריו של גדעון לוי, איש השמאל.

אבי מעוז: בריאיון לפני שלושה חודשים אמרה השרה שקד: אל תשפטו אותנו לפי המילים, תשפטו לפי המעשים.

אבי מעוז: מה שכנראה לא מבינה השרה שקד זה שמלבד המעשים המזיקים שהממשלה הזאת מקדמת כנגד זהותה היהודית של המדינה וכנגד האינטרסים הלאומיים שלה, המילים שלה ושל חבריה לקואליציה הן לא סתם מילים, אלא חלק משמעותי מניסיונות של השמאל הרדיקלי לייצר דמורליזציה בחברה הישראלית במגמה להביא לידי רמה מסוימת של אנרכיה שתסייע להם ברצון לפגוע בזהות היהודית והלאומית ולהמשיך לכרסם בדמוקרטיה הישראלית ולאיין אותה מכל תוכן.

אבי מעוז: זאת, למשל, הסיבה שמתנגדי ההפגנות מול ביתו של ראש הממשלה בנט ברעננה ושופטי בג"ץ שקבעו שיש לאכוף שם בקפדנות את מתווה ההפגנות הם אלה שתמכו בהפגנות הפרועות בבלפור נגד ראש הממשלה לשעבר נתניהו, ואפשרו אותן תוך גרימת סבל עצום לתושבי האזור והפקרות מוחלטת בשיאה של מגפת הקורונה.

אבי מעוז: זהו פרצופה של ממשלת מדינת כל אזרחיה שמורכבת ברובה מהשמאל הרדיקלי.

אבי מעוז: על כן, לפי דברי גדעון לוי, נכון לכנותה חולה, רודנית, לא סובלנית ותוקפנית.

אבי מעוז: ממשלה שכזאת, אדוני היושב-ראש, ראוי שתעבור מן העולם בהקדם האפשרי, ויפה שעה אחת קודם.

אבי מעוז: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אבי מעוז.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת עופר כסיף – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל וולדיגר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוריאל בוסו – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר סופר – אינו נוכח; חבר הכנסת משה אבוטבול – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח; חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב גלנט – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח; חבר הכנסת דסטה גדי יברקן – אינו נוכח; חבר הכנסת ינון אזולאי – אינו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל רון בן משה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת; חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים ביטון – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חבר הכנסת יבגני סובה – אינו נוכח.

מנסור עבאס: אנחנו נועלים את רשימת הדוברים.

מנסור עבאס: אנחנו נעבור להצבעה.

מנסור עבאס: אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התשפ"ב–2021, בקריאה ראשונה.

מנסור עבאס: נא להצביע.

מנסור עבאס: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 3

מנסור עבאס: נמנעים – אין

מנסור עבאס: בעד – שלושה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מנסור עבאס: הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (הוראת שעה) (תיקון מס' 6) עוברת בקריאה ראשונה.

מנסור עבאס: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק היא ועדת הפנים והגנת הסביבה.

מנסור עבאס: לפני שאנחנו מסיימים – הודעה למזכירת הכנסת.

מנסור עבאס: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס ומיכל וולדיגר בנושא: עלייה דרסטית והתמכרות לסמים בקרב בני נוער.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מנסור עבאס: תודה, גברתי.

מנסור עבאס: תם סדר-היום.

מנסור עבאס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג בכסלו התשפ"ב, 17 בנובמבר 2021, בשעה 11:00.

מנסור עבאס: ישיבה זו נעולה.