ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 71, 2021-11-09 00:00

מיקי לוי: היום יום שלישי, ה' בכסלו התשפ"ב, 9 בנובמבר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת ענבר בזק בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: פרסום ושיווק בעייתי של סיגריות אלקטרוניות העלול לעודד רכישה של מוצרים אלה ולהטעות את הציבור והאכיפה המתקיימת בנושא.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, לפני נאומים בני דקה – היום לפני 83 שנים, ב-9 בנובמבר 1938, התרחש ליל הבדולח, שבו רצחו הנאצים עשרות יהודים ושרפו כ-1,400 בתי כנסת ומוסדות יהודיים בגרמניה ובאוסטריה.

מיקי לוי: פוגרום ליל הבדולח הפך להיות נקודה קריטית בהשתלשלות האירועים שהובילו לשואה.

מיקי לוי: ליל הבדולח לא היה עוד פוגרום בשרשרת של אלימות כלפי העם היהודי אלא תמרור אזהרה בפני קהילה שלמה שאסון קרב, אסון בקנה מידה שהאנושות טרם ראתה, שהיה בלתי נתפס עת התנפצו זגוגיות בתי הכנסת וספרי התורה עלו באש.

מיקי לוי: השנאה האנטישמית היוקדת שתדלקה את שרפת בתי הכנסת דאז לא נעלמה מן העולם גם היום.

מיקי לוי: היא מרימה את ראשה המכוער ברשתות החברתיות, מרססת צלבי קרס על מצבות ומניעה לרצח מתפללים יהודים בשבת.

מיקי לוי: זאת, כפי שראינו בפיטסבורג, ארה"ב, לפני שלוש שנים.

מיקי לוי: אני קורא מעל במה זו לכל אומות העולם להתאחד למלחמה כנגד האנטישמיות ולמען שמירת זכר השואה וקורבנות השואה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, עלינו מוטלת האחריות הלאומית וההיסטורית לספר את זעקתם של אלה שכבר לא איתנו.

מיקי לוי: עלינו לעשות הכול על מנת להבטיח לדורות הבאים שלעולם לא עוד.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בוסו יהיה ראשון הנואמים בנאומים בני דקה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקה הזו שיש לי כאן במליאת הכנסת לדבר קודם כול על התופעה של המשרדים.

אוריאל בוסו: אני חושב שהיושב-ראש צריך לקחת לתשומת ליבו ששרי הממשלה לא מגיבים לשאילתות, למכתבים, לפניות של חברי כנסת.

אוריאל בוסו: רמת בית שמש ד' מאוכלסת באלפי משפחות, ועוד אלפי משפחות בדרך.

אוריאל בוסו: התחבורה הציבורית לא קורסת פשוט כי אין תחבורה ציבורית.

אוריאל בוסו: אין דרכי הגעה.

אוריאל בוסו: נשלחו מכתבים.

אוריאל בוסו: יש שם כאוס מוחלט.

אוריאל בוסו: להגיד כן, להגיד לא – זו גם תשובה.

אוריאל בוסו: הם אמרו לנו כל הזמן: 20 שנה אנחנו באופוזיציה, אין לנו מה לעשות.

אוריאל בוסו: היום, כשכל הכלים בידיים שלכם, אנא מכם, תגיבו לתשובות, תתייחסו.

אוריאל בוסו: שלחתי שאילתה, שלחתי מכתב מקדים, ולאחר מכן שלחתי פניות.

אוריאל בוסו: אין מענה, לא במיילים, לא בכלום.

אוריאל בוסו: אני מבקש מהיושב-ראש שייקח לתשומת ליבו את נושא השאילתות והפניות לשרים.

אוריאל בוסו: משרד הבריאות – אותו הדבר.

אוריאל בוסו: אנחנו שולחים פניות, שאילתות, אין שום מענה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: אני רק יכול להגיד ששלחנו מכתב מתכלל לכל השרים שבו אני מבקש לענות על שאילתות.

מיקי לוי: בהיותי בצד הזה, אני יודע כמה זה מפריע.

מיקי לוי: ואני אמרתי: אם השרים לא יחזירו תשובות, זה יצטרך לחזור בחזרה למגרש של הכנסת ונצטרך לפעול.

מיקי לוי: ויש דרכים לפעול – הינה, אני אומר לכם פה מעל הבמה: לא להכליל בסדר-יום, לא להעביר בוועדות הצעות חוק של אותם משרדים.

מיקי לוי: חובתם להחזיר תשובה לחברי הכנסת.

מיקי לוי: חובתם.

מיקי לוי: ולכן, אני אתזכר עוד פעם, ואם לא – נצטרך לדון בעניין ולראות מה אנחנו עושים.

מיקי לוי: לא יכולים לעבור לסדר-היום.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לספר על אירוע שאירע לי לפני יומיים עם נשות העיר לוד.

קטי קטרין שטרית: בעקבות המאורעות במאי – כולנו זוכרים את המאורעות הקשים שפקדו את הערים המעורבות, ובהן העיר לוד – קם פורום מאוד נכבד של נשים.

קטי קטרין שטרית: למה נשים?

קטי קטרין שטרית: כי הן נורא דואגות לילדים שלהן, שמגיעים לבית הספר ונרגמים באבנים, וכשהם נוסעים ברכבים שלהם מטח של אבנים יורד עליהם.

קטי קטרין שטרית: אני ייצגתי אותן בוועדת הפנים, ולאחר שייצגתי אותן בוועדת הפנים ואמרתי את זעקתן, הן ביקשו לארח אותי אצלן בעיר לוד.

קטי קטרין שטרית: אגב, העיר לוד היא עיר הולדתי.

קטי קטרין שטרית: אני גדלתי שם בנעוריי, בילדותי, עד לרגע שבו נישאתי לבעלי ועברתי לעיר בית שמש, לאחר נישואיי.

קטי קטרין שטרית: ואני רוצה לומר לך שאני גרתי ברמת אשכול ברחוב החשמונאים 8/28, וביקשתי מהן לקחת אותי לראות את הבית לשעבר של הוריי.

קטי קטרין שטרית: הלכנו מהמתנ"ס עד לבית של הוריי, המרחק הוא פחות מ-20–30 מטר.

קטי קטרין שטרית: פתאום קפצו עלינו שוטרים, מג"ב.

קטי קטרין שטרית: ואני מסתובבת ואומרת: רגע, מה קרה?

קטי קטרין שטרית: קרה משהו ואני לא יודעת?

קטי קטרין שטרית: אמרו לי: כן, את בתהלוכה, בתהלוכה, יוצרת פרובוקציה.

קטי קטרין שטרית: אמרתי לו: לא, הרכב שלי פה והבית של הוריי שם.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה ללכת לראות.

קטי קטרין שטרית: את מעוררת פרובוקציה.

קטי קטרין שטרית: התקשרתי לקצין הכנסת ואמרתי לו: תקשיב, אין שום פרובוקציה.

קטי קטרין שטרית: אני פשוט עוברת ברחוב שבו גרתי מעל 30 שנה, אני רוצה לבקר, לראות.

קטי קטרין שטרית: כמובן שזה היה מאוד מאוד קשה כי ליוו אותנו, שים לב, שתי ניידות – ארבע ניידות של מג"ב ועוד שתיים סמויות.

קטי קטרין שטרית: 10 דקות משדה התעופה, 15 דקות מתל אביב, עיר ואם במדינת ישראל, אנשים כמונו לא יכולים לסייר מבלי לקבל איזשהו ליווי.

קטי קטרין שטרית: אני הרגשתי באותו רגע שזה הרגע שבו איבדנו את המדינה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ללא מילים.

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, לפני שלושה שבועות, כמדומני, הייתי פה בעמדה הזו ועמד שם שר הבריאות, ודיברתי על ההסתה הפרועה שקיימת כנגד אנשים שבחרו לשקול אם להתחסן או לא להתחסן.

דסטה גדי יברקן: קם עליי עליהום בשיח תקשורתי מגויס, שהוא ללא הסבר.

דסטה גדי יברקן: אבל אני עדיין מעדיף לקבל את כל החיצים התקשורתיים, ואני אמשיך לייצג נאמנה, ראשית את מצפוני, את מה שאני מאמין בו, ודבר שני – מיליוני אזרחים שחשים כך.

דסטה גדי יברקן: אני מכיר את זה מהתגובות ומאנשים שאני מכיר.

דסטה גדי יברקן: לפני שלושה ימים כתבתי מכתב לשר הבריאות, השר הורוביץ, בהמשך לנושא הזה, וביקשתי ממנו לחשוב על חיסון ילדים.

דסטה גדי יברקן: יש שיח מאוד גדול.

דסטה גדי יברקן: ה-FDA אישר לחסן ילדים בשעת חירום, והסקרים בכל התקשורת אומרים שרק 40% רוצים לחסן.

דסטה גדי יברקן: זה אומר שהרוב המוחלט של ההורים עדיין חוששים.

דסטה גדי יברקן: אני מבקש לאפשר דיון פתוח עם עוד גורמים בתוך מערכת הבריאות שרוצים להביע דעה שונה, דעה נוספת, לא, חלילה, להתנגד; אם ירצו להתנגד – בוודאי.

דסטה גדי יברקן: אבל לא יכול להיות שילדי ישראל יקבלו חיסון כשרק 1,500 ילדים עברו את הניסוי הזה, על פי הדוח של פייזר.

דסטה גדי יברקן: אנשים רוצים לחשוב מה טובת בריאות הילדים שלהם, ואם הם עושים זאת.

דסטה גדי יברקן: כרגע מאות אימהות מפגינות בגן הוורדים, וזאת גם ההזדמנות להזמין את חברי הכנסת ללכת לשמוע אותן.

דסטה גדי יברקן: מהנאום הזה אני הולך לשם.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא קודם כול מדינה דמוקרטית, לכל אחד זכות מלאה להביע את דעתו, ואין להשתיק אותו.

דסטה גדי יברקן: חוק ההסכמה מדעת – בנושא הזה חשוב מאוד להקשיב לכל אחד.

דסטה גדי יברקן: אני מבקש משר הבריאות ראשית להשיב לי, אחרת אנחנו נצטרך לעלות פה גם בשאילתה.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל הדמוקרטית יכולה להתמודד גם עם סוגיות כאלה, שהן לא כאלה קשות.

דסטה גדי יברקן: פשוט אנשים אוטמים אוזניים.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת יברקן.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלון טל.

אלון טל: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, הבוקר התקיים דיון בוועדת הבריאות בנושא ההמתנה הגדולה של תושבי ישראל לקבלת שירותי בריאות בסיסיים.

אלון טל: בסוף הדיון הביעה יושבת-ראש הוועדה עידית סילמן תסכול על כך שבעצם אין היערכות, ואנחנו יכולים לצפות ליותר ויותר עיכובים בקבלת אותם שירותים.

אלון טל: אתמול בישיבה של ועדת השרים לענייני פנים התקבלה החלטה שלמעשה, כנראה, תאשר בנייה של יחידות דיור רבות על חשבון שתי פנינות טבע, אחת בנחל תנינים והשנייה באקו-פארק גלילות.

אלון טל: והינה עוד אירוע מהשבוע: נודע לנו שהגודש בכבישי ישראל עלה ב-30% מאז ההפסקה האחרונה מהקורונה.

אלון טל: חברות וחברים, אנחנו חייבים להבין שאותן תופעות הן בעצם סימפטום של אותו גורם, וזאת הצפיפות הגוברת.

אלון טל: אני מבקש להזכיר לכולנו שסיימנו עכשיו את דיוני התקציב, את הדברים הדחופים ביותר, ואולי יש מקום לפתוח דיון על הדברים החשובים.

אלון טל: אוכלוסיית ישראל הולכת להכפיל את עצמה ב-30 השנים הבאות, ואנחנו חייבים להתחיל לתכנן לטווח ארוך כדי להשאיר לילדים שלנו ולדורות הבאים ארץ ישראל יפה וחברה ישראלית תקינה שאפשר לחיות בה.

אלון טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבריי חברי וחברות הכנסת, אתמול הקראתי את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות.

בועז טופורובסקי: בסוף השבוע היו 11 הרוגים, ואני מתאר לעצמי שאם חלילה היה פיגוע עם 11 הרוגים, כל המדינה הייתה מתעסקת בזה, ומערכת הביטחון הייתה מוציאה עשרות מיליונים כדי לטפל במקור של הבעיה.

בועז טופורובסקי: אבל 11 ההרוגים שנהרגו בסוף השבוע, והרוג האופנוע שנהרג מאז שסיפרתי אתמול על ההרוגים ועד היום, לא פותחים את הכותרות, לא גורמים לכך שיהיו ישיבות ממשלה וועדות שרים ויתעסקו בזה ויצילו חיים.

בועז טופורובסקי: יש לי כאן את הנאום בן הדקה בשביל להזכיר לכל נבחרי הציבור שאנחנו לא נשכח את מי שהאחריות עליו ולא עושה מספיק בשביל להציל חיים בדרכים.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 31, והפעם על השר שכמוהו לא היה.

אבי מעוז: היום צוטט השר כהנא כמי שאמר, ואני מצטט: "שר דתות כמוני לא היה 73 שנים, ולא יהיה עוד 73 שנים".

אבי מעוז: מלבד גבהות הלב והנדסת התודעה שבדברים, אני רוצה להסביר מדוע עוד לא היה שר דתות שכזה, ובעזרת השם גם לא יהיה.

אבי מעוז: הרב יעקב אריאל שליט"א, רבה לשעבר של רמת גן ומגדולי תלמידי החכמים שבדור, אמר לפני כמה ימים על השר כהנא, ואני מצטט: שר הדתות מתייעץ עם רבנים פרטיים ולא עם הרבנות הראשית לישראל?

אבי מעוז: זאת הבעיה שלו שהוא מסתבך והולך נגד כל רבני ישראל.

אבי מעוז: לוקח רבנים פרטיים שיש להם דעות חריגות, ועליהם מסתמך.

אבי מעוז: לא התייעץ עם גדולי הרבנים המרכזיים בעם ישראל, אלא עם רבנים זוטרים חריגים.

אבי מעוז: אני ממליץ לשר כהנא לזכור את דברי חז"ל שהקדוש ברוך הוא אומר שהוא לא יכול לדור יחד בעולם עם כל מי שיש בו גבהות הלב, וממליץ לו עוד לשוב לדרכו המקורית של הציבור הדתי-לאומי ביחסו לרבנות הראשית ולתלמידי החכמים.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, כבוד היושב-ראש.

מיכל מרים וולדיגר: כנסת נכבדה, הייתי הבוקר, יותר נכון, בצוהריים, בוועדת החינוך של שרן השכל, שדיברה על חרמות ואלימות בבתי הספר.

קריאה: - - -

מיכל מרים וולדיגר: נכון, אתה צודק, לשעבר אצל כבוד חבר הכנסת מרגי.

מיכל מרים וולדיגר: צודק.

מיכל מרים וולדיגר: ועדת החינוך של הכנסת – מתקנת.

מיכל מרים וולדיגר: בכל מקרה, הנושא של חרמות ואלימות בבתי הספר הוא נושא חשוב ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: שרן הזמינה בחור צעיר – לא בחור, ילד – בן 13, מדהים.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא אנקוב בשמו, אבל הוא דיבר שם והוא שבר את לב כולנו.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי היום בכארבע ועדות, ובכלל, כבר שבעה או שמונה חודשים אני בכנסת, ואני רוצה לומר לכם שהדברים של הילד הזה יישארו איתי עוד המון המון המון זמן.

מיכל מרים וולדיגר: ילד רהוט.

מיכל מרים וולדיגר: אם הייתי עוצמת את העיניים, הייתי בטוחה שמדבר מולנו בחור בן 25–30 לפחות: חכם, רהוט, מדייק, רגשן.

מיכל מרים וולדיגר: אין דברים כאלה, פשוט אין דברים כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: אני ממליצה לכולם להסתכל, ככל שהדברים מפורסמים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא דיבר בכאב לב על אלימות שהוא חווה, על חרם שמישהו בכיתה שלו הפעיל נגדו.

מיכל מרים וולדיגר: אף אחד לא שמע אותו – לא המורה, לא המחנכת, לא מנהל בית הספר.

מיכל מרים וולדיגר: אפילו היו מקומות שאליהם הוא הגיע, והאשימו אותו שהוא בעצם אשם בזה שהוא הוחרם.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט צמרר את כולנו בוועדה.

מיכל מרים וולדיגר: הבחור החמוד הזה סיכם את הדברים שלו בכך שהוא אמר שהוא כבר שלושה שבועות בבית, הוא לא הולך לבית הספר.

מיכל מרים וולדיגר: ההורים שלו חיפשו לו בית ספר, והוא עכשיו בתהליכים להיכנס לאיזה בית ספר בתקווה שיקבלו אותו.

מיכל מרים וולדיגר: בזמן הזה הוא מצא לו מקום להתנדב עם חיות.

מיכל מרים וולדיגר: הוא סיים את הדברים שלו כך: יש אנשים שמפחדים מחיות; הוא מפחד מאנשים.

מיכל מרים וולדיגר: חיות, הוא אומר, מציקות לאנשים עם סיבה; אנשים, הוא אומר – לא כולם – אבל יש כאלה שמציקים לאחרים בלי סיבה.

מיכל מרים וולדיגר: ככה הוא סיים את הדברים, וכולנו היינו עם עור ברווז.

מיכל מרים וולדיגר: אני פונה מפה למדינת ישראל, ופנינו גם שם, בוועדת החינוך: אנחנו חייבים להשקיע בבית הספר ולהפוך אותו מבית ספר לציונים לבית ספר לכישורי חיים; לדעת איך להגיע ולתת לכל תלמיד, גם לתלמיד הפוגע.

מיכל מרים וולדיגר: כי בסופו של דבר, כבר נאמר שאין ילד רע, יש ילד שרע לו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו צריכים להשכיל ולחנך את הילדים שלנו, את הדור הבא, לדעת איך להיכנס לתוכם, לדעת איך להכיל את הכאב שיש להם, את הקושי שיש להם.

מיכל מרים וולדיגר: ורק כשהם ידעו איך לעבוד על עצמם עם עצמם, הם יוכלו להיות חברים יותר טובים לאחרים.

מיכל מרים וולדיגר: ככה נוכל להיות חברת מופת, חברה טובה יותר.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בארץ משתולל גל של עליית מחירים, הפקעת מחירים.

יעקב מרגי: יוקר המחיה – לצערי הרב, אני לא שומע שום דיון, שום התייחסות של מקבלי ההחלטות.

יעקב מרגי: בעבר הייתה לנו ממשלה שלנוכח התייקרויות בעולם – של הדלק או מגמות כאלה ואחרות – ידעה להתערב ולמתן את ההתייקרויות האלה.

יעקב מרגי: אני חרד לכלכלה הישראלית.

יעקב מרגי: אני לא בטוח שזה נעשה היום.

יעקב מרגי: ראינו תוכנית כלכלית גרנדיוזית באישור התקציב, שהתבטאה כולה בכמה גזרות ומיסים על אוכלוסייה מסוימת.

יעקב מרגי: ואני קורא לממשלת ישראל – אני מבין את המורכבות של הקואליציה הזו, אבל אי-אפשר להשאיר את שר האוצר הזה, איווט ליברמן, ללא פיקוח.

יעקב מרגי: אני חרד מגל ההתייקרויות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה, בבקשה.

עלי סלאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מצאתי לנכון לברך את פרופ' זיאד דבור מכפר בית ג'ן, שנבחר לאחד מ-100 הרוקחים הטובים ביותר בעולם.

עלי סלאלחה: זיאד דבור נולד בכפר בית ג'ן בצפון, כפר בדרגה סוציו-אקונומית 2.

עלי סלאלחה: הוא היה בין הראשונים שיצאו ללימודים אקדמיים, היה רוקח, והיה גם רוקח ראשי של צה"ל.

עלי סלאלחה: לאחר שהשתחרר הקים מפעל לייצור תרופות ודברי קוסמטיקה שהוא מייצא לכל העולם.

עלי סלאלחה: האדם הזה ראוי לכבוד.

עלי סלאלחה: אני מאחל לו הצלחה, ומאחל לכולנו שיהיו לנו אנשים בדמותו.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון חג הסיגד << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף הבא – הצעות לסדר-היום בנושא: ציון חג הסיגד, מס' 657, 741, 750, 752, 766 ו-768.

מיקי לוי: כמה מילים לציון החג, ברשותכם, חברי הכנסת.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הכנסת מציינת היום את חג הסיגד של אחינו עולי אתיופיה, שנחגג השבוע.

מיקי לוי: החג הזה, שמאופיין ביום תענית ובטהרה, מציין את חידוש הברית בין אלוהים לעם ישראל.

מיקי לוי: מזכירים בו את מתן תורה ומעמד הר סיני, את חידוש הברית עם אלוהים כפי שעשו בתקופת עזרא ונחמיה, ומעודדים בו את הקהילה לשמור על הזהות היהודית והמצוות על אף הקשיים שנוצרו בגולה.

מיקי לוי: יש ייחוד וחשיבות ממדרגה ראשונה לשמר ולכבד את המסורת עתיקת היומין היפה והמקודשת הזו במסגרת כלל מסורות ישראל.

מיקי לוי: המגוון הזה של מסורות ישראל בגולה שהתקבצו בחזרה לארץ ישראל לחברה אחת הוא ההיסטוריה והיופי של עם ישראל.

מיקי לוי: חג שמח.

מיקי לוי: נמשיך בסדר-היום, סעיף 3 – הצעות לסדר-היום.

מיקי לוי: חבר הכנסת דסטה גדי יברקן, בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה, חמש דקות.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כבוד גדול שהכנסת מציינת יום זה.

דסטה גדי יברקן: הוא היה בשבוע שעבר, ביום חמישי, כשהיינו כאן 120 חברי כנסת בהצבעה על התקציב.

דסטה גדי יברקן: אני מברך את כל ראשי הסיעות, בהובלת יושב-ראש הכנסת, שבירכו את הקהילה בסרטון מיוחד שהוצאנו.

דסטה גדי יברקן: לי חשוב קצת לחדש היום, להסביר מהו יום סיגד.

דסטה גדי יברקן: רבים חושבים ואומרים, חג סיגד, חג שמח, זה החג של הקהילה האתיופית, של ביתא ישראל.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה לחדש בעניין הזה.

דסטה גדי יברקן: ראשית, יום זה הוא לא חג, הוא יום, הוא יום צום.

דסטה גדי יברקן: שנית, הוא לא שלנו, הוא לא של יהודי אתיופיה, אלא הוא יום של כלל עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: הוא צוין לראשונה בארץ ישראל כשעזרא ונחמיה חזרו מבבל והגיעו לארץ ישראל וראו את עם ישראל מתבולל וכמעט נבלע בין הגויים, בנכר שבסביבה.

דסטה גדי יברקן: עזרא הסופר ונחמיה לקחו את העם ואמרו, נחדש את הברית עם עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אחרת, לא נבנה את בית המקדש כי לא יהיה לנו עם, כי הוא נבלע בין הגויים.

דסטה גדי יברקן: הם החליטו לעשות יום צום, וביום הזה – כך כתוב בעזרא פרק ט': "וככלות אלה נִגשו אלי השרים לאמֹר: לא נבדלו העם ישראל והכהנים והלויִּם מעמי הארצות כתועבֹתיהם לכנעני, החִתי, הפרִזי, היבוסי, העמֹני, המֹאבי, המצרי והאמורי.

דסטה גדי יברקן: כי נשאו מבנותיהם להם ולבניהם, והתערבו זרע הקֹדש בעמי הארצות, ויד השרים והסגנים הייתה במעל הזה ראשונה.

דסטה גדי יברקן: וכשמעי את הדבר הזה קרעתי את בגדי ומעילי, ואמרטה משער ראשי וזקני ואשבה משומם.

דסטה גדי יברקן: ואלי יאספו כל חרד בדברי אלהי ישראל על מעל הגולה, ואני ישב משומם עד למנחת הערב.

דסטה גדי יברקן: ובמנחת הערב קמתי מתעניתי ובקרעי בגדי ומעילי, ואכרעה על ברכי ואפרשה כפי אל ה' אלוהי.

דסטה גדי יברקן: ואמרה: אלוהי בֹּשתי ונכלמתי להרים אלוהי פנַי אליך, כי עו‍ֹנֹתינו רבו למעלה ראש ואשמתנו גדלה עד לשמים.

דסטה גדי יברקן: מימי אבותינו אנחנו באשמה גדֹלה עד היום הזה".

דסטה גדי יברקן: כך כתוב בעזרא, פרק ט'.

דסטה גדי יברקן: הקייסים לקחו את היום החשוב הזה לאתיופיה – גם כשהיינו איתם באתיופיה – הקייסים לקחו את היום הזה לתענית, צום ותפילה, ראשית לבקש מחילה וכפרה מאלוהים ושעם ישראל יחזור לשם.

דסטה גדי יברקן: ולכן יום סיגד הוא יום צום חשוב לעם ישראל, ומכאן אני קורא מעל הבמה החשובה הזאת לכל מנהיגי העם היהודי, הרבנים הראשיים, הקייסים, כל הוגי הדעות והרוח, להפוך את היום הזה ליום צום לאומי כפי שהוא.

דסטה גדי יברקן: והיום הזה הוא מאוד משמעותי לכולם.

דסטה גדי יברקן: ואם עסקינן בבני אתיופיה ששמרו את היום הזה, הקהילה הקדושה הזו, שהייתה מעל 2,700 שנה בגלות וחזרנו לארץ ישראל, היום אנחנו מבינים שהעלייה עדיין לא הסתיימה, אדוני היושב-ראש.

דסטה גדי יברקן: לעיתים הבית הזה יודע ויכוחים סוערים – אידיאולוגיים, פוליטיים, שלפעמים אפילו איימו להפיל תקציב מדינה אם פלוני לא מקבל את רצונו בתקציב על מנת לרצות את בוחריו או את מה שהוא מאמין בו.

דסטה גדי יברקן: הדוגמה החיה הייתה פה בכנסת הזו: חברת הכנסת יסמין פרידמן, שאני מאוד מכבד אותה ומעריך אותה, דוגמה ומופת היא יכולה להיות, היא נאמה בנאום הבכורה שלה ואמרה: "אני דור רביעי למאכילת חתולים, הנינה של אספרנסה, שהייתה מאכילת חתולים ידועה".

דסטה גדי יברקן: סוף ציטוט.

דסטה גדי יברקן: כולם צחקו עליה בהתחלה.

דסטה גדי יברקן: כולם צחקו עליה.

דסטה גדי יברקן: חשבו: מה היא בכלל מקשקשת?

דסטה גדי יברקן: חברת הכנסת החרוצה הזאת נלחמה על האידיאולוגיה שלה, ואמרה: אם אני לא אקבל תקציב לחתולים כנראה שהתקציב לא יעבור.

דסטה גדי יברקן: ועובדה, היא קיבלה 12 מיליון שקלים, היא באה להצביע.

דסטה גדי יברקן: לאן אני חותר בדוגמה הזו?

דסטה גדי יברקן: עד היום העלייה של יוצאי אתיופיה הייתה סרח עודף.

דסטה גדי יברקן: היום יש לנו שרת קליטה מהקהילה, בת הקהילה.

דסטה גדי יברקן: כשהיום הממשלה הזאת ב-61, על כרעי תרנגולת, היא יכולה להגיד: אם אני לא מקבלת את התקציב של העלייה, אני לא משתתפת בממשלה הזו, ויעלו במיידי לא רק אלה שנרשמו.

דסטה גדי יברקן: הכול עכשיו תלוי בידי שרת הקליטה.

דסטה גדי יברקן: אני רק רוצה להגיד – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש, בעניין הזה: העלייה לא צריכה להיות נושא פוליטי של גוף פוליטי או אדם פוליטי אחד, אלא עניין לאומי של מדינת ישראל, כי כך הוקמה המדינה הזו.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

יעקב מרגי: חג הסיגד, כפי שידוע, נחגג 50 יום אחרי יום הכיפורים.

יעקב מרגי: זה לא לחינם.

יעקב מרגי: הם קבעו את זה כצום, אבל קצת היסטוריה של הבית הזה – אם אתם יודעים, חוק הסיגד נחקק פה.

יעקב מרגי: חוקקו אותו שני חברי כנסת.

יעקב מרגי: הראשון שבהם זה חבר הכנסת אורי אריאל, השר לשעבר, ועבדכם הנאמן.

יעקב מרגי: חוקקנו את זה, ואני שמח שזה כך, שזה בא בחוק, בחוק מצוין ממש, באיזה מסגרות ומה צריך לעשות, בחוק הזה.

יעקב מרגי: ואני חושב שסיפור עליית יהודי אתיופיה – אי-אפשר להתעסק עם הקהילה הזאת בלי לדבר על מנהיגים גדולים.

דסטה גדי יברקן: נכון.

יעקב מרגי: בזכות אנשים גדולים ואמיצים קורים דברים בכלל, ובהקשר של יהדות אתיופיה צריך להזכיר את הראשון לציון הרב הגאון הרב עובדיה יוסף, שב-1973 חתך, פסק והכריע על יהדותם של יהודי אתיופיה.

יעקב מרגי: וב-1977 ראש הממשלה המנוח מנחם בגין קיבל החלטה וקרא – כך הוא אמר: להביא לי את יהודי אתיופיה.

יעקב מרגי: בגישה אבהית של שני מנהיגים דגולים וגדולים אנחנו זכינו - - -

דסטה גדי יברקן: "הביאו לי את אחיי יהודי אתיופיה".

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: "הביאו לי".

יעקב מרגי: אתה יודע, מסופר, כשמדברים על זוגיות בריאה וכו', שבעל הלך לרופא ואמר לו: הרגל של אשתי כואבת לי.

דסטה גדי יברקן: אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: יפה, כל הכבוד.

יעקב מרגי: הרגל של אשתי כואבת לי.

יעקב מרגי: מביאים את זה בכל סיפור.

יעקב מרגי: כשאדם אומר "הרגל של אשתי כואבת לי", ככה הוא מרגיש.

יעקב מרגי: ככה בגין הרגיש, "הביאו לי".

יעקב מרגי: אני חושב שזה בזכות החלטה אמיצה וגדולה של שני המנהיגים הדגולים האלה, שלא נמצאים איתנו – וזה חומר למחשבה לכל מי שקיבל הנהגה ושררה, כמה אחריות וכמה כובד ראש, כמה הוא יכול להועיל, וחס ושלום ההפך.

יעקב מרגי: ואני רוצה בנימה אישית – הרבה מדברים על בעיות בקליטתם של יהודי אתיופיה.

יעקב מרגי: יש טעויות.

יעקב מרגי: היו טעויות, נעשו טעויות, מדינת ישראל לא למדה הרבה מהעליות שלנו ומהעליות האחרות.

יעקב מרגי: אבל אני בעיני רוחי רואה סיפור הצלחה, וככה אתם צריכים להרגיש: סיפור הצלחה כנגד כל הסיכויים.

דסטה גדי יברקן: נכון.

דסטה גדי יברקן: נכון.

יעקב מרגי: יש מה לתקן.

יעקב מרגי: יש עדיין במה לפעול בתוך החברה הישראלית על הכלה, אבל אני רואה בזה סיפור הצלחה, וכך צריך לומר, וכך צריך לזקוף קומה.

יעקב מרגי: ובעזרת השם – לי אין ספק שכמה שאנחנו מדברים היום על סיפור הצלחה, עוד ימים יגידו ואנחנו נראה את יוצאי אתיופיה בכל מקום, בכל שכבות האוכלוסייה, בכל העמדות ובכל התפקידים הראויים.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מזרסקי, בבקשה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אדוני היושב-ראש, מזכירת הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני מתרגשת לנאום היום.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנו מציינים את חג הסיגד כאן בכנסת, החג של הקהילה היהודית באתיופיה, החג שנולד בגולה מתוך געגועים לארץ ישראל, לציון ולירושלים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כמי שנולדה בגלות אני ממש מתחברת למשמעות החג ומזדהה עם אחינו יוצאי אתיופיה, ושותפה בשמחה ובחגיגות עם ביתא ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אז חג הסיגד מזכיר לנו את מתן תורה, עלייה אל ההר הגבוה עם המטריות הצבעוניות, מזכיר לנו את מתן תורה בהר סיני.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התורה היא כמו טבעת נישואים של הקהילה היהודית, סימן של הברית הנצחית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: העם היהודי נקרא עם הספר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: במשך אלפי שנים יהודים התגוררו בתפוצות ושמרו על התורה, שמרו על המסורת, על התפילות, על עיקרי האמונה ועל הברית עם אלוהי אברהם, יצחק ויעקב.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התורה שמרה עלינו גם באירופה וגם באפריקה, וממש מיותר להתווכח מי יותר יהודי, יותר כשר – בני הקהילה הליטאית או ביתא ישראל מאתיופיה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשאני שומעת תפילות, באמהרית או ביידיש, הלב שלי פועם בהתרגשות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איני מפסיקה להתפלא.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשאני שומעת את הסיפורים האישיים של עולי אתיופיה על החגיגות לפני עלייתם ארצה אני מתרגשת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חודש שלם משפחות התארגנו לחג הסיגד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי שיכלו קנו בגדים לבנים חדשים, התכוננו לחג, לחג ההתחדשות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: משפחות של יהודים שהתגוררו בכפרים מרוחקים שם באתיופיה התכנסו ביחד, התרכזו ביחד ליד ההר הגבוה, כדי לעלות ביחד, כסמל לחידוש הברית, חיזוק הקשר של העם לתורה ואחדות העם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זהו חג הסגידה, ההשתחוות, כאשר בני העם צמים ועושים לעצמם דין וחשבון, חשבון נפש, מתפללים באמונה לטהרה, להתחדשות ולעלייה לירושלים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: החל משנת 2008 חג הסיגד הינו חג רשמי במדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חשוב מאוד שכל אזרח במדינת ישראל יכיר את המשמעות והמהות של החג, של חג הסיגד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חגיגת הסיגד בישראל המודרנית נועדה להזכיר לנו שלהיות עם חופשי בארצנו אינו דבר מובן מאליו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: החברה הישראלית זקוקה לאחדות, זקוקה לשילוב של בני ישראל ששבו לציון מהתפוצות השונות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כולנו זקוקים לאחדות – ילידי הארץ, יוצאי אתיופיה יחד עם דרום אמריקאים, אנגלו-סקסים, יוצאי ברית המועצות לשעבר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל תלמיד ישראלי צריך להכיר את משמעות החג, צריך לפגוש ולשמוע את הקייס, ולפחות פעם אחת לטעום את האנג'רה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני רוצה לברך את אנשי החינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי על הערכים שאתם מקנים לילדים שלנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תשתפו, תזמינו למוסדות החינוך את נציגי הקהילה מהתפוצות השונות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: דרך הסיפורים האישיים ההיסטוריה מקבלת פנים אנושיות ומעוררת רגשות, מחזקת אמפתיה, את קבלת השונה וציונות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איני מתביישת במילה "ציונות".

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ציונות היא אהבת ציון, אהבת הארץ שלנו, נאמנות למדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שיהיה חג שמח.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

דוד ביטן: חבר הכנסת אבי מעוז.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לפתוח בדברים שכתבה לפני כמה ימים מישהי בשם הודיה מקונן לאשת התקשורת סיון רהב מאיר: "שמי הודיה מקונן.

אבי מעוז: מחר חג הסיגד, ואני רוצה להציע לכם לא לפספס אותו.

אבי מעוז: אני מניחה שבשבילכם זה פשוט היום הזה שבו עולי אתיופיה עולים לירושלים עם המטריות והבגדים המסורתיים והמאכלים של העדה, אבל זה הרבה יותר מזה.

אבי מעוז: הסיגד הוא בשורה.

אבי מעוז: סיגד מלשון סגידה, השתחוות, על שם הכיסופים שלנו במשך אלפי שנים לארץ ישראל, שהיא המקום לחיות את הזהות היהודית במלואה.

אבי מעוז: מתי לאחרונה עצרנו וחשבנו על המילים 'היינו כחולמים'?

אבי מעוז: מתי הקדשנו יום שלם לחשוב על הקשר שלנו עם אלוקים ועם הארץ?

אבי מעוז: מתי חשבנו על הגעגועים של כל הדורות לירושלים?

אבי מעוז: הסיגד נקבע בדיוק 50 יום אחרי יום הכיפורים.

אבי מעוז: זוהי תזכורת לכולנו שעברו 50 ימים מהיום הקדוש, והינה קיבלנו - - - יום להתבוננות, לחידוש הברית, לחידוש הבחירה.

אבי מעוז: כן, גם אחרי שכבר הגענו לארץ, ואולי אפילו בעיקר אחרי שהגענו לארץ, כי כשנוח עלולים לשכוח.

אבי מעוז: לכן חשוב לבדוק לא רק איפה אנחנו נמצאים, אלא איפה הנפש שלנו נמצאת".

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני מזדהה לחלוטין עם דברים אלה של הודיה.

אבי מעוז: קהילת ביתא ישראל, ששמרה על זהותה במשך מאות ואלפי שנים, הינה מופת וסמל בדבקותה ביהדות ובמסירותה למימוש כיסופי הגאולה.

אבי מעוז: הזהירות מההתערבות בין הגויים שסבבו אותם והניסיונות החוזרים ונשנים לעלות לארץ, גם במחיר אובדן חיים של רבים, צריכים להוות סמל ודוגמה לעם היושב בציון, ומן הראוי שילדי ישראל במערכת חינוך של המדינה היהודית יתוודעו למורשת המפוארת של קהילה זו.

אבי מעוז: השבוע חשף העיתונאי מיכאל האוזר טוב בעיתון הארץ, שבמבצע שהחל להתגלגל עוד בימי הממשלה הקודמת ויצא אל הפועל בממשלה הנוכחית הובאו ארצה, בשיתוף אנשי כוחות הביטחון של מדינת ישראל, 61 אזרחי אתיופיה בטענה שהם בעלי שורשים יהודיים ונמצאים בסכנת חיים.

אבי מעוז: כאשר אנשי משרד הפנים ורשות האוכלוסין החלו לבדוק בארץ את אותם אנשים, התברר שלרובם המוחלט אין שום שורשים יהודיים, שהם כלל לא היו בסכנה כלשהי, ושמי שגיבש את אותה רשימה הוא אזרח ישראלי יוצא אתיופיה שביקש להביא את קרוביו ומקורביו, ובהם את גרושתו הנוצרייה ובעלה הנוצרי יחד עם ילדיהם, וכאלה שעבדו באתיופיה בעסקיו.

אבי מעוז: אתמול דווח כי ראש ממשלת אתיופיה זעם בשיחה עם ראש הממשלה בנט על כך שבתוך הקבוצה היו גם קצינים שהשתתפו בטבח אזרחים.

אבי מעוז: הסיפור הזה מלמד אותנו עד כמה אנחנו חייבים להישמר כאשר אנחנו מבקשים להשיב את אחינו הנידחים מקצוות תבל, דווקא כדי שלא יוטל חלילה כתם על כל קהילת יוצאי אתיופיה, ולמען השמירה על ייחוסם ומעמדם של אחינו שגרים עימנו.

אבי מעוז: כאן אנחנו חייבים לבחון היטב כל בקשה לעלות ארצה כדי לוודא שאכן מדובר במי שמגיע להם ולא במי שמבקשים ליהנות מהחיים במדינה מפותחת ומתקדמת כמו מדינת ישראל.

אבי מעוז: נלמד מקהילת ביתא ישראל מהי דבקות בעם ישראל, מהי אהבת היהדות ומהי שמירה על הלאום היהודי.

אבי מעוז: זוהי חובתנו כלפי אחינו יוצאי אתיופיה, וזוהי חובתנו כלפי השמירה על מדינת ישראל כמדינה יהודית.

אבי מעוז: אני רוצה לאחל – אומנם באיחור של כמה ימים – חג סיגד שמח לכל הקהילה ולכל בית ישראל.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חבר הכנסת ניר אורבך.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים.

ניר אורבך: החגים והתפילות שלנו תמיד מזכירים את הכיסוף והשאיפה לחזרה לארץ ישראל ולבית המקדש.

ניר אורבך: אנחנו חיים בתקופת נס.

ניר אורבך: בימינו – קיבוץ הגלויות ושיבת עם ישראל לארצו ולמולדתו.

ניר אורבך: כפי שאמרו פה חבריי, חג הסיגד נחגג כ-50 ימים לאחר יום הכיפורים, בכ"ט במרחשוון.

ניר אורבך: ממנהגי החג ניתן לראות קשר הדוק בין הימים: יום שמתחיל בצום, בתענית, בבקשת מחילה על חטאים ובתפילה לשיבת ציון, ומסתיים בשמחה גדולה ובתקווה להתממשות התפילות.

ניר אורבך: מזכיר בדיוק את יום הכיפורים: אמת, מה נהדר היה כוהן גדול בצאתו מבית קודשי הקודשים בשלום בלי פגע.

ניר אורבך: אנחנו חיים בתקופה ניסית.

ניר אורבך: חלק גדול מיהודי אתיופיה זכו לעלות לארץ ולממש את חזון חג הסיגד, לחוות ברגליהם ועל בשרם את הדרך לארץ ישראל.

ניר אורבך: כחלק מהמסורת הם אומנם עדיין עולים למקום גבוה, אבל הפעם זה כדי לצפות בהר הבית.

ניר אורבך: בארץ ישראל הם כבר נמצאים.

ניר אורבך: חשוב לי לציין את חלקם של יהודי אתיופיה שעדיין משתוקקים ומתפללים לחזור לארץ.

ניר אורבך: חג הסיגד הוא תזכורת טובה לאותם יהודים, שעדיין עולים להר הגבוה באתיופיה, צופים לכיוון ארץ ישראל, צמים ומתפללים לשובם לציון.

ניר אורבך: אני מתפלל יחד איתם ויחד איתכם, יהדות אתיופיה שפה בארץ, שנזכה לראות אותם עולים לרגל לארץ ישראל, וחוזרים הביתה לחיות יחד עם העם היהודי.

ניר אורבך: ומכיוון שחג הסיגד הוא יום תפילה והוא יום של אופטימיות ותקווה, אני רוצה להתפלל לשילובם המלא של יהודי אתיופיה פה בארץ, לסיום הגזענות והאפליה של כלל העולים ולבניית יהדות של קיבוץ גלויות, שבה לכל יהודי מכל מקום שהוא בעולם ולכל תרבות יהודית מרחבי העולם יש חלק בפסיפס היהודי הישראלי החדש שנוצר כאן.

ניר אורבך: אנחנו ביחד יוצרים את היצירה החדשה שלנו כאן.

ניר אורבך: כחלק מתפקידיי בעבר שימשתי כיושב-ראש ועד ההורים בבית הספר של ילדיי, וכראש מטה המאבק לשילוב תלמידים יוצאי אתיופיה בכלל מוסדות החינוך בעיר שלנו, בפתח תקווה.

ניר אורבך: בתי ספר פרטיים בעיר לא קיבלו ילדים עולים ללימודים.

ניר אורבך: בבית הספר שבו למדו ילדיי, ברוך השם, קיבלו.

ניר אורבך: אבל זה היה נראה לי מעשה גזעני ואפליה בלתי מתקבלת, ונלחמתי עבור חינוך שווה לכולם.

ניר אורבך: ברוך השם, ניצחנו במאבק, וזהו אחד המאבקים שאני הכי שמח שהייתי חלק מהם.

ניר אורבך: גם היום אני קורא לכולנו לנהוג בצורה שוויונית ובחוסר אפליה כלפי יהודי אתיופיה ויתר העולים, ובאופן כללי כלפי כל אדם שאינו דומה לי.

ניר אורבך: דווקא ההכרה של מישהו שבא מרקע אחר ומוצא אחר, דווקא למידת הסיפור שלו, ההיסטוריה והמורשת שלו, היא שתוביל אותנו ליהדות טובה יותר ותהפוך אותנו לאנשים טובים יותר.

ניר אורבך: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בפרק תהילים כתפילה והודיה – תפילה ליהודי אתיופיה וליהודי התפוצות שעוד מחכים וחולמים לעלות לארץ ישראל, וכהודיה לנו ולקהילה האתיופית ולכלל העולים החיים, ברוך השם, בארץ ישראל ובמדינת ישראל: "שיר המעלות בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחֹלמים.

ניר אורבך: אז ימָּלא שחוק פינו ולשוננו רִנה.

ניר אורבך: אז יאמרו בגוים הגדיל ה' לעשות עם אלה.

ניר אורבך: הגדיל ה' לעשות עמנו היינו שמחים.

ניר אורבך: שובה ה' את שבותנו כאפיקים בנגב.

ניר אורבך: הזֹּרעים בדמעה ברִנה יקצֹרו.

ניר אורבך: הלוך ילך ובכֹה נֹשא משך הזרע, בא יבֹא ברִנה נֹשא אלֻמֹּתיו".

ניר אורבך: תודה לך.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: ישיב השר חילי טרופר בשם שרת העלייה והקליטה.

חילי טרופר: אני אשמח תמיד לבוא לפה בימים שצריך להשיב, כשאין על מה לריב.

חילי טרופר: אפשר לשבץ אותי תמיד במשמרות האלה.

דסטה גדי יברקן: נחגוג את הסיגד כל שבוע.

חילי טרופר: אז כפי שרבים אמרו, חג הסיגד נחגג 50 יום אחרי יום הכיפורים, והוא חג רשמי של מדינת ישראל, שמרגי ואחרים היו שותפים בקביעתו.

חילי טרופר: הוא נקבע ככזה גם מתוך כבוד למסורת המיוחדת של הקהילה, אך בעיניי, גם משום שערכיו ראויים שיועלו על נס בחברה הישראלית כולה, וגם אתה דיברת על זה, גדי.

חילי טרופר: ערכים כמו ערבות הדדית, שוויון ואחדות, שישנם בקרב הקהילה ובקרב עם ישראל, הם ערכים שכולנו זקוקים להם, בוודאי בימים קשים כאלה.

חילי טרופר: הרב שרון שלום סיפר לי פעם עד כמה עמוק ומוטמע ערך השוויון במסורת הקהילה – שוויון לפני האל, שוויון בין בני האדם.

חילי טרופר: חג הסיגד ביקש, בין השאר, ליצור פיוס בין אנשים, לשבור חומות ומחיצות המפרידות בין אדם לאדם, בין כפר לכפר, ולחזק את הקשר בין אדם לאלוהים וגם בין אדם לזולתו.

חילי טרופר: אנחנו צריכים לחזק את ערך השוויון כאן בארץ, ולדאוג שלכל אדם, בלי קשר למקום שבו נולד ולקהילה שאליה הוא משתייך, תהיה הזדמנות שווה.

חילי טרופר: זכות גדולה היא לקיים את החג בירושלים אחרי אלפי שנות כיסופים לעלות אליה.

חילי טרופר: ציון החג, כפי שהיה בשבוע שעבר, אל מול המקום הקדוש ביותר לעם היהודי, אחרי שנים של תפילה, געגוע וגם לא מעט מתים בדרך, מבטא את עוצמת האמונה הפנימית והמחויבות של הקהילה, של העם ושל המדינה לברית בין אדם לאלוהיו ובין אדם לאדם.

חילי טרופר: הוא מבטא גם את הכוח של חלום בן אלפי שנים.

חילי טרופר: אז החלום היה ועודנו שלם ויפה.

חילי טרופר: המציאות, כמו תמיד, אור וצל מתערבבים בה.

חילי טרופר: הקליטה קשה וההשתלבות מאתגרת, ולא תמיד אפשר לנוח על זרי הדפנה.

חילי טרופר: גם העובדה שיש עוד רבים הממתינים במחנות לעלייה ארצה אינה מאפשרת לנו לנוח, יש עוד דרך ארוכה.

חילי טרופר: הסופר גרמאו מנגיסטו, שעלה מאתיופיה כתב מילים מלאות קסם: "הזוגיות הנהדרת של החלום והמציאות.

חילי טרופר: אני מציאות צנועה, בת זוגו של חלום גדול של אבות אבותיי ואימהות אימהותיי".

חילי טרופר: יש במפגש הזה, בין חלום ומציאות, גם כאבי תסכול, אבל בעיקר זוגיות נהדרת וצנועה, ועוד הרבה גבורה, אהבת הארץ, כוח של קהילה, הכרת הטוב וחלום שלא נגמר.

חילי טרופר: תודה רבה.

חילי טרופר: אני אענה על השאילתה עכשיו?

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: קודם כול, לאיזו ועדה אתם רוצים?

קריאה: - - -

דוד ביטן: אין צורך בוועדה פה.

דוד ביטן: טוב, אין צורך.

דוד ביטן: אז תישאר.

חילי טרופר: אז אני אישאר.

דוד ביטן: חברת הכנסת גלית דיסטל, הוא יענה עכשיו.

חילי טרופר: היא שואלת קודם?

חילי טרופר: אני לא זוכר תמיד - - -

גלית דיסטל אטבריאן: אתה יכול להישאר שם.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: תישאר למעלה.

גלית דיסטל אטבריאן: אדוני שר התרבות, העיתונאי בן-דרור ימיני פרסם כי הסרט "הברך" מעודד דה-לגיטימציה כלפי ישראל, מוקדש למחבלת המורשעת עהד תמימי ומומן מכספי משרדך באמצעות קרן הקולנוע הישראלי.

גלית דיסטל אטבריאן: ברצוני לשאול: 1.

גלית דיסטל אטבריאן: מה סך התקציב שהוענק לסרט?

גלית דיסטל אטבריאן: 2.

גלית דיסטל אטבריאן: מבלי לפגוע בחופש הביטוי כשלעצמו, האם על המדינה לממן סרטים המסיתים נגדה ומעוררים הזדהות עם אויביה?

גלית דיסטל אטבריאן: 3.

גלית דיסטל אטבריאן: אילו אמות מידה תקבע למניעת הישנות הדבר?

חילי טרופר: תשובתי: לשאלתך, סך התמיכה הציבורית בסרט – הסרט כמובן עלה יותר – סך התמיכה הציבורית היה 100,000 שקל, יחסית נמוך לסרט כזה.

חילי טרופר: בכלל ההליך – חלוקת כספי התמיכה הציבורית בסרטי קולנוע מתבצעת על ידי קרנות הקולנוע.

חילי טרופר: הקרנות פועלות על פי מבחנים מקצועיים, שנקבעים בהתאם להמלצת מועצת הקולנוע.

חילי טרופר: יש גם חוק הקולנוע שחוקק פה, ומתחתיו כל המנגנון הזה בנוי.

חילי טרופר: ההחלטות לתמוך בסרטים מתבצעות באמצעות צוות לקטורים מקצועיים מתוך מאגר הלקטורים, כפי שקובע כאמור חוק הקולנוע.

חילי טרופר: תנאי הסף למימון ואמות המידה הקבועות הם ענייניים ושוויוניים, וכך צריך להיות.

חילי טרופר: על מנת שההחלטות שמתקבלות יישארו מקצועיות אך ייתנו ביטוי למגוון רחב של קבוצות בחברה הישראלית, חשוב ליצור גיוון גם בקרנות ובלקטורים, ואני משתדל לפעול לשם כך.

חילי טרופר: אגב, ישנו חוק יסודות התקציב, ויש סמכות לשר האוצר לשלול תקציב, בין השאר ממוסדות או גופים שמסיתים כנגד ישראל.

חילי טרופר: זו סמכות שנתונה בידי שר האוצר.

חילי טרופר: את הסרט "הברך" לא ראיתי, אבל אני לא יודע אם יש שם סיפור של הסתה.

חילי טרופר: אני לא חושב שהוא עומד – גם אם הוא נורא ביקורתי כלפי ישראל.

חילי טרופר: כאמירה יותר רחבה, אני רוצה להגיד שאני לא כל כך נבהל מביקורת ורואה ערך בחופש הביטוי, ומתכוון לשמור על חופש היצירה והביטוי כל עוד זה כמובן לא מגיע למחוזות ההסתה וההשמצה.

חילי טרופר: כפי שאמרתי בעבר, מי שיש לו ביטחון עצמי ומדינה חזקה באמת – ואני מרגיש מאוד חזק בזהותי הציונית, היהודית, אני מרגיש פטריוט ישראלי – בעיניי, יש לו גם יכולת להכיל עמדות מנוגדות וזהויות מגוונות.

חילי טרופר: דווקא משום הביטחון בעוצמתה של ישראל אני משוכנע ביכולת ובחובה של המדינה לאפשר חופש יצירה.

חילי טרופר: כמובן, כפי שאמרתי, יש להם גם גבול שנקבע בחוק.

חילי טרופר: מדינת ישראל חזקה ויציבה מספיק כדי לא להתנודד מכל ביקורת.

חילי טרופר: נעמוד בזה.

דוד ביטן: שאלה נוספת.

גלית דיסטל אטבריאן: אני מגיעה מתחום הלקטורה.

גלית דיסטל אטבריאן: אני מכירה את ועדות הלקטורה די טוב בכל מיני תחומים.

גלית דיסטל אטבריאן: אני בעד חופש הביטוי, אני חושבת שלא פחות ממך, אולי אפילו יותר.

גלית דיסטל אטבריאן: אני חושבת שחופש הביטוי הוא חשוב והכרחי ואין דבר שאי-אפשר לומר.

גלית דיסטל אטבריאן: יחד עם זאת, חשוב לי להדגיש, ואז להוסיף עוד שאלה: אנחנו לא מדברים על חופש ביטוי – אנחנו מדברים על מימון, וכשאני רואה את הסרטים שמקבלים מימון מכספי המיסים של הישראלים - - -

חילי טרופר: אבל את ראית את הסרט?

גלית דיסטל אטבריאן: של הישראלי – כן.

חילי טרופר: את ראית את הסרט "הברך"?

גלית דיסטל אטבריאן: כן, כן, כן.

גלית דיסטל אטבריאן: הוא קשה - - -

חילי טרופר: ויש שם הסתה?

גלית דיסטל אטבריאן: הוא קשה - - -

חילי טרופר: קשה זה משהו אחר.

גלית דיסטל אטבריאן: יש שם סטריאוטיפים שמשרישים את התחושה שמדינת ישראל היא מדינה אפרטהייד.

גלית דיסטל אטבריאן: זה לא סרט שמציג את ישראל – עזוב בעין טובה – בעין אובייקטיבית.

חילי טרופר: ברור שהוא ביקורתי.

גלית דיסטל אטבריאן: וזו בדיוק הבעיה שלי.

גלית דיסטל אטבריאן: אחרי שעשיתי הפרדה בין חופש ביטוי לבין מימון – ולא נעשית הפרדה כזו מספיק – אני באמת חושבת שאזרחי ישראל היו מעדיפים לממן בכספם, בכספי המיסים שלהם, דברים אחרים.

גלית דיסטל אטבריאן: אחרי שעשיתי את ההבחנה הזו, אני חייבת לומר שעולם הלקטורה הוא חד-גוני, לא פלורליסטי, הוא מורכב מאנשי שמאל חילונים ברובם.

גלית דיסטל אטבריאן: אני מכירה את הצוותים האלה היטב.

גלית דיסטל אטבריאן: באתי מעולם האומנות, באתי מעולם הלקטורה.

גלית דיסטל אטבריאן: אני באמת רוצה לדעת איזה צעדים אופרטיביים אתה מתכוון לעשות כדי שהייצוג בלקטורה יהיה יותר פלורליסטי.

חילי טרופר: אז אני אגיד שני דברים: אני לא ראיתי את הסרט "הברך", ואני חושב שסוגיית המימון, ברגע שאתה נכנס אליה – הרי לכל אחד יש פרשנות אחרת למה פוגע בישראל ומה מוציא לישראל שם רע.

חילי טרופר: יש כאלה שיגידו "אגדת חורבן" ו"תמונת הניצחון" ויש כאלה שיגידו "הברך" ו"ויהי בוקר".

חילי טרופר: כל ארבעת הסרטים האלה יצאו השנה – בכוונה אני לוקח אותם – ויצאו כולם במימון כזה או אחר של מדינת ישראל.

חילי טרופר: ולכן צריך מאוד מאוד להיזהר גם בהתניות למימון.

חילי טרופר: ואמרתי: במקומות שמדובר בהסתה, בשלילת קיומה של ישראל וכו', באמת יש סמכות לשר האוצר לשלול את הכסף.

חילי טרופר: לא נראה שבזה מדובר, גם אם יש סרטים שנורא כואבים וקשים לחלקנו – גם לי, אני מניח, חלקם, גם אם לא ראיתי את "הברך", והבעתי בעניין הזה דעה.

חילי טרופר: אין לי קושי להביע את עמדתי.

חילי טרופר: לגבי הסוגיה של גיוון הלקטורים, אנחנו עכשיו בונים כמה מהלכים, הם לא מספיק בשלים כדי שאני אציג אותם פה.

חילי טרופר: אנחנו מבינים את הצורך שיהיה גיוון בעיקר כדי להשמיע את הקולות המגוונים.

חילי טרופר: יישמעו גם קולות כאלה וגם אחרים.

חילי טרופר: זו ברכה.

גלית דיסטל אטבריאן: וזה עומד לקרות?

גלית דיסטל אטבריאן: זה עומד להתבצע?

חילי טרופר: אני מקווה שכן.

חילי טרופר: אין לי עדיין לוחות זמנים אבל אנחנו על הדבר הזה.

חילי טרופר: בכלל, יש הרבה דברים שצריך לעשות - - -

גלית דיסטל אטבריאן: הם חולשים כרגע באופן אבסולוטי לגמרי על כל הכספים, השמאל החילוני, בלקטורה.

חילי טרופר: אני הייתי נזהר יותר מהאמירה כל כך חד-משמעית.

חילי טרופר: גם היום יש הרבה מאוד לקטורים, אני מניח, עם עמדות מאוד מגוונות.

חילי טרופר: האם זה מספיק מגוון?

חילי טרופר: כנראה שיש לנו עוד דרך לעשות בעניין הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה רבה.

חילי טרופר: תודה לך.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: גלעד, אתה רוצה להמתין לסוף או שאתה רוצה עכשיו?

חוק ומשפט): אם זה עכשיו, אני אשמח.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: בוא תעלה.

חוק ומשפט): תודה.

חוק ומשפט): [דברי הכנסת ה-23, מס' כ/871, מושב שני, חוברת י"א, ישיבה 117.

חוק ומשפט): ]

דוד ביטן: הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 140) (עונש מזערי בעבירה של תקיפה או התעללות בקטין או בחסר ישע על ידי האחראי עליו במסגרת חינוכית או טיפולית), התשפ"א–2020.

דוד ביטן: יציג את ההודעה יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת גלעד קריב.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, השר והשרה, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, בהתאם לסעיף 2 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע על רצונה של ועדת החוקה, חוק ומשפט להחיל דין רציפות על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 140) (עונש מזערי בעבירה של תקיפה או התעללות בקטין או בחסר ישע על ידי האחראי עליו במסגרת חינוכית או טיפולית), התשפ"א–2020 – כ/871, פ/23/720.

חוק ומשפט): הצעת החוק מבקשת להחמיר את הענישה בגין תקיפת קטינים וחסרי ישע והתעללות בהם על ידי מי שאחראי עליהם במסגרת חינוכית.

חוק ומשפט): חבר הכנסת אופיר כץ, המציע, הצהיר בדיוני הוועדה כי הוא מוכן לקדם את הצעת החוק בתיאום עם משרד המשפטים ולכן הוועדה מבקשת להחיל דין רציפות על ההצעה ולהחזירה לוועדת החוקה להכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

חוק ומשפט): בעת הכנת ההצעה תמשיך ותקיים ועדת החוקה דיון מעמיק בנושא החמרת הענישה כאמור, וכן בכוונתה לדון במגוון הכלים שיכולים למנוע פגיעות אלה מלכתחילה כחלק מהמאבק החשוב של הבית הנכבד הזה נגד התופעה הקשה ביותר של התעללות בקטינים על ידי מטפליהם.

חוק ומשפט): תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: שרת הפנים אילת שקד, יש לך להשיב על שלוש שאילתות.

דוד ביטן: נתחיל בחברת הכנסת מיכל וולדיגר, אפליה בהצהרת בריאות.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, נוהל הטיפול בבקשה לשינוי מעמד מתייר לעולה כולל בתוכו הצהרת בריאות שבה אנשים נדרשים לסמן בטופס אם יש להם מחלת נפש.

מיכל מרים וולדיגר: רצוני לשאול: 1.

מיכל מרים וולדיגר: בהצהרת הבריאות, סעיף ד', כמה עולים סימנו סעיף 1, קרי מחלת נפש, וכמה עולים סימנו סעיף 2, התמכרות לסמים קשים או אלכוהול?

מיכל מרים וולדיגר: 2.

מיכל מרים וולדיגר: כמה זמן בממוצע מטפלים בפניות שכאלה?

איילת שקד: לרשות האוכלוסין וההגירה אין את הנתון, הם לא אספו, הם אף פעם לא ספרו כמה בקשות סומנו.

איילת שקד: אבל אני שאלתי אותם, כדי לדעת, פחות או יותר, אם יש להם איזושהי השערה.

איילת שקד: כמובן שהם אמרו שזה בקשות ספרות, אני מניחה שבודדות.

איילת שקד: כשמתקבל מידע בנוגע למחלת נפש, אז לפעמים מבקשים דברים נוספים.

איילת שקד: בעקבות השאילתה שלך, כששאלנו למה בעצם יש את הסעיף הזה, אמרו שזה בעיקר כדי לאתר אפוטרופסות.

איילת שקד: אני חייבת להגיד שבגלל שיש מעט שמסמנים את זה, וזה מקרים בודדים, אני מוכנה לבחון את הנחיצות של זה.

איילת שקד: אני מבינה שאת חושבת שזה פוגעני או חודרני, ואני מוכנה לבדוק את זה, אם יש בזה באמת נחיצות.

דוד ביטן: שאלה נוספת.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, כבוד השרה, ואני באמת מודה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לציין, ואני גם אגיד את זה פה בקול, שהסעיף הזה – פרק ד' – מדבר על מחלות נפש, התמכרות, שחפת, והאפשרות הרביעית: לא חליתי במחלה העלולה לסכן את שלום הציבור ובריאותו.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שהטפסים האלה, כבר אבד עליהם הכלח – אין שחפת, ומה זה: לא חליתי במחלה העלולה לסכן את שלום הציבור ובריאותו?

מיכל מרים וולדיגר: עדיין, אנחנו מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: מצד אחד אני שומעת פה, בחודשים הספורים שאני נמצאת פה, כמה אנחנו רוצים למגר את הסטיגמה בבריאות הנפש, ומצד שני בשער למדינת ישראל, בטופס לעולים – אנשים, תיירים, שרוצים לעלות – פותחים את זה, גם אם אין להם קשר למחלת נפש.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מכניסים בדלת האחורית את כל הסטיגמה כשאנחנו שמים את זה, בלי שום קשר לכניסה או לא לכניסה.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, המדד הזה הוא בכלל לא רלוונטי אם להיות עולה או לא להיות עולה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אני מודה לגברתי, ואני חושבת שכל הסעיף הזה – בכלל, צריך לעדכן את כל הטופס הזה, ואת כל הסעיף הזה פשוט למחוק בצורה גסה מהטפסים, ואני אודה לך אם באמת כך ייעשה.

איילת שקד: בסדר גמור.

איילת שקד: אני אבדוק ואני אחזור אלייך.

דוד ביטן: שאילתה שנייה – גם של חברת הכנסת מיכל וולדיגר: שינוי גבולות וחלוקת הכנסות – מתחם אוניברסיטת בר-אילן.

מיכל מרים וולדיגר: לפי דוח הוועדה לבחינת שינוי גבולות מוניציפליים, הרוב בתוך הוועדה המליצו להשאיר את הקמפוס של בר-אילן בידי עיריית רמת גן, ומחוץ לקמפוס – בידי עיריית גבעת שמואל.

מיכל מרים וולדיגר: המיעוט בוועדה המליצו להעביר את שטח הקמפוס לעיריית גבעת שמואל.

מיכל מרים וולדיגר: כמו כן, ישנה הסכמה בדוח על חלוקה שווה בהכנסות משטח הקמפוס.

מיכל מרים וולדיגר: מה שאני רוצה לשאול את כבוד השרה: באיזו עמדה, אם בכלל, תתמוך השרה?

איילת שקד: טוב, את תושבת גבעת שמואל.

מיכל מרים וולדיגר: אכן.

איילת שקד: אז אני מניחה שאת מצדדת בעמדת המיעוט.

איילת שקד: הלא כן?

מיכל מרים וולדיגר: אני מצדדת בעמדת המיעוט.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לא משנה, גם את עמדת הרוב אני אקבל, רק שתהיה החלטה.

איילת שקד: אוקיי, רק שתהיה החלטה.

איילת שקד: אתמול קיימתי שתי פגישות בנושא, אחת עם נשיא אוניברסיטת בר-אילן, והפגישה השנייה עם ראש עיריית רמת גן, ומחר אני מקיימת פגישה עם ראש עיריית גבעת שמואל, ואני מקווה שבקרוב אני אכריע בסוגיה הזו.

איילת שקד: אני מרגישה כמו במשפט שלמה, זה אירוע לא פשוט, אבל את צודקת שצריך להכריע בזה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אפשר שאלה נוספת?

דוד ביטן: כן.

מיכל מרים וולדיגר: הוועדה שהתקיימה – זאת בעצם ועדה שנייה.

מיכל מרים וולדיגר: הוועדה הנוכחית נתנה את הדוח שלה ביוני האחרון, אם אני לא טועה.

מיכל מרים וולדיגר: הוועדה הקודמת, שהייתה כולה או רובה לטובת גבעת שמואל, זזה אחורה מפני הדוח האחרון.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן אשמח - - -

איילת שקד: שנייה, שנייה.

איילת שקד: הוועדה הקודמת לא הכריעה להעביר הכול לגבעת שמואל, אלא השטח שהיא חתכה מהאוניברסיטה היה יותר גדול.

מיכל מרים וולדיגר: כן, לא אמרתי – אם זה הובן, אז אני מתנצלת.

מיכל מרים וולדיגר: התכוונתי שהיא הייתה טובה יותר לגבעת שמואל, זאת כוונתי.

מיכל מרים וולדיגר: א.

מיכל מרים וולדיגר: אני באמת רוצה לשמוע אם לגברתי יש איזה דד-ליין, מתי תהיה ההחלטה, ולשאול: הגיעו לאוזניי שמועות שמגיעים לשרה גורמים פוליטיים שהמשרד שלהם לא רלוונטי לעניין, יחד עם ראש העיר רמת גן, כדי לדון בנושא הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת, שוב, שהשיקולים – אני בטוחה, כבוד השרה, שהשיקולים יהיו ענייניים ופחות פוליטיים.

איילת שקד: אני אגלה לך שמגיעים אליי גורמים פוליטיים משני הצדדים עם לחצים משני הצדדים.

איילת שקד: זה לא שהלחץ מופעל מצד אחד, אלא משני הצדדים, וזה טבעי.

איילת שקד: זה טבעי והגיוני.

איילת שקד: אני באמת מתכוונת – וזה לא פשוט – לנסות לקבל את ההחלטה הנכונה בלי שיקולים פוליטיים.

איילת שקד: אבל אני כבר אומרת לך שזו החלטה מאוד לא פשוטה.

דוד ביטן: למרות שהוועדה חילקה את זה גם בהכנסות וגם - - -

איילת שקד: אבל בשטח היא לא חילקה.

דוד ביטן: בשטח לא.

איילת שקד: בהכנסות בוודאי היא חילקה.

דוד ביטן: בהכנסות כן.

מיכל מרים וולדיגר: גם בשטח היא חילקה.

מיכל מרים וולדיגר: שתי הוועדות חילקו.

איילת שקד: היא לא ממש חילקה.

איילת שקד: רצועה צרה של הגבול נתנה לגבעת שמואל, שזה גם דבר מוזר, אבל בסדר.

מיכל מרים וולדיגר: ועדיין שתי ועדת מקצועיות ישבו על המדוכה ודנו בזה ונתנו החלטות.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חבר הכנסת ישראל אייכלר: חידוש תוקף הוותמ"ל.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה – שרת הפנים, הגשתי את השאילתה ב-27 ביוני 2021, אנחנו כבר עוד מעט חצי שנה אחרי.

ישראל אייכלר: ב-2014 נחקק חוק הוותמ"ל להגברת היצע הדירות במתחמים מועדפים.

ישראל אייכלר: תוקפו הוארך בהוראת שעה ל-2019.

ישראל אייכלר: מאז הקמתה אושרו על ידה 226,000 יחידות דיור.

ישראל אייכלר: בשנת 2020 הוועדה פסקה לפעול, ומספר הדירות שאושרו השנה עומד רק על 8,500, מול 69,000 דירות אשתקד.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, יש לי בעיה עם השאלה עכשיו.

איילת שקד: כן, היא כבר לא רלוונטית.

איילת שקד: תן לי לענות, אני רוצה לענות.

ישראל אייכלר: אני אתן לך, אבל זה יהיה מוזר אם אני אשאל מתי תעשו את החוק, כי החוק כבר עבר לפני כחצי שנה – זאת אומרת, השאילתה כבר התייתרה בגלל החוק שעבר.

דוד ביטן: אבל השרה רוצה לענות.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לשמוע תשובה לגבי מספר הדירות - -

דוד ביטן: הרמת להנחתה.

ישראל אייכלר: - - שהשארתם או לא השארתם.

ישראל אייכלר: זה מה שחשוב לי, ואחר כך תהיה לי עוד שאלה.

איילת שקד: אתה ממש מרים לי פה.

איילת שקד: אתה ממש מרים לי בשאלה, זה כאילו בהזמנה.

איילת שקד: אז חבר הכנסת אייכלר צודק שהוותמ"ל הוא כלי מאוד חשוב.

איילת שקד: אני חושבת שהצלחתי בזמן שיא להעביר אותו פה בכנסת – תוך שבוע – והוועדה חזרה לעבודה.

איילת שקד: אתמול הכרזנו לוותמ"ל – 50,000 יחידות דיור בכל הארץ, ב-17 מתחמים שונים, בין השאר דיור לחרדים בנוף הגליל, שכונה של 3,000 ומשהו דירות לציבור החרדי; אני בטוחה שיש שם עוד, זה מה שאני זוכרת.

איילת שקד: הוותמ"ל עובד במלוא המרץ ממש, ואני מאוד מאוד גאה בפעילות הזו.

איילת שקד: עשינו אותה מאוד מאוד מהר.

איילת שקד: המטרה שלנו היא לתכנן בשנים הקרובות כ-125,000 דירות ולשווק מעל 80,000.

איילת שקד: לשם השוואה, בשנתיים שהיה כאן משבר פוליטי שֻׁווקו 50,000.

דוד ביטן: טוב, בהצלחה.

איילת שקד: אנחנו רוצים לשווק מעל 80,000.

איילת שקד: כבר השנה נספיק לשווק מעל 80,000, ואנחנו גם נעמוד ביעדי התכנון.

דוד ביטן: נקווה שתצליחו.

איילת שקד: תודה.

דוד ביטן: יש לך שאלה נוספת?

דוד ביטן: בגלל שהשאלה לא הייתה רלוונטית, אז אתן לך קצת יותר זמן.

דוד ביטן: בבקשה.

ישראל אייכלר: דווקא התשובה מאוד חשובה.

דוד ביטן: התשובה – טוב.

דוד ביטן: השאלה.

ישראל אייכלר: יש לנו קהילות גדולות בנוף הגליל, ומאוד חשובה ההחלטה של – 3,800 דירות, כן?

איילת שקד: אני חושבת, כן, בנוף הגליל.

ישראל אייכלר: אז זה מאוד חשוב.

ישראל אייכלר: אבל יש לי ממש שאלה אקטואלית, מאתמול.

ישראל אייכלר: אתמול היה דיון בוועדת הפנים בקשר להצעה לסדר-היום שהבאתי לפה בעניין קריסת המבנים בחולון וכל העניין הזה של הבניינים הישנים והמתפוררים.

איילת שקד: כן, חשוב.

ישראל אייכלר: שאלתי, כבוד השרה: שמענו את זעקת התושבים שפונו מביתם ללא מתן שום מענה.

ישראל אייכלר: אני מדבר על בניינים שנפלו וגם אלה שהוכרזו כמסוכנים והם הוצאו מהדירות, גם בבית שמש וגם בחולון.

ישראל אייכלר: אנשים נזרקו לרחוב ואין להם היכן לגור.

ישראל אייכלר: ואתמול פורסם על בניין בקריית מלאכי שנאטם לצורך הריסה.

ישראל אייכלר: במהלך הדיון התבשרנו על קידום חלופת שקד.

ישראל אייכלר: אני חייב להודות שאני לא יודע מה זה חלופת שקד, אבל זו חלופה שאמורה לתת פתרונות.

ישראל אייכלר: אבל אני שואל אותך: למה אתם תבטלו, או האם תבטלו, את תמ"א 38?

ישראל אייכלר: צריך להבין, לתמ"א 38 לקח חמש שנים עד שהשוק למד אותה.

ישראל אייכלר: התחילו לחזק מבנים בפועל וזה התחיל לעבוד.

ישראל אייכלר: לפי הנתונים שהובאו בדיון, תמ"א 38 עובדת טוב יותר מהתחדשות עירונית, בגלל שאנשים מקבלים דירה יותר גדולה – את יודעת יותר טוב למה.

ישראל אייכלר: שאלתי, מדוע שלא להאריך את התמ"א בעוד ארבע-חמש שנים לפחות עד שהשוק יתרגל לחלופת שקד – שתבוא לא במקומה – אחרת ייווצר חוסר של חמש שנים, שבהן מצד אחד לא יהיו התחלות בנייה של תמ"א ומנגד גם לא יהיו חלופות בנייה של החלופה, וייקחו כנראה חמש שנים עד שייראו הניצנים בשטח.

ישראל אייכלר: תודה.

איילת שקד: תודה רבה.

איילת שקד: חלופת שקד זה חלופת שקד לתמ"א 38.

איילת שקד: זה בעצם שדרוג של תמ"א 38, כי תמ"א 38 מסתיימת.

איילת שקד: למה זה טוב?

איילת שקד: כי עיר שרוצה להמשיך עם תמ"א 38 רק צריכה להגיד שהיא תגיש תוכנית ואז היא יכולה להמשיך עם תמ"א 38.

איילת שקד: זאת אומרת, אין מניעה להמשיך גם עם החלופה וגם עם תמ"א 38.

איילת שקד: החלופה היא יותר טובה מבחינת הקבלנים והיזמים ומבחינת העירייה, כי בחלופה אפשר לקחת היטלי השבחה – מה שלא היה אפשר בתמ"א 38 – ולכן לעיריות יש תמריץ טוב יותר לעשות את זה, או שאפשר שקומת הקרקע תהיה קומה של מבני ציבור, וגם אז לעירייה יותר קל להסכים.

איילת שקד: גם לאנשים וליזמים זה יותר טוב, כי מקבלים יותר זכויות בנייה; אפשר לקבל עד 400% זכויות בנייה.

איילת שקד: לכן, חלופת שקד זה פשוט תמ"א 38 משודרגת, אבל כמו שאני אומרת לך: עיר שתרצה להמשיך עם תמ"א 38 תוכל גם להמשיך עם תמ"א 38.

איילת שקד: זה בסדר.

ישראל אייכלר: מה קורה עם ראשי ערים שלא רוצים את זה - - -

איילת שקד: אז אני אומרת - - -

דוד ביטן: אבל היא הוסיפה את היטל ההשבחה, ואז - - - את העסק הזה.

איילת שקד: בדיוק.

איילת שקד: ראשי ערים שלא רוצים את תמ"א 38, אנחנו מקווים ומאמינים, כמו שאמר היושב-ראש, שאת החלופה הם ירצו, כי שם יש היטלי השבחה, ואז הם גם מקבלים כסף, או שהם יכולים לשים מבני ציבור ואז אין את הבעיה הזאת שיש בתמ"א 38, שיש רק עוד ועוד דיירים אבל בלי שטחי ציבור.

דוד ביטן: אבל באלה שעכשיו הרסו, למשל בחולון, אפשר לבחור מהר מאוד יזם, ואז כשהוא בונה את הבניין לוקחים בחשבון את השכירות של האנשים.

דוד ביטן: אז הוא יקבל עוד דירה אחת וייתן לכולם שכירות מייד.

דוד ביטן: במקום שהממשלה תיתן, או העירייה, שייתן היזם.

דוד ביטן: תחשבו על זה.

איילת שקד: נכון.

איילת שקד: כן.

איילת שקד: מה שהם לא רצו – אם אני לא טועה ואם אני זוכרת נכון, דיירים שקרס להם הבניין לא רוצים להיות בלחץ שאיזה יזם יעשה עליהם סיבוב או יסחט אותם, אתה מבין, כי אין להם איפה לגור והם צריכים ממנו שכר דירה.

איילת שקד: אז הם חוששים - - -

דוד ביטן: אז תוציאו מכרז מהיר - -

איילת שקד: מכרז.

איילת שקד: זה אפשרי, אפשרי.

דוד ביטן: - - ואז אין בעיה, כי זה לפי מה שייקבע מראש.

דוד ביטן: היזם לא יכול לעשות בעיות.

ישראל אייכלר: מה עם השכירות למשפחות האלה שנזרקו לרחוב?

דוד ביטן: שאלתי את זה.

איילת שקד: הם לא ברחוב.

איילת שקד: משרד השיכון ועיריית חולון מממנים להם שכירות למשך שמונה חודשים, אם אני לא טועה, ובשמונת החודשים האלה הם אמורים לחתום עם היזם, ואז הוא מממן להם את השכירות.

איילת שקד: אני רוצה להגיד לכם עוד משהו לגבי בתים שקורסים שאני מנסה לדחוף לחלופת שקד – שבבניינים שהמהנדס יכריז שהם בסכנת קריסה יהיה מספיק רוב של 51% כדי ללכת לחלופת תמ"א 38.

איילת שקד: תודה רבה.

דוד ביטן: לדעתי במצב הזה לא צריך בכלל רוב.

דוד ביטן: אם המהנדס קובע, אז העירייה לוקחת את המושכות אליה.

איילת שקד: משרד המשפטים עושה לי בעיות על ה-51%.

דוד ביטן: אז הם עושים טעות פה.

דוד ביטן: תודה לשרה.

דוד ביטן: תם סדר-היום.

דוד ביטן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ו' בכסלו התשפ"ב, 10 בנובמבר 2021, בשעה 11:00.

דוד ביטן: ישיבה זו נעולה.