ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 68, 2021-11-01 00:00

מיקי לוי: בוקר טוב.

מיקי לוי: היום יום שני, כ"ו בחשוון התשפ"ב, 1 בנובמבר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/2391/24 וכלה בהצעת חוק פ/2428/24:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הסעות לחיילים, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – הקדמת גיל הפרישה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לקידום שירותי הרפואה בעיר אילת (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור (תיקון – איסור הנצחת מחבלים באמצעות ציור קיר), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת שלמה קרעי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (התאמת תקציב הרווחה), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק חינוך לחוסן נפשי, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת מיכל וולדיגר, אופיר סופר, אמילי חיה מואטי ומשה טור פז; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מתקופת המתנה לסטודנטים הלומדים בחו"ל), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, מנסור עבאס, מאזן גנאים ווליד טאהא; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (הגבלת עמלת פירעון מוקדם של הלוואה לדיור), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק נסיעות חיילים ברכבת ישראל, הרכבת הקלה ובאוטובוסים ציבוריים, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, יצחק פינדרוס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא, ינון אזולאי, משה ארבל ואופיר כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאים), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת מאזן גנאים, מנסור עבאס, ווליד טאהא ואימאן ח'טיב יאסין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הצמדת קצבת אזרח ותיק לשכר הממוצע במשק), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (משיכה פטורה מקרן השתלמות כשחלות תקנות שמטילות הגבלות על פעילות עסקית), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק הכנסת (תיקון – ועדה לפיקוח על רשויות פיקוח פיננסיות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – בחירת מקום אשפוז), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל וולדיגר; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – ביצוע מעצר וחקירת אדם עם מוגבלות שכלית או נפשית), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת משה אבוטבול, חיים ביטון, יעקב ליצמן, אחמד טיבי, מאיר פרוש, משה ארבל, ינון אזולאי, יואב בן צור, אורלי לוי אבקסיס, קרן ברק, מיכאל מלכיאלי, עופר כסיף, יעקב אשר, אופיר כץ, אריה מכלוף דרעי, קטי קטרין שטרית, משה גפני, אורי מקלב, סמי אבו שחאדה, אוסאמה סעדי, חוה אתי עטייה, דסטה גדי יברקן, שלמה קרעי, מאי גולן, אוריאל בוסו, יצחק פינדרוס, אלי כהן וגילה גמליאל; הצעת חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי (תיקון – הרחבת ההגדרה הורה עצמאי), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת לימור מגן תלם, יבגני סובה, יוליה מלינובסקי, אלכס קושניר, אלינה ברדץ' יאלוב ושרון רופא אופיר; הצעת חוק מענק יובל לעובדי הוראה עולים, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת טטיאנה מזרסקי, משה טור פז, סימון דוידסון, אלון טל, נירה שפק, ולדימיר בליאק ויום טוב חי כלפון; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – הכנסת מזון למוסדות רפואיים בחג הפסח), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר, יצחק פינדרוס, ינון אזולאי ומשה ארבל; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשפ"ב–2021, מאת חברות הכנסת נעמה לזימי, אבתיסאם מראענה, אמילי חיה מואטי ואפרת רייטן מרום; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי פגיעה לעצמאי), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק קביעת הזמן (תיקון – ביטול שעון חורף), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת עלי סלאלחה, מוסי רז, מיכל רוזין וגבי לסקי; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – העלאת שכר המינימום), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – העלאת שכר המינימום),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק למניעת התעמרות בעבודה, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אפרת רייטן מרום ורם שפע; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי להורי חיילים), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בעקבות פגיעה בעבירת מין או אלימות חמורה), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק הנחה לנכים בתחבורה ציבורית, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת פטין מולא, מאי גולן, דסטה גדי יברקן, משה ארבל, חוה אתי עטייה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אבי דיכטר, אורית מלכה סטרוק, יואב גלנט, מכלוף מיקי זוהר, פטין מולא, גילה גמליאל, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, יעקב אשר, אופיר כץ, יולי יואל אדלשטיין, אוריאל בוסו ויצחק פינדרוס; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – תקצוב על פי מספר חיילים משוחררים הנרשמים ללימודים), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הסדרי עבודה גמישים להורה עצמאי), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, מנסור עבאס, מאזן גנאים ווליד טאהא; הצעת חוק אזור סחר חופשי באילת (פטורים והנחות ממיסים) (תיקון – פיתוח אילת), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק העונשין (תיקון – ענישה בגין תקיפת שוטר), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת צבי האוזר; הצעת חוק הסדרת הטיפול בחולי נפש (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים) (תיקון – הודעות חירום מונגשות), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת שירלי פינטו קדוש, אריה מכלוף דרעי, זאב בנימין בגין, מאיר יצחק הלוי, רון כץ, רם בן ברק, יוסף שיין, שרן מרים השכל, יואב גלנט, יוראי להב הרצנו, מיכל שיר סגמן, נירה שפק, ולדימיר בליאק, מיכאל מרדכי ביטון, משה טור פז,

ירדנה מלר-הורוביץ: יסמין פרידמן, טטיאנה מזרסקי, עידית סילמן, מיכל רוזין, ענבר בזק, לימור מגן תלם, יבגני סובה, מוסי רז, עלי סלאלחה, אבתיסאם מראענה, ג'ידא רינאוי זועבי, אופיר סופר, רם שפע, אפרת רייטן מרום, מיכל וולדיגר, גלעד קריב, קרן ברק, יואב בן צור, חיים ביטון, שלמה קרעי, אוריאל בוסו, יום טוב חי כלפון, ניר אורבך, מאי גולן, משה אבוטבול, אמילי חיה מואטי, איתמר בן גביר, מנסור עבאס, גבי לסקי, סימון דוידסון, מכלוף מיקי זוהר, אלינה ברדץ' יאלוב, גילה גמליאל, סמי אבו שחאדה, גלית דיסטל אטבריאן, ינון אזולאי, אורלי לוי אבקסיס, פטין מולא, יצחק פינדרוס, דסטה גדי יברקן, קטי קטרין שטרית, איימן עודה, מופיד מרעי, אופיר כץ, רות וסרמן לנדה, יעל רון בן משה, איתן גינזבורג, בועז טופורובסקי ואלון טל; הצעת חוק-יסוד: העדה הדרוזית, מאת חברי הכנסת פטין מולא, אופיר אקוניס, קטי קטרין שטרית, משה אבוטבול, דוד ביטן, שלמה קרעי, אוריאל בוסו, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, יצחק פינדרוס, דסטה גדי יברקן, גילה גמליאל, מאי גולן, חוה אתי עטייה, מכלוף מיקי זוהר, אמיר אוחנה, גלית דיסטל אטבריאן, איתמר בן גביר, אופיר כץ, אלי כהן, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, אורלי לוי אבקסיס, יואב קיש, אופיר סופר, יואב גלנט, ניר ברקת, אבי דיכטר, דוד אמסלם, יעקב מרגי, קרן ברק וינון אזולאי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין נציבות האיחוד האירופי העוסק בהסדרת השתתפותה של מדינת ישראל בתוכנית האיחוד האירופי "הורייזן אירופה – תוכנית המסגרת למחקר וחדשנות".

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכירת הכנסת.

בממשלה בשל: << נושא >> 1.

בממשלה בשל: תקציב המדינה האכזרי והאנטי-חברתי;; << נושא >>

מיקי לוי: אני עובר לנושא השני בסדר-היום – הצעות סיעות הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה, התאחדות הספרדים שומרי תורה, תנועתו של מרן הרב עובדיה יוסף זצ"ל, יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה, להביע אי-אמון בממשלה בנושאים הבאים: תקציב המדינה האכזרי והאנטי-חברתי של הליכוד.

מיקי לוי: הנושא השני: תקציב אכזרי שמשפר את הכנסתם של העשירים ופוגע בחלשים ובפריפריה, של ש"ס, יהדות התורה, דגל התורה.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת רגב, את ראשונה.

מיקי לוי: רק שנייה, איפה השר התורן עוד פעם?

קרן ברק: חברת הכנסת רגב, אין שר תורן.

מיקי לוי: חמד פה, יש, יש.

מיקי לוי: מצאנו את האבדה.

מירי רגב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, איזו מליאה מלאה, איזה דברים – איך הציבור רואה להם?

מירי רגב: אה.

מירי רגב: הם – בקושי יש פה שרים.

מירי רגב: תודה שהגעת להקשיב לי, וגם לך תודה, חברי.

יואב בן צור: הם לא רגילים.

מירי רגב: הם לא רגילים.

מירי רגב: כן.

מירי רגב: זה נכון.

מירי רגב: אבל הם הקדימו את המליאה בגלל התקציב.

מירי רגב: הם עשו הכול, שינו את כל הדברים מעכשיו לעכשיו, אבל הם לא פה.

מיקי לוי: היום אין תקציב.

מירי רגב: אני יודעת, אבל הקדמתם – – –

קרן ברק: אבל למה – – – למה לא להתחיל בשעה 16:00?

מירי רגב: זה לא על חשבון עשר הדקות שלי, כבוד היושב-ראש.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני אתן לך יותר.

מיקי לוי: מכיוון שהיה חוק משאבי הטבע שהתחלנו, על פי הפרוטוקול, אני חייב להמשיך אותו.

קרן ברק: יכולת להתחיל אותו ב-16:00.

קרן ברק: מה הייתה הבעיה?

מיקי לוי: זמן.

קרן ברק: זמן?

מירי רגב: טוב.

מירי רגב: אנחנו, בשבוע הזה, שבוע התקציב – הם הקדימו את הכול.

מירי רגב: אז רגע, אז עכשיו אנחנו מתחילים.

מיקי לוי: הינה, עכשיו אני מתחיל, חברת הכנסת רגב.

מיקי לוי: בבקשה.

מירי רגב: חברות וחברים, אזרחי מדינת ישראל, תפתחו את הארנק.

מירי רגב: בנט ולפיד באים לקחת מכם כל שקל שרק אפשר, אבל הארנק הזה הוא כבר לא הארנק שאתם מכירים – היום הוא ארנק דיגיטלי.

מירי רגב: ממשלת הברנז'ה והאליטות העבירה את התקציב בביט, ואנחנו נשלם בריבית דה-ריבית – ביט, ביט, ביט.

מירי רגב: תקציב שעובר מהר, שלא דנים בו כמו שצריך, שלאופוזיציה אין בכלל נציגים קבועים בוועדות; תקציב דיגיטלי, מנוכר, קר ומנותק; תקציב ללא רגישות חברתית, ללא חמלה, שלא רואים בו את האנשים.

מירי רגב: לא עשו דיונים כמו שצריך, וגם מקדימים את התקציב, והכול עובר בשקט – אף אחד לא פוצה פה.

מירי רגב: מה היה קורה אילו אנחנו, ממשלת הימין, היינו מעבירים תקציב שכזה?

מירי רגב: הכול עובר בשקט, מתחת לשולחן, באופן ישיר.

מירי רגב: ביט – בין ליברמן לעבאס; ביט – בין שקד לעבאס; ביט – בין בנט לעבאס, ומעבאס – ישירות לחמאס.

מירי רגב: ומהביט – לתדביק.

מירי רגב: אפילו האקרים לא מצליחים לעקוב אחר ההעברות הישירות והמהירות שעוברות בביט בין המשרדים.

מירי רגב: מזל שאיילה חסון הצליחה איכשהו להאיר את עינינו, להאיר את עיני הציבור, כדי שיתעורר.

מירי רגב: זו הממשלה שהבטיחה שלא תעלה מיסים, שתלך לקראת הציבור, שתשקיע בעצמאים, אבל מה קורה בפועל?

מירי רגב: מה הם עושים באמת?

מירי רגב: הם רק מעלים מחירים ומעלים מיסים ולא רואים אף אחד ממטר.

מירי רגב: ממשלה וירטואלית שחיה בעולם וירטואלי, מדומיין.

מירי רגב: יש כאן רק ראש ממשלה אחד שכולם פוחדים ממנו – מנסור עבאס, שרוקד כל הדרך אל מדרגות השורא.

מירי רגב: איך הצלחתם, איך הצלחתם להרוס את המדינה בארבעה חודשים?

מירי רגב: איך הצלחתם?

מירי רגב: השארנו לכם משק צומח.

מירי רגב: איך הצלחתם?

מירי רגב: מדינה משגשגת.

מירי רגב: רק אנשים מנותקים כמוכם יכולים לעשות את זה.

מירי רגב: העליתם את מחירי הדירות כמעט ב-1.5%.

מירי רגב: העליתם אתמול בלילה את מחירי הדלק, והבאתם אותם לשיא של שלוש שנים.

מירי רגב: העליתם את המס על המיצים הממותקים בטענה שאתם רוצים שנהיה בריאים יותר; פתאום הממשלה המנותקת הזאת דואגת שנהיה בריאים.

מירי רגב: מצד שני, העליתם את מחירי הירקות הטריים ב-10%, אז איך נהיה בריאים יותר?

מירי רגב: העליתם את מחירי העופות ביותר מ-5%.

מירי רגב: העליתם את מחירי הדגים ב-3%.

מירי רגב: הרי ברור שאת סטייק הפילה ואת הקוויאר לא תעלו, כי מי אוכל את העוף והדגים?

מירי רגב: עמך ישראל, אנחנו, כן.

מירי רגב: אבל את הסטייקים שאתם אוכלים ואת הקוויאר שליברמן אוהב – את זה הוא לא מעלה.

מירי רגב: העליתם את המיסים על החד-פעמי, ואתם לא מתביישים להגיד: שהחרדים ילכו ללמוד לשטוף כלים.

מירי רגב: הרי ברור שליברמן וזנדברג לא שוטפים כלים – יש להם מדיח.

מירי רגב: הם בחיים שלהם שטפו כלים?

מירי רגב: כן, משפחות עמך ישראל שוטפות כלים, להם אין מדיחים, אז בואו נעלה את המחיר של החד-פעמי.

מירי רגב: אם כל כך חשובה לכם איכות הסביבה – גב' זנדברג, תתעסקי עם התעשיות הפטרוכימיות במפרץ חיפה.

מירי רגב: זה אמית, זה קשור לאיכות סביבה.

מירי רגב: לא המס על הכלים החד-פעמיים, שפוגע במשפחות ברוכות ילדים, שפוגע במוסדות, שמאלצים אותם עכשיו לקנות כלים יקרים, וכמובן גם מדיח כלים – מהכסף של מה?

מירי רגב: מהמיסים שאתם מעלים.

מירי רגב: הוספתם מס חדש – אגרת הגודש, או בשמה האמיתי: אגרת המשרתים את האדונים בתל אביב.

מירי רגב: כל מי שייסע מהצפון והדרום לתל אביב יוסיף בחודש 550 שקלים על המס הזה כדי להיכנס לתל אביב.

מירי רגב: מצד שני, ייקרתם גם מחירי התחבורה הציבורית – הוא אפילו לא יודע מה זה רב-קו, אדון ליברמן.

מירי רגב: והעיקר – גברת מרבית נוסעת ברכבית, אבל לתחבורה הציבורית היא לא דואגת, ולפקקות היא לא דואגת.

מירי רגב: כן.

מירי רגב: מעלים את יוקר המחיה, ומי ישלם על זה?

מירי רגב: הקשישים, הסטודנטים, אלה שגרים בפריפריה.

מירי רגב: אתם מטילים מס של 40% על ייעוץ רופא מומחה.

מירי רגב: עוד פעם, מי יהיה בריא?

מירי רגב: מי שיש לו כסף, החזקים.

מירי רגב: מי שאין לו כסף – אין לו מס, נכון, ד"ר טיבי?

מירי רגב: יפה.

מירי רגב: טוב שהגעת.

מירי רגב: בדיוק אנחנו מדברים על דוקטורים – הגעת.

מירי רגב: אבל זה חלק מהאסטרטגיה של הכלת המתים.

מירי רגב: מה אכפת להם שהחלשים ימותו?

מירי רגב: לא ישלמו מס מומחים.

מירי רגב: נכון, שר הבריאות לשעבר, כבוד השר לשעבר, ליצמן?

מירי רגב: אתם מעלים את מחירי הלחם, תשלומי הארנונה, מחירי החשמל.

מירי רגב: פוגעים בתקציב הבסיסי של משפחה: לחם, ירקות, חשמל.

מירי רגב: טוב שאתם לא לוקחים מס על אוויר.

מירי רגב: אורית, יש לי רעיון מצוין – תציעי לקחת מס על אוויר.

מירי רגב: אתם תרוויחו הרבה כסף, ואני מבטיחה לכם שהפריפריה תשלם יותר מס על אוויר.

מירי רגב: בכל זאת, בטבריה – זה גבוה, משלמים יותר על אוויר.

מירי רגב: בבקעה זה נמוך – אולי משלמים גם יותר על אוויר.

מירי רגב: המרחק מתל אביב – ישלמו יותר על אוויר.

מירי רגב: בחייך, תעלו מס על אוויר.

מירי רגב: אי-אפשר ככה, בואו, תעלו מס על אוויר.

מירי רגב: ככה זה.

מירי רגב: במישור, בתל אביב, ייהנו מאוויר צח.

מירי רגב: בואו נעלה מס על אוויר.

מירי רגב: מאז 2011, כשהליכוד עלה לשלטון, ועד היום לא נראתה עלייה כזאת חדה במדד לצרכן.

מירי רגב: תגידו את האמת, הבעיה היא לא כסף – הבעיה היא שאתם ממשלת האליטות השבעה; לא רואים ממטר את הציבור, את אנשי הפריפריה, את מעמד הביניים, את בעלי העסקים הקטנים והבינוניים, את העסקים, את העצמאים.

מירי רגב: אתם משרתים רק את החזקים.

מירי רגב: הממשלה הזאת היא ממשלה שמפחדת להסתכל לציבור בעיניים, כי הם יודעים שאם הם רק ירימו את הראש מהטוויטר, הם יצטרכו להסתכל על נשים עובדות בנות 62 אחרי שביטלו להן את קצבת הזקנה ואחרי שהעלו להן את גיל הפרישה.

מירי רגב: הם יצטרכו להסתכל בעיניים למשגיחי הכשרות שהולכים להפוך לעובדי קבלן בחוק ההסדרים, עובדים שקופים, בלי זכויות.

מירי רגב: הם יצטרכו להסתכל בעיניים לחיילי צבא ההגנה לישראל שלא העלו להם את השכר, אבל הם מצאו הרבה כסף לחתולי רחוב, בלי עין הרע.

מירי רגב: חתולי רחוב – הם צריכים כסף; החיילים שלנו לא צריכים כסף.

מירי רגב: אתם תצטרכו להסתכל בעיניים לתושבי אשקלון.

מירי רגב: אתה, ליברמן, הבטחת הטבת מס לעיר אשקלון; הבטחת לתומר גלאם, לתושבים שחיים באיום מתמיד של רקטות מעזה.

מירי רגב: לרוץ להצטלם באשקלון אתם יודעים, להעלות תמונות לטוויטר אתם יודעים, אבל היום לא העברתם להם את מס אשקלון שהבטחתם, את הטבות המס שהבטחתם.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: אתם לא יכולים להסתכל לתושבי אשקלון בעיניים.

מירי רגב: במי אתם פוגעים?

מירי רגב: במי אתם פוגעים?

מירי רגב: ממי החלטתם לקחת מיסים?

מירי רגב: איך אמר בנט?

מירי רגב: אני מביא את תוכנית סינגפור.

מירי רגב: כנראה שזה נשאר בסינגפור.

מירי רגב: הם גם לא מספרים לכם ש-32 מיליארד שקלים הכנסות יש באוצר מעל המצופה.

מירי רגב: איפה כל הכסף הזה?

מירי רגב: לאן הכסף הזה נעלם?

מירי רגב: למה הוא לא הולך לבריאות, לרווחה, לחינוך, לחיילים?

מירי רגב: למה הוא לא הולך לשם?

מירי רגב: אני אגיד לך למה – כי בנט עובד אצל עבאס.

מירי רגב: הכסף צריך לעבור בסוף ל"מס עבאס".

מירי רגב: הכסף עובר בביט ממנסור עבאס לתנועה האסלאמית, כסף שהולך לבניית תשתיות טרור, שמגיע לידיהם של חמאס והתנועה האסלאמית.

מירי רגב: כבר לא צריך מזוודות, אדון בנט – תעביר את הכול בביט, בתעתיק.

מירי רגב: תעביר את הכול בביט.

מירי רגב: ממשלת בנט-לפיד הפכו לזרוע המדינית של החמאס.

מירי רגב: הם לא מתביישים להצטלם עם אדם שקשור לחמאס.

מירי רגב: עוד הוא מחייך, מר בנט.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: כי אין לו מה להפסיד.

מירי רגב: אין לו בייס, אין לו ציבור, אין לו מה להפסיד, ולכן הוא מסוכן.

מירי רגב: הוא מסכן את אזרחי מדינת ישראל.

מירי רגב: אפילו הם, המשותפת, עדיפים על עבאס.

מירי רגב: לפחות הם לא לוקחים כסף לכיס שלהם.

קרן ברק: שמעת, אחמד?

מירי רגב: לפחות הם לא לוקחים כסף לכיס שלהם.

מירי רגב: התנועה האסלאמית לוקחת יופי של כסף, אה, חמד?

מירי רגב: לוקחים הרבה כסף לעצמם.

מירי רגב: תראה איזה בתים יש להם בעזה; תראה איזה בתים הם בונים ולאן הם מעבירים את הכסף.

מירי רגב: עכשיו, מי ישלם להם על הבתים?

מירי רגב: מי ישלם להם את כל מה שהם צריכים עבור הטרור?

מירי רגב: אזרחי ישראל, המשפחות השכולות.

מירי רגב: תגידו, אתם השתגעתם?

מירי רגב: מישהו פה רוצה להתעורר בממשלה ההזויה הזאת?

מירי רגב: מישהו רוצה להתעורר ולהבין שתקציב מדינה ומיסי ציבור לא יכולים לממן טרור?

מירי רגב: לאן הגענו, עם ממשלה שנשענת על מנסור עבאס?

מירי רגב: כמה שווה הכיסא של ראש ממשלה?

מירי רגב: לאבד את הציבור שלנו, לאבד את החלשים, לפגוע בילדים רעבים, לפגוע באנשים שלא שבעים – למה זה קורה?

מירי רגב: בשביל שנה וחצי-שנתיים של כיסא?

מירי רגב: מה שווה הכיסא הזה אם אין אמונה, אם אין דרך, אם אין אג'נדה, אם אין אמת?

מירי רגב: מה שווה הכיסא הזה של ראש ממשלה אם מכרת את הכול, אדון בנט?

מירי רגב: לפיד, שקד, גדעון סער, איפה אתם?

מירי רגב: תתעוררו.

מירי רגב: תתביישו לכם.

מירי רגב: חמס, בעברית, זה שוד וגזל.

מירי רגב: הממשלה הזאת, כמו התקציב הזה, היא חמס, חמס, שודדת את החלשים, גוזלת את העצמאים, כן?

מירי רגב: ואדון מנסור עבאס – איך אמרתי?

מירי רגב: צוחק כל הדרך לאל-שורא, מבסוט, ומעביר הכול מהביט לתדביק.

מירי רגב: ואנחנו, אזרחי מדינת ישראל, נשלם את ממשלת התקציב הזאת, את ממשלת הביט הזאת, בריבית דריבית ביט ביט.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מציע להיזהר כשמאשימים חברי כנסת שהם מעבירים כספים למקומות.

מירי רגב: למה?

אחמד טיבי: כי זה לא קורה, לא קורה.

קרן ברק: מה לא קורה?

קרן ברק: מה לא קורה?

מירי רגב: מה עושה התנועה האסלאמית?

אחמד טיבי: ההעברות הן למשפחות של יתומים.

קרן ברק: באמת?

קרן ברק: ומי מפקח על זה?

קרן ברק: משפחות הפשע מפקחות על הכסף הזה?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אבל אני שמח ששרת התחבורה לשעבר לא התייחסה לטמפרטורה ברכבת.

אחמד טיבי: זה היה חשוב.

מירי רגב: אה, נכון.

מירי רגב: מרבית המזגנית והרכביות לא עומדות במיזגוניות.

אחמד טיבי: תודה, תודה, חברת הכנסת רגב.

אחמד טיבי: עכשיו יואב בן צור, או שהשר עונה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב בן צור, עשר דקות.

אחמד טיבי: תפדל.

יואב בן צור: תודה, אדוני.

יואב בן צור: אני שמח שאתה יושב פה עכשיו כיושב-ראש כשאני מדבר.

אחמד טיבי: אני שמח שאתה פה.

יואב בן צור: גברתי המזכירה, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת – אבקש דקה.

אחמד טיבי: ישיב לכם במשולב השר חמד עמאר.

אחמד טיבי: בבקשה, עשר דקות.

קרן ברק: יש רק שני דוברים?

אחמד טיבי: שניים, כן.

קרן ברק: אפשר להשיב?

יואב בן צור: אני נמצא פה – אני רוצה לצטט פסוק מאיוב: "להביא עליו צעקת דל וצעקת עניים ישמע".

יואב בן צור: בעוד כמה ימים יעלה תקציב המדינה להצבעה כאן, במליאת הכנסת.

יואב בן צור: במו ידיכם תחרצו את גורלם של אזרחי ישראל.

יואב בן צור: מיום כינונה של הממשלה הנוכחית פעלו ראשיה הכושלים להצר את צעדם של אזרחי ישראל ולהטיל גזרות כלכליות קשות.

יואב בן צור: היום, בעומדי כאן, על דוכן הכנסת, אני כואב.

יואב בן צור: אני כואב את כאבן של האוכלוסיות המוחלשות, שעולמן חרב עליהן, אני זועק מדם ליבי את זעקתם של השקופים, אשר קולם אינו נשמע.

יואב בן צור: בתקשורת לא תשמעו על מאות אלפי הילדים מתחת לקו העוני שחיים בחרפת רעב, לא תשמעו על מאות אלפי אזרחים מהגיל השלישי שלא גומרים את החודש.

יואב בן צור: אז את מה שהתקשורת מסתירה מכם, אני אספר.

יואב בן צור: בישראל חיים מאות אלפי ילדים מתחת לקו העוני.

יואב בן צור: העוני אינו מבדיל בין דם לדם; העוני חולש על כלל המגזרים – דתיים, חילונים, חרדים וערבים.

יואב בן צור: את ממשלת בנט-לפיד זה לא מעניין.

יואב בן צור: מעניין אותם רק לשרוד פוליטית, ובכל מחיר.

יואב בן צור: חברי הממשלה הנוכחית הגיעו להסכמות ביניהם בנושא תקציב המדינה.

יואב בן צור: אני אקריא בפניכם רק חלק מרשימת הקיצוצים והטלת המיסים שהממשלה הנוכחית גוזרת על אזרחי ישראל: העלאת המס על מוצרי החד-פעמי, העלאת מס על שתייה מתוקה, גזרת המעונות, מס גודש, העלאת מחירי הדלק, ביטול רפורמת ההנחות בתחבורה הציבורית, גזרות כלכליות קשות בחקלאות ועוד שורה ארוכה של גזרות, כפי שפירטה חברת הכנסת מרים רגב.

יואב בן צור: אין גבול לאטימות.

יואב בן צור: אין גבול לבושה.

יואב בן צור: ממשלה אכזרית, מנותקת, שכל מהותה לסחוט את הציבור בשביל הכספים הקואליציוניים.

יואב בן צור: מהותה של דמוקרטיה היא שנבחרי הציבור ישרתו את האזרחים ויהוו שכפ"ץ של האזרח.

יואב בן צור: בממשלה הנוכחית, אשר פועלת באופן דיקטטורי, האזרחים הם השכפ"ץ של הפוליטיקאים, ודרכם הם מממנים את מנעמי השלטון המסואבים שלהם.

יואב בן צור: משרד האוצר רומס את אזרחי ישראל ולוקח אותם בני ערובה לגחמות הפוליטיות של ליברמן, שגם מוסיף ומזלזל, בסרטונים כאלה ואחרים, בציבור של מדינת ישראל.

יואב בן צור: משרד האוצר שבראשותו מפקיר את האוכלוסיות המוחלשות וחרץ את דינם של עשרות אלפי ילדים שיגיעו לפת לחם במדינת ישראל.

יואב בן צור: 2,800 ש"ח – זה המחיר של מעון לתינוק במדינת ישראל.

יואב בן צור: ואני שואל: מאיפה ההורים ישלמו מחיר מופרז כזה?

יואב בן צור: דמעתם של הילדים הרעבים על ידיהם של נבחרי הבית הזה, שפעלו בחוסר אנושיות ומסרו את משרד האוצר בידי אנשים שבעים, מנותקים, בלי טיפת חמלה על העניים.

יואב בן צור: איך תגידו: ידינו לא שפכו הדם?

יואב בן צור: לצערנו, את החתולים בפחי האשפה יחליפו האזרחים העניים, שבמו ידיכם ובהינף יד סתמתם עליהם את הגולל.

יואב בן צור: ילד שהולך לישון רעב אינו מבין קואליציה או אופוזיציה, ימין או שמאל.

יואב בן צור: לכל הורה מגיעה הזכות הבסיסית לכלכל את ילדיו בכבוד.

יואב בן צור: למה להחליש את המוחלשים?

יואב בן צור: כל חברי הממשלה הנוכחית אשר נתנו את ידם לפשע הזה, אין להם מחילה לא בעולם הזה ולא בעולם הבא.

יואב בן צור: תיזכרו לדיראון עולם כמי שהביאו כליה על מדינת ישראל, רחמנא ליצלן.

יואב בן צור: זו לא ממשלת כל אזרחיה, זו ממשלת כל חתוליה, ממשלה שמרחמים בה על חתולים אבל מתאכזרים לילדים חסרי ישע.

יואב בן צור: זוהי ממשלת ההישרדות אשר מיום כינונה הקו הברור הוא איך שורדים.

יואב בן צור: אין גבולות, אין קווים אדומים, אין אידיאולוגיה, אין אג'נדה.

יואב בן צור: פשוט – המטרה מקדשת את האמצעים, וכל האמצעים כשרים גם במחיר שאזרחי ישראל יחיו בסבל וברעב.

יואב בן צור: העברתם 53 מיליארד למנסור עבאס וחבריו.

יואב בן צור: במקום לחזק את המתונים, את ערביי ישראל אשר מכבדים את מדינתם ותורמים למדינה, חיזקתם את האנשים שאולי יש פקפוק לאן הכספים שהם לוקחים ילכו.

יואב בן צור: ואני רוצה לקוות שכל הפרסומים שהיו לאחרונה אינם נכונים.

יואב בן צור: אני מאוד מקווה שכך.

יואב בן צור: שבענו מפוליטיקאים חסרי אחריות שהובילו אותנו לתהום.

יואב בן צור: מדינת ישראל אינה כשאר המדינות.

יואב בן צור: אויבינו המצפים להשמדתנו נמצאים מבית ומחוץ.

יואב בן צור: כמדינה למודת מלחמות עקובות מדם למדנו על בשרנו שרק בסייעתא דשמיא, בכוח ובעוצמה, נוכל לגבור על אויבינו.

יואב בן צור: טרור מנצחים באגרוף ברזל.

יואב בן צור: לאורך כל התקופה ראש הממשלה מוביל קו ברור בנושא הביטחוני, קו של רפיסות ופחד לקבל החלטות אמיצות – בנושא האיראני, בגבול עזה, במדיניות מול ארצות הברית – והתוצאות האיומות לא מאחרות הרבה.

יואב בן צור: בכל ממשלה מתוקנת רצח חייל היה מוביל להסלמה חריפה ונקיטת כל האמצעים העומדים לרשותנו.

יואב בן צור: דמם של חיילינו, טובי בנינו, אינו הפקר.

יואב בן צור: זו חולשתנו, זה חוזקנו, זו גאוותנו.

יואב בן צור: ממשלה שמפקירה את חייליה לחיות בעוני ומצביעה נגד העלאת משכורתם הדלה והמצומקת, אין לה זכות קיום.

יואב בן צור: בתוך כמה חודשים קצרים מיניתם מקורבים לעשרות ג'ובים בעלות של מיליוני שקלים, אבל לחיילים נתתם לחיות בקצבה זעומה.

יואב בן צור: שכרו של חייל לשעה – 1.2 שקל.

יואב בן צור: זו הקצבה של חייל במדינתנו.

יואב בן צור: העם אמר את דברו.

יואב בן צור: למפלגת ימינה, שאינה עוברת את אחוז החסימה, אין מנדט ציבורי.

יואב בן צור: היא מתרסקת לשאול תחתית, והציבור מצביע ברגליו ואומר את דברו על שביעות רצונו – או אי-שביעות רצונו – ממה שהיא מייצגת או ממה שהיא מנהלת.

יואב בן צור: חז"ל, חכמינו זיכרונם לברכה, אמרו: אפילו חרב חדה מונחת על צווארו של אדם, אל יתייאש מן הרחמים.

יואב בן צור: כיהודים מאמינים עלינו לזכור את השגחת האל על ברואיו בכך שלא רק מעשיו של האדם ופועליו הם שמכריעים את גורלו, אלא שיד ההשגחה והרצון האלוקי הם המנווטים את דרכו של האדם בעולמו.

יואב בן צור: אני מאוד מאוד מקווה שיימצא בסוף ההיגיון, לפחות של אחד מחברי הקואליציה, שיש לו לב, שעדיין יש לו היגיון, שעדיין יש לו יכולת חשיבה להבין מה טוב למדינת ישראל ומה טוב לעם ישראל.

יואב בן צור: לא תמיד חשוב להתגאות: הינה, הבאנו תקציב.

יואב בן צור: השאלה איזה תקציב.

יואב בן צור: התקציב שאתם מביאים הוא תקציב רע, הוא תקציב לא טוב, הוא תקציב שפוגע בכל האוכלוסיות המוחלשות.

יואב בן צור: מבחינת

יואב בן צור: כם, לא משנה מה יקרה, העיקר שעכשיו אנחנו יכולים להתנקם, יכולים לפגוע, יכולים לגרום לכך שאנשים יגיעו לקשיים בלתי נסבלים ובלתי רגילים.

יואב בן צור: ברגע שתעשו את זה, אני מקווה שבימים הקרובים תימצא ידו של האדם שיבין ויאמר: עד כאן, די לממשלה הזאת.

יואב בן צור: יחד עם כל עם ישראל נישא תפילה לפני בורא עולם שהתקציב האכזרי והמסוכן הזה לא יעבור וייפול יחד עם הממשלה הנוראית הזאת בקרוב.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת בן צור.

אחמד טיבי: השר חמד עמאר ישיב בשם הממשלה.

קרן ברק: יש הצבעה?

אחמד טיבי: אחר כך יש דיון.

אחמד טיבי: בסוף, בדרך כלל, יש הצבעה.

קרן ברק: לא, על האי-אמון יש הצבעה?

קרן ברק: אני מדברת על האי-אמון.

אחמד טיבי: אם יש אי-אמון, יש הצבעה.

אחמד טיבי: כמקובל.

אחמד טיבי: שתי הצעות אי-אמון – שתי הצבעות.

קרן ברק: אתה בטוח?

אחמד טיבי: ב-20 השנים האחרונות כך זה היה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, את שאלת אם יש הצבעה או אין הצבעה, אבל בדרך כלל כשראש ממשלה נמצא בשליחות של המדינה, האופוזיציה לא מגישה אי-אמון.

חמד עמאר: אבל אתם הגשתם אי-אמון הפעם.

קרן ברק: כי לא ידענו שהוא נוסע.

יואב בן צור: זה לא משנה אם הוא נמצא או לא בכלל.

אוריאל בוסו: חמד, גם עושים עסקאות עם האופוזיציה על סדרי דיבור – – –

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני הקשבתי בקשב רב – –

יואב בן צור: גם כשהוא נמצא הוא לא נמצא.

חמד עמאר: – – לא התפרצתי לאף אחד ולא אמרתי לאף אחד מילה אחת.

חמד עמאר: שמעתי את חברת הכנסת מירי רגב, גם את חבר הכנסת יואב בן צור, בקשב רב.

חמד עמאר: כל מילה שאמרת, הקשבתי לה.

חמד עמאר: אבל להגיד לך את האמת, אני בהתחלה ניסיתי – כי אמרתי: תעלה חברת הכנסת מירי רגב לכאן ותתחיל להגיד "מנסור עבאס".

חמד עמאר: אמרתי: אני רוצה לספור כמה פעמים היא תגיד "מנסור עבאס" בנאום שלה.

קרן ברק: כמה פעמים?

חמד עמאר: אחרי שהתחלתי לספור, אמרתי: כל מילה שנייה-שלישית שלה – "מנסור עבאס".

חמד עמאר: אני מפסיק לספור.

חמד עמאר: אז אני מציע לכם – ואתם יודעים, במיוחד הליכוד, שאנחנו כישראל ביתנו יצאנו מהממשלה בגלל העברת הכספים במזומן דרך קטאר לחמאס.

קרן ברק: – – – עכשיו זה משלם המיסים.

חמד עמאר: זה מה שהוציא אותנו מהממשלה.

קרן ברק: אז עכשיו דרך בנקים של משלם המיסים הישראלי – – –

חמד עמאר: זה מה שהוציא אותנו מהממשלה.

קרן ברק: זה מה שאתה אומר.

חמד עמאר: רק תחשבו על זה ואז תבינו.

קרן ברק: עדיף דרך חשבונות בנקים של משלם המיסים הישראלי.

חמד עמאר: א

חמד עמאר: ביגדור ליברמן היה שר הביטחון שאמר: אנחנו לא מעבירים לחמאס.

קרן ברק: זה עדיף.

קרן ברק: זה עדיף, אתה אומר.

חמד עמאר: העברתם לחמאס מזומן, אז אנחנו יצאנו מהממשלה בגלל זה.

קרן ברק: עדיף.

קרן ברק: זה לא כסף של משלם המיסים הישראלי.

קרן ברק: זה לא כסף של משלם המיסים הישראלי.

חמד עמאר: אז חבל – –

קרן ברק: תתבייש לך.

חמד עמאר: – – חבל שאתם מעלים את הנקודה הזאת.

קרן ברק: זה לא כסף של משלם המיסים הישראלי.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכל אחד ואחד שבכל פעם עולה לכאן – –

אוריאל בוסו: – – –

חמד עמאר: – – מנסור עבאס – מנסור עבאס לא לוקח את הכסף לכיס שלו.

אוריאל בוסו: הוא גם אמר שהוא יחסל את הנייה ב-48 שעות, אז מה?

קרן ברק: זה לא היה כסף ישראלי – –

חמד עמאר: גם אתם השקעתם במגזר הלא-יהודי.

חמד עמאר: גם אתם השקעתם במגזר הערבי.

קרן ברק: – – וזה לא כסף של משלם המיסים הישראלי.

קרן ברק: תתבייש.

קרן ברק: תתבייש.

חמד עמאר: גם אתם הכנתם תוכנית למגזר – –

קרן ברק: אנחנו לא משלמים כסף לעזה.

חמד עמאר: – – הערבי.

אוריאל בוסו: – – –

חמד עמאר: אני גאה שאני נמצא בממשלה שמכינה תוכנית למגזר הערבי – –

אוריאל בוסו: אבל לא לקחת מהיתומים שלנו ליתומים בעזה.

חמד עמאר: – – כי מגיע לו.

חמד עמאר: מגיע לו.

חמד עמאר: ואם חבר הכנסת בן צור אומר שלא מגיע ליישובים הערביים – –

אוריאל בוסו: לא, אבל לא לקחת מהיתומים שלנו ליתומים בעזה.

חמד עמאר: – – תקציבים, אני מתפלא.

יואב בן צור: לא אמרתי את זה.

יואב בן צור: לא אמרתי את זה.

חמד עמאר: אני מתפלא על חבר הכנסת בן צור, שחוזר אחרי חברת הכנסת מירי רגב.

קרן ברק: הוא לא מקשיב – – –

חמד עמאר: אנחנו צריכים להשקיע תקציבים – –

יואב בן צור: – – –

אוריאל בוסו: לא מהיתומים שלנו ליתומים בעזה.

קרן ברק: תקציבים בעזה?

קרן ברק: תקציבים שלנו צריך להשקיע בעזה?

חמד עמאר: – – כי אתם יודעים, הם חלק ממדינת ישראל.

חמד עמאר: הם נמצאים כאן.

קרן ברק: ערביי ישראל, לא בעזה.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לך, חברי – –

יואב בן צור: לא אמרתי שלא מגיע.

חמד עמאר: – – חברי יואב בן צור – –

יואב בן צור: מגיע ועוד איך.

חמד עמאר: – – אני רוצה להגיד לך דבר אחד: שמעתי אותך – תקציב לא חברתי, תקציב שפוגע באוכלוסיות החלשות, תקציב שלא נותן פתרון לפריפריה, לדרום, לצפון.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך: להעלות את קצבת הנכות ולהוסיף 2.7 מיליארד שקלים לנכים, זה פוגע בנכים או נותן להם תוספת במשכורת שלהם?

אוריאל בוסו: אחיזת עיניים.

אוריאל בוסו: אחיזת עיניים.

אוריאל בוסו: הוספתם 80 שקל לנכה.

חמד עמאר: אז אני אומר: צדקת, אבל כשהנכה היום – –

אוריאל בוסו: הוספתם 80 שקל לנכה – – –

חמד עמאר: – – קצבת הנכות שלו עולה, הוא יקבל יותר כסף.

יואב בן צור: כמה כסף הוא יקבל יותר?

אוריאל בוסו: 80 שקל.

אוריאל בוסו: אל תעבדו על אנשים.

חמד עמאר: 2.8 מיליארד שקל הם יקבלו.

חמד עמאר: המשכורת שלו תהיה 3,700 שקל.

מיכל מרים וולדיגר: מתי זה יהיה?

חמד עמאר: זו העלאה של בין 500 ל-700 שקל.

מיכל מרים וולדיגר: מתי זה יהיה?

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך – –

אוריאל בוסו: אני מציע שלא – – –

חמד עמאר: – – לפגוע – אם אנחנו מוסיפים לקשישים ומעלים להם את המשכורת, אנחנו פוגעים בקשישים?

חמד עמאר: אם אנחנו מוסיפים להם 1.5 מיליארד שקל לקצבאות שלהם, אנחנו, הממשלה פוגעת בהם?

אוריאל בוסו: כן – – –

חמד עמאר: כשהמשכורת שלו תהיה 3,710 שקל, אנחנו פוגעים בהם?

מיכל מרים וולדיגר: אין להם – – –

חמד עמאר: אנחנו הוספנו להם 1.5 מיליארד שקל.

חמד עמאר: הם יקבלו 3,710 שקל.

חמד עמאר: פגענו בהם?

חמד עמאר: האם זו פגיעה, בן צור?

יואב בן צור: רגע, סליחה.

יואב בן צור: יש לי שאלה – – –

חמד עמאר: ואני אשאל אותך שאלה קטנה – אם אני מוסיף – – –

קרן ברק: – – – תקשיב רגע – – –

חמד עמאר: אני הקשבתי לך, לא הפרעתי לך.

חמד עמאר: הקשבתי לך בקשב רב.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך: ניצולי השואה, שאנחנו מוסיפים להם 62.5% למענק השנתי שלהם, שזה קרוב ל-2,500 שקל, אנחנו פוגעים?

מיכל מרים וולדיגר: כמה זה לחודש?

חמד עמאר: האם אנחנו פוגעים בהם?

חמד עמאר: הוספנו 62.5%.

חמד עמאר: הם קיבלו, הוספנו להם – – –

מיכל מרים וולדיגר: – – – החד-פעמי.

חמד עמאר: הוספנו להם 2,500 שקל.

חמד עמאר: את צריכה להגיד תודה לממשלה הזאת.

חמד עמאר: אני גאה בממשלה הזאת, שדואגת לניצולי שואה.

חמד עמאר: אני גאה שמעלים להם 62.5% במשכורת שלהם.

חמד עמאר: את לא צריכה לתקוף אותה, את צריכה להיות גאה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסבירה לך על מה אני תוקפת – על החד-פעמי ועל השתייה המתוקה.

חמד עמאר: ואם אני מקדם ממדים ללימודים לחיילים קרביים, את צריכה להיפגע מזה?

חמד עמאר: את צריכה להגיד שאנחנו פוגעים בחיילים?

חמד עמאר: את צריכה להיות גאה בזה שאנחנו נותנים לחיילים ומאפשרים להם ללמוד על חשבון המדינה.

חמד עמאר: תוספת של 100 מיליון שקל לממדים ללימודים – זה נוגע לכל חייל וחייל, אם הוא חייל בודד או חייל קרבי.

חמד עמאר: אנחנו צריכים להיות גאים, כל הממשלה צריכה להיות גאה, כל הכנסת צריכה להיות גאה.

חמד עמאר: אם אנחנו מקדמים את הביטחון התזונתי ומוסיפים תוספת של 50 מיליון שקל, אנחנו פוגעים?

חמד עמאר: הוספנו 50 מיליון, שהממשלה הקודמת לא עשתה את זה.

אוריאל בוסו: השר דרעי הוסיף 700 מיליון, לא 50 – – –

חמד עמאר: אם אנחנו מוסיפים 100 מיליון שקל למאבק באלימות במשפחה – – –

קרן ברק: חמד, אני רק רוצה להגיד מילה אחת.

קרן ברק: מילה, מילה.

קרן ברק: אתה יודע שכשהיו פה את הסכמי אברהם ונתניהו היה בחוץ לארץ, אתם, ישראל ביתנו, הגשתם אי-אמון בממשלה כשראש הממשלה נתניהו היה בהסכמי אברהם.

קרן ברק: זה מאוד חשוב שתדע ותתקן את מה שאמרת בתחילת הדברים שלך, שכשראש ממשלה לא נמצא לא עושים אי-אמון, כי אתם אלה שהגשתם את האי-אמון כשנתניהו היה בהסכמי אברהם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: נא להמשיך, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, זה התקציב החברתי הטוב ביותר שהיה כאן.

חמד עמאר: ואני אומר לך, אתה צריך להיות גאה בתוכנית שאנחנו מקדמים למגזר הערבי כאן בכנסת, בממשלת ישראל, ושאושר בממשלה.

חמד עמאר: אני הייתי שם, אני ראיתי את התקציבים.

חמד עמאר: אתה גם צריך להיות גאה בתוכנית שהכנו למיגור הפשיעה.

חמד עמאר: היום הפשיעה היא בכל פינה ופינה במדינת ישראל, לא רק במגזר הערבי.

חמד עמאר: אנחנו רואים את זה בכל מקום.

חמד עמאר: הפקרתם את הפשיעה ואנחנו באים לתקן, באים לתקן ולעשות.

חמד עמאר: זו הממשלה.

חמד עמאר: זו הממשלה.

חמד עמאר: התקציב האחרון – את יודעת מתי אושר התקציב האחרון?

חמד עמאר: במרץ 2018.

חמד עמאר: זה אומר קרוב לארבע שנים עוד מעט.

חמד עמאר: שלוש שנים ושבעה חודשים לא היה תקציב.

קרן ברק: אז מה?

קרן ברק: אבל הוא היה ל-2019.

חמד עמאר: את יודעת שיותר – – –

קרן ברק: היה תקציב גם לשנת 2019.

קרן ברק: תגיד את האמת, זה לא היה רק ל-2018.

חמד עמאר: שנה ושמונה חודשים – –

קרן ברק: אבל הוא היה גם ל-2018 וגם ל-2019.

חמד עמאר: – – לא היה תקציב למדינת ישראל.

חמד עמאר: במי זה פוגע?

אוריאל בוסו: עדיף שלא היה תקציב ולא תקציב כזה גרוע.

חמד עמאר: באוכלוסיות החלשות זה פוגע.

חמד עמאר: שנה ושמונה חודשים.

קרן ברק: אבל אתה יודע – – –

חמד עמאר: שנה ושמונה חודשים לא היה תקציב.

חמד עמאר: זה פוגע באוכלוסיות החלשות.

קרן ברק: אתה הרי יודע – – – ועדת כספים – – –

שלמה קרעי: אתם פוגעים – – –

חמד עמאר: בגלל תרגילים פוליטיים שלכם.

אוריאל בוסו: – – –

קרן ברק: – – – השכבות החלשות, מה הן מעדיפות?

אחמד טיבי: נא לא להפסיק את השר, הוא מסיים.

קרן ברק: שאלתי מה הן מעדיפות, את זה או את זה?

חמד עמאר: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – –

שלמה קרעי: – – –

חמד עמאר: – – השבוע נעביר תקציב למדינת ישראל, תקציב שיהיה טוב לכל אזרח ואזרח במדינת ישראל.

חמד עמאר: התקציב לא רק לטובת ממשלת ישראל ולא רק ממשלת ישראל רוצה להעביר אותו.

אוריאל בוסו: נכון, גם לממשלת עזה – – – אני צודק, לא רק לממשלת ישראל, גם לממשלת עזה.

חמד עמאר: כל אזרח ואזרח במדינת ישראל רוצה תקציב למדינת ישראל – –

אוריאל בוסו: – – – צודק.

חמד עמאר: – – לא רוצה להמשיך חלקי 12 שהוכן ב-2017.

חמד עמאר: תודה רבה.

שלמה קרעי: יש לכם ראש ממשלה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה לשר חמד עמאר.

אוריאל בוסו: צודק, זה לא רק לממשלת ישראל.

אחמד טיבי: ובכן, שלמה קרעי, בשם הליכוד, שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כל כך מהר – – –

אוריאל בוסו: לא, בעברית, אחמד – – –

אחמד טיבי: אתה לא יודע ערבית?

אוריאל בוסו: – – –

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי שבנט גמר לעשות נזקים כאן אצלנו, הוא הולך ללמד את מנהיגי העולם חוכמה ודעת, בערך כמו הנאום המביש שלו באו"ם, במנותק ממחדלי הקורונה שלו ושל הממשלה המופקרת שלו.

יואב בן צור: נגד מי הוא ידבר שם?

שלמה קרעי: חוץ מהנוכלות וההונאה שבאמצעותן הגיע לראשות הממשלה, מתברר שכבר אין לו בכלל מנדט מהציבור, אפילו לא לכהן כחבר כנסת פשוט.

שלמה קרעי: אפילו נורבגי הוא לא יוכל להיות.

שלמה קרעי: אני מציע לו להישאר שם בחו"ל, אולי לקבל איזה משרת יועץ אחיתופל כלשהו, לעזוב אותנו בשקט ולתת לנו לעצור את כל התהליכים הפוגעניים והמסוכנים שהוא התחיל כאן.

שלמה קרעי: בכלל, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאחד כזה שלא זכה מעולם לאמון הציבור באופן הגון כראש ממשלה, צריך לשלול ממנו בהמשך את זכויותיו כראש ממשלה לשעבר, וזה עוד יגיע.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, הנזק גדול.

שלמה קרעי: זו ממשלה שמבז

שלמה קרעי: בזת מיליארדים על האחים המוסלמים; על ראש עיריית טייבה שמכריז שהוא בכלל תושב פלסטין – לו שקד מוחקת עשרות מיליונים של חובות; על פנסיות תקציביות; על ג'ובים לחבר'ה; על כספים קואליציוניים מושחתים; אפילו על חתולים.

שלמה קרעי: הגמרא אומרת: אמר רב אחא, מימיי לא ראיתי ארי סבל ולא שועל חנווני.

שלמה קרעי: הם לא עובדים, הם מסתדרים.

שלמה קרעי: אבל, גברתי השרה, נשים במקצועות שוחקים יתמוטטו כשאתם מעלים להן את גיל הפרישה.

שלמה קרעי: הן בקושי מצליחות לשרוד היום.

שלמה קרעי: אתם מעלים מיסים בלי הבחנה – תחבורה ציבורית, חד-פעמי, שתייה קלה, מס גודש רק על הפריפריה ולא על תושבי מדינת תל אביב ופרבריה, שדווקא להם יש תחבורה ציבורית טובה יחסית, הדלק מתייקר, יוקר המחיה מרקיע שחקים, והממשלה?

שלמה קרעי: ממשלה מעופפת ומושחתת.

שלמה קרעי: כל שר או סגן שר לוקח איתו גם צוות עוזרים שיגישו לו קפה במלונות הפאר בדובאי.

שלמה קרעי: אתם מצקצקים כאן בלשון בצביעות אופיינית: אוי אוי אוי, ראש ממשלה בחו"ל, בשליחות מדינית, ואתם כאן מעיזים להגיש אי-אמון.

שלמה קרעי: אתם לא מתביישים?

שלמה קרעי: רק בשנה שעברה הגשתם אי-אמון כשראש הממשלה נתניהו היה בשליחות מדינית אמיתית על הסכמי אברהם, אותם הסכמים שמאפשרים לכם לחגוג היום בדובאי.

שלמה קרעי: אבל בנט?

שלמה קרעי: הוא לכל היותר שליח מטעם עצמו.

שלמה קרעי: הוא גנב את המנדט והציבור לא נותן בו אמון, הוא לא עובר את אחוז החסימה.

שלמה קרעי: הצביעות חוגגת בכל מילה ובכל פעולה שלכם.

שלמה קרעי: כל מה שאתם עושים הוא בדיוק ההפך מכל מה שהבטחתם לציבור.

שלמה קרעי: ממשלת ג'ובים מנופחת ונהנתנית, ללא דעת ולא תבונה, ללא יושרה ולא טיפת בושה.

שלמה קרעי: נוכלות שהפכה למקצוע.

שלמה קרעי: תתביישו לכם.

אחמד טיבי: שוכרן, עווד אל-כנסת קרעי.

אחמד טיבי: עווד אל-כנסת בוסו, שלוש דקות.

אחמד טיבי: תפדל.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, למעשה, אני חושב שהצעות האי-אמון מתייתרות משבוע לשבוע, כי אנחנו רואים את הסקרים, משבוע לשבוע, שמביעים אי-אמון בממשלה, בעומד בראשה.

אוריאל בוסו: כזה דבר עוד לא היה לנו: ראש ממשלה שלא עובר את אחוז החסימה בסקרים, שהולך ומידרדר, וגם המפלגות השותפות איתו – חלקן מלמעלה, חלקן מלמטה.

אוריאל בוסו: כבר דיברנו על זה שראש הממשלה גנב כיסא עם שישה מנדטים, אבל האי-אמון שראש הממשלה הזה צובר – חשבנו, ייתנו לו שיירה; נוסע לרעננה, חוזר, נסע לארצות הברית, נסע לרוסיה, נוסע לאו"ם – לאיפה שלא ייסע, כל חבר כנסת פה שיעשה את מה שהוא עשה בחודשיים יקבל יותר אחוזי תמיכה מאשר מר בנט.

אוריאל בוסו: משהו לא מובן.

אוריאל בוסו: אולי האקלים עכשיו ייתן לו השראה לקבל תמיכה נוספת.

אוריאל בוסו: ואכן, חברי הקואליציה מגדירים את השבוע הזה כשבוע דרמטי שיעבור בו תקציב.

אוריאל בוסו: נכון, זה שבוע דרמטי שייזכר לדיראון עולם על מצחם של כל יושבי הקואליציה הזו, ששולחת מתחת לגלגלי הכלכלה הקשה מאות אלפי אזרחים ומשפחות ודורסת אותם, בפגיעה.

אוריאל בוסו: השר חמד מדבר פה, על מה?

אוריאל בוסו: על קשישים שהוא נותן להם כסף.

אוריאל בוסו: אותם קשישים יכולים לשטוף כלים?

אוריאל בוסו: בכיס אחד אתה נותן לו כסף ובכיס השני אתה עושק אותו בכמה וכמה פרמטרים.

אוריאל בוסו: על זה לא מסתכלים.

אוריאל בוסו: מדבר על 50 מיליון שקל לביטחון תזונתי.

אוריאל בוסו: השר דרעי נתן 4 מיליארד שקלים, בקדנציה שהוא היה, להורדה של המים, של התחבורה, של הביטחון, דרך הרשויות – לא הפריד בין חרדים ללא חרדים, לערבים, ליהודים; נתן לכולם.

אוריאל בוסו: אבל עכשיו כשאתה רואה שר אוצר – לא רק שהוא דורס את הציבור, אלא גם לועג לו, לועג לו ברשתות החברתיות.

אוריאל בוסו: את זה עוד לא היה לנו.

אוריאל בוסו: שר אוצר שרואה אנשים מסכנים שעומדים בתור בשביל לקנות גם לועג להם.

אוריאל בוסו: זה מראה עד כמה פרצופה של הממשלה הזו – לקחת כסף למוחלשים, מילא.

אוריאל בוסו: אבל בסוף כשאנחנו שומעים – מנסור עבאס בעצמו אמר: ליתומים ולאלמנות, אבל איפה היתומים והאלמנות האלה נמצאים?

אוריאל בוסו: בעזה?

אוריאל בוסו: נגמרו היתומים והאלמנות כאן, במדינת ישראל, אזרחי מדינת ישראל?

אוריאל בוסו: מילא אתה לוקח כסף – – –

קרן ברק: אתה באמת מאמין שזה הולך ליתומים ולאלמנות – – –

אוריאל בוסו: נגיד שהוא צודק.

קרן ברק: אתה באמת מאמין שזה הולך – – –

אוריאל בוסו: אבל מילא, אתה לוקח לנו כסף דרך החשמל, דרך המים, דרך חברה, אבל לקחת את הכסף הזה לאזרחים אחרים?

אוריאל בוסו: כשעומד היום – כמו שהוא אמר – ראש עיריית טייבה, ואומר: אני ראש עירייה במדינת פלסטין, לא שמענו ששרת הפנים מגנה אותו.

אוריאל בוסו: היא מפחדת, כי אחרי שעתיים יגיד לה מנסור: אילת, עוד שעתיים את לא תהיי שרת הפנים.

אוריאל בוסו: איפה אנחנו נמצאים?

אוריאל בוסו: צביעות של חלוקת כספים קואליציוניים.

אוריאל בוסו: מדברים על כספים ערכיים.

אוריאל בוסו: מה זה ערכיים?

אוריאל בוסו: לתת למוחלשים – לא.

אוריאל בוסו: לתת לחינוך – לא.

אוריאל בוסו: לתת לחתולים זה יותר ערכי.

אוריאל בוסו: איפה הצביעות?

אוריאל בוסו: עומד לך ראש הממשלה החלופי ואומר: גיסתי מונתה לדירקטורית בהתנדבות.

אוריאל בוסו: אתה יודע כמה אזרחים מוכנים להתנדב לתפקיד כזה?

אוריאל בוסו: זה באמת בלי שום הטבות.

אוריאל בוסו: אנשים כאילו מתנדבים בזק"א.

אוריאל בוסו: באמת, שמעתי את זה.

אוריאל בוסו: התרגשנו למשמע גיסתו של השר לפיד.

אוריאל בוסו: אני רק אצטט את מה שאמר – – –

קרן ברק: אבל בקהל שלהם התנדבות זה משהו – – –

אחמד טיבי: קרן, את לא חייבת להעיר לכל נואם.

אחמד טיבי: לא חייבת.

קרן ברק: בקהל שלהם התנדבות – – –

אחמד טיבי: בדקתי את התקנון – אין סעיף שמחייב תיקוני קרן ברק.

אחמד טיבי: אין.

קרן ברק: אין?

אחמד טיבי: אין.

קרן ברק: אז צריך לתקן.

אוריאל בוסו: ליאור שליין, בן זוגה של שרה בכירה בממשלה, של השרה מרב מיכאלי – שהוא לא רק בן זוגה, יש להם היום גם הורות משותפת – אמר, ואני רק אקריא מה שהוא אמר, ואני אסיים: "ממשלה שמונהגת על ידי יאיר לפיד, שחקן בינוני שמתבלבל בין לגלם ראש ממשלה ללהיות ראש ממשלה, ומדריך בני עקיבא – –

סמי אבו שחאדה: – – –

אוריאל בוסו: – – עם כוונות טובות אבל עם אידיאולוגיה איומה ואפס מנהיגות".

אוריאל בוסו: את זה אמר מי שנמצא ביחד עם שרה בכירה בממשלה.

אוריאל בוסו: ואחרי שאמר בעצמו אביר קארה על המפלגה שלו "מפלגה של מטומטמים", מה אנחנו נגיד אחריו?

אוריאל בוסו: תודה רבה.

אחמד טיבי: שוכרן.

אחמד טיבי: כחול לבן – אין דובר; ימינה – אין דובר; עבודה – אין דובר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ליצמן – – –

יצחק פינדרוס: אין דובר – – – אין דובר.

משה אבוטבול: אין דובר טוב בעמו.

אחמד טיבי: אפרופו חתולים, מארק טוויין שאל – מארק טוויין, לא אחמד טיבי, לא לייחס את זה לי: מה ההבדל בין חתולים לשקר?

אחמד טיבי: של קואליציה, אני מוסיף.

שלמה קרעי: מספר הנשמות.

אחמד טיבי: חתולים מתים רק תשע פעמים; השקר נשאר זמן הרבה יותר ארוך.

אחמד טיבי: זה מארק טוויין, אגב, הוא לא קואליציה ולא אופוזיציה.

משה אבוטבול: ההבדל הוא גם שלחתולים יש שכחה – לפוליטיקאים אין שכחה.

משה אבוטבול: נזכור לכם את זה.

אחמד טיבי: אבוטבול, יש לך בעיות עם מארק טוויין, לך תשחק איתו דרבי.

משה אבוטבול: לא.

אחמד טיבי: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא מבין הרבה בחתולים, אבל אני יודע – – –

אחמד טיבי: לכן לא קיבלתם תקציבים.

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: – – – אבל זה פעם ראשונה שאני רואה שכלבים נותנים משהו לחתולים.

אחמד טיבי: אפילו היושב-ראש נשאר המום.

קרן ברק: אפילו אני.

יעקב ליצמן: מי שנושך הוא כלב.

אחמד טיבי: אגב, רוב הנמצאים כאן אוהבים כלבים.

יעקב ליצמן: לא, לא חושב.

אחמד טיבי: ולא לזה התכוונת.

אחמד טיבי: תחשוב עוד פעם.

יעקב ליצמן: אני לא חושב עוד פעם.

יעקב ליצמן: מה שאמרתי – לא חוזר בי.

אחמד טיבי: אוקיי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

שלמה קרעי: אתה יכול לעצור כאן, ליצמן.

קרן ברק: – – – מהבמה.

אחמד טיבי: אמר ולא פירש.

יעקב ליצמן: מה שאמר כאן השר חמד – הוא ברח.

אחמד טיבי: לא, הוא לא ברח.

אחמד טיבי: הוא יצא.

יעקב ליצמן: הוא יצא.

יעקב ליצמן: טוב.

שלמה קרעי: ברח, ברח.

שלמה קרעי: יצא מייד כשהוא סיים.

יעקב ליצמן: מה שהוא אמר – –

אחמד טיבי: יש שרה.

יעקב ליצמן: – – הוא אמר כאן דבר נוראי.

יעקב ליצמן: הוא אמר:

יעקב ליצמן: אנחנו עזבנו את הקואליציה של נתניהו בגלל שלא רצינו – הוא נתן כסף דרך הקטארים; לא רצינו שהוא ייתן כסף דרך הקטארים, ובגלל זה אנחנו עזבנו את הקואליציה.

יעקב ליצמן: אז מה הם עושים?

יעקב ליצמן: הם עושים משהו יותר חכם: בלי לתת דרך הקטארים – הם נותנים ישירות דרך חשבונות הבנק; 48, איך זה נקרא?

יעקב ליצמן: לא יודע.

שלמה קרעי: לא סתם זה נקרא 48.

שלמה קרעי: תחשוב למה.

יעקב ליצמן: כן, כן, אני יודע, אבל אני שואל איך הם נותנים זה ישירות.

שלמה קרעי: מנדלבליט יאשר להם.

יעקב ליצמן: אישר להם, לא יאשר.

יעקב ליצמן: הוא אישר.

יעקב ליצמן: אבל אני, אין לי טענות למנדלבליט, חלילה וחס.

יעקב ליצמן: על דבר אחד יש לי טענות: אתה רוצה לתת להם?

יעקב ליצמן: מה רע בקטארים?

יעקב ליצמן: לא רוצה לתת להם – אל תיתן להם.

יעקב ליצמן: הרי כל המשחק הזה – לעזוב קואליציה?

יעקב ליצמן: ואל תדאגו.

יעקב ליצמן: איווט ליברמן מעולם לא השלים קדנציה.

יעקב ליצמן: חזקה עליו – אף פעם לא.

יעקב ליצמן: הוא נכנס – יצא באמצע.

יעקב ליצמן: נכנס בהתחלה – יצא בהתחלה.

יעקב ליצמן: אף פעם.

יעקב ליצמן: תבדקו מה שאני אומר.

יעקב ליצמן: אף פעם הוא לא היה קואליציה שלמה.

יעקב ליצמן: מה שאני רוצה להגיד – וזה מפריע לי מאוד – שיש בכלי התקשורת היום מומחים בלטאטא את כל הבעיות מתחת לשטיח.

יעקב ליצמן: הסיפור הזה של התחקיר של איילה חסון – פתאום אף אחד לא כותב על זה.

יעקב ליצמן: אין כמעט אזכור לזה בכלי התקשורת.

יעקב ליצמן: מה קרה עם המתמחים?

יעקב ליצמן: הרי לא התקדם שום דבר.

יעקב ליצמן: נכשל המשא ומתן.

יעקב ליצמן: אתם זוכרים שהייתה כאן הצבעה במליאת הכנסת, הצבעה כפולה?

יעקב ליצמן: לאיפה זה נעלם?

שלמה קרעי: אני שלחתי מכתב למנדלבליט – – –

יעקב ליצמן: לא, תעזוב.

יעקב ליצמן: רגע, מה אמרו כאן במליאה?

אוריאל בוסו: – – – שלמה.

יעקב ליצמן: מה אמרו כאן במליאה, אתה זוכר?

יעקב ליצמן: היושב-ראש אמר את זה, שתהיה ועדת אתיקה ואז יעבירו את זה.

יעקב ליצמן: אבל אין ועדת אתיקה ולא תהיה.

יעקב ליצמן: לפי המצב הזה, לא תהיה.

יעקב ליצמן: ומה קרה עם זאת שהקליטה בסוד חברי כנסת כאן במליאה?

יעקב ליצמן: שום דבר.

יעקב ליצמן: הכול עובר, הכול בסדר.

יעקב ליצמן: אז לא תחקיר ולא הצבעות כפולות.

יעקב ליצמן: אני זוכר שבהצבעות כפולות ירדו לחיים – אני אז, לצערי, הייתי עד; גם גפני היה.

יעקב ליצמן: בהצבעה על התקציב ראינו שמישהו מצביע – נורא ואיום.

יעקב ליצמן: מה לא עשו?

יעקב ליצמן: בגלל שזה הליכוד.

יעקב ליצמן: הלוא אף אחד לא ידבר על ההצבעה הכפולה שהייתה כאן.

יעקב ליצמן: אף אחד לא יגיד מילה אחת לרפורמי הזה, שמפר חוק בגסות בכותל.

יעקב ליצמן: אף אחד.

יעקב ליצמן: לא יעשו לו שום דבר, לא יעירו לו כלום.

יעקב ליצמן: נגד החוק.

יעקב ליצמן: אז אני לא מדבר על היוקר, אני מדבר – שום דבר, נגד החוק.

יעקב ליצמן: אף אחד כאן בכנסת לא יעשה לו שום דבר.

יעקב ליצמן: לא ראיתי שהיועץ המשפטי אמר משהו לחבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: אני כבר מסיים, אדוני.

יעקב ליצמן: אתה יודע, אף פעם אני לא לוקח דקות מיותרות, אבל פעם אחת – – –

קרן ברק: מי ישמע איזה סדר-יום יש לך היום.

שלמה קרעי: יש מצוות "והדרת".

אחמד טיבי: הדרתי שתי דקות יותר מהזמן.

יעקב ליצמן: כן?

יעקב ליצמן: בשבילי?

אחמד טיבי: אבל תמשיך.

אחמד טיבי: אתה חמש דקות כבר מדבר, אבל – – –

יעקב ליצמן: אה, אוקיי.

יעקב ליצמן: סליחה, לא, אני מסיים.

אחמד טיבי: תסיים.

אחמד טיבי: תסיים.

יעקב ליצמן: כן, אני מסיים.

אחמד טיבי: ולנו בבית יש גולדן רטריבר, רק שתדע.

יעקב ליצמן: מה זה?

אחמד טיבי: סוג של כלב, גולדן רטריבר, הזהוב היפה הזה.

משה אבוטבול: הוא מתוקצב?

משה אבוטבול: הוא מתוקצב?

אחמד טיבי: אנחנו מתקצבים אותו.

יעקב ליצמן: אני מכיר הרבה כאן עם שמות אחרים.

עופר כסיף: מה שנקרא כֶּלֶב בן יפונה.

יואב בן צור: – – –

יעקב ליצמן: אדוני, ולכן אנחנו נצביע אי-אמון.

יעקב ליצמן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אופיר סופר, שלוש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בהצבעת אי-אמון, והאמת היא שפחות משנה מה יצביעו 20 הנורבגים הבלתי-משוחדים, אלא משנה באמת, אדוני היושב-ראש, מה האמון שזוכה לו העומד בראשות הממשלה.

אופיר סופר: עכשיו, אסור להעלות לכאן עזרים ופלקטים, אז אני אעשה את זה עם ידיים, ואני מקווה שהמצלמות יתמקדו – זה לא לב, זה אפס אמון לעומד בראשות הממשלה.

אופיר סופר: כל מי שרואה עצמו מנהיג סביר, עם מעט ערכים, מעט מודעות עצמית, היה קם והולך.

אופיר סופר: אדוני ראש הממשלה, טסת לוועידת האקלים בגלזגו; אבל איזה אקלים פוליטי הוא השאיר כאן, של חוסר אמון – חבר הכנסת יואב קיש, תקשיב – חוסר אמון, אי-קיום הבטחות שאי-אפשר לספור אותן.

אופיר סופר: ראש ממשלה עם חמישה מנדטים מפורקים, כל אחד יורה לווקטור אחר, ועשרות נורבגים ועשרות שרים שבכלל לא יודעים איך נראה המשכן הזה.

אופיר סופר: והאמת היא שהמותג הכי מתאים לממשלה הזאת, וזה דובר פה לא מעט, זה "ממשלת החתולים".

אופיר סופר: המותג הכי רציני שמתאים לממשלה הזאת זה "ממשלת החתולים".

אופיר סופר: לכל חתול יש חלב משלו: לליברמן נתנו את האוצר וגם את הכספים, כדי שישמרו אחד על השני.

אחמד טיבי: חברי הכנסת, כל אלה העומדים, נא לשבת.

אופיר סופר: ללפיד, במקום חוק ההסדרים נתנו את חוק הסידורים: דירקטור בקק"ל, שגרירים, מקורבים לכל אחד ואחד.

אופיר סופר: לעבאס נתנו לשמור על החמאס.

אופיר סופר: ראש הממשלה בנט צריך להחליט מה מעניין אותו, אזרחי ישראל או כיסא וממשלה?

אופיר סופר: דיבר פה לפני כן סגן השר חמד עמאר על שר הביטחון אביגדור ליברמן.

אופיר סופר: עכשיו, תגידו לי איך, איך, איך מ-48 שעות לחיסול הנייה, נותרנו רק עם עמותת 48 לסיוע לאלמנות ויתומי השוהדא.

אופיר סופר: לכו תנסו להבין מה באמת מתרחש היום מול עזה.

אופיר סופר: זוכרים את המנהרות בעזה, אלה של גיבור צוק איתן נפתלי בנט?

אופיר סופר: כולנו ממתינים לאיזו הדלפה מהקבינט, שתספר לנו על המנהרה של ע'אזי עיסא, יושב-ראש האספה הכללית של רע"מ, מי שממנה בפועל את חברי הכנסת, את הפרזנטורים של התנועה האסלאמית בכנסת – ע'אזי, המסמר של המשא ומתן, מי שנמצא מאחורי הקלעים בתמונה, התמונה ההיא המפורסמת, תמונת הניצחון של בנט, עבאס ולפיד, האיש החזק מאחורי הקלעים.

אופיר סופר: לע'אזי עיסא מנהרה התקפית משולבת – מעמותת 48 בכפר קאסם, דרך המשא ומתן בכפר המכביה עד עזה.

אופיר סופר: כפר קאסם-עזה-ירושלים – זו המנהרה ההתקפית שלו.

אופיר סופר: אדוני ראש הממשלה צריך להחליט: האם ביטחון ישראל חשוב לך או הכיסא חשוב לך?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אופיר סופר: האם לוחמי צה"ל חשובים לך או חשובים לך אלמנות ויתומי השוהדא?

אופיר סופר: ההסתה?

אופיר סופר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: תפדל, אוסאמה.

אחמד טיבי: תפדל.

אוסאמה סעדי: סייד א-ראיס, אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, כשמדברים על תקציב המדינה לשנת 2022-2021, יש כאלה שחושבים שתקציב המדינה הוא בסכום של 30 מיליארד שקל, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אם זה היה ככה, חבר הכנסת אבו שחאדה – –

סמי אבו שחאדה: – – –

אוסאמה סעדי: – – עם כל המחלוקות שיש לנו, כפי שהיה בחוק החשמל – היו לנו מחלוקות, ביקורות, אבל אמרנו:

אוסאמה סעדי: גם אם זה יעזור לבית אחד אנחנו נתמוך, ותמכנו.

אוסאמה סעדי: אבל מה לעשות שתקציב המדינה הוא כ-600 מיליארד.

אוסאמה סעדי: וכאשר מדברים על תקציב 2022 ועל התוכנית של ה-30 מיליארד, אז יש 6-5 מיליארד שקל לשנה – אני אומר שזה 1% מהתקציב.

אוסאמה סעדי: 6 מיליארד, 5 מיליארד, מ-600 מיליארד, זה 1%.

אוסאמה סעדי: יש עוד 99%.

אוסאמה סעדי: לאיפה הולכים?

אוסאמה סעדי: לתקציב משרד הביטחון, להתנחלויות, העמקת התנחלויות, ייהוד ירושלים.

אוסאמה סעדי: 9,000 יחידות דיור בירושלים המזרחית הכבושה; שמענו רק על קצה חוט של שיווק 3,300 יחידות דיור בהתנחלויות הלא-חוקיות בשטחים הכבושים.

אוסאמה סעדי: חוק איחוד משפחות, שקברה אותו אילת שקד, ועד היום משרד הפנים נמנע מלדון ולטפל בבקשות.

אוסאמה סעדי: על מה מדברים?

אוסאמה סעדי: יותר מזה, אדוני היושב-ראש – ואתה הכי בקי והכי מנוסה בוועדת הכספים – כאשר גם מביאים את התקציב של 2022, ואז, האם יש תקנות?

אוסאמה סעדי: האם יש סעיפים ברורים?

אוסאמה סעדי: את התקציבים הקואליציוניים של 5 מיליון שקל, 10 מיליון שקל, 12 מיליון שקל לחתולים, מצאו תקנות וסעיפי תקציב, אבל על ה-6 מיליארד אין תקנות ואין סעיפים.

אוסאמה סעדי: וחמור מזה, אני מפנה את כולנו לנספח בהחלטה האחרונה של ועדת הכספים: "חשוב לציין, כי ביום 1 באוגוסט 2021 התקבלה החלטת הממשלה מס' 292 בעניין תוכנית חומש למגזר הערבי, וביום 24 באוגוסט התקבלה החלטת ממשלה לפיתוח כלכלי בחברה הערבית עד לשנת – – – כפי שצוין" – תשמע, אדוני היושב-ראש – "כפי שצוין בהחלטה האחרונה, כל משרד יפעל בתחום עיסוקו ועל פי שיקוליו המקצועיים, בכפוף לכל דין ובחלקים הרלוונטיים בכפוף להנחיות היועץ".

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, אין תקנות, אין סעיפים, הכול בהסכם קואליציוני, ואין עיגון בסעיפים ובתקנות ברורות.

אוסאמה סעדי: וזה לא חוקי.

אוסאמה סעדי: זה לא חוקי.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר: יש פה ממשלת שינוי, אבל היא ממשלת שינוי לרעה.

אוסאמה סעדי: ועכשיו אנחנו שומעים מהצד הזה על תקציב אכזרי, תקציב חברתי.

אוסאמה סעדי: איפה הייתם אתם?

אוסאמה סעדי: איפה הייתם?

אוסאמה סעדי: מה עשיתם?

אוסאמה סעדי: 12 שנה – מה עשיתם?

אוסאמה סעדי: עכשיו אתם מסיתים נגד עמותה, (אומר בערבית: עמותת הסיוע 48,) שנותנת עזרה הומניטרית ליתומים בעזה.

אוסאמה סעדי: אתם מסיתים.

אוסאמה סעדי: שמעתי עכשיו את סופר – מה זה?

משה אבוטבול: השעון – – –

אוסאמה סעדי: עמותה שנותנת ולא מקבלת תקציב מהמדינה.

אחמד טיבי: ליצמן.

אוסאמה סעדי: לא מקבלת.

אוסאמה סעדי: תפסיקו עם ההסתה הזאת.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: ליצמן.

אוסאמה סעדי: תפסיקו עם ההסתה.

אוסאמה סעדי: גם סופר.

אחמד טיבי: לא, הם מבקשים שאתה תסיים.

אחמד טיבי: אמרתי – – –

אוסאמה סעדי: לכל אחד נתן, לכל אחד נתן שתי דקות.

קרן ברק: פה זה נפוטיזם – – –

אוסאמה סעדי: ואני אסיים, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: הממשלה הזאת, הנוכחית – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – ההישגים שלה זה בהריסת בתים.

אוסאמה סעדי: אתה יודע עכשיו שהרסו עוד בית בקלנסווה, עוד בית עכשיו.

אחמד טיבי: עוד בית.

אוסאמה סעדי: הבית השלישי – בעוד חודש.

אוסאמה סעדי: לפני יומיים הרסו בית בלוד.

אוסאמה סעדי: קמיניץ מחלק קנסות על ימין ועל שמאל בטייבה, בקלנסווה, בכפר קאסם, בנחף.

אוסאמה סעדי: הממשלה הזאת היא גרועה, כמו גם הממשלה שהייתה קודם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בחלק מהדברים גרועה יותר.

יואב בן צור: ברוב הדברים.

אחמד טיבי: אין עוד דוברים.

אחמד טיבי: מנסור עבאס כאן?

אחמד טיבי: לא, הוא לא כאן.

אחמד טיבי: יש שר משיב?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אין שר?)

שלמה קרעי: אורית, את לא משיבה לנו?

בצלאל סמוטריץ': – – –

שלמה קרעי: אבל שאלנו הרבה שאלות.

אחמד טיבי: טוב, ח'לינה, בואו נלך להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה שמית.

קריאה: מי ביקש אותה?

אחמד טיבי: אל-חוכומה, הממשלה.

אחמד טיבי: מי ביקש, הממשלה?

אחמד טיבי: מי ביקש הצבעה שמית?

שלמה קרעי: אנחנו.

אחמד טיבי: הליכוד, אתם ביקשתם, האופוזיציה.

אחמד טיבי: אתם הליכוד.

אחמד טיבי: הם מלוכדים, אתם, הליכוד.

אחמד טיבי: נא להתחיל.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) משה אבוטבול – אינו משתתף בהצבעה

אחמד טיבי: אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת אי-אמון של הליכוד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – אינה נוכחת חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכח רם בן ברק – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – אינה נוכחת קרן ברק – אינה משתתפת בהצבעה ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – אינה נוכחת מיכל וולדיגר – אינה משתתפת בהצבעה רות וסרמן לנדה – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – אינה נוכחת ווליד טאהא – אינו נוכח בועז טופורובסקי – אינו נוכח משה טור פז – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – אינה נוכחת אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – אינה נוכחת מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – אינו נוכח יבגני סובה – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד עידית סילמן – אינה נוכחת עלי סלאלחה – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – אינה נוכחת אביר קארה – אינו נוכח אלכס קושניר – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינה נוכחת יעל רון בן משה – אינה נוכחת שרון רופא אופיר – אינה נוכחת מוסי רז – אינו נוכח אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת ג'ידא רינאוי זועבי – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אלון שוסטר – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – אינה נוכחת רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

אחמד טיבי: אנחנו מקריאים שוב את שמות אלה שלא היו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – אינה נוכחת חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכח רם בן ברק – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – אינה נוכחת ווליד טאהא – אינו נוכח בועז טופורובסקי – אינו נוכח משה טור פז – אינו נוכח אלון טל – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח ליצמן, יעקב ליצמן, יעקב ליצמן, לא משתתף?

ירדנה מלר-הורוביץ: יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה

יעקב ליצמן: אינו נוכח.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה נוכח, אתה לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה נוכח.

אחמד טיבי: בדרך כלל, מי שנמצא באולם אז הוא נוכח אבל לא משתתף.

אחמד טיבי: אם הוא לא רוצה, הוא יכול לצאת מהאולם.

יעקב ליצמן: אני באולם.

אחמד טיבי: אתה עדיין באולם והיא רואה אותך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אוקיי, אז הוא לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה, אדוני.

ירדנה מלר-הורוביץ: גבי לסקי – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – אינה נוכחת אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – אינה נוכחת מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – בעד אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – אינו נוכח יבגני סובה – אינו נוכח אופיר סופר – בעד עידית סילמן – אינה נוכחת עלי סלאלחה – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – אינה נוכחת אביר קארה – אינו נוכח אלכס קושניר – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – אינה נוכחת שרון רופא אופיר – אינה נוכחת מוסי רז – אינו נוכח אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת ג'ידא רינאוי זועבי – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אלון שוסטר – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – אינה נוכחת רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

אחמד טיבי: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

איתמר בן גביר: כן.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) איתמר בן גביר – בעד

אחמד טיבי: תמה הצבעה.

אחמד טיבי: יהיו תוצאות דרמטיות, חסרות תקדים.

יעקב ליצמן: זה צמוד מאוד, אדוני.

אחמד טיבי: הציבור מחכה.

אחמד טיבי: חכה, חכה, תשמע.

אחמד טיבי: ובכן, רבותיי, נגד – אין; בעד – שמונה.

אחמד טיבי: ולכן, הצעת האי-אמון התקבלה, התקבלה ברוב קולות, אבל הממשלה לא נפלה, כי צריך 61.

אחמד טיבי: אבל הצעת האי-אמון התקבלה.

שלמה קרעי: התקבלה פה אחד.

אחמד טיבי: בשמונה מול אפס.

אחמד טיבי: עכשיו עוברים להצבעה השנייה, של ש"ס.

אחמד טיבי: אלקטרונית, רבותיי.

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: בעד הצעת סיעות ש"ס ויהדות התורה להביע אי-אמון בממשלה – 8

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: שוב.

אחמד טיבי: ובכן, שני תקדימים באותו יום.

אחמד טיבי: בעד – שמונה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: וואו, זה כבר יותר.

אחמד טיבי: בעד – תשעה, אין מתנגדים.

אחמד טיבי: הצעת האי-אמון של ש"ס גם היא עברה, אבל הממשלה לא נפלה.

קריאה: ש"ס ויהדות התורה.

אחמד טיבי: ש"ס ויהדות התורה.

אחמד טיבי: לכן זה תשעה, בהשוואה לליכוד, שזה רק שמונה.

אורי מקלב: זה פי שלושה ממפלגתו של ראש הממשלה, תשעה.

אורית סטרוק: חברי הכנסת מהקואליציה מתביישים להביע אי-אמון בממשלה.

אחמד טיבי: ולכן, בשלב זה הממשלה ממשיכה בתפקידה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קריאה: חברי הכנסת מהקואליציה, תתביישו – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' מ/1400; דברי הכנסת, חוב' ד', ישיבה 66.]

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו ממשיכים בדיון של חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021, קריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: והדוברים כיום הם – – –

שלמה קרעי: היושב-ראש, אנחנו מבקשים לאחד זמן דיבור כמו שהייעוץ המשפטי סיכם איתנו.

אחמד טיבי: אנחנו עכשיו עוברים להסתייגויות של סעיף 2.

אחמד טיבי: אריה דרעי, עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': מתחילים איתנו.

אחמד טיבי: הם אומרים שמתחילים עם הציונות הדתית.

אחמד טיבי: בצלאל סמוטריץ', חבר הכנסת, עשר דקות.

יעקב ליצמן: אחריו?

אחמד טיבי: זה הציונות הדתית.

אחמד טיבי: אחריו – וולדיגר; אחריה – בן גביר; אחריו – רוטמן; אחריו – סטרוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, תמני כבר את המנכ"לית, נו.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב מאוד.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי הבוקר את השר זאב אלקין בגלי צה"ל חוזר שוב, בפעם המי-יודע-מה, על השקר שנתניהו והימין רוצים לפזר את הכנסת וללכת לבחירות בלי להעביר תקציב, וזה רע מאוד למדינה, ולכן הוא יעבוד קשה מאוד השבוע כדי שהקואליציה תצליח להעביר את התקציב הנורא והאיום הזה ושהקואליציה הנוראה והאיומה הזאת תמשיך לשרוד.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותו: זאב, עד מתי תמשיכו לשקר?

בצלאל סמוטריץ': הרי אתה יכול היום, היום, בדקה הזאת, לחשב מסלול מחדש; אתה יכול בדקה הזאת להבין את הטעות ההיסטורית, את הנזקים ארוכי הטווח וחלילה חלילה הבלתי-הפיכים שהקואליציה הזו שאתה בנית גורמת למדינת ישראל, לפרק אותה, לחזור בחזרה למקום הטבעי שלך בימין, להביא לידי ביטוי את הרוב הגדול שיש לימין בציבוריות הישראלית, כפי שמשתקף גם בתוצאות של הבחירות האחרונות בכנסת, להקים ממשלת ימין ולהביא תקציב טוב למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מעביר את התקציב הזה כי אתה רוצה להעביר תקציב, כי יש לך אחריות למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אתה מעביר את התקציב הנורא והאיום הזה, שמוכר את המדינה לתומכי הטרור של התנועה האסלאמית, כי אתה מחרים את נתניהו; כי אתה מחרים את 30 המנדטים שהצביעו לו; כי אתה מחרים את הציבור החרדי ואת הציבור הדתי; כי אתה – וגדעון סער וצביקה האוזר ויועז הנדל – אתם החלטתם שהשיקולים האישיים והמשקעים והכעסים והעלבונות חשובים הרבה יותר ממה שטוב ונכון למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ממה טוב יותר לציונות.

בצלאל סמוטריץ': לפחות אל תשקר.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מעביר את התקציב הזה כדי שיהיה תקציב וכדי למנוע בחירות, כי אין סיבה בעולם ללכת לבחירות.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אתה – אתה, זאב אלקין – יכול היום לפרק את הממשלה הנוראה הזאת ולהקים ממשלה אחרת ימנית, ציונית, לאומית.

בצלאל סמוטריץ': ואתה הולך לעבוד קשה כשר מקשר השבוע כדי להעביר תקציב שיש בו גזרות ומיסים ופגיעה בשכבות החלשות.

בצלאל סמוטריץ': יש בו פופוליזם בכמויות שהצביעות שנוזלת לכם מהאוזניים יכולה להטביע את כולנו, להציף את כל האולם הזה.

מיכל מרים וולדיגר: צונאמי.

בצלאל סמוטריץ': אתה באמת חושב שמס על החד-פעמי זה מה שיפתור את ההתחממות הגלובלית?

בצלאל סמוטריץ': הפכתם את זה לאיזה אליל.

בצלאל סמוטריץ': אתם נוקפים אצבע?

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע שעשר שנים מתחת למרפסת שלי בקדומים כל שישי וכל שבת הפגנות בקדום – אני כבר לא מדבר על הסכנות ועל המאבק עם לוחמי צה"ל ועל שחיקת ההרתעה של הסרטונים שיוצאים שם כל שבוע.

בצלאל סמוטריץ': הצמיגים שמדליקים שם עשר שנים חונקים אותנו כל יום שישי וכל שבת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא יוצאים מהבית ולא פותחים חלונות.

בצלאל סמוטריץ': מה שקורה כבר שנה למרגלות אביתר, כמות ההצתות, כמות המזבלות הלא-חוקיות, כמות השרפות הלאומניות, הטרוריסטיות – אפשר 100 שנה לצרוך עכשיו חד-פעמי, זה לא יגרד את הקצה של הפגיעה באיכות הסביבה שנגרמת כתוצאה מזה.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר לא מדבר על מפעלים מזהמים.

בצלאל סמוטריץ': היית שר להגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': סגרת מפעלים מזהמים?

בצלאל סמוטריץ': עברת לאנרגיות חלופיות?

בצלאל סמוטריץ': צמצמת את השימוש במזוט?

בצלאל סמוטריץ': על מה אתה מדבר?

בצלאל סמוטריץ': על מה אתה מגן – על השנאה של ליברמן לציבור החרדי ועל הרצון להתעלל בהם אחרי שלוקחים להם את ההנחות במעונות, כדי שנשים שכבר יוצאות לעבודה יצטרכו לחזור הביתה ויפסיקו לעבוד?

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו מוטל מס על החד-פעמי, וליברמן, באיזו יהירות שחצנית דוחה, מזלזל, בז, מעלה איזו תמונה שלו עם עניבה שוטף כוס: תקנו מדיחים, כמו אותה מלכת צרפת: אין לכם לחם?

בצלאל סמוטריץ': תאכלו עוגות.

בצלאל סמוטריץ': כמה יהירות, כמה ניתוק, כמה אכזריות.

בצלאל סמוטריץ': זה תקציב שמקצץ בלחם ובחמאה, זאב, בלחם ובחמאה של הציבור החרדי; תקציב שמעלה תעריפי תחבורה ציבורית; תקציב שמעלה מיסים; תקציב שמעביר עשרות מיליארדים לחיזוק התנועה האסלאמית.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע שמאות מיליונים מהם ימצאו את דרכם לטרור, אתה איש חכם.

בצלאל סמוטריץ': כל מי שקצת מכיר את האינסטלציה, את המקצועיות, את הצנרת של הלבנת הכספים של האחים המוסלמים בכל מקום בעולם – מה, לא ברור לך שכשמע

בצלאל סמוטריץ': בירים מאות מיליוני שקלים מהמשרד של אילת שקד במזומן לתקציב השוטף של הרשויות המקומיות זה יתגלגל מאוד מהר לכל ארגוני התנועה האסלאמית, כמו לאותה עמותת סיוע 48, שאחר כך משלמת משכורות למשפחות של מחבלים שהידים?

בצלאל סמוטריץ': וחוק החשמל – איזו מכבסת מילים שהולכת להלבין עכשיו עשרות אלפי מבנים בנגב, בגליל, במשולש.

בצלאל סמוטריץ': ועזוב להלבין מבנים אחורה – לתת זריקת עידוד מדהימה להמשך ההשתוללות וההשתלטות על קרקעות.

בצלאל סמוטריץ': לא ברור לך שזאת מלחמה לאומית?

בצלאל סמוטריץ': הרי ברור לך.

בצלאל סמוטריץ': ברור לך, כיוון שאני עובד איתך בעניין הזה עוד מאז הייתי ברגבים.

בצלאל סמוטריץ': ואתה עוצם עיניים.

בצלאל סמוטריץ': אתה, זאב אלקין, נלחמת בממשלה הקודמת, כשנתניהו רצה להקים את אותם שלושה יישובים בדואיים חדשים, כדי שההקמה תהיה כרוכה במנגנון מאוד ברור של הסדרה: שקובעים מרחבי הסדרה והוא נמצא בגוף החלטת הממשלה; שמגדירים לפחות 80% מהפזורה שנמצאת במרחב ההסדרה, שנכנסים לתוך היישוב, כאיזה תנאי להקמת היישוב; שהשטחים שמוסיפים עכשיו בקווים הכחולים ייגרעו מקווים כחולים של יישובים אחרים, מכיוון שלא צריך עוד שטח.

בצלאל סמוטריץ': אתה – אתה, זאב אלקין – עצרת את החלטת הממשלה בפעם הקודמת.

בצלאל סמוטריץ': לך אני צריך לספר כמה זה מסוכן?

בצלאל סמוטריץ': עכשיו עבאס דורש עוד תשעה יישובים מייד אחרי התקציב.

בצלאל סמוטריץ': ואם ללכת לפי הסטנדרטים האלה, הלך על הנגב, כלאם פאדי.

בצלאל סמוטריץ': אז אתה מעביר תקציב רע ואתה מוכר את המדינה לתנועה האסלאמית, לתומכי טרור אנטי-ציונים, ואתה מעביר כסף לטרור ולתומכיו ולמסייעיו ולארגוניו ביודעין – ביודעין, כי אתה לא טיפש, שלא לדבר על בני גנץ, שר הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': לא היו ימים טובים לאבו מאזן כימי הממשלה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, אתה היית ראש שדולת ארץ ישראל בכנסת, אתה נלחמת בזה.

בצלאל סמוטריץ': הפכתם את האלטע זאכן הלא-רלוונטי הזה חזרה לשחקן משמעותי.

בצלאל סמוטריץ': אז יש עכשיו אישורי בנייה, 1,300 יחידות.

בצלאל סמוטריץ': פעם ראשונה יוצרים תקדים מסוכן, שכשמאשרים ליהודים צריך גם לאשר לערבים.

בצלאל סמוטריץ': וזו לא תוכנית שאנחנו תכננו.

בצלאל סמוטריץ': הרי אתה ואני, זאב, בקבינט, בתקופה הקצרה שבה הייתי שר, עצרנו החלטה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': אתה ואני העברנו החלטת קבינט שדרשה שאנחנו נתכנן לערבים ביהודה ושומרון מתוך ראיית האינטרסים שלנו, ולא נאשר תוכניות שהרשות הפלסטינית מגישה כחלק מתוכנית פיאד.

בצלאל סמוטריץ': אתה התעקשת בהסכם הקואליציוני להכניס 50 תקנים כדי שתקום יחידת אכיפה נורמלית סוף-סוף ונתחיל להתמודד עם אובדן האדמות האדיר בשטחי C, בשטחים הפתוחים ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע עכשיו מהתשובה על השאילתה של משרד האוצר לחברתי חברת הכנסת אורית סטרוק איזה ישראבלוף זה ולאן הלכו התקנים האלה.

בצלאל סמוטריץ': מכרת את כל האמונות שלך והערכים שלך והתפיסות שלך, ואתה מוכר אותם לתומכי טרור, ואתה מתנכר לשותפים שלך ולציבור הכי טבעי שהוא השותף שלך, ואתה לא עושה את זה כדי למנוע בחירות או כדי לעבור תקציב, כי כמו שאמרתי, זה בידיים שלך.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול היום, היום, אתה וגדעון, לפרק את הממשלה הזאת ולבוא ולהקים ממשלת ימין.

בצלאל סמוטריץ': יש 72 חברי כנסת מהימין, ציונים, לאומיים.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שהציבור הישראלי רוצה, זה מה שהציבור הישראלי צריך, זה מה שמדינת ישראל חייבת.

בצלאל סמוטריץ': אתה מעביר את התקציב הזה ומוכר את המדינה לתומכי טרור בתנועה האסלאמית כי אתה מחרים את נתניהו ואת הימין ואת הליכודניקים ואת החרדים, וכי האגו שלך לא נותן לך להגיד: סליחה, טעיתי ואני מחשב מסלול מחדש, מפיל את הממשלה הרעה הזאת, עוצר רגע לפני התהום את הנזקים ארוכי הטווח והבלתי-הפיכים שלה, חובר לכוחות הבריאים, הטובים, הציוניים, הלאומיים, ומקים ממשלת ימין ומעביר מייד תקציב ומעביר מייד חוק הסדרים.

בצלאל סמוטריץ': כן, תקציב מתוקן, תקציב טוב – טוב לכלכלה, טוב לחברה, טוב לשכבות החלשות, טוב לציונות, ליהדות, לזהות היהודית.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה מעביר בתקציב הזה, מאות מיליונים לארגוני הלהט"ב, לרפורמים?

בצלאל סמוטריץ': איך תסתכל במראה בעוד כמה שנים?

בצלאל סמוטריץ': איך תסתכל בעיניים של הילדים שלך?

בצלאל סמוטריץ': מה תגיד להם?

בצלאל סמוטריץ': נתניהו פגע בי, הפך אותי לשר המים, אז מכרתי את המדינה כי אני לא מוכן לוותר על האגו שלי?

בצלאל סמוטריץ': אבל לפחות אל תשקר.

בצלאל סמוטריץ': אל תשקר, זאב, כי הציבור לא מטומטם, ולכן אתם מגרדים את אחוז החסימה, ונפתלי בנט כבר הרבה מתחתיו.

בצלאל סמוטריץ': הציבור לא קונה את השקרים שלכם, והוא יודע – הוא יודע שאין בעיה להעביר תקציב טוב ואין בעיה להקים ממשלה טובה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יכולים לעשות את זה היום, ובכל יום ובכל רגע שאתם לא עושים את זה אתם שותפים לפשע; לא לפשע של אי-העברת תקציב – לפשע של העברת תקציב נורא ואיום לציונות, לזהות היהודית, להתיישבות, למדינת ישראל, רק בגלל יצרים ואגו ושנאות ועלבונות אישיים.

בצלאל סמוטריץ': תתבייש לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מיכל וולדיגר, חברת הכנסת, גם את – עשר דקות.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני כמובן מצטרפת לכל מה שאמר כאן ראש סיעתי בצלאל סמוטריץ'.

מיכל מרים וולדיגר: אני אבקש לדבר על הדר גולדין, אורון שאול, אברה מנגיסטו והישאם א-סייד.

מיכל מרים וולדיגר: בשבת קראתי כתבה של הרב ליאור אנגלמן, ואני לא יכולה להתעלם ממנה.

מיכל מרים וולדיגר: הרב אנגלמן כתב ותיאר מה הוא עשה יחד עם אנשים נוספים בשבת הנוראית הזו שבה שמענו על האירוע המצער והכל-כך טרגי ששם נפלו חיילינו, וברשות

מיכל מרים וולדיגר: כם אני אקרא חלק מהכתבה.

מיכל מרים וולדיגר: הוא אומר שם שהוא נזכר בדברים שהיו באותו אירוע מצער, והוא אומר ככה: אחד השירים ששרנו באותו הלילה מוכר לכולם, "אחינו כל בית ישראל הנתונים בצרה ובשביה.

מיכל מרים וולדיגר: שנים הפריע לי הניסוח, הרי לא כל בית ישראל בצרה, בטח לא בשביה, רק חלק מאחינו בית ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מתפללים עליהם, על אלה שבצרה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל אחרי השיחה עם שמחה גולדין הוא הבין כמה הנוסח הזה מדויק, כמה השירה הזאת אומרת שכשמישהו מאיתנו בצרה, כל בית ישראל איתנו באותה צרה, ואם הוא בשבי, במובן מסוים כולנו בשביה.

מיכל מרים וולדיגר: ואז הוא ממשיך ואומר ומספר – ואני כל כך מסכימה עם הרב ליאור, שבעצם לא רק אנחנו – התקשורת בעצם לא מספיק מדברת על הנושא הזה.

מיכל מרים וולדיגר: לא קמה פה תנועה לאומית גדולה ורחבה שתדרוש את השבתם של הדר ואורון, וכמובן של האזרחים החיים.

מיכל מרים וולדיגר: ומייד, הוא אומר, כולנו קופצים ואומרים: טוב, הם רוצים לשחרר מחבלים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה לא נכון, הם ממש לא רוצים לשחרר מחבלים.

מיכל מרים וולדיגר: שמחה ולאה היקרים נגד שחרור מחבלים.

מיכל מרים וולדיגר: ההפך, הם אומרים, מי שבעצם הרג את בנם הם אותם מחבלים שהשתחררו בעסקת שליט.

מיכל מרים וולדיגר: אבל, הם מוסיפים ואומרים, מדינת ישראל משחררת כל הזמן מחבלים, גם ברגעים אלו, כל הזמן, אז לפחות שכשהיא משחררת אותם היא תציב תנאי שיחזירו לנו את הבנים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל גם את זה היא לא עושה, היא לא דורשת את זה.

מיכל מרים וולדיגר: מה שדורשים עוד בני משפחת גולדין זה שמדינת ישראל תפסיק לתת הקלות הומניטריות למי שפוגע כך בחללים ובבני המשפחות שלהם.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כלום.

מיכל מרים וולדיגר: מדינת ישראל, למרות שיושבת-ראש הקואליציה הייתה שנים, באמת שנים, מגיעה לחץ השחור ונאבקת למען השבתם של הבנים הביתה ונגד חלוקת כספים ומזוודות, מה שקורה בממשלה הנוכחית זה שכספים עוברים, ונעלמה הסיסמה "הומניטרי תמורת הומניטרי".

מיכל מרים וולדיגר: היא נשארה כתובה על הנייר, אבל שום דבר מעבר לזה.

מיכל מרים וולדיגר: הילדים שלנו עדיין נמצאים בעזה.

מיכל מרים וולדיגר: הם מבקשים עוד: בסך הכול להחזיר את הילדים שלנו הביתה, ושבעצם הדבר הזה יהיה מטרה צבאית, שאם אנחנו נכנסים חלילה לעוד מערכה צבאית, אנחנו לא מפסיקים אותה עד שהילדים האלה לא מוחזרים הביתה, כי כמו שראינו, לצערי, בפעם הקודמת – דיבורים לחוד ומעשים לחוד.

מיכל מרים וולדיגר: אבל אף אחד, אף אחד, לא מקשיב למשפחה היקרה הזאת, שנאבקת עבור שתי משפחות, שאחת מהן כבר לא מסוגלת להיאבק ולא מסוגלת לצעוק.

מיכל מרים וולדיגר: לצערנו אין מספיק רעש ציבורי.

מיכל מרים וולדיגר: הדברים נעלמים כלא היו, וחולפות השנים ועוד שנים, ובינתיים אין לשתי המשפחות האלה קבר לבכות עליו.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לגעת בשני האזרחים החיים שנמצאים בעזה.

מיכל מרים וולדיגר: שניהם – גם אברה מנגיסטו וגם הישאם א-סייד – הם שני אנשים שמתמודדים עם בריאות הנפש, אנשים חולים.

מיכל מרים וולדיגר: לא קשור לכיבוש, לא קשור לימין ושמאל – קשור לאנושיות, אנושיות, אנשים חולים שחצו את הגדר בשל מחלתם.

מיכל מרים וולדיגר: יש לנו בקואליציה ובכלל אנשים שוחרי זכויות אדם.

מיכל מרים וולדיגר: זה נורא יפה להגיד "שוחרי זכויות אדם", ואני בטוחה שכל האנשים הללו היו מרימים על דגל את העניין, במיוחד כשמדובר באנשים עם מוגבלות, ובוודאי עם מוגבלות שקופה ונפשית, שלא תמיד הם רואים את המציאות נכוחה.

מיכל מרים וולדיגר: האנשים האלה זקוקים לעזרה יותר מכולם.

מיכל מרים וולדיגר: הם נמצאים שם כבר שנים.

מיכל מרים וולדיגר: אין לנו צל של מושג איפה הם ומה איתם.

מיכל מרים וולדיגר: המשפחות שלהם בוכות בכי מר, ואף אחד פה לא נזעק.

מיכל מרים וולדיגר: אז יהיו שיגידו שאולי אחד הוא לא יהודי, ואחד הוא – סליחה, סליחה על הביטוי – שחור ולא לבן, ולכן אף אחד לא צועק את צעקתם.

מיכל מרים וולדיגר: מדי פעם אני יוצאת מהכנסת, אז מדי פעם יש איזו קבוצה קטנה של אנשים שמפגינה כדי להחזיר את הילדים האלה הביתה, אבל זהו.

מיכל מרים וולדיגר: קול ענות חנוקה.

מיכל מרים וולדיגר: זה מתחיל בצעקה וזה נגמר בשתיקה, ואף אחד לא זז ולא דואג שבאמת זה יקרה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני קוראת לקואליציה, אלה שעומדים ומסוגלים לעשות את זה, להחזיר גם את הדר וגם את אורון הביתה.

מיכל מרים וולדיגר: זה ביכולת

מיכל מרים וולדיגר: כם, זה ממש ממש ביכולתכם, וכל יום שעובר ואתם לא עושים את זה – אני בהחלט שמה כתב אישום כלפיכם.

מיכל מרים וולדיגר: בוודאי ובוודאי כשאני מדברת על אברה מנגיסטו ועל הישאם א-סייד.

מיכל מרים וולדיגר: אפשר להחזיר אותם הביתה.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לדרוש את זה, לא לתת שקל, לא להעביר שקל לעזה, שום דבר – לא חומרים, לא אוכל – עד שלא נדע מה קורה עם שני האנשים הללו, האנשים החולים הללו, שמגיעות להם זכויות בדיוק כמו לכל אחד מאיתנו.

מיכל מרים וולדיגר: אז אם מדברים על הומניטרי, בעיניי זה הדבר ההומניטרי הגדול ביותר, לתת להם את הזכויות שמגיעות להם.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני שוב חוזרת וקוראת למדינת ישראל, למי שאחראי לדבר הזה, להחזיר את הילדים שלנו הביתה, לא מחר, לא מוחרתיים, לא בעוד שבוע, לא בעוד שבועיים, לא בעוד שנה – היום.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, חברת הכנסת וולדיגר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת בן גביר, עשר דקות.

אחמד טיבי: עשר דקות?

אחמד טיבי: עשר דקות.

איתמר בן גביר: יושב-ראש הישיבה, כנסת נכבדה, חברת הכנסת וולדיגר דיברה על העניין של ערבות הדדית, על העניין של דאגה ליהודים וגם לבן ברית באשר הוא.

איתמר בן גביר: אני חוזר מסיור ארוך שערכתי אתמול בעיר רמלה, והעצב כל כך גדול על מה שמתרחש שם, על ההתנהלות הכל-כך עצובה של רשויות שלטון החוק, על ההפקרות, על הפגיעה ביהודים באשר הם יהודים, על המציאות הזאת שילד יהודי נכנס לבית ספר עם כיפה ויוצא מבית הספר ומוריד את הכיפה.

איתמר בן גביר: למה הוא מוריד את הכיפה?

איתמר בן גביר: כי הוא מפחד, כי הוא חושש, כי הוא יוצא החוצה ומרביצים לו.

איתמר בן גביר: נשים יהודיות מסתובבות במרכז העיר, רוצות לעשות ג'וגינג בשעת ערב – הן חוששות.

איתמר בן גביר: למה הן חוששות?

איתמר בן גביר: כי מציקים להן, כי מטרידים אותן, כי פוגעים בהן.

איתמר בן גביר: והמציאות הזאת של דם יהודי שמופקר, של אין מדינה, של אין משילות, של אין חוק, של אין דין, של אין דיין, היא מציאות אומללה.

איתמר בן גביר: הסתכלתי באנשים שם, פגשתי מאות יהודים עם עצב בעיניים, עם דאגה גדולה איך הם ימשיכו לחיות בעיר.

איתמר בן גביר: הפכנו להיות במדינה שלנו מיעוט נרדף.

איתמר בן גביר: הפכנו להיות במדינה שלנו מתגוננים.

איתמר בן גביר: הפכנו להיות במדינה שלנו יראים, חוששים.

איתמר בן גביר: המציאות הזאת היא מציאות שאי-אפשר לקבל אותה.

איתמר בן גביר: סיפרו לנו ומספרים לנו – הוועדה לביטחון פנים, אנשי המשטרה – שמה שהיה בשומר החומות יותר לא יהיה; שמעכשיו יש משטרה ויש דין ויש דיין ויש כוח שיעצור את הדברים.

איתמר בן גביר: אבל לנגד עינינו אנחנו רואים את הבושה, את ההשפלה, וסיפור אחרי סיפור, אירוע אחרי אירוע, משאית אחרי משאית – כבוד השרה – שמציתים, רכבים שפוגעים בהם, גנבות, ניסיון לקחת פרוטקשן מיהודים כי הם יהודים ועוד ועוד ועוד ועוד.

איתמר בן גביר: ובימים האלה אין מלך בישראל, אין ממשלה בישראל, ואם יש ממשלה היא עסוקה בלתת 53 מיליארד שקל למועצת השורא.

איתמר בן גביר: ההתנהלות הזאת היא התנהלות שתיזכר לדיראון עולם.

איתמר בן גביר: קואליציה במדינת ישראל, מדינת ישראל של שנת 2021, מובילה אותנו למציאות הזאת.

איתמר בן גביר: אני מסכים, יגיד מי שיגיד כאן מחברי הקואליציה: זה לא התחיל בתקופה שלנו – זה נכון; זה לא רק במשמרת שלנו – גם זה נכון.

איתמר בן גביר: אני עשיתי סיור יחד עם שדולת ארץ ישראל בדרום.

איתמר בן גביר: סיירנו וראינו את כל הווילות של הבנייה הבלתי-חוקית של הבדואים.

איתמר בן גביר: הסתכל עליי אחד מחברי הליכוד ואמר לי: וואי, תראה איזה וילות, מה הולך כאן.

איתמר בן גביר: אמרתי לו: וילות לא בונים בשלושה חודשים, וילות לא בונים בשלושה חודשים – זה היה במשמרת שלכם.

איתמר בן גביר: אבל – וכאן צריך להיות אבל גדול – במשמרת שלכם, חברי הקואליציה, מה שיהיה זה הפקרות.

איתמר בן גביר: במשמרת שלכם, חברי הקואליציה, מה שיהיה זה הרמת ראש.

איתמר בן גביר: במשמרת שלכם, חברי הקואליציה, הדבר הלא-נורמלי הפך להיות נורמלי.

איתמר בן גביר: ומה הפלא?

איתמר בן גביר: הכנסתם אחים מוסלמים לממשלה.

איתמר בן גביר: אפילו במצרים, אפילו במצרים, הוציאו את האחים המוסלמים מחוץ לחוק, ורק במדינת ישראל ממשלת ישראל מתבססת על האחים המוסלמים ונותנת מהצד כמה ג'ובות קטנות – כי את המשותפת אפשר לקנות בכסף קטן – כדי שיתמכו ויעזרו להם להעביר את הממשלה הרעה הזאת.

איתמר בן גביר: וההשפלה הזאת, ההתנהלות הזאת, היא ההפך הגמור ממה שראינו בחברון, עיר האבות שלנו, בשבת האחרונה – עשרות עשרות אלפים של יהודים ויהודיות שצבאו על מערת המכפלה, שבאו לציין את פרשת חיי שרה.

איתמר בן גביר: ומי שאינו מכיר, כדאי שיכיר: "ויהיו חיי שרה מאה שנה ועשרים שנה ושבע שנים שני חיי שרה.

איתמר בן גביר: ותמת שרה בקרית ארבע היא חברון בארץ כנען ויבא אברהם לספד לשרה ולבכתה – – – ויקם אברהם וישטחו לעם הארץ לבני חת .

איתמר בן גביר: וידבר אתם לאמר אם יש את נפשכם לקבר את מתי מלפני שמעוני ופגעו לי בעפרון בן צחר".

איתמר בן גביר: אברהם אבינו רוצה לקבור את שרה, והוא מחפש את עפרון כדי לקבור את שרה במערכת המכפלה.

איתמר בן גביר: אז עפרון בא אליו ואומר לו: הכול בסדר, אני אתן לך את המערה חינם, אבל אומר אברהם: לא, לא, לא, בשום פנים ואופן לא.

איתמר בן גביר: אני רוצה לשלם כסף מלא על מערכת המכפלה.

איתמר בן גביר: אגב, במשא ומתן לכאורה אברהם יצא פראייר.

איתמר בן גביר: מה הוא רוצה לשלם כסף למי שאומר לו: בוא קח חינם?

איתמר בן גביר: אבל אברהם אבינו יודע מה הוא עושה, ולמרות שעפרון בא ונוקב בסכום של 400 שקל, שזה המון – נכון, ד"ר קרעי?

איתמר בן גביר: המון כסף באותה תקופה, אברהם אבינו מתעקש לשלם, כדי שיזכרו וידעו כולם שזה שלנו.

שלמה קרעי: שיהיה כתוב בטאבו.

איתמר בן גביר: זה שלנו, זה שלנו.

איתמר בן גביר: בטאבו זה שלנו, זה שלנו.

איתמר בן גביר: שלושה מקומות אין אומות העולם יכולים לומר שהם גזולים: מערכת המכפלה, קבר יוסף וכמובן הר הבית – המקום הכי קדוש, הכי חשוב לעם ישראל.

איתמר בן גביר: ודווקא, דווקא במקומות הללו באים ונאבקים איתנו על המקומות הללו, כדי שנבין באמת שצריכה להיות גם איזושהי מסירות נפש שלנו.

איתמר בן גביר: בשבת האחרונה היה מעמד מרגש, מרנין ושובה לב – עשרות אלפים שנוהרים למערה, מתפללים, רוקדים, שמחים ובעיקר בעיקר אומרים: זה שלנו, חברון מאז ולתמיד.

איתמר בן גביר: אז זה נכון שהיום הקואליציה שלנו מובילה לכיוונים אחרים.

איתמר בן גביר: זה נכון שהמציאות לפעמים – אפילו, הייתי אומר, יש כאלה שמתייאשים במהירות.

איתמר בן גביר: זה נכון שכשאתה רואה את יהודי רמלה ואת העיניים הכבויות שלהם ואת העצב, אתה אומר לעצמך: מה זה הדיסוננס הזה?

איתמר בן גביר: מה זה הניגוד הזה?

איתמר בן גביר: מה זה?

איתמר בן גביר: קיצוניות אחת, לראות את השמחה, את האהבה, את המסירות, את ההתמסרות, ומצד שני אתה רואה את העצב, עצב של יהודים שמפחדים ללכת ברחוב.

איתמר בן גביר: אבל בסופו של דבר אנחנו יודעים שהאמת שלנו תנצח.

איתמר בן גביר: אנחנו לפני שבוע חשוב, שבוע גורלי, שבוע שבו חברי הקואליציה יצטרכו להסתכל לעצמם בעיניים.

איתמר בן גביר: יש כל מיני כאלה שבאמת, אנחנו לא מצפים – לא מהמשותפת ולא ממנסור עבאס ולא מכל מיני אנשים שעברו לצד השני.

איתמר בן גביר: אבל אנחנו כן מצפים בהצבעות הללו ממי שסיפר שהוא איש ימין; ממי שמצקצק כל הזמן בגרונו ואומר: אני אוהב את ארץ ישראל; ממי שנואם כאן על דוכן הכנסת ומפאר את ארץ ישראל השלמה, מפאר את עם ישראל, מפאר את חיילי צה"ל ומדבר בשבח המדינה – אני אומר להם: זאת שעת המבחן שלכם.

איתמר בן גביר: כן.

איתמר בן גביר: ניר אורבך, יום טוב כלפון ועידית סילמן ועוד ועוד ועוד, שבאים לכאן ואומרים: אנחנו אנשי ימין, יש לנו ממשלה עשר מעלות ימינה.

איתמר בן גביר: איזה עשר מעלות ימינה ואיזה נעליים, אתם יודעים את זה מצוין.

איתמר בן גביר: עכשיו זה זמן המבחן שלכם, זמן מבחן שבו תחליטו אם אתם בצד הזה, בצד של מי שפועל נגד מדינת ישראל, או אתם בצד הזה, בצד של אוהבי ישראל, בצד של אוהבי המדינה, בצד של אלה שחותרים ופועלים והולכים למערכת המכפלה, בצד של אלה שרוצים לראות את יהודי רמלה שהם מוגנים, בטוחים, צועדים, בשמחה, בחדווה ברחובות שלהם.

איתמר בן גביר: זה זמן המבחן שלכם, חברי הקואליציה.

איתמר בן גביר: זה הזמן שאתם תצטרכו לבוא ולומר את האמת: האם אתם בצד של שונאי ישראל או אתם בצד של אוהבי ישראל.

איתמר בן גביר: הכוח בידכם, ההצבעה שלכם.

איתמר בן גביר: בואו נראה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: וברכות לתושבי רמלה הערבים על מאבקם לשוויון ונגד האפליה וההסתה.

אחמד טיבי: )

אוריאל בוסו: מי מתרגם?

אחמד טיבי: חבר הכנסת רוטמן – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי – – –

אחמד טיבי: עשר דקות, בבקשה.

אורית סטרוק: כן, תודה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השבוע הזה יהיה השבוע של האנשים היחידים.

אורית סטרוק: השבוע הזה, שבו אפשר, בעזרת השם, להפיל את הממשלה המסוכנת הזו, יהיה השבוע של האנשים היחידים שיושבים היום בקואליציה ויכולים לקבל החלטה להפיל אותה ולמנוע את הגרירה של מדינת ישראל כולה אל התהום של מדינת שני לאומיה.

אורית סטרוק: זה יהיה השבוע הזה.

אורית סטרוק: לכן אני, בעזרת השם, אדבר בשבוע הזה על כוחם של יחידים, על כוחם של יחידים.

אורית סטרוק: אני, מכיוון שניתנו לי עשר דקות, אני אוכל לספר בהרחבה סיפור שסיפרתי כאן לפני שבוע בזמן יותר מצומצם, בחמש דקות שהיו לי, על כוחם של שני יחידים שבזכותם יש לנו היום יישוב יהודי בחברון.

אורית סטרוק: ואם דיבר כאן קודם חבר הכנסת בן גביר על שבת חיי שרה המרוממת שחווינו עכשיו – לא יכלה להיות שבת חיי שרה אילולי שני היחידים האלה.

אורית סטרוק: הראשון שבהם, קראו לו חיים מגני, זיכרונו לברכה, יהודי שעלה ארצה מארצות הברית, הגיע לקריית ארבע וראה לפניו את חברון שוממה וריקה מיהודים – חברון, שהייתה תמיד אחת מערי הקודש, חברון עיר ערש מלכות יהודה, חברון עיר האבות.

אורית סטרוק: חברון הייתה ריקה לחלוטין מיהודים, ולחיים מגני זה כאב, והוא חשב איך הוא יכול להשפיע על המצב האומלל הזה, שבו עיר האבות שלנו ריקה מהבנים.

אורית סטרוק: היה יישוב בקריית ארבע, אבל בחברון לא היה כלום.

אורית סטרוק: וכיוון שחיים מגני היה מורה דרך במקצועו, אז הוא החליט שבכל שבת אחר הצוהריים, במקום לעשות מה שהאשכנזים – איך קוראים לזה האשכנזים, שלאף שטונדה?

אורית סטרוק: יש לכם ביטוי כזה?

יעקב מרגי: שלאף שטונדה – – –

אורית סטרוק: שלאף שטונדה.

אורית סטרוק: במקום שנת הצוהריים של שבת הוא יוביל – – –

יעקב מרגי: – – – שלאף שטונדה.

אורית סטרוק: אז במקום שלאף שטונדה, חבר הכנסת מרגי, חיים מגני היה מוביל בכל שבת אחר הצוהריים סיורים של יהודים לרובע היהודי החרב בחברון.

אורית סטרוק: הוא לקח איתו תושבים של קריית ארבע, הוא לקח איתו אורחים של התושבים האלה, והוא היה הולך איתם ממקום למקום והיה מראה להם והיה מספר להם איזה חיים יהודיים היו במקומות האלה.

אורית סטרוק: הוא היה מגיע לבית של הרב חסון, שנרצח באכזריות בפרעות תרפ"ט, והיה מספר להם על הרב חסון, השם ייקום דמו, והיה אומר להם: פה הוא היה גר.

אורית סטרוק: הוא היה לוקח אותם לבית של הרב קסטל, השם ייקום דמו, שנרצח בפרעות, והיה אומר להם: פה היה הבית של הרב קסטל, ומספר להם על הרב קסטל.

אורית סטרוק: וכך, ממקום למקום היה מוביל את הסיורים שלו, ובכל פעם שהוא היה מגיע לאתר שבו היה בית הכנסת המפואר, בית הכנסת אברהם אבינו – שהירדנים החריבו אותו עד היסוד והקימו מעליו שלושה מוסדות מפוארים: דיר עיזים, מזבלה ציבורית ובית שמש ציבורי – בכל פעם שהיה מגיע עם המסיירים שלו למקום הזה, היה מרים את תמונת בית הכנסת כפי שהוא היה בתפארתו והיה אומר: פה עמד בית הכנסת אברהם אבינו.

אורית סטרוק: הוא עשה את זה, אני חושבת, מאות פעמים, מאות פעמים, כל שבת ושבת, חיים מגני, איש אחד, בלי משרד פרסום, בלי יח"צ, בלי שום הכנה והכשרה להכשיר לבבות.

אורית סטרוק: כך הוא הכשיר את הלבבות.

אורית סטרוק: עד שפעם אחת, בשבת אחת, הצטרף לסיור שלו יהודי שעלה זה עתה מברית המועצות.

אורית סטרוק: ליהודי הזה קראו פרופ' בן ציון טבגר.

אורית סטרוק: הוא היה פרופסור לפיזיקה גרעינית, הוא היה אסיר ציון, וכשהוא הגיע לארץ מייד פתחו לפניו את שערי מכון ויצמן.

אורית סטרוק: הוא היה מבוקש מאוד, היה מדען באמת דגול.

אורית סטרוק: הוא הגיע לשבת אצל חברים בקריית ארבע והשתתף בסיור של חיים מגני.

אורית סטרוק: הוא מגיע עם חיים מגני לאתר של בית הכנסת אברהם אבינו, רואה את התמונה של בית הכנסת, בית כנסת מפואר, ושומע את חיים מגני אומר שכאן היה בית הכנסת, ומה שהוא רואה מול עיניו זה דיר עיזים, מזבלה ושירותים ציבוריים.

אורית סטרוק: ואומר פרופ' בן ציון טבגר: אני לא מבין אתכם.

אורית סטרוק: אני לא מבין אתכם.

אורית סטרוק: פה היה בית כנסת ואתם נותנים לכל הביזיון הזה להתרחש מול עיניכם?

אורית סטרוק: למה אתם לא מקימים את בית הכנסת מחדש?

אורית סטרוק: אמרו לו היהודים: יש בעיה, הממשלה לא מרשה.

אורית סטרוק: אמר בן ציון טבגר: אני לא מבין.

אורית סטרוק: אני בא מברית המועצות.

אורית סטרוק: אצלנו יש קג"ב, אצלנו יש סיביר, אצלנו יש עינויים, אנחנו נאבקנו על באבי יאר כדי שיהיה אתר הנצחה ליהודים שנרצחו שם, ואתם לא מסוגלים להתמודד עם הממשלה שלכם, הממשלה הדמוקרטית?

אורית סטרוק: מה קורה לכם?

אורית סטרוק: מאיפה אתם?

אורית סטרוק: הוא ראה שאין קול ואין עונה.

אורית סטרוק: ביום ראשון בבוקר הוא הרים טלפון למכון ויצמן ואמר להם: חברים, אני לוקח חופשה ללא תשלום, אני הולך למצוא בית כנסת, והלך וקנה מעדרים ודליים, ירד עם חבר לאתר של בית הכנסת, נכנס לדיר העיזים והתחיל לחפור.

אורית סטרוק: באה המשטרה, אומרים לו: אדוני, אתה מסיג גבול, פה זה דיר עיזים.

אורית סטרוק: אומר להם פרופ' טבגר: אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: עצרו אותו, הביאו אותו לשופט.

אורית סטרוק: אומר לו השופט: אדוני אדם משכיל, אדוני אדם אינטליגנטי.

אורית סטרוק: אדוני מפר חוק?

אורית סטרוק: זה הסגת גבול, מה שאתה עושה, אתה לא יכול להיכנס לדיר עיזים ולהתחיל לחפור שם סתם ככה, בלי רשות של בעל הדיר.

אורית סטרוק: אומר לו פרופ' טבגר: אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: וככה זה חזר על עצמו פעם אחר פעם אחר פעם.

אורית סטרוק: עצרו אותו עשרות פעמים; הביאו אותו לפני שופט עשרות פעמים.

אורית סטרוק: היה לו, איך זה נקרא, תיק פלילי ארוך ארוך ארוך, שאפשר לרפד בו את כל הקירות של בית הכנסת אברהם אבינו – שבסופו של דבר נבנה מחדש בזכותו, כי יום אחד מצאו את בית הכנסת.

אורית סטרוק: חפרו וחפרו ומצאו את העמודים, מצאו את הגומחה של ארון הקודש, שיקמו את בית הכנסת במתכונתו כפי שהוא היה.

אורית סטרוק: היום כל מי שמגיע לחברון מגיע לבית הכנסת הזה ומתפעל מהיופי, מההדר.

אורית סטרוק: החזירו לתוך בית הכנסת את ספרי התורה שיהודים הצילו מבית הכנסת הזה תוך כדי הפרעות, בסכנת נפשות, החזירו את ספרי התורה האלה לתוך ארון הקודש של בית הכנסת אברהם אבינו המתחדש.

אורית סטרוק: כל הדבר הזה פתח פתח עצום לחידושה של שכונה שלמה סמוך לבית הכנסת אברהם אבינו.

אורית סטרוק: אני גרה בשכונה הזו, ויחד איתי עוד עשרות משפחות.

אורית סטרוק: וכל זה לא היה מתאפשר לולא שני האנשים האלה, שהבינו את כוחו של היחיד, שהבינו שגם אדם יחיד יכול לחולל מהפכות – חיים מגני, זיכרונו לברכה, ופרופ' בן ציון טבגר, זיכרונו לברכה.

אורית סטרוק: ואני שואלת, אני שואלת, למשל, את ידידי חבר הכנסת יום טוב כלפון, שמקיים עכשיו בחדר אחר בבניין הזה איזושהי שדולה למען יהודי צרפת.

אורית סטרוק: כולנו כמובן למען יהודי צרפת ולמען העלייה מצרפת, ואני הייתי בשדולה של יום טוב כלפון ואמרתי כמה חשובה השדולה הזו.

אורית סטרוק: אבל באמת, יום טוב, באמת.

אורית סטרוק: זה יפה לקיים שדולה, אבל אתה יכול באצבע שלך לגרש מכאן את הממשלה הנוראה הזו, שמובילה את כולנו לתהום.

אורית סטרוק: אז שדולות זה נחמד, זה טוב, זה חשוב, גם אני מנהלת שדולה, אבל עם כל הכבוד, אנחנו מדברים על אסון.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על ממשלה שגוררת את כל מדינת ישראל לתהום של מדינת שני לאומיה.

אורית סטרוק: מדינת ישראל היא כמו רכבת שהקטר שלה יושב שם, מנסור עבאס תומך הטרור, ביחד עם נפתלי בנט, ביחד עם יאיר לפיד, והם נוהגים את כל המדינה שלנו לתהום.

אורית סטרוק: אז יכול להיות שבאיזושהי רכבת, באיזשהו קרון של הרכבת, אתה יושב ועושה שדולה, ואולי שומעים שם דברים מעניינים וחשובים, אבל מה זה חשוב, אם הקרון הזה הוא חלק מרכבת שנוסעת לתהום?

אורית סטרוק: אז אני קוראת לך, חברי יום טוב כלפון, ואני קוראת למיכל שיר, ואני קוראת לאילת שקד, ואני קוראת לניר אורבך ולשרן השכל: חברים, תתעוררו, אנחנו נוסעים לתהום, ואתם היחידים שיכולים להציל אותנו מהתהום הזאת.

אורית סטרוק: זה הכוח של היחידים.

אורית סטרוק: תהיו גיבורים.

אורית סטרוק: תהיו אמיצים.

אורית סטרוק: תהיו נאמנים לערכים שלכם.

אורית סטרוק: תהיו נאמנים למצפון.

אורית סטרוק: תבינו שאתם בצומת של הכרעה ותכריעו נכון.

אורית סטרוק: אל תעשו לנו עכשיו כל מיני שדולות וכל מיני משחקים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורית סטרוק: חברים, זו שעת ההכרעה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: איתן, אני קורא – אני רואה הרבה התקפות על הח"כים הערבים מפה, מהדוכן, רבותיי חברי הכנסת, גם מימין.

אחמד טיבי: אני רואה מודעה של מלוכדים: ראשי סניפים וחברי כנסת יוצאים בקריאה למרכז הליכוד לקבל את ההחלטה הבאה:

אחמד טיבי: הליכוד לא יקים ממשלה או לא ישתתף בקואליציה שיש בה או שהיא נשענת על מפלגות או חברי כנסת שמביעים תמיכה בארגוני טרור או שמזדהים עם ארגוני טרור.

אורית סטרוק: נהדר.

אחמד טיבי: אכלתם אותה, בגוש הימין, כי אתם יודעים שיש רק חבר כנסת אחד שהורשע בדבר הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתמר בן גביר: איימן עודה הורשע – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתמר בן גביר: איימן עודה הורשע – – –

אחמד טיבי: רק חבר כנסת אחד.

אחמד טיבי: אף חבר כנסת ערבי לא הורשע.

איתמר בן גביר: – – – בהליך המשפטי – – –

אחמד טיבי: למה קמת?

אחמד טיבי: למה קמת?

אחמד טיבי: מי דיבר עליך?

אחמד טיבי: איך אתה יודע שאתה היחידי שהורשע?

אחמד טיבי: איך, איך?

איתמר בן גביר: ולמה השופט קבע שאתה שקרן?

אחמד טיבי: איך אתה יודע שאתה היחידי שהורשעת?

איתמר בן גביר: למה השופט קבע שאתה שקרן?

אחמד טיבי: פתאום כמו קפיץ קמת.

איתמר בן גביר: למה השופט קבע שאתה שקרן?

אחמד טיבי: שב, שב, שב.

אחמד טיבי: אֻקְעֻד, אֻקְעֻד.

אחמד טיבי: שב, שב.

איתמר בן גביר: למה נועם סולברג קבע שאתה שקרן?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בפעם הבאה תגיד לחברים שלך שינסחו את המודעות כך שיהיו נגד ערבים בלבד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ובכן, אבי מעוז.

איתמר בן גביר: – – – בית משפט עליון – – – ועוד קיבלנו פיצוי על זה.

איתמר בן גביר: 28,000 שקל – – – בזכותך.

אחמד טיבי: אופיר סופר, בבקשה.

איתמר בן גביר: 28,000 שקל קיבלתי בזכותך.

איתמר בן גביר: השופט אמר שאתה שקרן ונתן לי 28,000 שקל.

אחמד טיבי: בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, חברת הכנסת סטרוק, אשרייך על האופטימיות – –

אחמד טיבי: עשר דקות.

אופיר סופר: – – ועל האמונה שמישהו שם עוד יתאפס על עצמו ויצביע הפוך.

אורית סטרוק: לצערנו, זה לא יקרה.

אופיר סופר: זה לא סוד שאני הייתי חבר טוב של האנשים שם, והאמנתי עד הרגעים האחרונים, אפילו עד לפני כמה שבועות, שמישהו שם יתעשת.

אופיר סופר: אבל נראה שהאנשים שם איבדו את הצד הבחירי שלהם, והם כבר לא בדיוק יודעים לקבל החלטות.

אופיר סופר: הם מרימים את הידיים במסגרת הכלל הנורבגי, וזה מה שהם עושים.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, אני מתלבט, ככה, אם להגיב עכשיו על דבריך.

אופיר סופר: אבל אני כאן, בנאום הבכורה שלי – –

אחמד טיבי: אתה רשאי תמיד להגיב – – –

אופיר סופר: – – אמרתי שצריך לדאוג לחברה הערבית.

אופיר סופר: עכשיו, אני אומר את זה בתור מישהו שגר בין סח'נין למע'אר, בין מע'אר לעילבון.

אחמד טיבי: זו הפעם ה-19 שאני שומע אותך אומר את זה.

אופיר סופר: מכיר את זה היטב.

אופיר סופר: אבל הפער בין מה שרבים מהאזרחים הערבים רוצים שתייצגו לבין מה שאתם מייצגים הוא כרחוק מזרח ממערב.

אחמד טיבי: אתה חושב שאתה יודע מה הציבור הערבי רוצה יותר מהציבור הערבי?

אופיר סופר: אני חושב שני דברים – זה שאני מפרגן כשאני אומר שרבים מהציבור הערבי לא רואים בכם מנהיגים שלהם, ואם הם חושבים שאתם מנהיגים שלהם, זה לא מעניין אותי.

אופיר סופר: למה?

אופיר סופר: כי מפלגה שעמדותיה הן אנטי-ציוניות לא צריכה לשבת פה בכנסת ישראל.

אופיר סופר: זהו.

אופיר סופר: נקודה.

אופיר סופר: זו תפיסתי.

אופיר סופר: כנסת ישראל – מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

אופיר סופר: קודם כול, היא יהודית.

אופיר סופר: יש לה מטרה, זו המטרה שלה, לא שום דבר אחר.

אופיר סופר: אחר כך אפשר להתווכח על הרבה דברים אחרים.

אחמד טיבי: זו זכותך, אגב, דעתך.

אחמד טיבי: אני מכבד אותה, לא מסכים.

אחמד טיבי: אבל אל תתיימר להגיד מה הערבים רוצים, מה הערבים לא רוצים.

אופיר סופר: לא, לא.

אופיר סופר: אני מתיימר – – –

אחמד טיבי: תן לערבים להחליט לבד.

אופיר סופר: אני אתיימר.

אופיר סופר: תראה את אחוזי ההצבעה, כמה באים להצביע לכם.

אופיר סופר: אני שמח שאתה מנהל את הדיון הזה מעמדת היושב-ראש.

אופיר סופר: אני אתיימר.

אופיר סופר: תראה כמה אנשים באים להצביע.

אופיר סופר: שני אנשים טובים, שאני אומר לך – אתה, עמדותיך ועמדות החברים האחרים פה רחוקות כמזרח ממערב.

אחמד טיבי: שמעתי.

אופיר סופר: אני אומר את זה, למעט השר עיסאווי פריג' – –

אחמד טיבי: שמעתי גם את זה.

אופיר סופר: – – שכמובן אני לא מסכים לדעותיו, אבל בסוף הוא מייצג משהו אחר לגמרי.

אופיר סופר: זהו.

אופיר סופר: זאת האמת.

אופיר סופר: זאת האמת.

אופיר סופר: אני עובר, תופס אותי בחור מעילבון ואומר לי: תקשיב, אין לנו ייצוג, אין לנו ייצוג.

אופיר סופר: זאת האמת.

אופיר סופר: ואם יש כל מיני ראשי רשויות, כמו ראש הרשות מכפר כנא, שמדבר על המוחבראת הישראלי – אני לא יודע אם הוא עדיין יושב-ראש – אז זה הבן אדם שצריך לקבל תקציב?

אופיר סופר: או היושב-ראש ההוא, שאמר שאני קודם כול – זאת שתגמלה אותו שרת הפנים שקד?

אופיר סופר: לא.

אופיר סופר: זה לא יקרה, ואנחנו צריכים להגיד את האמת.

אופיר סופר: כאן זו מדינת היהודים.

אופיר סופר: וזה – זה היה חזון של הרצל, לא שלי.

אופיר סופר: בכל אופן, בואו נדבר קצת על התוכנית להתייעלות הכלכלית, כי חשוב לדבר גם על ההיבטים האלה.

אופיר סופר: התנהלות כלכלית – התנהלות מקולקלת, זה מה שאנחנו רואים.

אופיר סופר: ראש ממשלה שאם ננסה לבדוק את כל ההבטחות הליבתיות שלו, לא נגיע לשום דבר אחר.

אופיר סופר: הבטחה ליבתית של הורדת מיסים, והדרך המעוותת רצופה במחשבות טובות שכולן מובילות לגיהינום.

אופיר סופר: מקדמת שרת התחבורה תוכנית כלכלית, מהפכה חברתית – כל-כולה עוד נותנת מענה בין גדרה לתל אביב, בין גדרה לחדרה, בין רעננה לתל אביב, כל-כולה.

אופיר סופר: היא מדברת על מס גודש.

אופיר סופר: היא שוכחת את כל הנושא של הפריפריה, האנשים שצריכים לנסוע, לשלם דלק, כביש 6, זמן עבודה, ובסוף עוד לשלם גם מס גודש לתל אביב.

אופיר סופר: כשהיא מציגה את התוכניות שלה, היא אומרת: אני לא מחלקת בין אוכלוסיות.

אופיר סופר: ואני לא מדבר על זה שכל המצגת שלה רצופה השקעה בחברה הערבית, ואמרתי: עם זה אין לי בעיה, יש לי בעיה עם עמותות הסיוע.

אופיר סופר: היום יושב-ראש רע"מ מדבר על העמותות שלו.

אופיר סופר: מעניין מה זה העמותות שלו.

אופיר סופר: לא ידעתי שלמפלגה מותר להחזיק עמותות.

אופיר סופר: איך היועץ המשפטי ומבקר המדינה עוד לא חוקרים את זה בכלל?

אופיר סופר: העמותות שלו.

אופיר סופר: אבל זהו, מדברים על תחבורה ציבורית – אפס השקעות, לא בגליל ולא בנגב.

אופיר סופר: תספר סיפורים לסבתא, לא מעניין אותה כלום.

אופיר סופר: מס המשקאות הממותקים – אביגדור ליברמן, שר האוצר, מגן חיילי צה"ל, מגן לוחמי צה"ל, הוא ישב פעם בצוות של כמה לוחמים בפלוגה וראה מה זה בקבוק קוקה קולה?

אופיר סופר: מס המשקאות הממותקים, הראשונים להיפגע ממנו זה לוחמי צה"ל, שהוא לא העלה להם את המשכורת וכנראה שגם לא מתכוון להעלות.

אופיר סופר: אותו דבר, הדרך לגיהינום רצופה במחשבות טובות, כוונות טובות.

אופיר סופר: כלים חד-פעמיים – אותו דבר.

אופיר סופר: אני לא אומר שהדברים האלה לא מפריעים לי, ואני בבית שלי מנסה למעט גם בכלים חד-פעמיים וגם במשקאות ממותקים.

אופיר סופר: רק לפני שאתם, הפטרונים, באים לחנך אותנו, קשטו את עצמכם, כי נסעתם לוועידת אקלים, אחת המדינות הקטנות בעולם – אני לא מזלזל בחשיבותה, אבל היא טסה לוועידת האקלים עם 140 חברי משלחת.

אופיר סופר: המדינה היחידה שמתחרה בה זו ארצות הברית.

אופיר סופר: איכות סביבה – ממשלה מעופפת, גן ילדים.

אופיר סופר: אין אף אחד שיכול להגיד: לא, עד כאן, יש גבול, כי איש הישר בעיניו יעשה, כל אחד יטוס לאן שבא לו, איך שבא לו.

אופיר סופר: הנורבגים סוגרים את הפינה, הם ישבו, ירימו את היד סטטיסטית, לפי מה שאומרים להם, והממשלה הזאת תמשיך להתעופף, העיקר יספרו לכולנו על בעיית האקלים.

אופיר סופר: כשראש הממשלה זוכה לאפס תמיכה ציבורית, כך נראית הממשלה הזאת.

אופיר סופר: זה מסכן את ביטחון מדינת ישראל.

אופיר סופר: ומי שלא מפנים איך ראש ממשלה עם אפס תמיכה ציבורית מתנהל, איך הוא לא שולט – רואים את זה בדברים הגלויים לעין, בטיסות המופקרות האלה מצד לצד, בקונקשן בישראל.

אופיר סופר: נקודה.

אופיר סופר: זאת הממשלה הזאת.

אופיר סופר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר כנסת סופר.

אחמד טיבי: עכשיו זה התור של חברי הכנסת של ש"ס, שהגישו הסתייגויות לסעיף 2.

אחמד טיבי: אריה מכלוף דרעי – מוש מווג'וד.

אחמד טיבי: יעקב מרגי, עשר דקות, תפדל.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתה יודע, בתפילות יום כיפור, בווידוי, רוצים להתחיל למנות את העוונות, ואז אומרים: במה אתחיל, בראשונות או באחרונות, בקלות או בחמורות?

יעקב מרגי: ואני אנסה להתחיל.

יעקב מרגי: רבותיי, השבוע אנחנו נדון בתקציב המדינה.

יעקב מרגי: תקציב המדינה, ידוע שהוא מסמן פחות או יותר את מדיניות הממשלה, את הקווים, קווי הפעולה, את תוכנית העבודה הכלכלית שלה.

יעקב מרגי: כל מי שמבין קצת בכלכלה, לא הרבה, יודע שהעלאות מיסים לא מניעות את גלגלי המשק, מקסימום הן מגדילות את הכנסות המדינה.

יעקב מרגי: והינה, איך שהתבשרנו על דיוני התקציב, מסיבות עיתונאים, התבשרנו על הטלת מס על הכלים החד-פעמיים.

יעקב מרגי: רבותיי, אין ספק, במיוחד בשבוע הזה, שכלי התקשורת סוף-סוף – אתה יודע, חמישה חודשים, ידידי היושב-ראש, חיפשתי כמה נעדרים באולפני הטלוויזיה והרדיו.

יעקב מרגי: אמרתי: מה קרה?

יעקב מרגי: הם לא מבינים מה קורה פה בממשלה, בכנסת?

יעקב מרגי: לא עניין אותם.

יעקב מרגי: ישתבח שמו לעד, השבוע מבוקר עד ערב הם עסוקים בנושא ערכי – הוועידה בגלזגו.

יעקב מרגי: אתה פותח גלי צה"ל – גלזגו; פותח "כאן" – גלזגו; אולפני הטלוויזיה – גלזגו.

אחמד טיבי: אל תקל ראש גם בטמפרטורה ברכבות.

יעקב מרגי: נגיע לזה.

יעקב מרגי: נגיע.

יעקב מרגי: אני אומר את זה בגלל החשיבות.

יואב בן צור: דיברת על גודל המשלחת שיצאה?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר: אני מבין אותם, הם חייבים להסתכל רק על גלזגו, כי אם הם יסתכלו ישר, הם יצטרכו לדבר על הרצינות, על המקצועיות של הממשלה הזאת, והם לא רוצים לדבר.

יעקב מרגי: הם יסתכלו ימינה, הם יצטרכו לדבר על הכספים הקואליציוניים, יצטרכו לדבר על המשלחות – איך אומרים, על הרכבת האווירית של שרי הממשלה וחברי הכנסת לכל מיני משלחות.

יעקב מרגי: חבריי חברי הכנסת, מה שמאפיין את הממשלה הזאת ביותר זה איבוד הבושה.

יעקב מרגי: איבוד הבושה.

יעקב מרגי: עולים לפה חברי כנסת ומטיפים לממשלה – יועצות, גם כשאני לא יושב-ראש אני יכול לצעוק, לכעוס.

יעקב מרגי: עולים לכאן חברי כנסת, מטיפים לממשלה על הפזרנות, על הבזבוז.

יעקב מרגי: אתה אומר: אולי הם ייקחו את זה לתשומת הלב.

יעקב מרגי: אני זוכר שכשהייתי שר בממשלה – ידידי יואב בן צור, בממשלה השלושים-ושתיים הייתי שר, וכל יום ראשון יש נוהל שאחרי ישיבת הממשלה, בסוף הישיבה, מאשרים נסיעות לחו"ל, הממשלה מאשרת נסיעת שרים לחו"ל.

יעקב מרגי: אז הייתה כתבה קטנה באיזה עיתון – השרה אורית פרקש, זה מפריע לי כאן.

יעקב מרגי: גברתי, עם כל הכבוד, זה מפריע לי.

יעקב מרגי: האקוסטיקה, הכול מגיע לפה, אני לא יכול לדבר.

יעקב מרגי: ראש הממשלה אמר: רבותיי, הייתה כתבה בעמ' 8 באיזה עיתון, ככה, קובייה קטנה, על נסיעות השרים.

יעקב מרגי: אני מבקש למתן את נסיעות השרים.

יעקב מרגי: זה השפיע.

יעקב מרגי: פה – כלום.

יעקב מרגי: אתה מדבר על הרכבת האווירית מהשבוע שעבר – אין סומק בלחיים, אין בושה.

יעקב מרגי: יוצאת השבוע משלחת של 150 איש לגלזגו.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל בהגנת הסביבה, בהתחממות כדור הארץ.

יעקב מרגי: מי שמכיר אותי – אני אפילו פעיל – עליזה אוזן, זה מפריע לי.

יעקב מרגי: דנית, טייבי.

יעקב מרגי: יש שרה.

יעקב מרגי: יש שרה.

יעקב מרגי: יש כאן שרה.

יעקב מרגי: זה מפריע לי.

יעקב מרגי: בלי בושה, 150 איש לוועידה, ועידת גלזגו.

יעקב מרגי: נכון, ישראל יוצאת עם הצהרה שעד 2050 – איפוס פחמן.

יעקב מרגי: אנחנו – מדינת ישראל לא תשתמש בפליטות פחמן.

יעקב מרגי: מי אומר את זה?

יעקב מרגי: ראש ממשלה שאך נבחר, הוא אומר: מה אכפת לי להצהיר?

יעקב מרגי: ממילא בעוד חודשיים-שלושה אני לא פה.

יואב בן צור: למה עוד חודשיים?

יעקב מרגי: גם כשממשלה – – –

יואב בן צור: למה עוד חודשיים?

יואב בן צור: עוד יומיים, למה חודשיים?

יעקב מרגי: בסדר, לא, יש ממשלת מעבר אם התקציב נופל.

יואב בן צור: ממשלת מעבר לא תהיה.

יעקב מרגי: לא תהיה?

יואב בן צור: לא.

יואב בן צור: ממשלת מעבר – – –

יעקב מרגי: אה, אז אתה מעדכן אותי.

יעקב מרגי: יכול להיות ימים, אתה צודק.

יעקב מרגי: גם כשהממשלה מקבלת החלטה לאפס פליטות פחמן, היא לא יכולה להתכנס, להצהיר הצהרה חסרת תוכן.

יעקב מרגי: היא צריכה לכנס ישיבה מיוחדת של כל משרדי הממשלה, שכל משרד ומשרד מציג לממשלה איך הוא מתמודד בתחום אחריותו עם איפוס פחמן.

יעקב מרגי: אבל לא על זה רציתי לדבר, זה הזכרתי על הדרך, רק לומר לכם שהממשלה הזו אלופה בהצהרות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: שיטה מצליחה, לא מחליפים אותה.

יעקב מרגי: הם הצהירו כל מיני הצהרות לפני שנבחרו – עושים בדיוק הפוך.

יעקב מרגי: ויודעים מה?

יעקב מרגי: לא דנה וייס, לא רינה מצליח, לא כל הפרשנים, לא מוטי גילת.

יעקב מרגי: איפה מוטי גילת?

יעקב מרגי: הוא רודף שחיתות, לא?

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: חבריי, מוטי גילת הוא העיתונאי שרודף שחיתות.

יעקב מרגי: מה, הוא לא מצא כלום עדיין בממשלה הזו?

יעקב מרגי: שום מילה על חלוקת השלל הזו, על הפשטת עור התקציב?

יעקב מרגי: אבל כנראה מה שאמרה בזמנו מיכל רוזין הוא נכון לא רק להטרדות מיניות – זה נכון לכל הפשעים של ספר החוקים הישראלי.

יעקב מרגי: אם המדיניות שלך בנושא מסוים בכיוון הנכון, אם במדיניות המדינית והביטחונית שלך אתה בצד המפה הנכון, בשמאל, לא משנה מה שתעשה.

יעקב מרגי: תעבור על כל השולחן ערוך, תעבור על כל ספר החוקים של ישראל, תטריד מינית, תהיה מושחת, תגנוב – זה לא מעניין אף שדרן ואף פרשן פוליטי, בטח לא באולפנים.

יעקב מרגי: למה התחלתי לדבר על המיסים?

יעקב מרגי: רבותיי, הממשלה הזו גוזרת מיסים: מס על הכלים החד-פעמיים, מס על השתייה המתוקה, מס על ביקור רופא, מס גודש.

יעקב מרגי: על מה נוסעים תושבי הפריפריה למרכז?

יעקב מרגי: הרי מס גודש הוא לא יהיה לתושבי המרכז, הוא יהיה לתושבי הפריפריה.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: גם על יין לקידוש – – –

יואב בן צור: מיץ ענבים.

יעקב מרגי: על מיץ ענבים.

יעקב מרגי: מי שלא יכול לשתות יין חצי יבש כי זה עושה לו קצת – חושבים שכולם עברו סדרת חינוך משנות התשעים עם הוודקה והסתדרו עם האלכוהול.

יעקב מרגי: יש כאלה, לא מסוגלים לשתות יין, עושים קידוש פעם בשבוע, שישי-שבת, על מיץ ענבים.

יעקב מרגי: גם על זה יהיה מס.

יעקב מרגי: למה אני אומר לכם?

יעקב מרגי: למה אני אומר את זה?

יעקב מרגי: ההתנהגות של שר האוצר – רבותיי, אני הולך לתת לכם הדגמה.

יעקב מרגי: אתם יודעים שבסין יש מחנות.

יעקב מרגי: אילו מחנות?

יעקב מרגי: לא של הצופים, לא של מחנות העולים.

יעקב מרגי: יש מחנות לחינוך מחדש.

יעקב מרגי: לפי הדיווחים, במחנות האלה כלואים יותר ממיליון מוסלמים בסין, וסין עוקבת אחרי כל תזוזה שלהם ומענישה את מי שעובר על הכללים.

יעקב מרגי: הם מקבלים ציון על כל פעולה, ציון שיקבע אם ישתחררו ויוכלו לפגוש את המשפחה.

יעקב מרגי: אבל סינים, כשאתה אומר להם את זה, בתגובה הם אומרים שהכול פייק ניוז, החיים שלהם במחנות מאושרים.

יעקב מרגי: מסמכים שהודלפו מתארים מציאות אכזרית במחנות בחבל – אני מקווה שאני הוגה את זה נכון – שינג'יאנג בסין.

יעקב מרגי: לפי הערכות כלואים שם כמיליון מוסלמים.

יעקב מרגי: הם נמצאים במחנות חינוך מחדש, שהם למעשה בתי סוהר לכל דבר.

יעקב מרגי: מדובר במתקנים מאובטחים, עם מגדלי שמירה, מצלמות שמתעדות כל תזוזה של העצירים.

יעקב מרגי: למה אני אומר את זה לכאורה בדיון היום?

יעקב מרגי: כשאני קורא את סדרת המיסים ששר האוצר – שהתחנך בשיטת חינוך שבמדינה שכנראה הוא בא ממנה, שם זה הצליח, חינוך מחדש, מברית המועצות הקומוניסטית, זה מה שהוא זוכר.

יעקב מרגי: הוא לא זוכר את הגלסנוסט, כי בגלסנוסט הוא היה פה.

יעקב מרגי: שר האוצר מטיל סדרה של מיסים שלא ישפרו את מאזן הכנסות המדינה, אלא הם באו לחנך אוכלוסייה מיוחדת.

יעקב מרגי: אתה הבנת, אדוני היושב-ראש?

יעקב מרגי: מיסי חינוך.

יעקב מרגי: יכול להיות שהם מוצדקים.

יעקב מרגי: נכון, צריך לשמור על הבריאות; נכון, צריך להגן על הסביבה, לצמצם את השימוש בחומרים שהם לא מתכלים, צריך לעשות את זה.

יעקב מרגי: אבל ממשלה ששר האוצר שכל הקמפיין שלו – אני כבר מסיים – שכל הקמפיין שלו זה לחנך את החרדים – יש לו גם שאיפות לזרוק אותם במריצות למזבלה – מטיל סדרה של מיסים, זה מזכיר לי את מחנות החינוך מחדש שסין החדשה בעת הזאת כולאת ומנסה לחנך יותר ממיליון מוסלמים בסין.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, המפלגה האבודה, מפלגת ימינה, פוסלת על ימין ועל שמאל: פסלה את הציבור החרדי, פסלה את הציבור המסורתי, פסלה את הימין הדתי והאידיאולוגי והיא רק פוסלת את כולם כל היום.

יואב בן צור: את מי היא לא פוסלת?

יואב בן צור: ימינה החליטה שכדאי ללכת שמאלה, וכשמזגזגים והולכים ימינה ושמאלה, בסוף נופלים.

יואב בן צור: היא שברה שמאלה חזק והלכה להתרועע בממשלת שמאל עם הורביץ, מיכאלי, אבתיסאם מראענה, מפלגת רע"מ, ועכשיו היא פוסלת את הסטטוס קוו.

יואב בן צור: מי היה מאמין?

יואב בן צור: הינה השר מתן כהנא, מטכ"ליסט וטייס, מאמץ את הנרטיב של השמאל בישראל ושל הקרן החדשה כשהוא מחובק עם הרב הרפורמי של הקואליציה.

יואב בן צור: יחד הם מתנכרים למסורת ורוצים להקים כאן ישראל חדשה.

יואב בן צור: הסטטוס קוו הפך אצל ימינה לקללה, למוקצה מחמת מיאוס.

יואב בן צור: כמו ארגונים ליברליים סטייל נאמני תורה ועבודה, שעד לאחרונה קיבלו את תקציבם מאותה קרן חדשה, נוקטת המפלגה הזו שיטות של הכפשה והשמצה כנגד הסטטוס קוו, שהוא הדבק הכי חזק במדינה והוא שעד היום חיבר בין חלקי העם – החילונים, הדתיים והמסורתיים.

יואב בן צור: אז גם אותו הם רוצים להפר ולשנות, בלי רצון העם, כי כולנו יודעים שהם בגדו בבוחרים שלהם והם לא יהיו פה בכנסת הבאה.

יואב בן צור: אז הם שורפים את הכול.

יואב בן צור: שתי מדינות לשני עמים, כפשוטו: מדינה אחת שומרת דת ומסורת שבה יהודים יוכלו להתחתן האחד עם השני ומדינה אחרת בלי הלכה ובלי רבנות, מדינת כל אזרחי העולם הגדול.

יואב בן צור: לאן הם שואפים?

יואב בן צור: הם חוברים אל החותרים תחת יסודות ההלכה והמסורת בכל תפוצות ישראל לדורותיהם.

יואב בן צור: לפחות תהיו ישרים ותודו בזה.

יואב בן צור: אתם רוצים לעשות פה מדינה ככל העמים ולא מדינה יהודית מסורתית.

יואב בן צור: אני רוצה להזכיר: מהו הסטטוס קוו?

יואב בן צור: כידוע, החרדים התנגדו להקמת המדינה.

יואב בן צור: הם חשבו שעלינו להישאר בגולה, לעשות שם תשובה ואז לעלות ארצה בקדושה ובטהרה.

יואב בן צור: אבל בשנת תרצ"ז, עם עלייתו של היטלר יימח שמו לשלטון, עשו חישוב מחדש והיו מוכנים לתמוך במדינה בתנאי אחד – שהמדינה תתנהל על פי התורה.

יואב בן צור: אבל מאחר שרוב הציבור בארץ היה חרדי, בני תימן וספרד ובני אשכנז שעלו לארץ עוד לפני שמישהו מהציונים חשב פה על מדינה – אתם זוכרים שהם חשבו על מדינה במקום אחר – הם באו לפה והפריחו את השממה בארץ ישראל לכבוד עם ישראל.

יואב בן צור: בכל אופן, באו הציונים וביקשו לייצר מצב שבו צריך להתחשב גם בדתיים וגם בחילונים, ולכן הוסכם להתחשב בכולם וכביכול לצלם את המצב, לייצר הסכמות בהתאם למציאות שהייתה באותם ימים, וכך נולד הסטטוס קוו.

יואב בן צור: נכון, היו פה ושם תזוזות לכאן או לשם, ולמען האמת התזוזות שהיו היו בעיקר נגד היהדות.

יואב בן צור: אבל באופן כללי הסטטוס קוו הוא האמנה החברתית הישראלית הכי חזקה, פי מיליון מכל מיני אמנות שלא מחזיקות מים ושלא קיבלו את הסכמת הציבור, כגון אמנת גביזון-מדן ואמנת כינרת.

יואב בן צור: אמנת הסטטוס קוו החזיקה מעמד כמעט 80 שנה, והיא ורק היא זו שתאפשר את החזקת הסטטוס קוו עוד שנים רבות.

יואב בן צור: היו לי עשר דקות?

יואב בן צור: אני חושב שטעיתם.

איתן גינזבורג: לא, חמש דקות.

יואב בן צור: למה חמש?

יואב בן צור: מגיע לי עשר.

איתן גינזבורג: כי חמש – כבר נימקת בפעם שעברה.

יואב בן צור: מה?

יואב בן צור: מה?

איתן גינזבורג: נימקת בפעם שעברה את סעיף 5, ונשאר את 6.

ינון אזולאי: – – –

יואב בן צור: לכולם יש עשר, סליחה.

איתן גינזבורג: רבותיי, רבותיי, יש לנו פה טבלה מסודרת לאורך כל דיוני החוק הזה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן צור בפעם שעברה נימק את סעיף 5, ולכן נותר לו רק סעיף 6, לכן זה חמש דקות.

ינון אזולאי: אני יכול לתת לו את שלי?

איתן גינזבורג: לא, אי-אפשר.

יואב בן צור: למה?

איתן גינזבורג: כי זה לא – כי היושב-ראש ביקש – – –

יואב בן צור: מה?

יואב בן צור: הוא נותן לי חמש דקות משלו, נו, מה הבעיה?

איתן גינזבורג: יש לך עוד מעט עוד חמש דקות.

איתן גינזבורג: יש לך יותר מחמש דקות.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: חברים, אנחנו לא מאפשרים את האיחודים האלה.

איתן גינזבורג: אנחנו מצטערים.

איתן גינזבורג: זה מצד היושב-ראש.

איתן גינזבורג: הוא אפשר איחודים, אבל אנחנו עובדים על הדברים.

איתן גינזבורג: אני אתן לך עוד כמה דקות.

יואב בן צור: הוא כן אפשר לי ספציפית בפעם שעברה.

איתן גינזבורג: נכון.

יואב בן צור: אז גם עכשיו אני מבקש שתאשר לי עוד חמש דקות.

איתן גינזבורג: הוא נתן לך לפנים משורת הדין.

איתן גינזבורג: אנחנו ממשיכים קדימה, אבל בוא ותמשיך, תגמור עוד דקה.

קריאה: – – – קואליציה דורסנית.

איתן גינזבורג: דורסנית, כן.

איתן גינזבורג: מכיוון שנתנו לך בפעם שעברה לנמק לפני הזמן כי הלכת לוועדה, נתנו לך אז לפנים משורת הדין.

איתן גינזבורג: עכשיו נותר הזמן שנותר.

איתן גינזבורג: אני נותן לך עוד דקה-שתיים.

מיכאל מלכיאלי: הוא הנואם מס' 1 של הסיעה – – –

איתן גינזבורג: היום הקשבתי לו כיצד הוא נאם באי-אמון, והדברים תמיד מרשימים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני סגן השר.

יואב בן צור: בניגוד למצג השווא שמנסה לצייר השר כהנא, כל אמנה אחרת הייתה קורסת אחרי תקופה לא ארוכה.

יואב בן צור: השמאל היה אומר שהיא דתית מדי ובא אליך באותה הטענה שאתה בא היום כלפי הסטטוס קוו ואומר לך שזה ארכאי, מיושן ולא רלוונטי.

יואב בן צור: יתרה מזו, אם נפתח את הסטטוס קוו היום, אזי בעוד 20 שנה יהיה מי ששוב ירצה לעדכן אותה, שוב ושוב, ואין לדבר סוף.

יואב בן צור: רבותיי, עניינו של הסטטוס קוו הוא לאפשר – – –

מיקי לוי: – – –

איתן גינזבורג: – – –

יואב בן צור: אני צריך עוד חמש דקות, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: – – –

יואב בן צור: מה?

יואב בן צור: מה?

איתן גינזבורג: – – – עכשיו.

יואב בן צור: הינה, היושב-ראש מאשר לי, נו.

איתן גינזבורג: אדוני, מי שמנהל את הישיבה פה זה אני.

מיקי לוי: זה הוא, אני רק התייעצתי.

איתן גינזבורג: הוא נתן לי הנחיה לגבי הדברים הכלליים, לא לגבי מה שנתן לך.

איתן גינזבורג: אנחנו נותנים לך את הזמן, נתתי לך עוד שתי דקות.

איתן גינזבורג: בינתיים אתה הרבה מעבר.

יואב בן צור: רבותיי, עניינו של הסטטוס קוו הוא לאפשר חיים משותפים לדתיים וחילונים.

יואב בן צור: נקודה.

יואב בן צור: כי בהיעדר חוקה משמש הסטטוס קוו חוקה מוסכמת לא כתובה בענייני דת ומדינה.

יואב בן צור: גם המנהיגים החילונים שייסדו את המדינה הבינו שזהו דבר הכרחי, לא רק מתוך התחשבות בדתיים, אלא מתוך הבנה עמוקה שיש בו צורך כפול: בלעדיו נהיה מדינה ככל המדינות ולא מדינה יהודית מיוחדת, כי בלעדיו יהיה פירוד בעם.

יואב בן צור: לכן קבעו למשל שיום השבת זה יום השבתון הלאומי ולא יום השיפוצים הלאומי, כי הם הבינו שללא השבת וללא סמלים שהם סמלים יהודיים אין שום יכולת להצדיק את ישיבתנו בארץ הזאת.

יואב בן צור: יכולנו לשבת במקומות אחרים, והצדק שאנחנו יושבים פה הוא מצד זה שבתורה הבטיחו לנו שנהיה בארץ הזאת, ואם לא יהיו לנו הסמלים היהודיים האלה לא נוכל להמשיך לחיות פה ולא יהיה לנו תירוץ למה אנחנו פה.

יואב בן צור: רבותיי, זה מה שאתם רוצים?

יואב בן צור: הרי הודות לסטטוס קוו יש מכנה משותף, אפילו אם הוא מינימלי.

יואב בן צור: הוא הסיבה שאין אצלנו מלחמות אזרחים כמו במדינות סביבנו.

יואב בן צור: רבותיי, צריך לזכור כי הסטטוס קוו אומר דבר פשוט מאוד: מקסימום יהדות ברשות הרבים ומינימום התערבות ברשות היחיד.

יואב בן צור: הסטטוס קוו הוא חותמת הכשרות של המדינה; צביון יהודי מרגע הלידה עד רגע המוות, עבור בחתונה כדת משה וישראל, במזון כשר, בשבת, בצה"ל ובגיור כהלכה.

יואב בן צור: בחסות בג"ץ אתם רומסים ונוגסים באלו, בגיורי צה"ל, בכשרות שאתם רוצים לשנות ולעקור כל מוסכמה.

יואב בן צור: תגידו שאתם לא רוצים לאפשר פה חיים יהודיים באורח חופשי כמו שהוסכם.

יואב בן צור: תגידו שאתם רוצים לעקור את הסטטוס קוו, אל תהיו פחדנים, אבל תדעו שיש דין ויש דיין, והציבור ישפוט אתכם לדיראון עולם על שינוי מסורת ישראל המסורה לכולנו בכל פזורות ישראל.

יואב בן צור: לצערנו, המשיח טרם הגיע.

יואב בן צור: אנו מחכים לו בכל רגע שיבוא, וכפי שאתם יודעים, זו איננה מדינת תורה והלכה.

יואב בן צור: ברוך השם, אומנם זכתה המדינה ויש בה תקומה ללימוד התורה הקדושה, ומצויים פה בארץ לומדי תורה רבים מהארץ ואף המוני בית ישראל מהגולה, אבל לבושתנו, יש מנוולים כאלה שגם את מעט לחלוחית היהדות שיש בממלכתיות הישראלית הם רוצים למחוק ולהפוך אותה למדינת כל אזרחיה.

יואב בן צור: לצערי הרב, השר כהנא מצטרף למגמה זו והולך בדרכיהם.

יואב בן צור: תראו איזה פלא.

יואב בן צור: הרי מאז קום המדינה היה ברור לכל מרכיבי הקואליציה – והיה מדובר בקואליציות שונות ובעיקר רחבות, כאלה שיש להן משענת ציבורית רחבה ומוצקה – לכל אלה היה ברור כי בסטטוס קוו לא נוגעים ולא פוגעים.

יואב בן צור: כאן באה מפלגה בלי תומכים, שלא עוברת את אחוז החסימה, שגם כשהם בקואליציה חבריהם מנסים למצוא לעצמם סידור מקום עבודה ושיבוץ לבחירות הבאות ברשימות אחרות.

יואב בן צור: אלו, בלי משענת ציבורית, מבקשים לשנות דברים בלי שום תמיכה ציבורית כלשהי, כי מה שמבקשת ימינה האבודה לעשות הוא הפרדה דה פקטו של היהדות.

יואב בן צור: מה הטענה שלהם?

יואב בן צור: ימינה טוענת שהעברת היהדות מנחלת הכלל לנחלת הפרט תגרום ליותר אנשים לאהוב את היהדות, בבחינת "היה יהודי בבואך ואדם בצאתך".

יואב בן צור: איזה שטויות.

יואב בן צור: הרי ראינו את אלו שאמרו את זה, את הצאצאים שלהם, שחלקם כבר לא יהודים.

יואב בן צור: האם באמת מאלו אתם רוצים ללמוד איך לנסות לשנות את היהדות?

יואב בן צור: אתם, הלכה למעשה, פועלים בשליחות גופים מסוכנים לצביון המדינה – –

איתן גינזבורג: נא לסיים.

יואב בן צור: – – וזו עוד דרך לממש את אידיאולוגיית השמאל האנטי-דתי של הפרדת היהדות ממערכות החיים הציבוריות, ובלשונם: הפרדת דת ומדינה.

יואב בן צור: רבותיי, זו לא הפרדת הדת מהמדינה, זו הלכה למעשה פירוקה של המדינה.

יואב בן צור: לשם אתם צועדים.

יואב בן צור: לפחות את האמת תדעו.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

איתן גינזבורג: צוהריים טובים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: צוהריים טובים.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, היום אחד בחודש, יום באמת משמח, יום דרמטי.

מיכאל מלכיאלי: איך אמר אתמול יו"ר ועדת הכנסת?

מיכאל מלכיאלי: שלוש שנים חיכינו ליום הזה, שברוך השם התקציב מוכן, ואנחנו הולכים לכנסת להביא אותו לאישור.

מיכאל מלכיאלי: אני יוצא מהבית, פוגש אנשים, מחפש את האור, את האושר על הפנים שלהם: יש תקציב, ביבי לא בשלטון, החרדים נזרקו לאופוזיציה, אנשי האור השתלטו על הממשלה, יש תקציב, בואו נשמח, תראו איזה יום.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, פוגש את הראשון – כולו אדום.

מיכאל מלכיאלי: אני שואל אותו: תגיד לי, מה קרה?

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר, תקשיב, הייתי עכשיו במכולת, ראיתי את החד-פעמי, תקשיב, ראיתי תמונות של המחירים של החד-פעמי, בואנה, זה לא ייאמן.

מיכאל מלכיאלי: הקפיצו ביום בהיר.

מיכאל מלכיאלי: אז היו כמה שהתארגנו, החביאו כמו בשעת מלחמה, מחביאים חד-פעמי.

מיכאל מלכיאלי: אני זוכר שפעם, במלחמת המפרץ, החביאו סלוטייפ, קנו הרבה סלוטייפ.

מיכאל מלכיאלי: לפני כמה חודשים החביאו את המסכות ואת הכפפות.

מיכאל מלכיאלי: בפסח שעבר החביאו ביצים.

מיכאל מלכיאלי: אנשים התחילו להחביא חד-פעמי – שעת מלחמה.

מיכאל מלכיאלי: ההוא פוגש עוד בן אדם, אומר לו: תקשיב, תחייך, מה קרה?

מיכאל מלכיאלי: יש תקציב.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר: יצאתי עכשיו מהדלק, תראה איך אני נראה.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי, ריבונו של עולם, חייבים דחוף להביא לפה איש כלכלה גאון שייתן קצת לנו, למדינה, קווים לדמותה של כלכלה חברתית – איך מורידים מיסים, איך עוזרים.

מיכאל מלכיאלי: ואז מישהו שולח לי ציוץ של העיתונאי ינון מגל.

מיכאל מלכיאלי: ינון מגל בחור מוכשר, באמת אוהב ארץ ישראל, שייך לצד הנכון של המפה.

מיכאל מלכיאלי: ואז ניסיתי להגיד לו: ינון, למה אתה ככה הורס לנו את החגיגה של הבוקר?

מיכאל מלכיאלי: ואז הוא מעלה שיח של גאונים שהיה בפאנל אצל רינה מצליח ב-12:00, ואני רוצה לצטט – אדוני היושב-ראש, אתה פשוט תיהנה – מה זו כלכלה נכונה.

מיכאל מלכיאלי: שיעור.

איתן גינזבורג: אדרבה.

מיכאל מלכיאלי: אז הינה, אני מצטט.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, אני מביא לך גאונות.

מיכאל מלכיאלי: גאונות.

מיכאל מלכיאלי: אין לך את זה כל יום.

איתן גינזבורג: גם השרה, תדע לך, היא מומחית בכלכלה.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע.

מיכאל מלכיאלי: יש לנו הרבה כבוד לשרה.

מיכאל מלכיאלי: אז הרעיון הוא, אומר אותו גאון לרינה מצליח, ברגע שאתה מוריד במכת חשמל – לא להוריד מיסים כמו איזה פראייר, כמו ביבי כזה, פה, שם, קצת; במכת חשמל, אומר הכלכלן, לא קצת – הוא מוריד דרמטית את המיסוי, משאיר 20% בנטו, יותר בכיס של כל מי שעובד, והוא מוריד את המס לעסקים, מס לחברות, אז מה שתראי, אומר אותו גאון לרינה מצליח – תביני את זה, אני בא מהמגזר, אני לא עוד איזה אחד בחור ישיבה שלא מבין בכלכלה, אני בא מהמגזר, אני יודע על מה אני מדבר – את תראי נהירה המונית להקמת עסקים, להצמחת עסקים.

מיכאל מלכיאלי: אוה, תראו איזה חזון.

מיכאל מלכיאלי: הרצל לא היה כזה בעל חזון.

מיכאל מלכיאלי: ואז ירדפו אחרי המובטלים, ורמת השכר תעלה, המיסים יגדלו, חד גדיא.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, מי אמר את המשפטים האלה?

מיכאל מלכיאלי: מי אמר את זה?

איתן גינזבורג: אני בטוח שבעוד 3, 2, 1 תגיד לי מי.

מיכאל מלכיאלי: אז אני אומר: ראש ממשלה נפתלי בנט.

מיכאל מלכיאלי: בנט, שהולך – ביום רביעי הוא יהיה כאן, ויבוא זחוח, יהיר.

מיכאל מלכיאלי: מעכשיו אני אומר לכם, הוא יצביע על נתניהו ויגיד: חבר הכנסת נתניהו לא הביא תקציב כמה שנים.

מיכאל מלכיאלי: איפה הייתם 12 שנה?

מיכאל מלכיאלי: כל הבדיחות האלה.

מיכאל מלכיאלי: הוא חזר עכשיו מוועדת האקלים, כאילו זה עכשיו הבעיה האקוטית של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אנשים לא יכולים לנסוע – הדלק עלה, המס עלה, של הכול, ללכת לרופא יקר, להיכנס לפריפריה יקר.

מיכאל מלכיאלי: הגאון שלנו פה הולך לפתור את בעיית האקלים אחרי כל התמונות האחרונות שלו עם מנהיגי העולם, והוא יבוא לכאן ויספר לנו: הבאתי תקציב.

מיכאל מלכיאלי: אבל איפה מכת החשמל שדיברת עליה?

מיכאל מלכיאלי: באיזו דרמה הוא הגיע במוצאי שבת, אחרי שבת, רענן כולו, לרינה מצליח.

מיכאל מלכיאלי: הוא שאל את היועצים שלו: מה אני אומר שייתפס, ככה, להביך את ביבי?

מיכאל מלכיאלי: אמרו לו: תגיד "מכת חשמל".

מיכאל מלכיאלי: לא מסכן כזה.

מיכאל מלכיאלי: ואז תראו איזה סברות גאוניות: נוריד את המיסים, ירדפו אחרי המובטלים.

מיכאל מלכיאלי: לאן כל ההבטחות הכלכליות האלה נעלמו, מר בנט?

מיכאל מלכיאלי: לאן הן נעלמו?

מיכאל מלכיאלי: הלכת לשם והסתכלת בעיניים של אזרחי מדינת ישראל וסיפרת להם שלוקחים להם הרבה מיסים – ואתה צדקת, לוקחים להם הרבה מיסים, ויש לי הרבה מה לומר על שיטת המיסוי במדינת ישראל – אבל איפה כל ההבטחות שלך?

מיכאל מלכיאלי: ואני אומר לינון מגל: תפסיק להטריל את בנט, כל פעם להוציא לו סרטון חדש.

מיכאל מלכיאלי: זה לא יפה.

מיכאל מלכיאלי: הוא קיבל החלטה דרמטית שיש ממשלת ריפוי ומעכשיו הכול בסדר, מעכשיו הכול חלק, מעכשיו מתייחסים לכול בצורה אחרת.

מיכאל מלכיאלי: אז אנחנו לקראת דיוני תקציב, יש לנו מחר עוד הרבה מה לנאום, ואני, בעזרת השם, עוד אתן הרבה הרבה נקודות מספר התקציב באמת הקשה והאכזרי.

מיכאל מלכיאלי: כשאני הולך ופוגש את אזרחי מדינת ישראל – בחנות, בדרך לבית הכנסת; אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מנותקים.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו חיים עם העם, אנחנו פוגשים את האנשים הקטנים, המסכנים, שיוצאים מהמכולת עם עיניים דומעות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים אותם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא בנט, שגר ברעננה ופוגש אדם פעם ב-.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו פוגשים את האנשים קשי היום יום-יום, ואנחנו רואים את הפחד האמיתי שלהם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים את אותם אנשים שבימים אלו מפנים אותם מהבתים בדיור הציבורי.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו פוגשים את הנכים שמקבלים התראות שעליהם לעזוב את הבית תוך 45 יום, ואין – הוועדות הציבוריות לא מתכנסות כין אין כסף ואין בשורה.

מיכאל מלכיאלי: ואנחנו שומעים את האמירות על דיור ומילים גדולות, אבל אל האזרח הקטן זה לא מחלחל.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו פוגשים את האנשים שלא ילכו לרופא כי זה יעלה להם עוד 20 שקל, וזה הרבה כסף בשבילם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו פוגשים את האנשים – אתה יודע מה?

מיכאל מלכיאלי: מה הוא רצה?

מיכאל מלכיאלי: אתמול ראיתי, וזה באמת מוציא אותי מדעתי – אני בטוח שאתה לא התחברת לזה.

מיכאל מלכיאלי: יש לנו שר אוצר שהוא טיפוס, הוא מורכב.

מיכאל מלכיאלי: הוא דמות מאוד מסוימת; בוא נהיה ממלכתיים.

מיכאל מלכיאלי: באיזו יהירות מספר לנו איך הוא שוטף את הספל, עם איזה שעון – לא יודע כמה עלה לו השעון שם – הוא מראה לכולם: לכו תקנו.

משה ארבל: ועניבה.

מיכאל מלכיאלי: כן, באיזו יהירות, איזו שחצנות.

מיכאל מלכיאלי: במקום להשפיל את הראש שלך מול האזרחים, להגיד: חבר'ה, תראו, הקורונה עלתה כסף, אין ברירה.

מיכאל מלכיאלי: תספר, תמכור – בכזאת גאווה לספר: תקנו מדיח?

מיכאל מלכיאלי: למה, עשית איזושהי תוכנית אמיתית?

מיכאל מלכיאלי: ביום בהיר לעשות את זה לאזרחים?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, למה זה מפריע לי כל כך?

מיכאל מלכיאלי: אני פה בנאום של אופוזיציה, נכון, ואין לי ספק שמחר אתה תראה את בנט מספר כמה הוא עשה דברים שלא עשו עד היום; אנחנו יודעים, זה יקרה מחר.

מיכאל מלכיאלי: כותבי הנאומים, אלה שפורסם שמרוויחים 90,000 שקל בחודש ביחד, שוקדים על הנאום הזה הרבה זמן.

מיכאל מלכיאלי: אגב, עד היום הם לא הוציאו מתחת ידם כאלה נאומים גאוניים – לא גילו שם נאומים – אבל כנראה שעובדים על זה עכשיו, ואנחנו נגלה כל הזמן מה הממשלה הקודמת לא עשתה.

מיכאל מלכיאלי: אבל בשביל מה הקמתם ממשלת ריפוי?

מיכאל מלכיאלי: למה הוצאתם את מרצ מהאופוזיציה, עם מפלגת העבודה, נתתם להם שלטון בלי ערעורים?

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: בשביל להביא פעם אחת באמת בשורה לפריפריה, באמת בשורה לאנשים החלשים, והדבר הזה – אתם נכשלתם בו.

מיכאל מלכיאלי: לא הבאתם את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אנחנו הולכים בחוץ ופוגשים עוד אנשים.

מיכאל מלכיאלי: אתה פוגש את האימהות שבאמת היה להן קשה למצוא מקומות עבודה.

מיכאל מלכיאלי: הן לא מצאו, לא היה להן קל.

מיכאל מלכיאלי: לא מדובר בנשים שהתחילו את החיים בגיל 30 וכבר עם תואר שני.

מיכאל מלכיאלי: הן נשים שהתחתנו צעירות והקימו בתים – ממשיכים את השושלת האמיתית של עם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: הן הערובה האמיתית להמשך נצחיותו של עם ישראל, והן מצאו עבודה סוף-סוף, כל אחת במקום שהתברגה בו.

מיכאל מלכיאלי: ואתה רואה היום אנשים חושבים: לצאת מהעבודה?

מיכאל מלכיאלי: מה אני עושה עם המעונות?

מיכאל מלכיאלי: איפה אני אשים את הילדים שלי?

מיכאל מלכיאלי: איזו בשורה הבאת לאותם ילדים?

מיכאל מלכיאלי: איזו בשורה הבאת לכלכלה?

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני שומע את ראש הממשלה מספר: אני אוריד את גיל חובת הגיוס.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע למה?

מיכאל מלכיאלי: כי חשוב לי שהגברים החרדים יצאו לשוק העבודה.

מיכאל מלכיאלי: באמת, מטרה עליונה, שווה בשביל זה הכול.

מיכאל מלכיאלי: אבל כבר יש אלפי נשים בשוק העבודה.

מיכאל מלכיאלי: מה גורם לך להתאכזר כלפיהן כל כך?

מיכאל מלכיאלי: מה גורם לך ללכת לאותם ילדים, להגיד: אתם – לא יהיה לכם מעון תקני, אתם תצטרכו ללמוד בכל מיני חלטורות.

מיכאל מלכיאלי: ואנחנו יודעים איך זה נראה, לא תקני – מסוכן.

מיכאל מלכיאלי: והממשלה מובילה לשם.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, ואין צדיק אחד בסדום שיבוא ויגיד: אני לא ארים את ידי בעד כזאת תוכנית, אני לא אהיה שותף לכזה פשע.

מיכאל מלכיאלי: יש פה אנשים שהלכו ודאגו – עשו הון: דאגו לכסף לחתולים, דאגו לכסף כל אחד למה שהוא מאמין.

מיכאל מלכיאלי: יש חברת קואליציה: אני, ברוך השם – מה היא סיפרה לנו?

מיכאל מלכיאלי: דור רביעי למגדלי חתולים.

מיכאל מלכיאלי: דור רביעי.

מיכאל מלכיאלי: אני, ברוך השם, גאה שאני דור לא יודע כמה של משפחות שדאגו להאכיל עניים, לתת אוכל.

מיכאל מלכיאלי: הסבתא שלי, זיכרונה לברכה, הייתה הולכת, מכינה אוכל ומחלקת לאנשים העניים בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: אני גאה בזה.

מיכאל מלכיאלי: היא הלכה והשיגה כסף, ברוך השם, לאותם מגדלי חתולים, אבל מה עם אותם ילדים?

מיכאל מלכיאלי: מי ידאג לאותם ילדים?

מיכאל מלכיאלי: מי ידאג לאותם הורים שבאמת לא מצליחים לגמור את החודש?

מיכאל מלכיאלי: עם איזו בשורה, עם איזה חיוך הממשלה פונה אליהם?

מיכאל מלכיאלי: יש עכשיו – אני רוצה לחזק את ידיהן – –

איתן גינזבורג: משפט אחרון.

מיכאל מלכיאלי: – – נשים מהציונות הדתית שבאו ודיברו איתן על כל מיני עסקאות: נחריג את הציונים הדתיים מהחרדים, להם ניתן, ואמרו בקול מורם: לא.

מיכאל מלכיאלי: זה נקרא: בזכות נשים צדקניות נגאלו אבותינו.

מיכאל מלכיאלי: לא היו מוכנים להפרד ומשול של ליברמן, חלק כן וחלק לא.

מיכאל מלכיאלי: אם יש כבוד ללומדי תורה, אז יש כבוד לכולם.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת מלכיאלי.

איתן גינזבורג: רק תזכור שביחס לחתולים, גם הממשלה הקודמת הקצתה 4.5 מיליון שקלים לחתולים.

מיכאל מלכיאלי: אבל היא גם דאגה לילדים.

מיכאל מלכיאלי: היא דאגה לילדים.

איתן גינזבורג: רק שנייה.

איתן גינזבורג: ולא מדובר על מאכילות חתולים אלא מדובר על עיקור חתולים.

איתן גינזבורג: זה דבר שכל הרשויות המקומיות בישראל עוסקות בו.

מיכאל מלכיאלי: מה עם הילדים?

מיכאל מלכיאלי: מה עם הילדים?

איתן גינזבורג: נכון, זה לא אחד על חשבון השני.

מיכאל מלכיאלי: בסדר.

מיכאל מלכיאלי: אז נו?

איתן גינזבורג: בבקשה, יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים ביטון.

משה ארבל: אני מבין שקשה לך לשמוע ביקורת – –

איתן גינזבורג: חס וחלילה.

משה ארבל: – – אבל – – –

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: ודאי.

משה ארבל: – – –

איתן גינזבורג: לא סתרתי את הביקורת, אדוני חבר הכנסת ארבל, רק מכיוון שמדגישים את החתולים, צריך לזכור שגם אנחנו הקצינו כספים לחתולים.

משה ארבל: לא על חשבון.

איתן גינזבורג: שום דבר הוא לא על חשבון דבר אחר, אדוני.

משה ארבל: על בסיס מה נתנו?

איתן גינזבורג: אני לא יודע על בסיס מה נתנו את ה-4.5 מיליון שקלים הקודמים לחתולים, אבל נתנו.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: לרשותך – – –

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, קודם כול, כדי לסבר את האוזן, לפחות מה אני חושב – אני חושב שכל אלה שנאמו על חתולים, אין להם משהו נגד חתולים.

חיים ביטון: אני חושב שהם גם דואגים לחתולים מבחינה הלכתית, או בכל דרך אחרת שיש חובה לדאוג לכל חיית מחמד או חיה רגילה על פי ההלכה.

איתן גינזבורג: לא זה לא דאגה לחיה.

איתן גינזבורג: הפוך, זה לא דאגה לחיה.

איתן גינזבורג: זה עיקור כדי לא לגרום לריבוי.

איתן גינזבורג: אתה מבין מה ההשלכות של זה.

חיים ביטון: כן.

חיים ביטון: אבל אתה מבין שהקונוטציה בסיפור הזה מתייחסת בעיקר לכך – –

איתן גינזבורג: אבל אנחנו פה במקום רציני, לא עוסקים בקונוטציות אלא עוסקים בעובדות, ואנחנו מציגים דברים אמיתיים.

חיים ביטון: – – לסדרי עדיפויות.

חיים ביטון: טוב.

חיים ביטון: חבריי חברי הכנסת, אמש חשף אחד מרבני הציונות הדתית מידע – מידע על דברים שנאמרו בשיחה של ראש הממשלה בנט עם סילמן ואורבך, שבאו וטענו בפניו: אנחנו מאבדים את הבייס.

חיים ביטון: כך הם טענו.

חיים ביטון: התשובה שהוא ענה שם הייתה: אל תדאגו.

חיים ביטון: יש קצת רעש.

חיים ביטון: אל תדאגו.

חיים ביטון: נחלק כסף – כולם ישתקו.

חיים ביטון: במקביל, אמש יצא עוד פרסום מעניין לגבי החליפי, ראש הממשלה החליפי – אולי ראש הממשלה האמיתי – יאיר לפיד, שמינה את גיסתו לדירקטורית בקק"ל.

חיים ביטון: כמובן, כמו כל דבר אחר בממשלה הזאת, מה שהם עושים, לא רק שזה תקין – זה אפילו מתקן.

חיים ביטון: היא באה כמובן למגר את השחיתות שעשה חברו לשעבר מר דני עטר ממפלגת העבודה, שכל עוונו כנראה שהוא מזרחי, ולכן הוא כבר לא יכול להיות בעמדה הזאת.

חיים ביטון: אני מבקש כרגע – לא רוצה לדבר על תקציב הפעם.

חיים ביטון: יש לנו בהמשך, יהיו גם נושאים על התקציב, אבל אני באמת רוצה לדבר על שתי הנקודות הללו, על תפיסת העולם הזאת שבעצם – שימו לב מה קורה בינינו לבינם: הרי כל דבר שאנחנו עשינו היה לא כשר; כשזה מגיע אליהם זה נהיה כשר, ולא רק בעיניהם, לא רק בעיני עצמם, אלא גם בעיני התקשורת.

חיים ביטון: אגב, אני לא בטוח שבעיני הציבור שלהם – אני קצת רואה פה ושם תגובות, ונראה לי שהציבור שם לא מרוצה מהדברים הללו.

חיים ביטון: אבל כפי שאנחנו יודעים, הממשלה הזאת מנסה להרגיל אותנו שכל מה שהיא עושה זה לא רק כשר – זה גם מתקן.

חיים ביטון: וגם אני חושב שסיפור השחיתות שעליו הטיף יאיר לפיד לאורך כל השנים, ועמד פה על הבמה הזאת מספיק שנים להטיף על שחיתות – ופתאום כספים קואליציוניים מנופחים פי כמה נהפכים להיות כשרים, ולא רק כשרים – גם מתקנים, כי הם נעשים לדברים טובים.

חיים ביטון: וכמובן, הכול כשר: לשקר, להמציא ולספר.

חיים ביטון: עמד פה יושב-ראש התנועה הרב אריה דרעי וביקש מחבר הכנסת יוראי שיתנצל – אני עוד לא שמעתי שזה קרה; אם מישהו יודע, שיעדכן אותי – על כך שהוא אמר דברי בלע.

יואב בן צור: הוא ימצא את הזמן ואת המקום.

חיים ביטון: הוא ימצא את הזמן ואת המקום.

חיים ביטון: אבל בכל אופן, פתאום – אני לא נכנס לנושאים עצמם, אבל פתאום כל דבר שנעשה אז והיה שחיתות שלטונית, היום זה תיקון שלטוני.

חיים ביטון: מדהים כמה אפשר לשנות מציאות בכל תחום.

חיים ביטון: דיברו על זה פה הרבה על נורבגי כפול, צעקו עליו; היום, אם אנחנו אומרים לנורבגים "נורבגים" הם נפגעים, כי כנראה אלה נורבגים מתקנים.

חיים ביטון: אנחנו היינו נורבגים לא טובים.

חיים ביטון: הווי אומר, רבותיי, לפי הממשלה הזאת, כל שחיתות שלטונית לשעבר שנעשית היום היא תיקון.

חיים ביטון: מעניין.

חיים ביטון: צריך ללמוד את זה.

חיים ביטון: באמת, זו דרך נכונה אולי להעביר מסר לציבורים ולתקשורת איך באמת עושים תקשורת, או איך באמת עובדים על הציבור.

חיים ביטון: אבל אני באמת רוצה לדבר – כי אין מה לדבר על השחיתות הזאת, לא על המינויים – שאגב, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, משהו מעניין: יושב-ראש התנועה שלנו אמר לחבר הכנסת יוראי על סיפור הכספים הקואליציוניים, שהוא טען שהלכו לשחיתות ולציבורים, בזמן שהוכח שהכול היה לחשמל, להוזלה בחשמל, בארנונה, בתחבורה ציבורית.

חיים ביטון: אני רוצה להגיד לך עוד משהו מעניין.

חיים ביטון: שימו לב, מאז שכוננה הממשלה הזאת, חודש לאחר כינונה, בכל משרדי הממשלה הוחלפו מייד כל המנכ"לים.

חיים ביטון: תבדקו את זה – כל המנכ"לים, בעלי המשרות וכל מי שרק אפשר הוחלפו במקום לעושי דבריהם.

חיים ביטון: אתה יודע, אני רוצה להגיד לך משהו: יושב-ראש התנועה שלנו, כיהנו אצלו שתי מנכ"ליות, והיו גם בנגב ובגליל וגם בפנים, לדעתי, שנתיים אחרי שהוא נהיה שר הפנים.

חיים ביטון: אותן פתאום – אצלם, פשוט באותה שנייה מחליפים אותן.

חיים ביטון: אגב, הן היו נשים חילוניות לחלוטין, בעלות דעה שונה לחלוטין, היות שזה תפקיד מקצועי.

חיים ביטון: לא צריך לרוץ ולעשות זאת.

חיים ביטון: יותר מזה, אני אגיד לכם:

חיים ביטון: עד סוף הקדנציה מונה עוד – המנכ"ל השני היה מנכ"ל שהוא היה ממשרד הפנים, לא איזה משהו.

חיים ביטון: אז פתאום אנחנו היינו המושחתים והם המתקנים, וזה מקומם וזועק.

חיים ביטון: אבל אני רוצה לדבר בחלק הזה של מה שאני אומר בנאומי לאותם 2.6% שעדיין אמרו בסקר שהם מצביעים לימינה.

חיים ביטון: אני רוצה לדבר אליכם.

חיים ביטון: הרי אין לגיטימציה.

חיים ביטון: ראש הממשלה – אין לו אפילו מנדט אחד, של עצמו.

חיים ביטון: אבל יש עוד 2.6% – בטח זו טעות דגימה, כי לא הגיוני כל כך, מה שקורה – של כאלה שעדיין טוענים שהם יצביעו למפלגה הזאת, ואני רוצה לדבר אליכם: אתם לא מבינים שאתם כלי בידיים של פוליטיקאים ציניים שאומרים במפורש שאפשר לקנות אתכם כסרח עודף בכמה כספים?

חיים ביטון: לא אני אמרתי את זה.

חיים ביטון: ישתיקו אתכם בקצת כסף.

חיים ביטון: זה לא מקומם אתכם?

חיים ביטון: עד מתי תשתקו?

חיים ביטון: עד מתי תראו שפתאום הימין נהפך להיות שמאל והשמאל נהפך להיות ימין?

חיים ביטון: השמאל כועס שיש ימין בממשלה; הממשלה כועסת שיש ימין.

חיים ביטון: השמאל – אני לא יודע, אני בעצמי מתבלבל.

חיים ביטון: איך זה עובד?

חיים ביטון: שום דבר לא קדוש.

חיים ביטון: נקודה.

חיים ביטון: אין קודש.

חיים ביטון: לא שהפוליטיקה אי פעם הייתה קדושה, אבל אין שום מילה קדושה, אין שום רעיון קדוש.

חיים ביטון: הכול נהפך להיות לסחר-מכר בהחזקת כיסאות; אפילו לא בקניית מצביעים, כי אתכם קונים בכסף, יזרקו לכם קצת כסף.

חיים ביטון: איך קונים כסף?

חיים ביטון: איך מביאים כסף?

חיים ביטון: מאותו כיסא.

חיים ביטון: אז אם נבדוק את המשוואה, זה פשוט: לוקחים כיסא – לא רוצה להגיד מילים קשות.

חיים ביטון: לוקחים כסף, בסדר, בכמה מנדטים נהפכים להיות ראש ממשלה; לא סופרים אתכם, כי עוד מעט יקנו אתכם בקצת כסף.

חיים ביטון: אגב, יעשו את זה ברגע שכנראה ירגישו שהמצב לא טוב, כי במסגרת התקציב הזה אני לא חושב שיש מישהו מרוצה.

חיים ביטון: חוץ מהשקט התעשייתי שיש, ששני הצדדים מנסים לצייר איזשהו שקט, ועושים אותו על ידי גיבושונים וכל מיני דרכים כאלה לייצר שקט, אין שקט.

חיים ביטון: כל יום יש פיצוץ חדש, כל יום יש הדלפות חדשות ומתנצלים שזה רק בהדלפות.

חיים ביטון: את הדעות האמיתיות אומרים בתקשורת, אומרים פה בבמה; את הדעות השקריות אומרים בשקט – עוד כלל חדש של תיקון.

חיים ביטון: ככה מתקנים.

חיים ביטון: הרי בדרך כלל זה הפוך: את האמת אומרים בשקט, ופה זו הבמה שאומרים את הדברים.

חיים ביטון: זה התהפך.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, כללים חדשים למציאות החיים, זה לא כללים חדשים בפוליטיקה.

חיים ביטון: אז נו, אתם הציבור שלא אוכל את הדבר הזה.

חיים ביטון: אני שואל אתכם: עד מתי יזרו לכם חול בעיניים?

חיים ביטון: מתי תבינו שכל מה שנעשה כאן כרגע, והמשרדים שנבחרו על ידי המפלגה שלכם, הם אך ורק בניסיון לעשות תעשיית ג'ובים, כמו שאמרתי, עם ההחלפה מהירה ומינויים מפה עד להודעה חדשה ברגע אחד?

חיים ביטון: אתם יודעים מה?

חיים ביטון: לא רק מינויים פוליטיים, לא רק מינויים מקצועיים – אפילו מינויים מקצועיים כבר הספיקו לקרות בקצב מהיר מאוד.

חיים ביטון: אבל למה, אתם חושבים?

חיים ביטון: אנחנו לא יודעים לעשות זאת?

חיים ביטון: יודעים לעשות מצוין, אך בסך הכול אנחנו, כפי שמנסים לצייר אותנו כחרדים העושקים, כמפלגות העושקות – אז הינה לכם, עובדות.

חיים ביטון: תבחנו את העובדות ותראו שהכול בדיוק להפך.

חיים ביטון: אני רוצה להתריע בפני הציבורים המבולבלים האלה ולומר להם דבר אחד: אם תמשיכו לשבת על הגדר ותמתינו לתור שלכם, זה אף פעם לא יגיע.

חיים ביטון: דרך הממשלה רצופה נזקים בלתי הפיכים.

חיים ביטון: קולכם לא יישמע.

חיים ביטון: אם קולכם לא יישמע כאן ועכשיו, גם הפירורים האחרונים בברז התקציב לשימור תמיכה וחנופה לאנשי הבייס ילכו ויאזלו לטובת קבוצות מיוחסות שהממשלה הזאת דואגת לטפח.

חיים ביטון: זה לא מה שהתכוונתם כשבחרתם.

חיים ביטון: זה גם לא מה שאתם מתכוונים היום כשאתם אומרים – אני בטוח שאם תבחנו את הדברים, אתם תראו את הדברים נכוחה, וגם ה-2.6% האלה, תראו שהם אינם קיימים.

חיים ביטון: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ביטון, שתמיד מקפיד על הזמנים.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא אדוני חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, זה לא סוד שביני לבין חברי חבר הכנסת שמחה רוטמן ישנה תהום פעורה בהשקפותינו – יהיו שיגידו הממלכתיוֹת, יהיו שיגידו ביחס לבית המשפט.

משה ארבל: אבל ברשותכם, בדקות שעומדות לרשותי, אני אבקש לצטט מספרו "מפלגת בג"ץ" מפרק שעוסק בפסק דין בשארה, והשייכות שלו לנושאים אקטואליים יפה מתמיד.

משה ארבל: וכך כותב שמחה: "במערכת הבחירות הבאה, לכנסת השבע-עשרה" – כך הוא מתאר את השתלשלות העניינים לגבי פסק דין בשארה 2 – "שנערכה ארבע שנים מהפעם הקודמת, בפסק דין בשארה הראשון, בשנת 2006, כולם כבר ידעו שבשארה תומך טרור ומקומו מחוץ לכותלי הכנסת.

משה ארבל: כולם ידעו, לרבות הציבור, הפוליטיקאים, היועץ המשפטי לממשלה, וכן, גם שופטי בית המשפט העליון.

משה ארבל: למעשה, בזמן מערכת הבחירות הזו, כלל גורמי האכיפה בישראל כבר הכירו את החשדות למעשה ריגול ובגידה של עזמי בשארה.

משה ארבל: היועץ המשפטי לממשלה דאז מני מזוז אישר פתיחת חקירה פלילית בעניינו.

משה ארבל: במקביל, השב"כ ומשטרת ישראל קיבלו משופטי בית המשפט העליון אישור חריג לבצע האזנת סתר לחבר הכנסת בשארה.

משה ארבל: אומנם חשדות וחקירה פלילית כשלעצמם אינם עילה לפסול אדם מהתמודדות לכנסת" – במאמר מוסגר: החוק הפרסונלי על ראש הממשלה, אבל נשאיר את זה – "אבל די היה במעשיו הפומביים של בשארה עד אז ובתיקוני החקיקה מראשית שנות האלפיים כדי לפוסלו.

משה ארבל: איך בכל זאת מצא בשארה את דרכו גם לכנסת השבע-עשרה?

משה ארבל: בפרפראזה על אמירתו של ג'ון לנון, פסיקות בג"ץ הן מה שקורה בזמן שהכנסת מתכננת תוכניות, ובמילים אחרות, ליו"ר ועדת הבחירות דורית בייניש היו רעיונות משלה.

משה ארבל: השופטת דאז בייניש, שחצי שנה לאחר מכן מונתה לנשיאת בית המשפט העליון, אישרה את התמודדותם של מפלגת בל"ד ושל בשארה, העומד בראשה, בבחירות לכנסת השבע-עשרה, ופתחה בפניהם פעם נוספת את שערי כנסת ישראל.

משה ארבל: לפי הנוהל הכמעט-רשמי במערכת הבחירות בישראל, ועדת הבחירות המרכזית לכנסת מקבלת את החלטותיה בענייני השעה שבסמכותה, לחיוב או לשלילה, ולאחר מכן עוברים הדיונים לבית המשפט העליון.

משה ארבל: כך קרה גם בעניינו של בשארה בבחירות לכנסת השש-עשרה, בשנת 2002; כך קרה גם בבחירות לכנסת השמונה-עשרה, בשנת 2009.

משה ארבל: אולם דווקא בשנת 2006, בבחירות לכנסת השבע-עשרה, לא הוגשה אף דרישה לפסול את בל"ד או את בשארה ולא הוגש שום ערעור על החלטתה הנועזת של הוועדה בראשות בייניש לאשר את מועמדותם.

משה ארבל: שיתוק אחז בכל בעלי העניין, ואפילו היועץ המשפטי לממשלה מזוז, שכזכור אישר פתיחת חקירה פלילית נגד בשארה, לא חשב לבקש את פסילת מועמדותו.

משה ארבל: השיתוק נבע ממקור אחד – פסק דין אקטיביסטי במיוחד בעתירה שהגיש בשארה חמש שנים קודם לכן.

משה ארבל: העתירה נדונה בבג"ץ בהרכב בראשות הנשיא דאז ברק, ובמסגרתה התבקש בית המשפט לבטל את כתבי האישום נגד בשארה, שהוגשו בשנת 2001 על ידי היועץ המשפטי לממשלה דאז רובינשטיין.

משה ארבל: לפי העותר בשארה, נאומיו באום אל-פחם ובסוריה לא היוו עילה להעמדתו לדין, בין היתר בשל החסינות הפרלמנטרית.

משה ארבל: חמש שנים לאחר מכן, בתום סחבת משפטית ממושכת וערב מערכת הבחירות לכנסת השבע-עשרה, ניתן סוף-סוף פסק הדין בבג"ץ.

משה ארבל: השופטת חיות, שישבה בתיק, ביקשה לדחות את העתירה.

משה ארבל: חוק-יסוד: הכנסת הרי קובע שהתומך במאבק מזוין של ארגון טרור אינו יכול להיות חבר כנסת; וחוק חסינות חברי הכנסת קובע שתמיכה במאבק מזוין של ארגון טרור אינה נחשבת כהבעת דעה במסגרת תפקידו של חבר הכנסת.

משה ארבל: ממילא, ברור מה היה צריך לעלות בגורל עתירתו של בשארה – דחייה מוחלטת.

משה ארבל: לא ייתכן שחסינות חבר הכנסת בשארה תגן עליו מפני העמדה לדין בגין תמיכה בארגון טרור.

משה ארבל: כך כתבה חיות: 'נראה לי כי קשה שלא לראות בדברי השבח וההלל שהרעיף על פעילותו של ארגון החיזבאללה, תוך התייחסות לאבדות שספג העם בישראל מהחיזבאללה, וכן לעקשנות ולהתמדה והגבורה של הנהגת ולוחמי ההתנגדות הלבנונית, משום תמיכה במאבק המזוין שמנהל ארגון טרור זה נגד ישראל.

משה ארבל: התבטאויות אלה חוצות את הקו האדום שאליו התייחסתי, ואינני סבורה כי יש מקום להעניק לעותר חסינות עניינית בגינה'.

משה ארבל: אבל חיות, בדברי הטעם האלה, נשארה בדעת מיעוט.

משה ארבל: נשיא בית המשפט דאז ברק, יחד עם השופט ריבלין, החליטו שאמירותיו של בשארה נמצאות בתוך מתחם הסיכון הטבעי של נבחר ציבור.

משה ארבל: לפי ברק, דבריו של בשארה בנאום שנשא באום אל-פחם בשבח החיזבאללה ומאבקו בישראל נאמרו במסגרת מילוי תפקידו ולמען מילוי תפקידו של העותר כחבר הכנסת, ועלינו לשמור ולהגן על יכולתם של חברי הכנסת למלא את תפקידם ללא מורא ופחד.

משה ארבל: הגנה זו, לשמה נועדה החסינות העניינית, מהווה אינטרס ציבורי מהמעלה הראשונה.

משה ארבל: הגנה זו חיונית היא לקיומן של חירויות היסוד הפוליטיות, וחיונית היא לקיומה של הדמוקרטיה הישראלית.

משה ארבל: בניגוד לברק, שבחר לשמור בדבריו על עמימות ערכית, השופט ריבלין הודה שפסיקתו בעניין הזה נובעת גם מעולמו הערכי ומתפיסותיו אודות ההתמודדות הדמוקרטית הראויה עם אנשים כמו בשארה.

משה ארבל: 'ואולם, הכרעה זו', כתב ריבלין, 'נובעת מתפיסה ערכית באשר לאופן ההתמודדות הראוי של חברה דמוקרטית, ושל החברה הישראלית בפרט, עם אמירות מן הסוג שהשמיע העותר'.

משה ארבל: וריבלין סיכם: 'הן באשר לשאלה הסטטוטורית, פועלו של תיקון 29, הן לשאלה הערכית, מוצא אני את עצמי בעמדתו של חברי הנשיא, מטעמיו ומטעמי שלי'.

משה ארבל: וכך, בתום 55 עמודים מפולפלים, פסק הדין החדש בעניין בשארה הבהיר פעם נוספת לכל הנוגעים בדבר שלבית המשפט העליון תפיסה ערכית משלו ביחס לאופן ההתמודדות הראוי עם תופעות כמו בל"ד והעומד בראשה.

משה ארבל: הכנסת יכולה אומנם לחוקק חוקים משלה בעניין, אך אין בכוונתו של בית המשפט ליישמם.

משה ארבל: לא די שחבר הכנסת מכריז בריש גלי על תמיכה בארגון טרור בניגוד לחוק הפלילי, ולא די שהכנסת מחוקקת חוק חדש שנועד במפורש למנוע מחברי כנסת תומכי טרור כדוגמת בשארה התמודדות נוספת, לבית המשפט יש עדיין האג'נדות שלו.

משה ארבל: בחסות פסיקותיו, יכולים חברי הכנסת לעודד טרור, לתמוך במאבק המזוין כנגד מדינת ישראל וליהנות מהחסינות הפרלמנטרית.

משה ארבל: המעגל הושלם.

משה ארבל: זו הסיבה, אם כן, שבמערכת הבחירות לכנסת השבע-עשרה, כבר לא הוגשה אפילו בקשה לפסילת מועמדותו של בשארה.

משה ארבל: חברי הוועדה, היועץ המשפטי לממשלה והציבור הישראלי התייאשו מהיכולת לנסות לעצור את אל-ארד של שנות האלפיים ואת העומד בראשה.

משה ארבל: לבייניש נותר רק לאשר את ההתמודדות.

משה ארבל: באופן סמלי, מוחמד מיעארי, מי שהיה חבר באל-ארד – רשימת הסוציאליסטים ברשימה המתקדמת לשלום – הוצב כאות של כבוד במקום ה-120 ברשימת בל"ד לכנסת השבע-עשרה.

משה ארבל: " הדברים אמורים בעניינו של חבר הכנסת לשעבר בשארה, וידועה, כמובן, אמירתו של בית המשפט משנות החמישים, של השופט זוסמן, על דמוקרטיה מתגוננת ועל החובה שלנו לייצר באמת מהלכים שימנעו מאיתנו, על ידי הדמוקרטיה, לפגוע בדמוקרטיה, לפגוע ביסודותיה של הדמוקרטיה.

משה ארבל: חבר הכנסת, היום השר, עודד פורר, היה זה שחוקק את החוק בכנסת העשרים, כמדומני, שמתקן את סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת, ומוסיף בפסילת המתמודדים "לרבות התבטאויות" – לא רק מעשים השוללים את קיומה של מדינת ישראל ותומכים במאבק מזוין של ארגון טרור אלא גם התבטאויות.

משה ארבל: היה זה חבר הכנסת עודד פורר, היום השר.

משה ארבל: היו אלה חברי רשימת ימינה שעתרו לבית המשפט העליון לצורך פסילתה של רשימת רע"מ מהתמודדות לכנסת; היו אלה חברי הכנסת מרשימת ימינה שעתרו לבית המשפט העליון לבקש את פסילתה של אבתיסאם מראענה.

משה ארבל: בדעת יחיד, השופט מינץ קבע שהיא נפסלת לפי החוק הקיים מלהיות חברה בכנסת ישראל.

משה ארבל: להזכירכם, היום, בממשלה הנוכחית, היא ממלאת מקום במעמד חברה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

משה ארבל: היא חשופה לחומרים מסווגים.

משה ארבל: אנחנו נמצאים באירוע מתגלגל, אחרי הפרסום של איילה חסון – אירוע מאוד משמעותי, שבו גורם מרכזי שישב בצוות המשא ומתן של מפלגת רע"מ לוקח חלק בפעילות – אני מסתייג, ואני עדיין לא יודע הכול, אבל פעילות שחייבת להיחקר, בסוגיה של סיוע, ותמיכה במשפחות מחבלים.

משה ארבל: אם אחד הפרמטרים למתן סיוע הומניטרי לאותם יתומים הוא פעילות הטרור של אבא שלהם, הרי מדובר בתמיכה בטרור.

משה ארבל: אין שאלה אחרת.

משה ארבל: הדבר הזה ודאי וודאי חייב להיחקר וחייב להיבדק.

משה ארבל: אבל אנחנו נמצאים במאורע שמחייב אותנו, את כל הכוחות הציוניים, את כל הכוחות הדמוקרטיים, לעשות חשבון נפש מעמיק.

משה ארבל: אני רוצה, במעט הזמן שנותר לי, כן, גם כחבר אופוזיציה, לומר ליושב-ראש מפלגתך מילה טובה, לשר הביטחון בני גנץ, על אחריות לאומית.

משה ארבל: הוא הבין שכאשר ישנם גופים שפועלים כדי לעודד טרור ולחזק טרור, במקום שמדובר על ביטחון מדינת ישראל, קודש-הקודשים שלנו, אין מקום לשיקולים פוליטיים, אין מקום לצדדים כאלה או אחרים.

משה ארבל: ישנה המלצה של גורמי המקצוע, של שב"כ, ואנחנו חייבים לעשות הכול כדי לשמור על הגדרתו של השופט זוסמן: דמוקרטיה מתגוננת.

משה ארבל: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה על דבריו המלומדים של חבר הכנסת משה ארבל.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת ינון אזולאי.

איתן גינזבורג: הגיע, ישב, המתין.

איתן גינזבורג: משה, זה היה "המשך יבוא"?

איתן גינזבורג: יהיה עוד פרק?

משה ארבל: בעזרת השם.

משה אבוטבול: אל תוך הלילה – – – אל תוך הלילה.

קריאה: באיזה סעיף אנחנו?

איתן גינזבורג: אנחנו בסעיף 2, הסתייגויות (5) ו-(6).

ינון אזולאי: הסתייגויות (5) ו-(6).

ינון אזולאי: בסדר, סעיף 2, הסתייגויות (5) ו-(6).

יעקב מרגי: בבקשה.

ינון אזולאי: ברוך הבא.

ינון אזולאי: קודם כול, ברוך צאתך, היושב-ראש, וברוך הבא, היושב-ראש.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: ברשות אדוני היושב בראש, חברי הכנסת – – –

יעקב מרגי: אני אעשה לך מחדש.

ינון אזולאי: עזוב, שלא יגידו שאנחנו עובדים בניגוד עניינים.

ינון אזולאי: אני אחזיר לך את 25 השניות האלה, עזוב.

יעקב מרגי: בדיוק, עכשיו דבר.

ינון אזולאי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אם אפשר להפעיל את השעון, כי אני לא הולך לדבר יותר מעשר דקות.

יעקב מרגי: בבקשה.

ינון אזולאי: אגב, אדוני היושב-ראש, אתה יושב על כס היושב-ראש עכשיו, ואני רוצה להביע את מחאתי.

ינון אזולאי: אנחנו עכשיו מדברים על הסתייגויות, והואילו בטובם וצירפו לנו אותן בשביל עשר הדקות.

ינון אזולאי: אבל נאמר לי – זה סעיף 2, הסתייגויות (5) ו-(6); אני פשוט כתבתי את ההסתייגויות, אז אני גם יודע, בטח מדובר שם על דיווח של שר האוצר, אם אני לא טועה, בהסתייגות.

יעקב מרגי: לא.

ינון אזולאי: כן.

יעקב מרגי: לא.

ינון אזולאי: כן.

ינון אזולאי: כן.

ינון אזולאי: אני נמצא ואני יודע – כבוד מזכירת הכנסת, תודה רבה, גב' אלינור, שהיית לצידי.

ינון אזולאי: שלום אדוני אלכס קושניר, יושב-ראש ועדת הכספים.

אלכס קושניר: באתי להקשיב לך.

ינון אזולאי: אני מבין שאתה בא לראות את הנזקים שהוועדה עשתה בראשותך.

משה ארבל: מתי הוא – – – את אשקלון בעבירות המס?

יעקב מרגי: גם אתה קיבלת מכתב מראש העיר?

משה ארבל: גם טלפון.

משה ארבל: גם טלפון.

אוריאל בוסו: כן, שלח מכתב.

משה אבוטבול: לכולם.

משה ארבל: הבטחתי לו שאני אצביע נגד – – –

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע לינון אזולאי לדבר כרגע.

אוריאל בוסו: אלכס הגיע במיוחד כדי לכבד אותך, ינון.

אוריאל בוסו: אתה – – –

ינון אזולאי: אני יודע, ואני מכבד את אלכס.

משה אבוטבול: אולי תוסיף לו כמה דקות?

ינון אזולאי: לא, לא צריך להוסיף לי כמה דקות, משה.

יעקב מרגי: אם לא תפריע לו, אבוטבול, הוא לא צריך את התוספת.

ינון אזולאי: משה, תדע לך שמה שנאמר בשלוש דקות יותר טוב מאשר מה שנאמר בעשר דקות.

משה ארבל: כי זה נכנס לטוויטר.

ינון אזולאי: אני לא מבין בטוויטר, אז אני לא יודע.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעה.

ינון אזולאי: עכשיו הם הואילו בטובם, נתנו לנו עשר דקות, צירפו לנו את זה.

ינון אזולאי: היה דין ודברים בהתחלה עם מי שישב בראש הישיבה, איתן גינזבורג, ובא יושב-ראש הכנסת מיקי לוי ואמר: זה נכון, היו הסכמות.

ינון אזולאי: אני הבנתי ממנו – נראה לי שאפילו נאמר לי במפורש ממנו – שמהסעיף הבא אין את הצירוף של הדקות, אלא חמש דקות – יעלה ויבוא, ירד וילך, יעלה ויבוא, ירד וילך.

ינון אזולאי: הרי זה עוד נדבך בדורסנות הקואליציונית, שהקואליציה דורסת את האופוזיציה.

ינון אזולאי: לנו אין בעיה, יש לנו עצבי ברזל, הכול בסדר.

ינון אזולאי: יושב-ראש ועדת הכספים יושב פה, הוא יודע את העצבים שיש לנו, שאנחנו יכולים לתחזק אותם במשך לילות.

ינון אזולאי: הכול בסדר.

ינון אזולאי: אבל יש לי הצעה: הרי משתמשים בך – במחילה מכבודו – בשביל ההפסקות שלהם.

ינון אזולאי: אני חושב שאנחנו כאופוזיציה אמורים לוותר על התפקיד שלך כרגע, במשאבי הטבע, עד שגם הם יצאו לקראתנו.

ינון אזולאי: הרי הם צריכים את ההפסקה הזאת, בשבילם זה אוויר.

ינון אזולאי: אז בוא נסגור להם קצת מהחמצן שלהם, נוריד להם את אחוזי החמצן מ-10 ל-5, ל-2, לא משנה.

ינון אזולאי: אני לא אומר, חס ושלום, לסגור עד הסוף, אני רוצה שינשמו, אבל לאט.

יעקב מרגי: אני אתייעץ עם דוד ביטן אחרי התורנות.

אלכס קושניר: – – –

ינון אזולאי: מה יש?

ינון אזולאי: דפיברילטור, אתה מתכוון.

ינון אזולאי: אקמו זה רק בבתי חולים, דפיברילטור זה מכשיר החייאה.

יעקב מרגי: מכשיר החייאה במצב של דום לב.

ינון אזולאי: אני, כחובש, יודע גם להשתמש בו, אל תדאג.

אלכס קושניר: – – – אני לא דואג.

ינון אזולאי: בכל אופן, זו עצתי, ואני מציע שעצתי תעבור לגורמים – –

יעקב מרגי: לדיון.

ינון אזולאי: – – לדיון בנושא, ואם יש דיון של ראשי האופוזיציה, חשוב שזה יגיע לאוזניהם.

ינון אזולאי: עכשיו לעצם העניין.

ינון אזולאי: אלכס, בפעם שעברה אני דיברתי על משאבי הטבע, ואני אדבר על כך בהמשך, אבל יש לי נושא חשוב לדבר עליו היום, שאני קרוב אליו מאוד.

ינון אזולאי: היום, כ"ו בחשוון, זה יום פטירתו של הרב שלום אהרן לופס בר חנה, שהיה רבה הראשי של עכו.

ינון אזולאי: אני גדלתי בעיר עכו בכל שנות ילדותי היפות.

ינון אזולאי: נולדתי וגדלתי בעיר הזאת.

ינון אזולאי: הרב שלום לופס נולד בעיר חלב שבסוריה, ולאחר מכן נישא לרבנית אורה.

ינון אזולאי: אגב, היא נפטרה לפניו, אבל באותו תאריך, יום אחד אחרי.

ינון אזולאי: כלומר, היא נפטרה בכ"ז שנה לפני והוא נפטר לאחר מכן.

ינון אזולאי: היא הייתה ערירית, כלומר לא הייתה לה פה משפחה בארץ.

ינון אזולאי: אני חושב שזה שהוא נפטר באותו זמן – עכשיו באתי מהקבר של הרב לופס, הזכרנו גם את הרבנית, וגם בשבת ובעלייה לתורה עשינו אשכבה.

ינון אזולאי: אני גדלתי על ברכיו של הרב לופס.

ינון אזולאי: הרב לופס היה ידוע בקנאותו, ושהיה לו "לא תגורו מפני איש".

ינון אזולאי: הוא היה איש תוכחה, הוא היה יודע להוכיח.

יעקב ליצמן: איש גדול מאוד.

ינון אזולאי: איש גדול מאוד.

ינון אזולאי: היו לו דרכי נועם, אבל גם תקיפות.

ינון אזולאי: לא היו אצלו פשרות.

ינון אזולאי: כשהוא היה חושב שזה דבר ההלכה, הוא לא היה מתפשר על קוצו של יו"ד.

ינון אזולאי: לא היה אצלו דבר כזה.

ינון אזולאי: אחד הדברים שהוא מאוד נהג בהם, ואני חושב שהוא השריש את זה בעם ישראל, זו תפילת הנץ, תפילת הוותיקין.

ינון אזולאי: אצלו זה היה מאוד חזק.

ינון אזולאי: עוד כשהוא גר בירושלים הקימו את האגודה, ביחד עם הרב יהודה צדקה, אם אני לא טועה – מקבציאל, והיה שם גם כל נושא שמירת השבת, שהיה בעורקיו.

ינון אזולאי: אני זוכר שבעיר עכו הוא היה נלחם, נלחם, על שמירת השבת.

ינון אזולאי: מי שהיה מנסה לפגוע בשבת, פשוט היה לו איתו חשבון אישי.

ינון אזולאי: הייתה תקופה שמול בית הכנסת שלו הייתה בריכה שפתוחה בשבת, ולא רק שהייתה פתוחה בשבת, לא היו מוכנים והתעקשו שהבריכה הזאת תיפתח בשבת.

ינון אזולאי: לרב זה מאוד כאב.

ינון אזולאי: בכל שבת היה קורה שם משהו, בכל שבת, והרב התחנן בפניהם: תסגרו את המקום הזה.

ינון אזולאי: תסגרו.

ינון אזולאי: אבא שלי היה יד ימינו.

ינון אזולאי: מור אבי, זיכרונו לברכה – שבשבוע שעבר, אגב, בכ"ב בחשוון, היה יום הפטירה שלו, שלוש שנים – היה יד ימינו.

ינון אזולאי: הוא היה חבר מועצה, בהתחלה מטעם אגודת ישראל ולאחר מכן מטעם ש"ס, ותמיד הוא היה אומר לו: זו המלחמה, לסגור את הבריכה הזאת שלא תהיה בשבת.

ינון אזולאי: התעקשו בעירייה, והייתה מלחמת עולם.

ינון אזולאי: הוא אמר לו: המקום הזה עוד יהפוך למקום של תורה.

ינון אזולאי: לאחר שנים של מלחמה הבריכה נסגרה – לגמרי, לא רק בשבת.

ינון אזולאי: היו הפסדים, היו אסונות, וניסו בדרכי נועם.

ינון אזולאי: אף פעם לא היית שומע את הרב – יכול להיות שהוא היה מדבר תקיף; אולי במלחמות לא הצלחנו, אבל כנראה שההפסדים שם בגוף ובממון לא השתלמו להם.

ינון אזולאי: לאחר זמן מה לא רק שהבריכה נסגרה, הבריכה הפכה להיות בית יעקב של החינוך העצמאי.

ינון אזולאי: המקום התרחב ולמור אבי, זיכרונו לברכה, היה את החלק הזה להילחם על מנת לקבל את ההקצאה, ועד היום המקום הזה קיים.

ינון אזולאי: הרב לופס תמיד היה אומר שכשהוא הגיע לעכו הוא היה אומר מה שיעקב אבינו אמר:

ינון אזולאי: כי במקלי עברתי את הירדן הזה ועתה נחציתי לשני מחנות.

ינון אזולאי: יש לו מחנה אחד בצפון, שזה בית יעקב, שהיה בצפון, ובית יעקב שנמצא בשיכון.

ינון אזולאי: אגב, אני התחנכתי במקום הזה, בחינוך העצמאי.

ינון אזולאי: הרב לופס היה איש אמת, והיה קורא פעם בחודש למו"ר אבי ואומר לו: אני מבקש ממך לשבת פה.

ינון אזולאי: הייתה לו משכורת של רב עיר.

ינון אזולאי: יושב.

ינון אזולאי: היה מביא לו ערימות של הזמנות ובקשות של אנשים נזקקים ואומר לו: אני מבקש ממך דבר אחד – אני מבקש ממך שאת כל מה שאתה רואה פה, ההזמנות האלה, יש פה הכנסת כלה, תעשה עם זה גמילות חסדים.

ינון אזולאי: 90% תחלק, 10% תשאיר פה; 10% לחיות, זה מה שמספיק לי.

ינון אזולאי: הייתי יושב איתו בוקר-בוקר.

ינון אזולאי: אחי ואני – אחי הגדול ממני, הרב אושרי – היינו יושבים ולומדים איתו גמרא והיינו רואים אותו לוקח פשוט ככה, פת במלח, לוקח לחם יבש, טובל אותו בתה ואוכל.

ינון אזולאי: מזה הוא היה חי.

ינון אזולאי: פעם מור אבי הגיע אליו בשעות לילה מאוחרות.

ינון אזולאי: הוא היה בדירת חדר עד שהוא לא הרגיש טוב ואז העבירו אותו לקרוואן סמוך לבית הכנסת.

ינון אזולאי: הוא היה בדירת חדר, בקומה ראשונה או שנייה, עם מדרגות שעולים, ולא היה ריצוף בבית.

ינון אזולאי: אבא הגיע אליו בסביבות השעה 23:00 והוא ראה את הרגליים שלו מגולות.

ינון אזולאי: בא לכסות לו את הרגליים, ואמר לו הרב: אל תכסה.

ינון אזולאי: היה יום חורפי קר.

ינון אזולאי: אמר לו: למה?

ינון אזולאי: אמר לו: אם תכסה את הרגליים, יהיה לי נעים מדי ויהיה לי קשה לקום לתיקון חצות.

ינון אזולאי: זה אדם, רב, שהיה מראה לנו מה זה מורה דרך.

ינון אזולאי: "לא תגורו מפני איש", היה לו את ה"לא תגורו מפני איש"; הייתה לו את האכפתיות מהזולת, היה אכפת לו מהחלש.

ינון אזולאי: הוא לא היה מסתכל על טובתו בכלום, כהוא זה, והיה רק מבקש דבר אחד – איך לעזור לשני, איך לעשות טוב לזולת.

ינון אזולאי: ככה גדלנו, ככה הבנו.

ינון אזולאי: ואני מסתכל ואומר: איפה הימים האלה, שידענו מה זה חמלה?

ינון אזולאי: היה מי שיחנך אותנו לחמלה.

ינון אזולאי: גדלתי בשכונה בעכו, עיר שהיו בה יהודים וערבים, דתיים ושאינם דתיים.

ינון אזולאי: הכול היה באהבה.

ינון אזולאי: לא היו מנסים לרמוס אותנו, אף פעם לא קראו לנו "גנבים", "סחטנים".

ינון אזולאי: תמיד הסתכלו בכבוד.

ינון אזולאי: תמיד הסתכלנו על השני בכבוד.

ינון אזולאי: היום, לצערי, לוקחים את הכול למקום הרע, לא למקום הטוב.

ינון אזולאי: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל דווקא על הדורות הקודמים, על אחד כמו הרב שלום לופס, זכר צדיק וקדוש לברכה, שמבחינתי היה דמות מופת.

ינון אזולאי: הוא היה מורה דרך שלי, של אחיי ושל מור אבי.

ינון אזולאי: אז אני רוצה שזה יהיה לעילוי נשמתו ושכל אחד מאיתנו יעשה משהו קטן לעילוי נשמתו.

ינון אזולאי: אורחים נכבדים ביציע, ברוכים הבאים.

ינון אזולאי: תדעו לכם שהכנסת הזאת היא כנסת טובה.

ינון אזולאי: אני אומר לכם, אל תסתכלו רק על מה שאתם רואים בערוץ הכנסת.

ינון אזולאי: יש פה דברים טובים שנעשים.

ינון אזולאי: נכון, התקציב גרוע, הכול בסדר, אבל זו המלחמה הפרלמנטרית שלנו.

ינון אזולאי: אנחנו בשבילכם, האזרחים, בשביל כל אחד ואחד מכם שיושב ביציע ובבית.

ינון אזולאי: אנחנו נעבוד פה בשבילכם ימים ולילות, כל אחד בדרך שהוא מאמין בה, כל אחד באמונה שלו, בדרך שלו.

ינון אזולאי: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, ברוכים הבאים מאיתנו.

ינון אזולאי: אנחנו נילחם פה בשבילכם בדרכים שלנו למען עם ישראל.

ינון אזולאי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת ינון אזולאי.

יעקב מרגי: אני מצטרף לברכת ברוכים הבאים בשם כל חברי הכנסת.

יעקב מרגי: הבא בתור – חבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: "רפואה שלמה" הייתי שמח לקבל.

יעקב מרגי: עשר דקות, אדוני.

יעקב ליצמן: מי אחריו?

יעקב מרגי: אחריו אוריאל בוסו.

ינון אזולאי: אני רוצה לשמוע את הרב ליצמן, אם אפשר להזדרז.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש שר, שרה?

יעקב מרגי: יש, יש.

יעקב מרגי: הייתה אורנה ברביבאי.

משה אבוטבול: אולי נמתין קצת עד שהיא תבוא.

אורנה ברביבאי: אני כאן.

משה אבוטבול: נמצאת פה השרה?

יעקב מרגי: נמצאת, נמצאת.

יעקב מרגי: "לא ימיש מתוך – – –"

משה אבוטבול: אני אשמח אם גם תקשיבי, כי חלק מהדברים קשורים גם לגברתי השרה.

אורנה ברביבאי: אני נוטה להקשיב.

משה אבוטבול: אוקיי, אנחנו מתחילים.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, חידה.

משה אבוטבול: אזרחים יקרים, חידה: מי אמר את המשפטים העוצמתיים הללו?

משה אבוטבול: "כל המחירים עולים, והציבור צריך לדעת שהגיע הזמן שהוא יתעורר.

משה אבוטבול: אם הוא רוצה שתהיה לו אפשרות להוריד את יוקר המחיה, הוא צריך ממשלה אחרת, כי הממשלה הזאת לא תעשה שום דבר".

משה אבוטבול: מי אמר את המילים האלה?

משה אבוטבול: אני אתן רמז: מדובר בערוץ 13.

משה אבוטבול: הוא אמר את זה בערוץ 13.

יעקב מרגי: מתי?

משה אבוטבול: ואני אתן עוד רמז: הוא אמר את זה לשדרן עודד בן עמי.

משה אבוטבול: טוב, כמה אני יכול לתת רמזים?

משה אבוטבול: בואו נפתור את החידה.

משה אבוטבול: אז חברים יקרים, אל תתאמצו, מילים כאלה אמר מי שכיום משמש יושב-ראש יש עתיד, שר החוץ, ראש הממשלה החליפי והנוסע המתמיד יאיר לפיד.

משה אבוטבול: הוא אמר את זה לא על ממשלת בנט, ממשלת ששת המנדטים.

יואב בן צור: איזה ששת?

משה אבוטבול: הוא לא התכוון לשר האוצר איווט ליברמן, שכעת מעמיס מיסים על האזרחים – – –

יעקב מרגי: נא לא להפריע לאבוטבול.

משה אבוטבול: הוא לא מתכוון לשר האוצר איווט ליברמן, שכעת מעמיס מיסים על האזרחים – על חד-פעמי, על שתייה מתוקה, על תחבורה ציבורית.

משה אבוטבול: על זה יאיר לפיד שותק.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי מגובה הכיסא של עור הצבי, מכיסא הממשלה, הוא לא רואה, הוא לא שומע, לא מדבר, לא מבין וגם לא זוכר.

משה אבוטבול: מילים שרואים משם לא שומעים מכאן.

משה אבוטבול: ככה זה בתפקיד שר, ועוד עם המתנה לראשות הממשלה.

משה אבוטבול: הכול שם נשכח, כפי שאמר – גברתי השרה, בבקשה ממך, אנא.

משה אבוטבול: זה כל כך מרגש שאת נמצאת, אבל יותר מרגש אם גם תקשיבי – כפי שאמר מי שאמר כי את הדג תופסים במכמורת ואת הבן אדם במשכורת.

משה אבוטבול: הכול פתאום אצל לפיד ורוד, הכול ורוד.

משה אבוטבול: כל השנים היה יאיר לפיד בראש המחנה נגד החרדים ונגד הכספים הקואליציוניים.

משה אבוטבול: איך הוא לא כינה את החרדים?

משה אבוטבול: גינה אותם, ביזה אותם בפה מלא.

משה אבוטבול: אני יכול לציין שהוא דור שני להסתה – מצאצאיו של אביו, שלימד אותו היטב כיצד לשנוא את החרדים.

משה אבוטבול: יאיר קצת יותר אלגנטי, אבל בשורה התחתונה הוא הולך במורשת אבות בשנאתו לחרדים.

משה אבוטבול: וכאן, פתאום הכספים הייחודיים כשרים למהדרין, פתאום הכול כבר מותר, בתירוץ עלוב וגועלי: תלוי למה הכספים הולכים.

משה אבוטבול: כשזה לערבים, ללהט"בים, למאכילי חתולים דור רביעי, זה כבר בסדר.

משה אבוטבול: אבל כשמדובר בחרדים, בבני הישיבות שלומדים תורה, במשפחות נזקקות, בחיילים, בתחבורה ציבורית, בקייטנות למעוטי יכולת – דברים שהיה עושה אותם בצורה מפליאה יושב-ראש התנועה שלנו השר הרב אריה דרעי בתפקידו כשר הפנים, הפריפריה והגליל – שם זה כבר אסור, זה מגעיל, זה משחית.

משה אבוטבול: איזה מילים עוצמתיות.

משה אבוטבול: איי.

משה אבוטבול: לפחות, אם אתה צבוע, יאיר, תהיה צבוע בצבע יפה.

משה אבוטבול: זה פשוט המום לראות את השנאה שלך לציבור.

משה אבוטבול: אז באמת, מדושני עונג, נמאסתם.

משה אבוטבול: הדאגה לחתולי הרחוב ולבעלי החיים מזכירה מאוד שלפני כ-80 שנה היו עשרות ומאות אגודות צער בעלי חיים באירופה.

משה אבוטבול: שם הם מאוד ריחמו על חתולים, על כלבים, ונלחמו על שלומו של כל בעל חיים – כן, לפני 80 שנה באירופה.

משה אבוטבול: אבל כאשר הגיעו הדברים הלאה, שם, באותן מדינות – רמז קל: באירופה – שחטו שישה מיליון מאחינו היהודים.

משה אבוטבול: אי-אפשר שלא לראות את ההקבלה, גברתי השרה, אפילו שזה כואב.

משה אבוטבול: במקום שמרחמים על בעלי חיים יותר מעל בני אדם, התוצאות לא מאחרות להגיע, השם ירחם, וכל המרחם על חיות וחתולים סופו שמתאכזר לתושבים ואזרחים.

משה אבוטבול: באיזה שנאה תהומית מתנהג שר האוצר הברברי מול אנקת העם היושב בציון.

משה אבוטבול: במקום ללוות את השינוי שהוא רוצה – ללוות את זה בקמפיין מתאים לציבור שנפגע מכך – הוא מלא בבוז וגאווה, לועג: לא שמעתם שיש מדיח כלים?

משה אבוטבול: ממש מסית ומדיח, או שוטף כלים עם סבון כלים כביכול, להראות שהינה, הוא יודע לשטוף כוסות עם סבון.

משה אבוטבול: לא הייתי מצפה ממי שהיה שומר במועדון ובברים בתל אביב לתפקיד הרבה יותר מוצלח מזה של שוטף כלים.

משה אבוטבול: זה אדם אכזרי, ללא לב.

משה אבוטבול: במקרה הטוב יש לו לב, אבל לב קר ויבש.

משה אבוטבול: זה האיש.

משה אבוטבול: מאוד מזכיר לי מישהו שראה את חבר שלו שם את התרופות בכיס של החולצה שלו, אז הוא שאל אותו: למה אתה שם את התרופות בכיס של החולצה?

משה אבוטבול: הוא אמר לו: לא, פשוט הרופא אמר לי לשים את זה במקום קר ויבש.

משה אבוטבול: כנראה שאצל איווט המקום שם קר ויבש, בלב, לכן הוא עושה ומתנהג בצורה כזאת ברברית, שמתאימה רק לאדם שבא אולי מארצות קרות.

משה אבוטבול: זה האיש, אין מה לצפות ממנו.

משה אבוטבול: נשאר אולי, אדרבה, לבקש ממנו: אנא, זרוק אותנו עם המריצות שלך ישירות למזבלה.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: שם נוכל לפחות להתפרנס יפה.

משה אבוטבול: תראה איך חתולות האשפה מקבלות ממך תקציב יפה.

משה אבוטבול: שם הן מתוקצבות, לא רע שם בזבל.

משה אבוטבול: ככה זה, והעם בציון ידע שכסף לחיילים אין, כסף לנכים אין, כסף לתרופות אין, עליית מחירי הדלק יש, למעונות ותינוקות חרדים – הס מלהזכיר.

משה אבוטבול: עכשיו ממש, למטה בגינת הוורדים, עומדות שם אימהות – תורתן אומנותן – אימהות לא מהמגזר החרדי, אימהות שבאו דווקא מהמגזר הדתי-לאומי.

משה אבוטבול: מה כואב להן?

משה אבוטבול: הן יושבות ומבכות מרה את הגזרה הקשה של שר האוצר שהבעלים שלהן לא ילמדו תורה, זה שכביכול הם לא יקבלו את הפריבילגיה ואת ההנחה למעונות כמו כל יהודי בארץ ישראל.

משה אבוטבול: כן, תלכו לראות אותן, את אותן אימהות, שמגיע להן יישר כוח.

משה אבוטבול: הן לא עושות פוליטיקה, אפילו שהן לא שייכות למגזר.

משה אבוטבול: הן אמרו: אל תיתנו גם לנו ואל תיתנו גם למגזר החרדי, שיהיה לפחות שוויון בשנאה של שר האוצר.

משה אבוטבול: אז לנו אין, לילדים קטנים אין; לחתולים יש, ללהט"בים יש ויש, בכל הצבעים, תשאלו אותם, ולרפורמים יש בשפע, מיליון לכל רפורמי, ממש יש כספים.

משה אבוטבול: רבותיי, תתעוררו.

משה אבוטבול: זוהי ממשלה אכזרית, ממשלה של שנאה.

משה אבוטבול: חובה לעשות כל דבר בצורה חוקית להפיל אותה, ואני קורא לאותם אלה שנשאר להם עוד קצת רגש בלב: אנא, תתאמצו טיפה, חסר לנו רק עוד אחד, עוד אחד למניין, את הצענטער הזה כדי להעיף את הממשלה הזאת ולגלגל אותה לרחובות כפי שהיא מגלגלת את העניים לרחובות.

משה אבוטבול: אני רק רוצה לומר, אנחנו לא מצביעים עכשיו בעצם, בגלל שראש הממשלה נמצא שמה, אי שם באיזה ועידת אקלים, איכות הסביבה, אחרי שהרס פה את כל הסביבה שלנו.

משה אבוטבול: אז אני על בנט לא מתכונן לדבר ואני גם לא אקרא לו אפס, לא אקרא לבנט אפס, כי בסקרים הוא המון המון המון מתחת לאפס.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת אוריאל בוסו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: איך זה יכול להיות שמשה אבוטבול ויתר על 35 שניות?

משה אבוטבול: אני אקח את זה בלילה, אל תדאג.

משה אבוטבול: הכול הסכמי עודפים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה היה הסכם שלו איתי, שאני לא אומר לו: תודה, בבקשה, תודה.

משה אבוטבול: אחרת זה מקלקל לי את הסרטון, וכשיעקב אומר – – –

יעקב מרגי: בבקשה, אוריאל בוסו.

משה אבוטבול: אני אומר את האמת, אחי.

משה אבוטבול: באר שבעי אני, לא? ואפילו היושב-ראש, במקום להגיד לי רפואה שלמה – – –

יעקב מרגי: הקדוש ברוך הוא ישלח לך רפואה שלמה.

משה אבוטבול: אמן.

יעקב מרגי: רפואת הנפש, רפואת הגוף.

קריאות: אמן.

קריאה: – – –

משה אבוטבול: אנחנו מאבדים פה את השפיות, מאבדים את השפיות – – –

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול, בין שלל הפנינים וההגיגים של מרן הרב עובדיה, עליו השלום, יצא איזה משל, מעשייה שממחישה לנו באמת לפחות את המושג רפורמים, שאנחנו מדברים עליהם והציבור שואל מה המשמעות.

אוריאל בוסו: אז אני אספר את המשל של הרב עובדיה, אבל אתה יודע, כמה שאני אספר – כמו שהרב העביר את זה, בחן שלו ובסגנון שלו, אי-אפשר לחקות אותו, אבל לפחות "האומר דבר בשם אומרו".

אוריאל בוסו: הייתה פעם איזה קהילה בחוץ לארץ, קהילה רפורמית.

אוריאל בוסו: רצו להזמין דרשן שהוא דורש בחסד עליון, באמת משהו טוב.

אוריאל בוסו: אמרו לו: אתה מוזמן לבוא אלינו ולתת דרשה, אבל יש לנו תנאי אחד: אל תדבר על המשיח.

אוריאל בוסו: משיח זה מחוץ לקטגוריה שלנו.

אוריאל בוסו: הציעו לו 1,500, 2,000 דולר, נותנים לו.

אוריאל בוסו: הגיע, נותן דרשה, נותן דרשה יפה, ארוכה – מעשיות, סיפורים, בדיחות.

אוריאל בוסו: עומדת להסתיים הדרשה, הוא אומר להם: חברים, אני בדרך כלל נוהג לסיים את הדרשה שלי עם המשיח, בביאת משיח צדקנו, אבל יש לי תנאי איתם שאני לא מדבר על משיח, אז אני אספר לכם משל.

אוריאל בוסו: מה המשל?

אוריאל בוסו: היה פעם איזה שועל אחד שהלך, ככה, ביער, ראה איזה תרנגולת ורצה לתפוס אותה.

אוריאל בוסו: התרנגולת ראתה שועל – עולה על העץ למעלה ובורחת, מקרקרת.

אוריאל בוסו: עומד השועל ואומר לה: תרנגולת יקרה, בואי נשב ביחד.

אוריאל בוסו: לא שמעת?

אוריאל בוסו: היא אומרת לו: מה קרה?

אוריאל בוסו: הוא אומר לה: המשיח הגיע וכתוב: משיח יבוא – יגור זאב עם כבש וגדי עם צבי וכו', כולנו נגור ביחד.

אוריאל בוסו: תרדי למטה, נשב, נשתה, נשמח.

אוריאל בוסו: תוך כדי שהשועל עומד למטה, שמעו את השועל הכלבים באזור.

אוריאל בוסו: הוא שמע נביחות, תפס את הרגליים וברח.

אוריאל בוסו: אחרי כמה דקות הכלבים הלכו והשועל חזר.

אוריאל בוסו: הוא אומר לה: תרנגולת, למה לא ירדת מהעץ?

אוריאל בוסו: קראתי לך לבוא לשבת.

אוריאל בוסו: היא אומרת לו: תגיד לי, אמרת שיבוא משיח ויגור זאב עם כבש וגדי עם צבי וכלב עם שועל ואתה ברחת מהכלבים, אז תחליט.

אוריאל בוסו: הוא אמר לה: לא, יש לנו בעיה אחת – הכלבים לא מאמינים בביאת משיח, לכן הם באים לטרוף אותי, אבל את מאמינה בביאת משיח, תרדי למטה.

אוריאל בוסו: צריך להאמין בביאת משיח בשביל להיות שייך לחלק מהמשחק.

אוריאל בוסו: אתה יודע שבמאה ה-19 – – –

יעקב ליצמן: – – – מדברים על כלבים.

אוריאל בוסו: במאה ה-19 – כן, אתה התחלת, הרב ליצמן.

יעקב ליצמן: – – –

אוריאל בוסו: במאה ה-19, סוף המאה ה-18, קמה הרפורמה.

אוריאל בוסו: יש להם את החוקה שלהם, תיקון עולם, לא עליכם.

אוריאל בוסו: אתה יודע, בכנסת ישראל, שהכול נאמר פה, עדיין אני מנסה לכבד את המקום המכובד הזה ולא להגיד את השטויות שלהם.

אוריאל בוסו: כי חלק מהחוקה שלהם – הרי ארץ ישראל לא הייתה חלק מההווי שלהם, לא מתאימה.

אוריאל בוסו: מה היה המקום הקדוש והחשוב שלהם?

אוריאל בוסו: אמריקה, כי אמריקה דגלה בשוויון.

אוריאל בוסו: אמריקה – ציון, וושינגטון – ירושלים, זו הייתה החוקה שלהם, תיקון עולם.

אוריאל בוסו: הם מחקו את כל המושג מצוות מעשיות.

אוריאל בוסו: לא עליכם, עפרא לפומיה, הם בכלל אמרו על בית המקדש: זה בית מטבחיים מיושן.

אוריאל בוסו: ריבונו של עולם, אין לכם מה לעשות במקום הזה.

אוריאל בוסו: מה אתם צריכים מהכותל?

אוריאל בוסו: כולה קיר של בית מטבחיים מיושן.

אוריאל בוסו: גם את זה אתם רוצים לקחת?

אוריאל בוסו: אני מוכן לקבל כל דבר.

אוריאל בוסו: יש אדם שפחות מאמין ביהדות, לא רוצה לשמור שבת, רוצה לעשות מה שרוצה, אבל לקחת את היהדות ולעשות אותה פלסתר ולעוות אותה לגמרי, ולנסות – הכי גרוע – לחנך אותנו?

אוריאל בוסו: אין להם שום דבר.

אוריאל בוסו: הם רוצים רב רפורמי ורוצים כותל רפורמי ורוצים הכרה, וב-40 מיליון שקל תתקצב אותם.

אוריאל בוסו: על מה?

אוריאל בוסו: חכם מנסור, ברוך הבא.

מנסור עבאס: על מה אתה מדבר – – –

אוריאל בוסו: עוד מעט נגיע אליך.

אוריאל בוסו: עכשיו אנחנו מדברים על הרפורמים, תן לנו.

מנסור עבאס: אה, על הרפורמים.

ינון אזולאי: גם אצלכם – – –

אוריאל בוסו: ראינו אתמול שמר בנט הזדעזע על ההסתה נגד ד"ר שרון אלרעי פרייס, ואנחנו רק מזכירים לו שהראשון שהתחיל את ההסתה נגדה זה הוא.

אוריאל בוסו: עד האו"ם הוא נסע בשביל להסית נגדה, ואחר כך הוא מתפלא למה היא צריכה אבטחה.

אוריאל בוסו: אני עכשיו מחכה שתיגמר הוועידה בסקוטלנד, להבין, כשהוא יחזור, מי יצטרך אבטחה.

יעקב מרגי: אנחנו גיבינו אותה בכל מצב.

אוריאל בוסו: אנחנו מגבים אותה וגיבינו אותה, אבל הוא לוקח במות כאלה חשובות ומנצל אותן לעשות עסקונה קטנה.

אוריאל בוסו: הוא חושב שזה איזה ציר של – –

ינון אזולאי: לא היה לו מה למכור, מה אתה רוצה.

אוריאל בוסו: – – איזה ציר של מפלגה.

אוריאל בוסו: אבל אני אמרתי היום – חבר הכנסת אזולאי, הוא נסע לארצות הברית להיפגש עם הנשיא ביידן.

אוריאל בוסו: הרי כל מי שמזמין אותו, יום שישי – באזכרה של אבא שלו הוא היה בארצות הברית.

אוריאל בוסו: אני לא רוצה גם לסנגר עליו או לקטרג, אבל אתה יודע שזה נופל באזכרה של אבא שלך – הוא עשה אזכרה בזום, העיקר לנסוע, ובסוף איחרו, איחרו ואיחרו והשפילו אותו.

אוריאל בוסו: נסע להיפגש עם נשיא רוסיה ונסע לנשיא מצרים.

אוריאל בוסו: כל חבר כנסת פה שהיה עושה 50% מהמפגשים שלו ונוסע עם שיירה כל יום מרעננה וחוזר, מקבל בסקרים יותר ממנו.

אוריאל בוסו: זה לא רק שהוא לא מקבל תמיכה בסקרים, הוא מקבל את ההפך, אנטי-תמיכה.

אוריאל בוסו: אבל אי-אמון בהצבעה – זה לא היה עדיין.

אוריאל בוסו: חבר'ה, תקשיבו, כל בן אדם שנמצא קצת בפריים, תסתכל איפה הוא נמצא – לא לעבור את אחוז החסימה כשאתה כבר כמה חודשים ראש ממשלה, נפגש עם מנהיגי העולם, נשיא מצרים וירדן – מה זה אומר?

אוריאל בוסו: מה זה אומר?

אוריאל בוסו: מה זה אומר על שרי הממשלה שנמצאים – מה הם אומרים לעצמם?

אוריאל בוסו: חלק מבסוטים.

אוריאל בוסו: השמאל מבסוט, הוא אומר: הינה, הבן אדם לא מתרומם, אנחנו נמצב את עצמנו.

אוריאל בוסו: האגף השני מתחיל לחפש שריונים.

אוריאל בוסו: ביש עתיד, מתן כהנא כנראה ילך לישראל ביתנו, כי הוא מייצג את כל הרפורמות של אביגדור ליברמן.

אוריאל בוסו: מה הלאה?

אוריאל בוסו: מה זה אומר עלינו, אזרחי ישראל?

אוריאל בוסו: מה זה אומר על האמון שאתה רוצה?

אוריאל בוסו: לא פלא שעכשיו ארצות הברית נותנת ביקורת ואף אחד לא שומע.

אוריאל בוסו: כן הסכם גרעין, לא הסכם גרעין – מי יקשיב לו בכלל?

אוריאל בוסו: איפה מנסור, ששאל?

אוריאל בוסו: שמענו את ראש עיריית טייבה אומר: אני ראש עירייה במדינת פלסטין.

אוריאל בוסו: לא מצופה ששרת הפנים תגנה?

אוריאל בוסו: שתגנה אותו, שתגיד לו: אדוני, אני הולכת לסגור לך את החובות.

אוריאל בוסו: לפחות עד אחרי התקציב תשתוק, אל תעשה לי בושות.

אוריאל בוסו: אבל היא מפחדת, כי אחרי שעה מנסור יכול להתקשר לאילת, להגיד לה: מחר בבוקר את לא שרת הפנים.

אוריאל בוסו: אפילו את זה לא שמענו – גינוי מעל גלי הרדיו.

אוריאל בוסו: תגיד את זה בחדרים שלך.

אוריאל בוסו: הרב ליצמן, אני חושב לעצמי, אם היה אוטובוס של פקידי האוצר, שבזמן המשא ומתן הולכים ונפגשים מתחת לבית המדרש של האדמו"ר מגור, באחת העמותות ששייכות לחסידות, ומנהלים לפני שסוגרים את המשא ומתן מה התקציב שיקבלו במסגרת הסכם קואליציוני – להתיישר.

אוריאל בוסו: פקידי האוצר.

יעקב מרגי: כל מהדורות החדשות.

אוריאל בוסו: לא רק מהדורות החדשות, אחרי שבועיים זה היה מעצרים: חבר'ה, יש פה שוחד.

אוריאל בוסו: הולכים לך פקידי האוצר במיניבוס לטייבה להיפגש עם עמותה שיש לה גם סניפים במקומות שבכלל לא מכירים בך כמדינה, לסגור הסכמים לפני שחותמים במכבייה, ואף אחד לא מדבר.

אוריאל בוסו: זה שייך לאיילה חסון, זה שייך לערוץ הזה.

אוריאל בוסו: אף אחד לא מדבר.

אוריאל בוסו: חבר'ה, אתם השתגעתם?

אוריאל בוסו: מה קרה לנו?

אוריאל בוסו: אנחנו תמיד מפחדים לחתום.

אוריאל בוסו: תבדוק כמה כספים קואליציוניים שחתמו המפלגות החרדיות ולא הצליחו להגיע לידי מימוש בגלל שלא הייתה להם הסכמה משפטית בסוף.

אוריאל בוסו: על מה ההסכמים הקואליציוניים שלהם?

אוריאל בוסו: על חינוך, על אל המעיין, על רווחה חינוכית.

אוריאל בוסו: גם את זה לא הצלחנו לממש.

אוריאל בוסו: אבל הכול פה עובר למעלה – – –

יעקב מרגי: – – – של מדינה.

אוריאל בוסו: ומה הם אומרים?

אוריאל בוסו: אצלנו הכול בשקיפות, לנושאים ערכיים.

אוריאל בוסו: ברור שזה ערכי.

אוריאל בוסו: כסף לרפורמים זה ערכי, כסף לחתולים זה ערכי; כסף לילדים זה לא ערכי.

אוריאל בוסו: אתם יודעים, העלייה של החד-פעמי – קיבלתי היום טלפון מבעל מוסד לילדים מוגבלים.

אוריאל בוסו: הוא אומר לי: תקשיב, אני הולך לשלם עשרות אלפי שקלים יותר בחודש על העלות של החד-פעמי.

אוריאל בוסו: חשבתם על זה בכלל?

אוריאל בוסו: מי אתם רוצים שישטפו את הכלים?

אוריאל בוסו: הילדים, שנותנים להם אוכל ממה שאין להם, הם יכולים לשטוף כלים?

אוריאל בוסו: אותם קשישים שאמרת שהוספת להם 50 מיליון שקל, הם יכולים לשטוף כלים?

אוריאל בוסו: נתת להם בצד אחד 100 שקל, לקחת להם בצד שני 300 שקל, אז על מי אתם עובדים?

אוריאל בוסו: אבל אין בעיה, אזרחי ישראל כבר לא צריכים להרגיש בכיס בשביל להביע בכם אי-אמון.

אוריאל בוסו: הם כבר יודעים מי הממשלה הדורסנית הזאת, שלא מתחשבת באזרחי ישראל.

אוריאל בוסו: לא מתחשבת בבוחרים שלה – את זה כבר מזמן אמרנו, אבל אזרחי ישראל – התברר שהם לא מטומטמים, כמו שאביר קארה אמר על מפלגת ימינה, "מפלגה של מטומטמים", אלא אזרחי ישראל הם אנשים חכמים, ומבטאים את זה בסקרים פעם אחר פעם.

אוריאל בוסו: וזה לא יעזור, אנחנו נמשיך הלאה לומר כאן את זעקתם של אזרחי ישראל ואת הקול השפוי, ובשם השם נעשה ונצליח.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת אוריאל בוסו.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא, לפי סדר המסתייגים – חבר הכנסת משה גפני נמצא?

יעקב מרגי: איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאני לא יודע איפה להתחיל.

יעקב ליצמן: נתחיל ב-150 איש שנסעו לגלזגו – –

יעקב מרגי: גלזגו.

יעקב ליצמן: – – שזה בערך הוצאה של 750,000 שקל.

יעקב ליצמן: אם זה היה קורה בתקופה של נתניהו, היו עושים כותרות כל יום: מה עושים ב-750,000 שקל; כמה עניים אפשר להציל; כמה כאלה של טרור שצריך לעזור להם.

יעקב ליצמן: מה לא אומרים עלינו?

יעקב ליצמן: 750,000 שקל רק לאנשים שטסים לגלזגו לעשות איזה הפנינג, איזה משהו.

ינון אזולאי: זה שהם טסו זה עוזר לאיכות הסביבה.

יעקב ליצמן: זה נדמה לך.

ינון אזולאי: לא, פה בישראל.

יעקב ליצמן: אה, זה יעזור?

ינון אזולאי: שהם טסו זה עוזר פה.

יעקב ליצמן: זה יעזור, אבל אחר כך הם מביאים משם את כל הלכלוך.

יעקב ליצמן: לא יודע בדיוק מה זה שם, לא יודע מה הם עושים שם בכלל.

יעקב ליצמן: אני מציע לך, אדוני, תבדוק.

יעקב ליצמן: הנשיא ביידן, נדמה לי, גם נוסע לשם.

יעקב ליצמן: אני בטוח שהנשיא ביידן בא עם צוות – של כל ארצות הברית, אני מדבר – פחות מ-10%.

יעקב ליצמן: תבדוק.

יעקב ליצמן: מעל 150 איש, אתה יודע מה זה?

יעקב ליצמן: אז אני מבין שיש ג'ובים.

יעקב ליצמן: עכשיו, מי משלם את זה?

יעקב ליצמן: אנחנו.

יעקב ליצמן: הוא מעלה את המיסים.

יעקב ליצמן: הוא הבטיח שלא, אז הוא לא אומר: זה מיסים; הוא העלה את המע"מ.

יעקב ליצמן: מע"מ זה לא מיסים, זה מע"מ.

יעקב ליצמן: זה לא מס, חלילה וחס, זה מע"מ.

יעקב ליצמן: הוא הולך לשטוף כלים.

יעקב ליצמן: אתה יודע, אדוני, שלא נשתמש בחד-פעמי.

יעקב ליצמן: במה נשתמש?

יעקב ליצמן: בכוסות רגילות.

יעקב ליצמן: ישטפו אותן, ירחצו אותן.

יעקב ליצמן: המים וכל הדברים האלו עולים יותר מכל ההוצאות האחרות שם.

יעקב ליצמן: מישהו לקח את זה בחשבון?

יעקב ליצמן: הרב-קו הזה יודע בדיוק מה הוא צריך לעשות?

יעקב ליצמן: הוא לא יודע שום דבר.

יעקב ליצמן: יש גזרה על החרדים – יאללה, בואו נדפוק אותם.

יעקב מרגי: מי זה הרב-קו?

יעקב ליצמן: הרב-קו זה איווט ליברמן.

יעקב מרגי: זה רב-קו?

יעקב ליצמן: רב-קו זה הרב של קו.

יעקב מרגי: אז הוא נגד הרב-קו?

יעקב ליצמן: בגלל זה הוא נגד רב-קו.

ינון אזולאי: הבעיה היא שהוא לא יודע לחזור בו.

ינון אזולאי: זו הבעיה.

יעקב ליצמן: הבעיה היא שכפי ששר האוצר לא יודע מה זה רב-קו, הוא לא יודע בכלכלה כלום.

יעקב ליצמן: דבר אחד הוא עשה: הוא לקח את כל הגזרות שיש באוצר כל השנים, והוא הוסיף כל מה שהוא יכול לעשות גם כן, ובזה הוא רצה לדפוק את החרדים.

יעקב ליצמן: עכשיו, דיברנו על החד-פעמי.

יעקב ליצמן: הישיבות – מה בנט אמר?

יעקב ליצמן: בנט אמר – אדוני היושב-ראש, אתה יודע מי אמר את זה?

יעקב ליצמן: בנט – שישמור על החרדים, לא ייגעו בהם, ובכסף לישיבות, חלילה וחס, לא ייגעו.

יעקב ליצמן: הורידו 75 מיליון שקל בינתיים; אני לא מדבר על זה שלא הוסיפו, אני לא מדבר על זה שלא הוסיפו, את הגידול הטבעי גם לא נתנו.

יעקב ליצמן: ואחר כך בא פרחח אחד, קוראים לו שר השיכון אלקין, והוא נוקם על זה שלא נבחר להיות ראש עיריית ירושלים, והוא בא ברוב ציניות, הוא אומר שמאשרים לביתר דירה אחת כי לא ביקשו יותר.

יעקב ליצמן: כאילו כל היישובים האלה שהוא אישר, הוא לא אמר להם להגיש בקשה מהר לפני כן.

יעקב ליצמן: על מי הוא עובד כאן?

יעקב ליצמן: מי שהרס לנו את שפיר, מה שאני והרב דרעי עשינו ביחד, שהיה הכול מוכן להתחיל לבנות למגזר החרדי, מה הוא יגרום עכשיו?

יעקב ליצמן: שכל אחד – אנחנו צריכים דירות, לאיפה נלך?

יעקב ליצמן: נלך למקומות מעורבים, ואז הם יתחילו לצעוק געוואלד.

יעקב ליצמן: היית נותן דירות במקומות שאנחנו רוצים, נורמליים, סבירים, אז לא היינו מגיעים לכל המקומות האלה.

יעקב ליצמן: אחר כך הם צועקים געוואלד, הצילו.

יעקב מרגי: אני מציע – אם ישמע אותי האדמו"ר מתולדות אהרן – שישלח לרמת אביב קצת.

יעקב מרגי: שישלח.

יעקב מרגי: תאמין לי, תאמין לי, זה הפתרון למצוקת הדיור.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אני אומר, ברוך השם, יש מקומות שאפשר ללכת עוד.

יעקב ליצמן: אני מניח שעכשיו שהוא כביכול, במירכאות, נתן לנו את כסיף, אז עכשיו הוא יהיה במלחמת עולם עם הבדואים.

יעקב מרגי: מזל שהוא לא שלח אותנו לביר הדאג'.

יעקב ליצמן: כן, מה?

יעקב מרגי: ביר הדאג' זה מקום שהממשלה השקיעה ופיתחה והבדואים לא רוצים.

יעקב ליצמן: לא, תקשיב מה אני אומר לך, הם יעשו בלגן לבדואים שרוצים את כסיף.

יעקב ליצמן: למה לא?

יעקב מרגי: כמו שהם לקחו את חריש, ככה הם ייקחו את כסיף.

יעקב ליצמן: תן לי להגיד לך משהו: חריש זה דווקא מקום שאתה תראה שבסוף הוא למגזר החרדי.

יעקב מרגי: בסוף כן, כן, בסוף זה כן, זה יהיה.

אורי מקלב: אחרי שיחליפו שם את ראש המועצה.

יעקב מרגי: בסדר, נכון לעכשיו, אבל בסוף.

יעקב ליצמן: תאמין לי, לא יעזור לו.

יעקב ליצמן: העיר תיפול, חריש תיפול.

אורי מקלב: רודף – – –

יעקב ליצמן: אני הזמנתי אותו כשר והוא הכחיש והכול שטויות.

יעקב מרגי: תשאל את משה אבוטבול איך זה עובד.

משה אבוטבול: הוא רודף את השבת.

יעקב ליצמן: כן, הזמנתי אותו, הוא שיקר לי.

יעקב ליצמן: בואו נעזוב את זה עכשיו.

יעקב ליצמן: אז מה אני אומר?

יעקב ליצמן: אז הם הולכים עכשיו לגרום שאנחנו נבוא – ואני קורא לציבור שלנו, אם לא יהיה לנו את שפיר, שנבוא למקומות מעורבים – – –

יעקב מרגי: כשאני אמרתי צפון תל אביב – כדי שיברחו וישאירו את זה.

יעקב ליצמן: יש מספיק מקומות שהם חושבים שאנחנו לא יכולים לבוא.

יעקב ליצמן: נעבור לשם.

יעקב ליצמן: לצערי – – –

יעקב מרגי: תודה, קרן ברק, אני לא רוצה שיתוף של השיחה.

יעקב ליצמן: את משודרת, הכוונה.

יעקב ליצמן: ובכן, אם הם חושבים שהם מזיקים לנו, הם הולכים רק לשלם על זה מחיר שחבל על הזמן.

יעקב ליצמן: העובדה היא שאני עזבתי את משרד השיכון והשארתי שם כסף למענקים לדירות יד שנייה, 100,000 שקלים לדירה יד שנייה, שזה מוריד את המחיר דרמטית.

יעקב ליצמן: הם – לא מתאים להם לעזור לפריפריה; זה היה רק לפריפריה.

יעקב ליצמן: הם – לא מתאים להם, הם מחסלים את הכסף.

יעקב ליצמן: הם יכולים להגיד שהם דואגים לפריפריה?

יעקב ליצמן: הורסים את הכול.

יעקב ליצמן: די, יש תקציב.

יעקב ליצמן: פעם טענו שאין תקציב.

יעקב ליצמן: זה היה שטויות, זה סתם אמבוש של היועץ המשפטי של משרד האוצר.

יעקב ליצמן: אבל עכשיו, למה הוא לא מחזיר את המענקים לדירות יד שנייה?

יעקב ליצמן: בכל הפריפריה, אני לא מדבר דווקא במקום מסוים.

יעקב ליצמן: כי הם לא רוצים לעזור לחלשים, הם לא רוצים לעזור לפריפריה.

יעקב ליצמן: הם רוצים במקום לעזור רק למקומות מסוימים מעבר לקו הירוק, לא לכל מקום; למקורבים וגם למקומות של עשירים.

יעקב ליצמן: אני בטוח שבעזרת השם בקרוב הם ייפלו.

יעקב ליצמן: לא משנה כן תקציב, לא תקציב.

יעקב ליצמן: זה משני.

יעקב ליצמן: אחרי שייפלו, אני מציע לכל האנשים שהשקיעו בימים האחרונים כסף לרכוש כלים חד-פעמיים להפסיק את זה, כי אנחנו נבטל את הגזרה מייד כשנגיע בקרוב, בלי נדר, לשלטון.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב מרגי: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו, אם יהיה נוכח – מאיר פרוש.

יעקב מרגי: מי שלא יהיה כאן איבד זכות.

יעקב מרגי: לא, לא.

ינון אזולאי: – – –

יעקב מרגי: אל תכניס אותי כרגע – – –

ינון אזולאי: לא, לא – – –

יעקב מרגי: אתה, אני מבקש אותך, אתה צריך כבאית צמודה לידך.

יעקב מרגי: עשר דקות לרשותך, אדוני.

יעקב מרגי: ינון אזולאי, מישהו פעם אמר לי שאתה צריך כבאית צמודה לידך.

ינון אזולאי: גם היא תישרף.

יעקב מרגי: גם היא תידלק.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אומנם אנחנו מעטים, אבל בחודש כסלו שבא לפתחנו מעטים, לא מפחידים אותם, זה לא מה שמרתיע אותנו, וזה לא נתון שמישהו יוכל לחשוב שבזה הוא יכול להתגבר על חברי כנסת וסיעות ואופוזיציה שנלחמת.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שמה שנעשה פה, גם בחוק הזה, זה עוד פעם שבירה של כל כללי המשחק הדמוקרטיים.

אורי מקלב: זו לא שאלה רק של קואליציה ואופוזיציה; יש כללים, יש זירה, יש מגרש, והוא צריך להיות מגרש דמוקרטי.

אורי מקלב: כאן אנחנו משחקים על מגרש דיקטטורי ממש.

אורי מקלב: תראה מה שנעשה בחוק הזה, חוק שהוא חוק כללי, שהוא כבר מגיע פעם שלישית או רביעית לאחר הפסקות.

אורי מקלב: זה אירוע מתגלגל של חקיקה שאין לו תקדים, וכל זאת למה?

אורי מקלב: זו חקיקה שהייתה צריכה לבוא באופן מסודר, ולא בזמן של תקציב ובלחץ, החוק הזה יחד עם חוקים אחרים.

אורי מקלב: אבל יש פה חוסר אמון גדול בקואליציה שמביא לכך שגם חוקים שהיו צריכים להיעשות בזמן אחר – אחד לא מאמין לשני.

אורי מקלב: אם לכחול לבן ולשר הביטחון החוק הזה חשוב, הם רוצים את זה עוד בהבטחה שזה מגיע לפני התקציב, אחרת בסוף התקציב זה לא יגיע, מכיוון שיש כאלה שמתנגדים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם שלא סתם אנחנו נלחמים; אנחנו מקבלים רוח גבית מהקואליציה, וזה לא נורא שאנחנו ננצל את הזמנים שלנו, אבל זה לא הכול.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה ותיק כאן בבית הזה.

אורי מקלב: מה יותר נכון מקצועית, פרקטית, מאיך שהיה בעבר?

אורי מקלב: באותו הסעיף יש לנו הסתייגויות – – –

יעקב מרגי: לא יודע אם אתה מעודכן.

יעקב מרגי: הוצאתי אתמול מכתב ליושב-ראש הכנסת – –

אורי מקלב: אני לא מעודכן.

יעקב מרגי: – – יחד עם דוד ביטן, כסגן נוסף, על כל ההתנהלות הזו, שאינה מקובלת.

אורי מקלב: אני מבין שזה השפיע לחמש דקות בדיוק.

אורי מקלב: היום בבוקר – – –

יעקב מרגי: לא השפיע.

אורי מקלב: אז אני רוצה להגיד שהבוקר מנהלת הסיעה הודיעה לנו: כן, תשמעו, אתם צריכים להתכונן שיש לכם הסתייגויות שחיברו ביניהן, עשר דקות, 15 דקות, שלוש הסתייגויות, שתי הסתייגויות, שאתם תוכלו לדבר על סעיף.

אורי מקלב: מה הגורם?

אורי מקלב: עכשיו הגיע לחץ מהקואליציה דרך סגן יושב-ראש הקואליציה או הסגן שלו, לא משנה מה, והיושב-ראש הודיע בחזרה עכשיו: לא, אין לנו עכשיו זכות דיבור.

אורי מקלב: את זה כבר נתנו לכם, אנחנו לא יכולים להחזיר את הגלגל אחורנית, אבל מכאן ואילך זה יהיה רק הסתייגות, הסתייגות, הסתייגות, כדי – במחשבה להתיש את האופוזיציה כדי שלא תצליח לעמוד בנטל הזה.

אורי מקלב: זה באמת לא קל, אני לא אומר שזה קל, אבל הוכחנו את עצמנו עד היום שאין אצלנו רפיון.

אורי מקלב: אנחנו יודעים להתמיד ואנחנו יודעים לאתגר אותנו ולענות מקצועית.

אורי מקלב: האופוזיציה עושה ימים ולילות, אף שהיום אנחנו נמצאים בחסר מהכוח שלנו – כפי שידוע, זה נופל על שליש מסיעות האופוזיציה.

אורי מקלב: מפלגת הליכוד, שהיא רוב האופוזיציה – אין לה את ההסתייגות והיא לא יכולה להופיע.

אורי מקלב: זה נופל על שלוש סיעות קטנות באופן יחסי, ואנחנו עומדים בזה ונעמוד בזה.

אורי מקלב: זה רק מציף את צורת ההתנהלות בוועדות וכאן במליאה.

אורי מקלב: אחרי זה שואלים: האופוזיציה תמיד מתבכיינת.

אורי מקלב: זה לא "מתבכיינת", מכיוון שאפשר למדוד דבר כזה.

אורי מקלב: זה מדיד.

אורי מקלב: איך מודדים אם אנחנו – מה היה בעבר?

אורי מקלב: היה בעבר – תכף נגיע לתקציב – היה בעבר חוק הסדרים כזה גדול ורחב ומקיף עם שינויים?

אורי מקלב: לא היה דבר כזה.

אורי מקלב: כשאנחנו באים לכאן ואנחנו רוצים לנצל ולאפשר את הזכות הדמוקרטית שיש לנו, גם את זה לא מאפשרים.

אורי מקלב: בתוך המאבקים הגדולים שיש בתוך הקואליציה, בחוסר האמון, חוסר אמון זה דבר שלא יכול להימשך הרבה זמן.

אורי מקלב: יכול ראש הממשלה להתרברב ולהגיד שלאחר התקציב האופוזיציה תתפורר.

אורי מקלב: יש כאן נביא זעם שאומר שהאופוזיציה תתפורר.

אורי מקלב: משאלת לב עדיין לא מכתיבה את המציאות.

אורי מקלב: הפוך – אנחנו הוכחנו לפני זה ונוכיח אחר כך שקואליציה יכולה להתפורר אחרי תקציב שנעשה בכוח, שכל מה שנעשה בו, בכלל בקואליציה, אבל קניית הקולות האלה, הכספים שרצו פה, לא מדובר בכמה מיליונים, מדובר על מאות מיליונים ומיליארדים שניתנו כדי להעביר את התקציב הזה.

אורי מקלב: מדובר בתקציב שהנזק שלו – ואנחנו, אזרחי מדינת ישראל, נשלם את זה.

אורי מקלב: שנים רבות לא יוכלו להתאושש מהתקציב הזה.

אורי מקלב: אולי הם יודעים שהם לא צריכים אחרי זה להתמודד, הם יודעים שזה זמני.

אורי מקלב: כמה זמן אפשר?

אורי מקלב: אני מודה שקואליציה שהיא לא הומוגנית והיא הטרוגנית מאוד, שכל מה שמדביק אותה זה אינטרסים או שנאה נגד מישהו – ולא משנה, גם עם השקפות שונות ומשונות – בסופו של דבר זה לא יחזיק מעמד.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה על בשרנו.

אורי מקלב: גם האופוזיציה של היום יודעת שהקואליציה שהייתה לה עם כחול לבן, כשהיא באמת לא הייתה הומוגנית ולא הסתדרו, זה היה הסוף.

אורי מקלב: הסוף היה שהקואליציה הזו התפרקה.

אורי מקלב: זה סופה של כל קואליציה שהיא לא הומוגנית ושאין לה גם משהו אמיתי שמחבר, ערכים אמיתיים.

אורי מקלב: אני רוצה לענות לך, אדוני היושב-ראש, ולהתייחס להסתייגות עצמה.

אורי מקלב: זו לא רק הסתייגות בעלמא שלא מתייחסת לחוק עצמו.

אורי מקלב: אנחנו, בהסתייגות הזו שאנחנו הגשנו פה, זו הסתייגות שבאה לדבר על הסעיף המאוד-מאוד ברור בחוק, סעיף – מבקשים שזה יהיה בהתייעצות עם שר האוצר.

אורי מקלב: הדוח שאותה חברת גז או חברה אחרת שמקבלת תגמולים – או לא תקבל, אבל לא משנה – הדוח שהיא צריכה לתת צריך להיות באישור שר האוצר.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: אני אגיד לך את האמת למה הגשנו את ההסתייגות הזו.

אורי מקלב: למדנו את זה.

אורי מקלב: ואני חוזר עוד פעם לשבוע האחרון הקשה שהיה לנו בתוך הוועדה לשירותי דת – ואתה השתתפת בישיבות האלה; לא הצליחו להתיש גם מבוגרים, גם כאלה שהיו שרים.

אורי מקלב: ולראות איך שמעשי ידיך מתפוררים – על כשרות, כמה שהשקעת כשר לשירותי הדת – והינה, אתה ראית מה נעשה היום, איך היועצים המשפטיים, במקום לגבות את עמדת הרבנות, שותקים ופועלים נגד.

אורי מקלב: דברים נוראיים היו בתוך החוק הזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים בדיוק את כל מה שהחוק הזה מכיל, אבל אנחנו עוד נגיע לזה, לא עכשיו נדבר.

אורי מקלב: אבל אתה זוכר גם איך – אנחנו מדברים על משטר דיקטטורי – ללא תקדים, מפלגה שהגישה הסתייגויות, רואים את הנציג מגיע מרחוק, היושבת-ראש פוסעת פסיעות קצת יותר ארוכות, מגיעה, מתיישבת על הכיסא: "אני פותחת את הישיבה.

אורי מקלב: הליכוד לא נמצא".

אורי מקלב: אין "שלום" ואין שום דבר.

אורי מקלב: "הליכוד לא נמצא – אין לכם הסתייגות".

אורי מקלב: איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: איך?

יעקב מרגי: הפחד מנהל אותם.

אורי מקלב: הפחד מנהל, לא המקצועיות.

אורי מקלב: זה נכון מה שאתה אומר.

אורי מקלב: זו לא המציאות.

אורי מקלב: את זה אנחנו רואים לכל צד, גם כולל עכשיו, ההסתייגות.

אורי מקלב: ממה אתם מפחדים?

אורי מקלב: אתם מפחדים להתמודד?

אורי מקלב: אתם לא יכולים להילחם?

אורי מקלב: תכבדו את מי שכן עושה את זה בכללים הדמוקרטיים, ותנו לנו לעשות את זה בצורה מכובדת, ולא לבוא עכשיו: אנחנו עכשיו כל שנייה משנים את הדברים כדי שלא נחזיק מעמד ולא נוכל באמת – את החוק הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, החוק הזה לא יבוא לאישור עוד לפני התקציב.

אורי מקלב: ועכשיו לכחול לבן יש בעיה – אפשר להדליף להם את זה, לספר להם את זה, שיש לנו גם רוח גבית מהקואליציה בעניין זה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לגופם של דברים, מאיפה אני למדתי ששר האוצר – צריך בהתייעצות ובהסכמת שר האוצר?

אורי מקלב: מאוד משונה.

אורי מקלב: בחוק הכשרות ראיתי זה.

אורי מקלב: ראיתי בדברים שבכלל לא קשורים לשר האוצר: שר האוצר, בהסכמת שר האוצר.

אורי מקלב: החוק הזה במקורו, חוק הכשרות, היה צריך להסתיים, לפי הודעת היושבת-ראש, בשלוש ישיבות.

אורי מקלב: היא קבעה שלוש ישיבות: בישיבה אחת השר יציג את זה, בהמשך היא כיושבת-ראש עשתה הצגה עם עוד שרים: נביא עוד מסעדנית אחת שנפגעה ממשגיחי הכשרות, ניתן לחברי כנסת בישיבה השנייה להגיש את ההסתייגות; ישיבה שלישית – הצבעות.

אורי מקלב: זה מה שזה.

אורי מקלב: איפה גופי הכשרות, אלה שנותנים כשרות?

אורי מקלב: איפה הגופים?

אורי מקלב: איפה כל העובדים שהיו מפוטרים, אלפים?

אורי מקלב: זה לא משנה, זה לא נמצא.

אורי מקלב: בסופו של דבר, שר האוצר הוא זה שיסכים למספר השעות שאותו גוף כשרות – או בכל אופן, המשרד לשירותי דת – ידרוש מאותה חנות פיצה.

אורי מקלב: שר האוצר צריך להסכים.

אורי מקלב: אני רוצה עכשיו – זה מה שיש לשר האוצר בהסתייגות לחוק?

אורי מקלב: כמה שעות הייתה לנו הפסקה?

אורי מקלב: השאירו אותנו לחכות בלי להגיד אפילו שעה, בגלל משא ומתן ולחצים בין האוצר לבין המשרד לשירותי דת.

אורי מקלב: הוא עשה באמת סחבה משר הדתות, אמר לו: אתה לא תקבע אפילו את השעות, כמה משגיח צריך בחנות פלאפל.

אורי מקלב: זה אני.

אורי מקלב: אתה צריך את הסכמתי – מהחשדנות.

אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים למה הוא עושה את זה – בגלל שהוא חושב שאולי בגלל איזה תקנות כאלה של השר לשירותי דת, מקצועית, הרבנים יבואו, יגידו: שמע, אי-אפשר לעמוד בכשרות.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד מילה אחת בכל אופן בדקה שנשארה לי, אדוני היושב-ראש, בשעה זו.

אורי מקלב: אני גם מכאן ממשיך לבקר במעון ראש הממשלה.

אורי מקלב: פתחו פה – "פורום נשות לומדי תורה והציונות הדתית מכריז על הקמת מעון ראש הממשלה" – זה נמצא כאן, לא רחוק, בגן הוורדים, ושם מנהל המעון יהיה שרת הכלכלה, אב הבית יהיה שר האוצר והמטפלות יהיו חברות הקואליציה.

יעקב מרגי: מי התינוק?

יעקב מרגי: מי הפעוט?

אורי מקלב: התינוקות הם תינוקות של בית רבן – – –

יעקב מרגי: כי במודעה שמו את התמונה של ראש הממשלה נפתלי בנט.

אורי מקלב: שרת הכלכלה נמצאת פה – הציעו אותך כמנהלת המעון.

אורי מקלב: זה נמצא כאן, בגן הוורדים.

אורי מקלב: כל זאת מכיוון שאין להן מעון והן לא יוכלו ללכת לעבוד בגלל שבעליהן לומדים.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לך: יש כמה פנים.

אורי מקלב: דיברנו על זה.

אורי מקלב: יש לנו לומדי תורה שכל מהותם היא לימוד תורה והם לא יוכלו לעשות את זה, או שהם יעשו את זה – בטוח שהם יעשו את זה – ונשותיהם יפסיקו לעבוד, ואתם זורקים אותם לעוני באכזריות מאוד גדולה.

אורי מקלב: לבוא לאישה שעובדת, שתורמת, עושה לא פחות מאישה אחרת, ואתם רוצים להעניש אותה ולצמצם ולא לתת את האפשרות בגלל שבעלה יושב ולומד – מה תעני לאותן הנשים האלה שנמצאות פה, שבעליהן היו – ואני מעריך אותן, בגלל שיש להם שיתוף פעולה ולא היו מוכנים – בעליהן עשו צבא.

אורי מקלב: את שומעת, גברתי השרה?

אורי מקלב: הם עשו צבא – – –

יעקב מרגי: הציעו להם להכניס בקריטריונים – – –

אורי מקלב: הם עשו צבא, יש להם אפילו תואר, הם עכשיו רוצים ללמוד לדיינות, לרבנות, הם לומדים, ונשותיהם לא יכולות לעבוד בגלל שהם צריכים לשלם על המכונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורי מקלב: אנחנו בשיתוף פעולה בעניין הזה.

אורי מקלב: זה עוד פן אחד שבו אתם פוגעים.

אורי מקלב: אתם פוגעים בכולם באותה מידה, לא במשקל פחות.

אורי מקלב: זה אותן נשים שבעליהן יושבים ולומדים.

אורי מקלב: הם ברצף, הם העתיד של העם היהודי, הם העתיד והם זכות קיומנו.

אורי מקלב: אין משהו אחר חוץ מזה.

אורי מקלב: עובדה, תראי מה קרה באומות אחרות – רק אלה שלמדו תורה.

אורי מקלב: והתנכלות במדינת ישראל, מדינת היהודים?

אורי מקלב: אישה תיענש שהיא לא אוסרת שום דבר, היא לא עוברת שום עבירה.

אורי מקלב: מה היא עושה?

אורי מקלב: היא פועלת, הולכת לעבוד, באמת קשה לה ויש לה קשיים לא רגילים, ארבעה-חמישה ילדים – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורי מקלב: – – עובדת שמונה שעות ביום כדי להביא פרנסה – היא לא תוכל לעשות את זה.

אורי מקלב: בגלל ערכים, בגלל אורח חייהם, אין זכות קיום?

אורי מקלב: זה הקטרוג הכי גדול לממשלה הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד התייחסנו בסוגיות האלה לטובת הילד, ופה השיקולים והמניעים של שר האוצר לקחו אותו למחוזות אפלים, כי הפערים בגיל הזה יהיו פערים יותר גדולים בגילים המתקדמים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת הבא בתור – חבר הכנסת מאיר פרוש נוכח?

יעקב מרגי: איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: עד שיגיע חבר הכנסת יעקב אשר – הודעה למזכירת הכנסת.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 33) (נטילת אמצעי זיהוי ביומטריים מזרים והפקת נתוני זיהוי ביומטריים), התשפ"ב–2021; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 128 והוראת שעה), התשפ"ב–2021; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון מס' 22 – הוראת שעה) (תיקון), התשפ"ב–2021.

אלינור ימין: מסקנות ועדת הבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אופיר כץ, ינון אזולאי, ישראל אייכלר, אופיר סופר ומופיד מרעי בנושא: מניעת הפעלת שירות רפואי בפריפריה.

אלינור ימין: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לסגנית מזכירת הכנסת.

יעקב מרגי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יעקב מרגי: ברשותך, לפני שאתה מתחיל, גברתי השרה, פורסם – ואת יודעת, אני זהיר – שעידית סילמן כמרכזת הקואליציה, יו"ר הקואליציה, אני לא יודע מה התפקיד, הציעה לנשות תורתם אומנותם של הציונות הדתית: אנחנו נכניס קריטריון שיוצאי צבא יהיו זכאים למרות שהם יושבים ולומדים תורה.

יעקב מרגי: הן לא הסכימו כי זה מעשה של – לא רוצה להגדיר את זה.

יעקב מרגי: כאן מגיעה ברכה לאותן נשים.

משה אבוטבול: מושחתת, מושחתת.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עשר דקות לרשותך.

עשר?

יעקב מרגי: כן.

לא חתכו את זה בסוף?

יעקב מרגי: בסעיף הבא.

אה, בסעיף הבא.

טוב.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני לא אתחיל בנאום שרציתי לומר, אבל אני כן רוצה לומר לך, בתוקף תפקידך, וגם את כאן אז כנראה שאין מקריות בעולם, מאחר שאתם תמיד – ואני בטוח שלחלק מהאנשים זה נכון – מדברים על המקצוענות בעבודה, ובטח כשאדם נמצא בתפקיד שר ויש לו גם אחריות – לצערי הרב, אני חושב שגם לצערך, חתמת שלא מרצונך על אותו צו – אני מפרש שלא מרצונך, כך לפחות אני הרגשתי לאורך כל הדרך בשיחות ובהבעות, מה שנקרא שפת הגוף – חתמת על אותה גזרה שבאה ומוציאה מהסבסוד דווקא משפחות שהכי תלויות בעניין הזה.

אבל אני רוצה לבקש דבר אחד.

אני לא בא לבקש רחמים; אנחנו לא נמצאים בגלות שצריך ללכת לפריץ ולמצוא חן בעיניו.

אני רק מבקש שתעשו את העבודה המקצועית שלכם, כי כל אחד שירת בצורה כזאת או בצורה אחרת – אם אני כי הייתי ראש עיר, את היום כשרה, היית ראש אכ"א.

יש אחריות.

תוציאו דוח מה היה מצב המעונות בשנה שעברה באזורים רבים בארץ – כמה מעונות היו, מה הייתה התפוסה שלהם ומה המצב היום, כשהגזרה עוד לא התחילה, כשיש רק חשש שזה הולך לקרות.

אני יודע בידיעה אישית על עיר מגוריי בני ברק, שהייתי בה גם ראש עיר, שיש מעונות רבים בתפוסה של 60%, 70%.

אני חושב שגם את יודעת את זה.

וזה עוד לפני שזה התחיל.

על מה זה משפיע?

זה משפיע – וזה יגדל – קודם כול על המעונות עצמם.

במעונות עצמם עובדות הרבה עובדות, וודאי הן יגיעו למעגל האבטלה באופן אוטומטי.

אלה המקצועות הכי קשים, הכי שוחקים.

אנחנו יודעים גם כמה חסרות היום סייעות במשרד החינוך.

את מכירה את השביתה הגדולה שהרשויות הולכות לעשות בעניין הזה.

כמה מעונות ומשפחתונים ייסגרו בגלל הדבר הזה?

דבר שני – וזה דבר שבאמת קרוב לליבי – אני הקמתי בבני ברק, אדוני היושב-ראש, מרכז הכוון מדהים, מרכז תעסוקה ששם בתוכו הרבה מאוד תחומים של תעסוקה לנשים, וגם לגברים, כמובן בלי כפייה ובלי שום דבר.

אבל המטרה הגדולה שלנו, גברתי השרה, הייתה לטייב את סוגי העבודה, כדי שנשים חרדיות יצליחו להגיע גם ללמוד ולהשלים דברים שהן צריכות להשלים כדי להגיע למקצועות מפרנסים יותר, למקצועות רווחיים יותר, למקצועות עם אחריות יותר, למקצועות רחבים ככל האפשר.

ולא כולן – הינה, אמרת לי קודם שאת הגננת היום במעון, כאן, בהפגנה, ואמרתי לך שגם אשתי גננת.

אז, בתקופה שאשתי למדה בתיכון ובסמינר, רוב הבנות היו גננות או מורות, לא היה כמעט משהו אחר.

היום, בשנים האחרונות, ב-10–15 השנים האחרונות, יש מגוון אדיר של מתכנתות, של מרפאות בעיסוק, המון המון תחומים שהנשים החרדיות נמצאות שם.

הן עושות את זה לאו דווקא בשביל הקריירה האישית שלהן.

הן עושות את זה כי הן רוצות להצליח, אבל הן רוצות גם לפרנס את הבית, כי אצלן האידיאולוגיה שהן חונכו מהיום שהן נולדו – את יודעת, יש היום דבר כזה, אדוני היושב-ראש, שיטות – איך מגיעים לחדר לידה?

שמים מוזיקה וכל מיני דברים כדי שהילד ייכנס ישר לעולם התרבותי ויהיה מתורבת והכול.

אצלנו הבנות מהרגע שהן נולדות והבנים מהרגע שהם נולדים יודעים דבר אחד: שהשאיפה שלהם – לא כולם מצליחים.

גם בגברים, שאומרים שכל הגברים החרדים לא עובדים, הרי את יודעת כמוני ש-48%, 50% מהגברים החרדים עובדים.

אבל אלה שזכו לגדול ולהתגדל בתוך המערכות התורניות – ואגב, חלקם הגדול גם מגיעים בסופו של דבר לעבודה בדבר, אם זה רבנים, אם זה דיינים, אם זה ראשי ישיבות, אם זה מורים.

אז אתם חושבים שהיום יבואו ובאבחת גרזן, באמצע שנה, אדוני היושב-ראש, באמצע שנה – הרי יודעים כמה זה מסובך לשבץ את המעונות והכול – הולכים ומקבלים החלטה כזאת, כי שר האוצר עומד על כך, ולא בגלל ששום דרג מקצועי הגיע באמת להבנה הזאת, ובסוף משתמשים בחתימה שלך, כי את באותו רגע, את כבר מתפללת אולי שיעבירו את זה למשרד החינוך, שזה לא יהיה באחריות שלך, אבל כיום הגזרה הזאת היא גם באחריות שלך.

ואני אומר לך, אתם תהרסו גם את המעונות.

אתם תהרסו להרבה נשים את הקריירה שלהן, את הרצון שלהן להצליח.

נשים יעברו לחצאי משרות, נשים יעברו למשרות שפחות תובעות מהן שעות עבודה.

אף אחת מהן לא תזניח את הילדים ואף אחת מהן לא תבוא לבעל שלה כשהוא יושב ולומד – והאישה, תאמיני לי, היא יודעת אם בעלה יושב ולומד או לא.

אף אישה – אני אומר לך את זה בצורה ברורה, קטגורית – אף בחורה שלמדה בבית יעקב והתחנכה בבית של תורה לא תבוא לבעלה ותגיד לו: תקשיב, אין לנו סידור לילדים, בוא תיקח אותם.

את יודעת מה כן יקרה?

סיפר לי אתמול מישהו, אדוני היושב-ראש, שבקריית ספר, מודיעין עילית, יש לו כולל שם, ובכולל לומדים משעות הבוקר עד 13:00, וב-13:00 יש מנחה, הולכים הביתה להפסקת צוהריים וחוזרים ב-16:00.

לאחרונה אין לו כמעט מניין במנחה, כי ב-13:00 הם רצים לקחת את הילדים במקום האישה שלהם, אז אין להם זמן למנחה, אז הם עושים את המנחה אחר כך.

פשוט לגרום לאנשים סבל רק בגלל אמונתם.

אז אם היינו בעולם שכולו טוב, שאנחנו יושבים פה עם 120 חברי כנסת שמייצגים את כל הציבור, והייתם באים על – ומי כמוך יודעת את זה, כמה פעמים היו תוכניות שלכם על גיוס לכול, לא רק לחרדים – איך זה נקרא, החלופה של גיוס?

שירות לאומי לכול.

אתם לא עושים את זה.

למה?

כי אתם אומרים: יש ציבור גדול, הציבור הערבי, שאנחנו מכבדים אותו מאוד, ואנחנו לא נכפה עליו, לא נשנה את אורח חייו.

עובדה, אתם לא עושים עם זה כלום.

איתן גינזבורג: אבל אדוני – – –

רגע, רגע, אתה באת עכשיו.

חכה, אני באמצע שיחה עם השרה, עם כל הכבוד, אדוני היושב-ראש, ואני מכבד אותך.

אורנה ברביבאי: זה פ"א.

זה פ"א, זה עכשיו פ"א.

כשנגיע לפ"ע תכף אני מגיע אליך.

איתן גינזבורג: הבנתי.

אתה מככב אצלי פה.

איתן גינזבורג: מה אתה אומר?

כן, אני, יש לי ציטוטים, אני תכף אגיד את זה – – –

איתן גינזבורג: שלי?

לא, אבל זה יהיה בהמשכים היום.

לא, לא שלך, לא שלך.

דקה.

אני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, אין לכם אומץ לשנות דת של מישהו אחר.

הרי גם עם השותף שלכם היום, מנסור עבאס – – –

איתן גינזבורג: היא הייתה יושבת-ראש, עכשיו היא "גברתי השרה", היא שודרגה רבות.

כן, גברתי השרה.

אתה תיתן לי עוד דקה על ההפרעות האלה.

אתם יודעים שיש דברים שלא יעזור לכם כלום, זו האמונה שלהם ולא תשנו אותם עם אלף איומים פה בקואליציה.

גם את חוק הקנביס, שהוא בניגוד לאמונה שלהם, הם נתנו להעביר בקריאה טרומית והם אמרו במפורש – אם את רוצה ציטוטים אני יכול גם לצטט: אנחנו נקבור את זה, זה לא יהיה.

אז אתם יודעים להתאפק כשבא לכם, אתם יודעים להבין שאי-אפשר להנדס אוכלוסייה.

תעצרו את זה.

אני פונה אלייך, אני פונה לראש המפלגה שלך, שתכף הולך לככב אצלי כאן, כי תקציב הנייר שלי הולך להיגמר בלשכה מרוב ציטוטים מצחיקים, שאני אביא את חלקם עכשיו ואת חלקם אני אמשיך אחר כך.

אני פונה אלייך, למצפון המקצועי שלך – לא למצפון האישי, אני לא מבקש רחמים, טוב לנו, אנחנו נסתדר בכל צורה בסוף, בכל צורה נסתדר: תעצרו את זה.

תדחו את זה, קודם כול.

אי-אפשר לעשות את זה באמצע שנה.

אל תהרסו את המפעל האדיר הזה של המעונות למשפחות ברוכות הילדים.

אני פונה אלייך כי איך אומרים, נפלת לי במקרה היום לתורנות הלא-טובה.

בפעם הבאה תבדקי שאני לא אהיה בתורנות הזאת.

ועכשיו, אדוני ומכובדי וידידי היושב-ראש, אני רוצה לומר – תראה, אני לא מכיר את העסק הזה פייסבוק.

אין לי פייסבוק, אני אף פעם לא נכנסתי לפייסבוק ואני לא יודע איך להיכנס לזה בדיוק.

איתן גינזבורג: אז אני אעדכן אותך שמעכשיו קוראים לזה מטא.

מתה?

איתן גינזבורג: מ"מ, טי"ת, אל"ף, מטא.

איתן גינזבורג: זה השם החדש.

עם טי"ת או עם תי"ו?

איתן גינזבורג: לא עם תי"ו ועם ה"א, עם טי"ת ואל"ף.

מטא, אוקיי.

אז בגלל שזה מטא והיום אנחנו נמצאים פה בשעות שהכנסת לא מתה אלא הכנסת חיה ונושמת ובועטת, התחלתי קצת להסתכל.

התחלתי ממנו, מיאיר לפיד.

תאמינו לי, עברתי על הפייסבוק שלו, הודעה אחרי הודעה, כאן, במחשב של הכנסת.

אני אומר לך, איתן, כמעט הצבעתי לו.

באמת אפשר להשתכנע להצביע לו.

איתן גינזבורג: נו, עוד קצת מאמץ וזה יקרה.

איך?

איתן גינזבורג: עוד קצת מאמץ וזה יקרה.

לא, אבל מה קרה?

אני אצטט.

עכשיו אני כבר מתחיל להתבלבל לגמרי.

איתן גינזבורג: אבל אנחנו בשניות האחרונות, אז – – –

לא, יש לך עוד דקה שאתה נותן לי.

איתן גינזבורג: נתת לך כבר.

איתן גינזבורג: אתה רואה, הוספתי לך כבר.

אז עוד חצי דקה.

אז נתחיל עם זה – ואני עושה את זה בהמשכים, אנחנו ניפגש היום עוד הרבה בשעות הקרובות, יש לנו הרבה מאוד הסתייגויות.

איתן גינזבורג: ברור.

אז בואי תשמעי, גברתי השרה, ואתה, רק את ההתחלה, ואני יורד.

מה אנחנו עושים ב-100 הימים הראשונים?

ציטוט – הרבה ציטטו את זה, אבל אני רוצה, קשה לי לחקות איך הוא עושה את זה: מקימים ממשלה, 18 שרים, חסכנית, יעילה, לא ביורוקרטית; להעביר את חוק דמי אבטלה לעצמאים; מעבירים תקציב אחראי ומהודק ללא כספים קואליציוניים; לתקן את חוק הלאום – נו, נו; מרחיבים – זה דבר שאני לא יודע – מרחיבים את פעילות המדען הראשי כדי להגדיל את אחוז המועסקים בהייטק.

איתן גינזבורג: את זה עשו.

איך?

איתן גינזבורג: עשו, עשו.

אז זהו, את זה אולי עשו.

את כל השאר לא עשו.

והכי גרוע – שהוא מפחיד אותנו, באותו יום כל המחירים עולים, והיום – צונאמי, אמרו היום, והציבור צריך להתעורר.

אם הציבור רוצה שתהיה לו אפשרות להוריד את יוקר המחיה הוא צריך ממשלה אחרת, כי הממשלה הזאת לא תעשה שום דבר.

אני יודע שהחליפו את הממשלה, עברו כבר כמעט חמישה חודשים או-טו-טו, והמחירים מתחילים לעלות מעכשיו.

המשך יבוא בנאומים הבאים.

אני שוב פונה אלייך, גברתי השרה: תאזרי אומץ, תנסי לפתור את בעיית המעונות, כי זה יפגע בכלכלת מדינת ישראל לא פחות מאשר זה יפגע בציבור שכבר פגוע מספיק, אבל אנחנו כבר חסונים לעניין הזה.

תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא ישראל אייכלר – איננו.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יצחק זאב פינדרוס.

יצחק פינדרוס: איתן היחיד שקורא לי בשם הנכון.

איתן גינזבורג: למרות שפה הוא לא כתוב, אבל אני תמיד זוכר.

איתן גינזבורג: וכל מה שרציתי לומר לך, אדוני חבר הכנסת אשר, שיש כוונה להביא שירות לאומי לכולם, שוויוני, גם לחרדים וגם לערבים, במוסדות קהילתיים, בתי חולים.

חובה.

איתן גינזבורג: חובה לכולם.

ספר לי רק ביום שזה קורה.

איתן גינזבורג: אנחנו נעביר.

איתן גינזבורג: אנחנו נרצה לראות איך תצביע.

אה, זה מה שמעניין אותך?

איתן גינזבורג: לא, אנחנו נביא את זה.

אתה יודע מה?

בוא נסכם: אחרי שתראה איך מנסור עבאס מצביע תבוא גם אליי.

איתן גינזבורג: סגור.

אתם חזקים על חלשים.

איתן גינזבורג: חס וחלילה.

לא אתה, לא אתה, עזוב.

איתן גינזבורג: חלילה.

איתן גינזבורג: חלילה.

איתן גינזבורג: הכוונה של שר הביטחון היא להביא את זה לכולם, לכל אזרחי ישראל.

הכוונה שלו אולי נכונה.

זה לא יהיה.

איתן גינזבורג: לפחות נשתדל.

איתן גינזבורג: אומרים שביהדות יש ערך להשתדלות.

אז תעצרו את הכול עד שתביאו את הכול ביחד.

איתן גינזבורג: יש ערך להשתדלות, נכון?

תביאו את הכול ביחד.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני במקרה אמשיך מאיפה שסיים ידידי חבר הכנסת יעקב אשר ואחזק את דבריו.

יצחק פינדרוס: אני מגיע עכשיו מגן הוורדים, שם נמצאות נשים שלקחו להן את מעון היום, לקחו להן את הזכאות לשלוח את הילדים למעון יום, לקחו להן את הזכאות לצאת ולפרנס.

יצחק פינדרוס: למה?

יצחק פינדרוס: ככה.

יצחק פינדרוס: גחמה.

יצחק פינדרוס: מישהו קם בבוקר, בגחמה, והחליט לקחת להן את הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: אחד הדברים המעניינים בממשלה הזאת – כשאתה פונה למישהו הוא אומר: תשמע, זה לא אני, זה הוא.

יצחק פינדרוס: אתה פונה אל ההוא, הוא אומר: לא לא, זה לא אני, זה הוא.

יצחק פינדרוס: זה חלק מה-accountability.

יצחק פינדרוס: אז גברתי השרה, מכיוון שאת שרת הכלכלה, ואני כמה שנים מכיר את משרד הכלכלה, כבר כמעט שני עשורים, קטגורית המשרד שהיה יכול להרים את כלכלת מדינת ישראל למגזר שמונה היום בין 12% ל-14% מהאוכלוסייה; מתחת לגיל עשר הוא מונה 20% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: יכול היה להרים את כלכלת מדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: פעם אחר פעם, בגלל גחמות של פקידים, הוא חוטא לתפקידו.

יצחק פינדרוס: ואני אחזור בסוף גם למעונות היום ולמסירות הנפש של אותן נשים שנמצאות כרגע בגן הוורדים, שהן לא נמנות עם הציבור החרדי, אבל הן נמנות עם נשותיהם של אברכים.

יצחק פינדרוס: ב-2018, אם אני לא טועה, עברה החלטה בממשלה בעקבות לובינג חזק של חברות לובינג רציניות שקיבלו הרבה מאוד כסף, ושדרגו את מה"ט.

יצחק פינדרוס: לא יודע אם שמת לב, באותה החלטת ממשלה, ממשלת נתניהו – את הנאום הזה נתתי גם כשהייתי בקואליציה, אז לכל אלה שיקפצו ויגידו שהיינו בקואליציה, אמרתי את זה גם אז – הממשלה החליטה שעד 1 ביולי 2018 יובא להחלטת ממשלה שדרוג של מה"ט חרדים.

יצחק פינדרוס: מה ההיגיון?

יצחק פינדרוס: מכיוון שהחרדים, מסיבות שלהם, לא מוכנים ללכת לאקדמיה, – האקדמיה בתוכנית החומש, למי שלא יודע, מבקר המדינה כבר כתב על זה ש-17 מיליון שקל ירדו לטמיון, כי לא הצליחו; סליחה, 17 מיליארד שקל בתוכנית חומש ירדו לטמיון כי לא הצליחו להביא את מי שרצו להביא לתוך האקדמיה.

יצחק פינדרוס: רימו את עצמם.

יצחק פינדרוס: לאן הולכות המוכשרות בציבור החרדי?

יצחק פינדרוס: למה"ט, אבל מה"ט נבנה לא לעשירון, שני העשירונים, שלושת העשירונים העליונים, ולכן זה לא מתאים.

יצחק פינדרוס: אז עשו מה"ט משודרג, אבל למי עשו מה"ט משודרג, גברתי השרה?

יצחק פינדרוס: רק לא לחרדים.

יצחק פינדרוס: בהחלטת ממשלה אמרו: נביא עד יוני 2018 החלטה לחרדים, ומאז פקידים, גם אצלך, גם באוצר, גם במועצה הלאומית לכלכלה, עושים כל דבר כדי שהדבר הזה לא יקרה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לומר לך – לא יודע כמה את יודעת, את שרה חדשה – אני הייתי באין-ספור פגישות במה"ט ובאין-ספור פגישות במשרד הכלכלה על העניין הזה במשך שנים.

יצחק פינדרוס: 11,000 בנות נכנסות בשנה לתוך הסמינרים.

יצחק פינדרוס: 11,000 בנות.

יצחק פינדרוס: מתוכן יש 7,000 שמוכנות ומעוניינות להיכנס לפרויקטים משודרגים שהם ברמה האקדמית ולא באקדמיה – 7,000 בנות בשנתון, תקשיבו למספר.

יצחק פינדרוס: מה המשמעות של זה לכלכלת ישראל?

יצחק פינדרוס: צאו וחשבו אם כל אישה כזאת תרוויח רק עוד 3,000 או 4,000 שקל בחודש, מה המשמעות של זה לכלכלת ישראל.

יצחק פינדרוס: מה זה אומר לך? זה אומר שהכול צביעות.

יצחק פינדרוס: את אף אחד לא מעניינת כלכלת ישראל; אף אחד לא מעניין אותו אם אותן נשים יוכלו ללכת לעבודה ויהיו הכנסות ממס למדינה; אף אחד לא מעניין אותו אם באמת החרדים ישולבו בתעסוקה.

יצחק פינדרוס: את אף אחד זה לא מעניין.

יצחק פינדרוס: מעניין אותם רק דבר אחד: תשתנו, תהיו אחרים.

יצחק פינדרוס: כשאתה בא לדבר עם משרד האוצר על תעסוקה של חרדים, או אני מזכיר לכם שהחוק כמעט היחידי שבנט אץ-רץ למליאה להצביע נגד זה שילוב חרדים בתאגידים העירוניים.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא רוצה לראות את החרדים בשוק העבודה.

יצחק פינדרוס: רוצים דבר אחד: אולי תלכו לשירות לאומי, אולי תלכו לצבא, אולי תלכו לאקדמיה, ואז אנחנו נצליח לשבט אתכם מחדש.

יצחק פינדרוס: אז את יודעת מה ההפגנה הזאת עכשיו בגן הוורדים גילתה לנו?

יצחק פינדרוס: לא רק שלא תצליחו לשבט אותנו מחדש – גם את הציבור החרדי-לאומי, גם את ציבור בני הישיבות שלא נמצאים בתוך הציבור החרדי, את אף אחד מאיתנו לא תצליחו לשנות.

יצחק פינדרוס: אנחנו נישאר בשלנו.

יצחק פינדרוס: אתם יכולים לנסות להרעיב אותנו, אתם יכולים לנסות להכניס אותנו לגטאות, אתם יכולים לנסות לגרש אותנו מעיר לעיר, אתם יכולים להעביר כל חוק שהוא, אתם יכולים להביא את ראש הממשלה שלכם, שבמקום איכות הסביבה יבוא לפה להצביע פעם אחר פעם רק במה שנוגע לדפוק את החרדים, אותו אחד שעמד פה ואמר שהוא הולך לייצג את החרדים, אבל לא יעזור לכם שום דבר – אנחנו נמשיך להיות בדיוק מי שאנחנו.

יצחק פינדרוס: ועוד דבר אחד שאני רוצה ללמד אתכם מפרשת השבוע.

יצחק פינדרוס: קראנו הבוקר שעשיו מכר את הבכורה שלו תמורת נזיד עדשים.

יצחק פינדרוס: רצה לאכול, רצה ארוחה – אכל את הלב אחר כך.

יצחק פינדרוס: אחר כך הוא הפסיד את הבכורה, הפסיד את הברכות, הפסיד את הקבורה במערת המכפלה.

יצחק פינדרוס: אחר כך הוא ניהל אין-ספור מאבקים – והוא מנהל עד היום – על המקום שלו בגלובוס מול יעקב בעקבות אותה בחירה.

יצחק פינדרוס: אבל הוא רצה ארוחה.

יצחק פינדרוס: נוכחתם לדעת בצורה שאינה משתמעת לשני פנים בחמשת החודשים האחרונים, ובעיקר בעיקר – אני לא מדבר על אלה שלא ניסו, אבל אלה שניסו – שלא יקנו אותנו לא בנזיד, לא בעדשים, לא במיליונים ולא במיליארדים.

יצחק פינדרוס: לא יקנו אותנו.

יצחק פינדרוס: שנים השתכנעתם מהקריקטורות של עצמכם בהארץ שאת החרדים יקנו בכסף.

יצחק פינדרוס: שנים השתכנעתם מעצמכם, מהנאומים חוצבי הלהבות שלכם כאן, שאותנו יקנו בכסף.

יצחק פינדרוס: לא יקנו אותנו בכסף.

יצחק פינדרוס: יכולים להציע לנו הצעות מכאן ועד לאן שרוצים, אפשר להציע לנו, כן, כספים קואליציוניים ולא קואליציוניים – אותנו לא יקנו בכסף.

יצחק פינדרוס: אנחנו נישאר נאמנים לערכים שלנו גם אם תרעיבו אותנו, גם אם תשימו עלינו מיסים, גם אם תעלו מחירים, גם אם תספרו לנו סיפורים, גם אם תדאגו שלא ניכנס לשוק התעסוקה, ואתם עושים הכול בשביל שלא ניכנס לשוק התעסוקה, הכול, בעיקר משרד הכלכלה; הכול בשביל שלא נוכל להיכנס לשוק התעסוקה, כל דבר אפשרי.

יצחק פינדרוס: זה לא יעזור לכם.

יצחק פינדרוס: בסופו של דבר התחלנו בנתון אחד מעודד – אני רוצה אולי לעודד אתכם.

יצחק פינדרוס: מעל גיל 75 יש חרדים במדינת ישראל – 2%.

יצחק פינדרוס: מתחת לגיל 10, כפי שאמרתי לכם, יש 20%.

יצחק פינדרוס: וזה לא בעקבות היותו של הרב גפני כמה שנים יושב-ראש ועדת כספים.

יצחק פינדרוס: לא בעקבות זה שהיינו בקואליציות כאלה ואחרות.

יצחק פינדרוס: היינו עם לפיד האבא, היינו עם לפיד הבן, היינו עם נתניהו כשר אוצר עם גזרות, עברנו את כל הוורסיות האפשריות.

יצחק פינדרוס: אנחנו כאן, קיימים, גדלים.

יצחק פינדרוס: הבנות שלנו ממשיכות ללכת לסמינרים ולא לאקדמיה.

יצחק פינדרוס: הבנים שלנו ממשיכים ללכת לישיבות ולא לאקדמיה.

יצחק פינדרוס: האברכים שלנו ממשיכים ללכת לכוללים.

יצחק פינדרוס: תבואו ותראו את הכוללים מלאים.

יצחק פינדרוס: כל תקנה שלא תעשו – "כל כלי יוּצַר עליִך לא יצלח".

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת פינדרוס.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: לא, לצערי לא, אבל אני כמובן אעלה אותך מייד בסיבוב הבא.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני אנצל את העובדה, גברתי, שאת כאן כשרת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': גם אני מגיע עכשיו כאן מגן הוורדים, מהדשא המוריק, ממעון יום שהקימו נשות האברכים בציונות הדתית במחאה על הביטול של סבסוד מעונות היום.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לך, גברתי השרה, אולי אפילו קורא לך, לצאת אליהן.

בצלאל סמוטריץ': לכי, תקשיבי להן, תסתכלי להן בעיניים.

בצלאל סמוטריץ': תפגשי נשים יפות, מוצלחות, מוכשרות, משכילות, אקדמאיות שעובדות, מפרנסות, מחזיקות בתים ומשפחות לתפארת, מגדלות ילדים, מלאות אהבה ואמונה.

בצלאל סמוטריץ': נחושות – גברתי השרה, אני יותר מעניין מהטלפון, תאמיני לי – מלאות ביטחון עצמי.

אורנה ברביבאי: יש לי פגישה עם – – –

בצלאל סמוטריץ': כאלה שאתן מאוד אוהבות.

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': את יכולה לקבל שם שיעור גדול בפמיניזם, בהעצמת נשים, לא בכל מיני מונחים מזויפים ובניסיונות לחנך מחדש ולבוז לכל מי שמאמין או חושב קצת אחרת מכם.

בצלאל סמוטריץ': תסתכלי להן בלבן שבעיניים ותסבירי להן למה את נכנסת להם לכיס ולוקחת להן אלפי שקלים בחודש – כי הבעל שלהן, שאגב, שירת בצבא ועושה מילואים ולומד לרבנות או לדיינות, כן, יושב כמה שנים.

בצלאל סמוטריץ': נכון, הוא לא לומד תרבות סינית או אומנות תאילנדית בבצלאל, הוא לומד תורה בבית המדרש, בישיבה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, הוא תורם המון למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הוא תורם לביטחונה ולכלכלתה ולחוסנה.

בצלאל סמוטריץ': הוא בונה את הרוח שלה, את האמונה בצדקת הדרך, את מי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': הרי על מה נשענת צדקת דרכו של המפעל הציוני אם לא על המורשת והמסורת והתורה שלנו?

בצלאל סמוטריץ': איזה זכות יש לנו להיות כאן, כן, גם על חשבון אחרים שאולי היו כאן לפנינו, אם לא ספר הספרים והצו האלוקי, שאתם כל כך מתכחשים לו?

בצלאל סמוטריץ': באיזה זכות, באיזה זכות, את מרעיבה אותן ואת ילדיהן ללחם, כי לא מתאים לך שהבעל יישב ללמוד תורה קצת?

בצלאל סמוטריץ': ואגב, כן, הוא אחר כך יוצא לחיים ולעבודה ותורם ומקים מערכות ומחנך ומלמד, וגם מפרנס ומתפרנס.

בצלאל סמוטריץ': ואת יודעת מה?

בצלאל סמוטריץ': החלטת, בסדר, אתם ממשלת שמאל חילונית פרוגרסיבית, בזה לכל דבר שבקדושה, בזה לכל מי שחושב אחרת מכם, באיזו התנשאות, באיזו יהירות.

בצלאל סמוטריץ': אבל תראי, תראי, אורנה, איך השנאה מקלקלת את השורה.

בצלאל סמוטריץ': לא יכולתם לחכות, ביצעתם את השינוי עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': המשרד שלך לא נערך לשנות את התוכנה עם הנוסחה החדשה.

בצלאל סמוטריץ': עד היום לא פתחתם לכל אזרחי ישראל את היכולת להגיש בקשות.

בצלאל סמוטריץ': כל אזרחי ואזרחיות ישראל, מכל המגזרים והציבורים, משלמים מחיר מלא.

בצלאל סמוטריץ': פטרתם את עצמכם באיזה הנחיית חשב כללי שמאפשרת לתת מקדמות של 70%, כשהרשתות הרי לא מוכנות לקחת את האחריות על עצמן, ובפועל גובות מחיר מלא.

בצלאל סמוטריץ': אין-ספור פניות אני מקבל.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת מה, אורנה?

בצלאל סמוטריץ': פניתי אלייך לפני חודש במכתב.

בצלאל סמוטריץ': תצאי שנייה מהפוזיציה של – – –

מיכל מרים וולדיגר: גם אני.

בצלאל סמוטריץ': הייתי שר עשרה חודשים.

בצלאל סמוטריץ': היה אצלי נוהל בלשכה: ח"כ שפונה, בתוך שלושה ימים מקבל מענה.

בצלאל סמוטריץ': לא טרחת לענות אפילו.

בצלאל סמוטריץ': כמה יהירות, כמה התנשאות.

בצלאל סמוטריץ': פניתי אלייך במכתב מנומס, מנומק, רציני.

בצלאל סמוטריץ': אפילו לא ביקשתי שתבטלי את הגזרה הנוראה הזאת; ביקשתי שתעשו שולחן עגול, שתייצרו מצב שכל המעונות, כל הרשתות והמפעילים – הפרטיים ושל הרשויות – נותנים את הסבסוד תמורת התחייבות של ההורים להחזיר את המקדמה אם אחר כך לא תאשרו להם את הבקשה.

בצלאל סמוטריץ': את המינימום הזה לא עשיתם, ולא טרחת להגיב.

בצלאל סמוטריץ': עד כדי כך השנאה מקלקלת את השורה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אורנה, בואי, את שרה יומיים וחצי.

בצלאל סמוטריץ': אל תתאהבי במעמד, ביכולת לזלזל באחרים, לבוז להם.

בצלאל סמוטריץ': הגלגל מתהפך, את יודעת.

בצלאל סמוטריץ': פוליטיקה זה גלגל.

בצלאל סמוטריץ': אני, אגב, מבטיח להתייחס אלייך בכבוד וברצינות ולהשיב על פניותייך גם כשאחזור, בעזרת השם, להיות שר.

בצלאל סמוטריץ': אבל תצאי, תצאי, אל תתחבאי כאן עכשיו בתוך המשכן הזה.

בצלאל סמוטריץ': לכי אליהן.

בצלאל סמוטריץ': אגב, בחורות באמת מתוקות, נחמדות; לא יצעקו עלייך, לא יכעסו עלייך, לא יזרקו עלייך טיטולים, כלום.

בצלאל סמוטריץ': תקשיבי לכאב.

בצלאל סמוטריץ': תיפגשי באמת עם אנשים ונשים שמאמינים בהשקפת עולמם ורוצים שהמדינה תכבד את אורחות חייהם ואת אמונתם.

בצלאל סמוטריץ': את הרי יודעת שזה לא יוציא אישה אחת לעבודה, זה לא יוציא בעל אחד מבית המדרש, זה רק ירעיב את המשפחות האלה, זה יגדיל את העול.

בצלאל סמוטריץ': וכן, צריך להוריד את הכובע בפני מסירות הנפש שלהם, אנשים, נשים שיש להן סדר עדיפויות ערכי, שמוכנות לשלם מחירים אדירים עבור דבר שהן מאמינות בו ועושות אותו בשמחה.

בצלאל סמוטריץ': ותראי איזה ילדים מתוקים וחמודים ואיזה משפחות הם מגדלים.

בצלאל סמוטריץ': תעריכי את אורח החיים הזה, תוקירי אותו.

בצלאל סמוטריץ': את לא חייבת לחיות על פיו, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': רק נכנסתם למשרד, רק הקמתם את הממשלה, בלי ללמוד, בלי לחשוב – יאללה, לחתוך בבשר החי; ולא להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': אורנה, זה מה שאני טוען – לא להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': אני באמת אומר, אם יש לך – עזבי אומץ.

בצלאל סמוטריץ': אם יש לך לב, אם יש לך יושרה, תצאי החוצה, זה פה קרוב.

בצלאל סמוטריץ': רק תנהלי שיח.

בצלאל סמוטריץ': תפגשי כל כך הרבה אור וטוב ואמונה וביטחון.

בצלאל סמוטריץ': תראי נשים שאת אוהבת לטפח, עם ביטחון עצמי, שמממשות את עצמן, שמביאות את עצמן לידי ביטוי, שמפתחות את הכישורים שלהן, שעושות את זה בלי לבחור בין משפחה לעבודה, שקורעות את הנשמה בשביל זה, ושמחות ומתמלאות בזה.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, החלטתם ללכת בכל הכוח על הציבור הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יכול לברוח מהתחושה שזה מתוך איזה בוז עמוק.

בצלאל סמוטריץ': אתם כל כך מעריכים את מי שלומד פילוסופיה יוונית, סטודנט.

בצלאל סמוטריץ': הוא יקבל.

בצלאל סמוטריץ': אבל החלטתם לעשות את זה?

בצלאל סמוטריץ': תדחו בשנה.

בצלאל סמוטריץ': אתם דופקים את כל אזרחי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה נקרא שהשנאה מקלקלת את השורה.

בצלאל סמוטריץ': לא מאוחר לחזור בכם.

בצלאל סמוטריץ': תחזרו בכם.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע שגם היועץ המשפטי לממשלה וגם גורמים אחרים חושבים שעשיתם צעד לא נכון, לא מידתי, לא הגיוני, לא מוסרי, לא אנושי, ככה, באבחת חרב, מהרגע להרגע.

בצלאל סמוטריץ': עמדו כאן, אדוני היושב-ראש, על הבמה הזאת, מוסי רז ואמילי מואטי וחברי קואליציה, ואמרו: זאת אכזריות, זאת בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': איפה, איפה ניר אורבך, עידית סילמן?

בצלאל סמוטריץ': יש להם בהסכם הקואליציוני זכות וטו על נושאים שנויים במחלוקת.

בצלאל סמוטריץ': הרי לא מדובר על כסף, לא מדובר על להוציא נשים לעבודה.

בצלאל סמוטריץ': כמו שאמרתי, אלה נשים עובדות ומתפרנסות ומפרנסות, והבעלים שלהן גם משתלבים אחר כך בשוק התעסוקה.

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו עם הסטריאוטיפים השקריים האלה.

בצלאל סמוטריץ': וזה נכון גם לציבור החרדי, ברובו המוחלט.

בצלאל סמוטריץ': כן, יש כמה שנים של ישיבה שבהן לומדים תורה, ובונים אישיות, ובונים משפחה, ומגדלים עמוד שדרה של ערכים, ומאפשרים אחר כך להעביר את המסורת הזאת הלאה לדורות הבאים; זה לא קורה בלי.

בצלאל סמוטריץ': אבל הלכתם באבחת חרב, בלי טיפת רגישות, בלי טיפת אנושיות.

בצלאל סמוטריץ': וכמו שאמרתי, כיוון שניתנה הרשות למשחית להשחית, אינו מבחין בין צדיק לרשע – כמובן, לשיטתכם.

בצלאל סמוטריץ': את כל אזרחי ישראל דפקתם עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': כולם צריכים לקחת הלוואות גישור מהבנקים או מההורים ולבנות על זה שאולי יחזירו להם רטרואקטיבית מספטמבר, כשסוף-סוף תחליטו להיערך לשינוי הזה, שהחלטתם עליו באמצע שנה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכן לבוא איתך, אורנה.

בצלאל סמוטריץ': בואי נצא ביחד החוצה.

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לך שיח מכובד וענייני ומכבד, אבל תקשיבי, ותבואי פתוחה, ותסתכלי לנשים האלה בלבן שבעיניים, ותשמעי.

בצלאל סמוטריץ': תאמיני לי שתצאי נפעמת מהעוצמות, מהכוחות, מהכישרונות – כל אחת שם יותר טובה ומוצלחת מהשנייה – את יודעת מה, ומהגאווה הגדולה שלהן בבעלים שלהן, שיושבים ללמוד תורה, ומהנכונות שלהן ושל המשפחות שלהם וההורים שלהם לשאת בעול ולהתייצב לצידם בשנים האלה, שנים של בניין ולמידה.

בצלאל סמוטריץ': זה היה הצעד הראשון?

בצלאל סמוטריץ': זאת הבשורה?

בצלאל סמוטריץ': שרת הכלכלה, שיכולה וצריכה, יושבת באחד המשרדים החשובים עם כל כך הרבה תחומים, זאת הבשורה שאת מביאה בקדנציה שלך – להרעיב ללחם, למנוע?

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, גם ככה אלה משפחות שבאמת חיות הכי בפשטות, הכי בצניעות, הכי בהקרבה.

בצלאל סמוטריץ': לי, אורנה, יש הערכה עצומה לאנשים שמקריבים, גם אם הם מקריבים לטובת ערכים שאני חושב שהם שגויים לחלוטין.

בצלאל סמוטריץ': קשה לי להעריך אנשים שהם נהנתנים ושהכול זה מרדף אחרי הכסף והקריירה והצלחה.

בצלאל סמוטריץ': אנשים שמקריבים עבור ערכים ואמונות שהם חושבים שהם טובים ונכונים לעולם ולעם ישראל ולמדינת ישראל, יש לי יראת כבוד כלפיהם.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יזיק גם לכם קצת, כן, גם אם מדובר בהשקפות עולם שאתם לא מסכימים לקבל אותן.

בצלאל סמוטריץ': תסתכלי שם על מסירות הנפש ותראי איך עושים את זה בשמחה, בחיוך, במאור פנים.

בצלאל סמוטריץ': הן לא מסכנות, הן לא ממורמרות, הן גאות בזכות הגדולה שנפלה בחלקן.

בצלאל סמוטריץ': צריך להעריך את זה, צריך לכבד את זה וצריך לעזור לזה ולא חס וחלילה לפגוע בזה באכזריות גדולה.

בצלאל סמוטריץ': אני באמת אומר לך, תגמרי את המשמרת, תודיעי מתי – אני בא איתך החוצה.

בצלאל סמוטריץ': רק תסתכלי להן בלבן שבעיניים ותקשיבי, ואני בטוח שדברים שיוצאים מן הלב גם ייכנסו אל הלב.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה, 53 מיליארד שקלים הובטחו למנסור עבאס.

מיכל מרים וולדיגר: הם הובטחו לו עוד לפני שסעיף הביטחון נכנס לתקציב, לפני שסעיף החינוך נכנס לתקציב, ובוודאי לפני שסעיף בריאות הנפש נכנס לתקציב.

מיכל מרים וולדיגר: וזה קרה כי המצפן של קברניטי המדינה אבד.

מיכל מרים וולדיגר: וזה עצוב, זה עצוב נורא.

מיכל מרים וולדיגר: "מס עבאס" עולה לכולנו ביוקר, ועוד לא דיברנו על המעבר של הכספים האלו לעזה.

מיכל מרים וולדיגר: וככל שנאמין שמדובר ביתומים ובאלמנות של השהידים, האם נגמרו במדינה שלנו יתומים ואלמנות?

מיכל מרים וולדיגר: האם נגמרו החולים ואלה שזקוקים לכספים?

מיכל מרים וולדיגר: המס הזה עולה לצרכני החד-פעמי, כי מישהו צריך לממן את עבאס – ואל תדברו איתי על זיהום אוויר, כי יש הרבה מאוד דברים לצמצום הזיהום הרבה לפני החד"פ; הוא עולה לפריפריה, כי מישהו צריך לממן את עבאס; הוא עולה לחיילים שלנו, למי שמגינים בגופם על המדינה שלנו, בכך ששכרם נותר כשהיה, כי מישהו צריך לממן את עבאס; הוא עולה לבתי החולים, כי מישהו צריך לממן את עבאס; הוא עולה כמובן, איך לא, למערך בריאות הנפש, שסובל מתת-תת-תת תקצוב, כי מישהו צריך לממן את עבאס.

מיכל מרים וולדיגר: המישהו הזה – אני אגלה לכם – הוא אנחנו ורק אנחנו.

מיכל מרים וולדיגר: "מס עבאס" עולה לכולנו ביוקר.

מיכל מרים וולדיגר: קמה ממשלה, סיפרו לנו על ממשלת שינוי, ריפוי, איחוי ועוד כמה מילים שמתחרזות – כן, אתם מבינים – שמתחרזות עם שיסוי.

מיכל מרים וולדיגר: הבטיחו לנו תוכנית סינגפור – קיבלנו תוכנית פיונגיאנג.

מיכל מרים וולדיגר: סדר העדיפויות במדינה שלנו שונה, והוא שונה לרעה, כן, חברים, לרעה, ממש לרעה.

מיכל מרים וולדיגר: האינטרסים הפוליטיים הוליכו את התקציב.

מיכל מרים וולדיגר: ליברמן הגיע למשרד האוצר, הוא מימש את האג'נדות הסמי-אנטישמיות שלו דרך האקסלים של התקציב, וכולם נעמדו דום – סליחה, לא עמדו דום, הלכו לגיבושון.

מיכל מרים וולדיגר: תגידו, המדינה נמצאת אחרי כמעט שנתיים של קורונה, אנשים מתמודדים עם נזקים כלכליים אדירים, ואתם יוצאים לגיבושון?

מיכל מרים וולדיגר: אתם בקייטנה או מנהלים את המדינה?

מיכל מרים וולדיגר: אני ממש ממש לא יודעת.

מיכל מרים וולדיגר: ואז הגיע תקציב החתולות, 12 מיליון שקלים חדשים לחתולי רחוב.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, תראו, זה חשוב, אני לא מזלזלת, וגם תקצוב דומה לזה היה בממשלות הקודמות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לא, לא כשמקצצים בבשר החי, לא כשנשות האברכים זועקות – והייתי אצלן ממש כעת, וזו בושה.

מיכל מרים וולדיגר: דיבר על זה קודם בצלאל רבות, אז אני לא צריכה להאריך, אבל כן, מדובר בנשים שבחרו דרך.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, מילא אם מלכתחילה לא ניתנה שם הנחה לנשים הללו, אבל כבר שנים ניתנת להן הנחה, כי הן, כמו נשות סטודנטים אחרים, זכאיות לכסף עד – אבל לא לא לא לא לא, זה לא מתאים לקברניטי המדינה.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא מתאים.

מיכל מרים וולדיגר: האג'נדה לא ראויה.

מיכל מרים וולדיגר: אז נכון, זאת ממשלה מאוד ליברלית, שמקבלת את השונה, בתנאי שהשונה דומה לה, אבל אם הוא לא דומה לה, במיוחד אם הוא יהודי, אז אנחנו נקטול אותו ונוריד לו את כל מה שצריך על מנת שלא ילמד תורה במדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט בושה.

מיכל מרים וולדיגר: לא כשמעלים מיסים בצורה חסרת הבחנה, לא כשמתמודדי נפש ונפגעי תחלואה כפולה משוועים לכל שקל ועזרה, לא כשהשיקום סובל ממחסור עצום, שהורג – כפשוטו, הורג.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי בניחום אבלים בשבוע שעבר אצל המשפחה שבה הבן הרג את האימא.

מיכל מרים וולדיגר: חודש לפני כן לקחה אותו האימא, יחד עם האחים האחרים, כדי לאשפז אותו בבית החולים, ולא הסכימו לאשפז אותו.

מיכל מרים וולדיגר: נתנו לו, אתם יודעים מה?

מיכל מרים וולדיגר: כדור שינה, כי ככה פותרים את הבעיות במדינה שלנו כשזה קשור לבריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: תסלחו לי, הממשלה, אתם מנותקים, פשוט מנותקים.

מיכל מרים וולדיגר: אין לי מושג איך, אין לי מושג אם, אבל אני מקווה, מאוד מקווה, שהתקציב הרע הזה ייפול, שהרפורמות ההרסניות שלכם ייעצרו.

מיכל מרים וולדיגר: כל יום אני שומעת על רפורמות.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו ממשלת הרפורמים – כל יום רפורמות.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, למה אנחנו רצים?

מיכל מרים וולדיגר: אפשר לבחון כל דבר.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו קיבלתי, לא מזמן, הודעת מייל על זה שרוצים לעשות רפורמה בחינוך, שלא יהיו בגרויות במקצועות ההומניים.

מיכל מרים וולדיגר: מילא אם לא היו בגרויות בכל המקצועות, לעשות איזו רפורמה מרחיבה, בסדר, אבל לא, המקצועות ההומניים, שמדברים אל הנפש ואל הערכים, ואיך אנחנו צריכים לגדול, ועל בסיס מה, ובואו נדבר על זה, בואו נבחן את זה, בואו נסקור את ההיסטוריה שלנו – בדברים האלה מקצצים.

מיכל מרים וולדיגר: לא, אין בגרויות בדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: במה נשאיר בגרויות?

מיכל מרים וולדיגר: נשאיר במתמטיקה, נשאיר במדעים.

מיכל מרים וולדיגר: חבר'ה, אנחנו עם הספר.

מיכל מרים וולדיגר: מה קורה לנו?

מיכל מרים וולדיגר: התבלבלנו לגמרי.

מיכל מרים וולדיגר: כל סדר העדיפויות שונה.

מיכל מרים וולדיגר: כל הזמן זה רק לרדוף רפורמות, כי הממשלה הקודמת הייתה גרועה, אז בואו נעשה שינוי, ונשנה ונשנה בלי לבחון את הדברים לעומק, בלי להסתכל ולחשוב רגע איך עושים את זה, מדוע עושים את זה, כמה עושים את זה, איך עושים את זה.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט לשנות ולשנות, ובעצם לא לשנות כלום אלא בעיקר להרוס.

מיכל מרים וולדיגר: אז כן, אני מקווה, אני מקווה מאוד, שהתקציב הרע הזה ייפול, שהרפורמות ההרסניות שלכם ייעצרו, שהחמלה תשוב לבית הזה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל וולדיגר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן גביר.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, כנסת נכבדה, כבוד השרה, אני רוצה קודם כול להצטרף לחבריי בצלאל סמוטריץ' ומיכל וולדיגר.

איתמר בן גביר: אנחנו חוזרים משם, חוזרים מלראות את הנשים היקרות הללו, שמקריבות את הכול, מקריבות את הכול כולל הכול, כדי שהבעלים שלהן יוכלו ללמוד תורה.

איתמר בן גביר: הממשלה, שמתיימרת להיות ממשלת ריפוי, ממשלת איחוי, ממשלה שמייצגת כביכול, לכאורה, את כולם, צריכה לדאוג גם ללומדי התורה, כבוד השרה, לא רק לחתולים.

איתמר בן גביר: לא רק לחתולים.

איתמר בן גביר: אנחנו בעד חתולים, אבל גם לומדי התורה, גם ילדים קטנים, גם תינוקות, יש להם זכויות במדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אבל אני רציתי לדבר על הפטרונות והיוהרה של הקו שמוביל בתקציב, ואנחנו שואלים למה – למה מקצצים ופוגעים, לדוגמה, בנושא הזה של הכלים החד-פעמיים?

איתמר בן גביר: למה להוסיף שם מס?

איתמר בן גביר: מה קורה כאן?

איתמר בן גביר: הרי פוגעים במשפחות ברוכות ילדים.

איתמר בן גביר: אחד מחברי הכנסת כתב לי: שיקנו מדיח.

איתמר בן גביר: מה זה שיקנו מדיח?

איתמר בן גביר: אם אין לחם, תאכלו עוגות?

איתמר בן גביר: יש אנשים שאין להם.

איתמר בן גביר: כבוד השרה, את יודעת את זה, את לא מנותקת כמוהם.

איתמר בן גביר: את באה ממקומות ואת מכירה את המציאות הזאת.

איתמר בן גביר: אז מה אומרים?

איתמר בן גביר: אמר לנו יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת קושניר: צריך להבין, זה לא העניין של ברוכות ילדים או לא ברוכות ילדים.

איתמר בן גביר: יש מאחורי זה איזשהו היגיון של בריאות – אנחנו מחנכים את העם להיות בריא יותר.

איתמר בן גביר: עכשיו, לכולנו ברור מה הסכנות בכלים חד-פעמיים, למה צריך לצמצם את השימוש בהם, אבל התפיסה הזאת של היוהרה, של: אנחנו נלמד אתכם; אנחנו נחנך אתכם; אתם, אנחנו נלמד אתכם איך להיות בריאים – זו דמוקרטיה?

איתמר בן גביר: כך מתנהלת ממשלה?

איתמר בן גביר: זה ממשיך בנושא של הדלק.

איתמר בן גביר: אדוני, מה זה, משחטה, משחטה עכשיו לצאת מקריית ארבע לירושלים או מתל אביב לירושלים, לא משנה, מחיפה לתל אביב.

איתמר בן גביר: כל כך הרבה כסף, התייקרות שלא הייתה כמותה.

איתמר בן גביר: על מה ולמה?

איתמר בן גביר: אז אומרים לנו: תראו, אתם צריכים להבין, יש גל של התייקרויות בעולם, אבל אנחנו גם רוצים לעודד אתכם להשתמש בתחבורה הציבורית.

איתמר בן גביר: אני עוד פעם אומר: מה זו היוהרה הזאת?

איתמר בן גביר: מה זו הפטרונות הזאת?

איתמר בן גביר: מה זו התפיסה הזאת, אנחנו נלמד?

איתמר בן גביר: אנחנו האליטה נלמד את הילידים.

איתמר בן גביר: אנחנו בני המעמד העליון נלמד את בני המעמד התחתון.

איתמר בן גביר: אנחנו בני האור נלמד את בני החושך.

איתמר בן גביר: אותו דבר גם השתייה הממותקת.

איתמר בן גביר: שוב, זה ברור לכולנו, התופעות, הנזקים.

מיכל מרים וולדיגר: העיקר שקנביס אפשר, זה מה שחשוב.

איתמר בן גביר: העיקר שקנביס אפשר.

איתמר בן גביר: קנביס אפשר.

איתמר בן גביר: ברורות ההשלכות, ההשלכות ברורות, אבל איך יכול להיות שמשפחה ברוכת ילדים שרוצה להמתיק את השבת שלה עם איזה משקה ממותק תצטרך לפשוט רגל כי זה עולה פי כמה היום?

איתמר בן גביר: אז מה אומרים לנו?

איתמר בן גביר: לא, זה בריא, אנחנו רוצים להעביר כאן איזה מסר של בריאות.

איתמר בן גביר: חבריי, חבריי בקואליציה, בדיקטטורה לא מחנכים.

איתמר בן גביר: בצעדים כאלה לא מלמדים אף אחד.

איתמר בן גביר: אתם רוצים לחנך נגד הכלים החד-פעמיים, בעד לצמצם, בעד איכות הסביבה – מצוין; אתם רוצים לעודד לנסוע בתחבורה הציבורית – נפלא; אתם רוצים לעודד פחות שתייה ממותקת – מעולה.

איתמר בן גביר: אבל למה בכפייה?

איתמר בן גביר: אתם לא מבינים שמה שאתם כופים – זה יוצר את התופעה ההפוכה?

איתמר בן גביר: אתם לא מבינים שכפייה היא לא הדרך להתמודד?

איתמר בן גביר: וכאן גם נכנס כל העניין הזה של הקורונה והתו הירוק וכן הלאה וכן הלאה.

איתמר בן גביר: אז אני כמובן אקדים ואומר: לא רק שאני לא מכחיש קורונה, אלא אני עברתי את זה, אדוני היושב-ראש.

איתמר בן גביר: אני הייתי שם.

איתמר בן גביר: גברתי השרה, נורא ואיום.

איתמר בן גביר: נורא ואיום.

איתמר בן גביר: חשבתי בהתחלה שאני מקבל את זה קל, אבל באיזה שלב כבר לא יכולתי לנשום: 24:00, שבת בערב, אני מובהל לבית חולים.

איתמר בן גביר: מגיע למחלקה – השם ירחם, השם ירחם.

איתמר בן גביר: קדחתי מחום.

איתמר בן גביר: הרופאים לא יכלו לטפל, רופאים צדיקים, אחים, אחיות, באמת מלאכים אחד-אחד, אבל עומס במחלקה, הם לא נכנסים, הם לא יכולים.

איתמר בן גביר: הכול מובן.

איתמר בן גביר: זו פשוט מחלה קשה, זו מחלה שחייבים להתמודד איתה.

איתמר בן גביר: הצעדים של משרד הבריאות הם צעדים שיש בהם הרבה היגיון, אבל למה לכפות?

איתמר בן גביר: למה לפגוע באנשים בצורה דרסטית?

איתמר בן גביר: למה, במקום לחנך ולהסביר, ליצור סנקציות?

איתמר בן גביר: ואיך נאמר בישיבת הממשלה?

איתמר בן גביר: אמר מי שאמר: אנחנו רוצים לחנך אותם, לחנך אותם להתחסן.

איתמר בן גביר: אני התחסנתי.

איתמר בן גביר: אני התחסנתי.

איתמר בן גביר: אני חושב שחייבים להתחסן.

איתמר בן גביר: אבל אני שואל את עצמי: האם זה הגיוני שמפקד יחידת האלפיניסטים, שלא רוצה להתחסן, אומרים לו: אנחנו מדיחים אותך?

איתמר בן גביר: האם זה הגיוני שמורים, באים וכופים עליהם, ואם לא – יאללה, על חשבונכם תעשו בדיקה כזאת ובדיקה אחרת?

איתמר בן גביר: הכפייה הזאת היא שבדיוק יוצרת את הרתיעה.

איתמר בן גביר: הכפייה הזאת היא שנותנת לכל מיני קונספירטורים בגרוש להגיד: תראו מה קורה כאן – מתכננים עלינו, זוממים עלינו, חושבים עלינו.

איתמר בן גביר: מדיניות של ממשלה לא צריכה להיות בכפייה, בטח לא עם עם ישראל הרחב, בטח לא עם המוני בית ישראל.

איתמר בן גביר: מדיניות של ממשלה צריכה להיות מדיניות של חמלה; מדיניות של ממשלה צריכה להיות מדיניות של רחמנות; מדיניות של ממשלה צריכה להיות מדיניות של הסברה.

איתמר בן גביר: לא ייקוב הדין את ההר, לא לפגוע באנשים, לא לפגוע בציבורים, לא לפגוע במי שאין לו, לא לפגוע בילדים קטנים.

איתמר בן גביר: והתחלתי בנושא הזה של האברכיות, הצדיקות הללו, ששולחות את הבעלים שלהן ללמוד תורה, ונסיים בנושא הזה.

איתמר בן גביר: אני מזמין אתכם, חבריי בקואליציה, לצאת החוצה, לבוא לראות אותן, את הילדים הנפלאים שלהן, את הפרויקט.

איתמר בן גביר: איך אמרה לנו אחת מהן?

איתמר בן גביר: לא יעזור כלום, אני אמשיך – אני אמשיך לעבוד ובעלי ילמד תורה.

איתמר בן גביר: אני אמשיך לחנך את הילדים שלי לחיים של לימוד תורה.

איתמר בן גביר: אני אמשיך להקים משפחה שהיא משפחה של תורה.

איתמר בן גביר: אבל מה שאתם יוצרים, מה שאתם עושים, פוגע בדבר הכי חשוב לכולנו, פוגע בילדים.

איתמר בן גביר: אז חבריי בקואליציה, תתעוררו, תציגו – בתקציב הזה, שהוא תקציב חסר חמלה, חסר הבנה, חסר התחשבות, אנחנו מחכים לאלה מבינכם שאולי אולי אולי אולי יהיה להם אומץ לומר: עד כאן; יהיה להם את האומץ לבוא ולעצור; יהיה להם את האומץ לבוא להסתכל בעיניים לילדים, לנשים שפוגעים בהן – כן, העלאת גיל הפרישה – לחקלאים, למשפחות ברוכות הילדים; יהיה להם את האומץ לבוא ולהודות ולהגיד: אנחנו לא שם, אנחנו לא רוצים להצביע לדבר הנורא הזה, לדבר הבעייתי הזה, לדבר הכואב הזה.

איתמר בן גביר: בסופו של דבר הרי דין וחשבון תצטרכו לעשות, כי בסופו של דבר אותם ילדים יגדלו, ואם בגללכם לא תהיה בבית שלהם שתייה ממותקת, ואם בגללכם הם יצטרכו לצאת לעבודה בגיל צעיר כי אין לאבא ולאימא איך לממן כל מיני דברים שהעליתם עליהם מיסים, אז ריבונו של עולם, איך תוכלו להסתכל להם בעיניים?

איתמר בן גביר: איך תוכלו להסתכל עליהם?

איתמר בן גביר: איך תוכלו לדבר עליהם?

איתמר בן גביר: אני יודע שהממשלה הזאת זו ממשלה שחלקה – כבוד השרה, אל תיעלבי, אני לא מדבר עלייך אלא על ממשלת רעננה ועל ממשלת רחביה ועל ממשלת רמת אביב.

איתמר בן גביר: אגב, אלה מקומות מאוד חשובים במדינת ישראל, אבל יש אנשים גם במקומות אחרים ונוספים.

איתמר בן גביר: יש מאה שערים, יש אופקים, יש באר שבע ויש שדרות, יש שכונות בירושלים עם מצב סוציו-אקונומי נמוך ולא פשוט, יש בני ברק ויש שלומי.

איתמר בן גביר: יש כל מיני מקומות שאתם לא מסוגלים להבין אותם, כי אתם, אתם ממשלת מנותקים, אתם ממשלה שאנשיה עלו על מגדל שן ולא רואים את כל הציבור ואת עם ישראל שזועק וצועק ויוצא נגד התקציב הגרוע הזה.

איתמר בן גביר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: תודה, אדוני.

אורית סטרוק: גברתי השרה, אני החלטתי להקדיש את הנאומים שלי ביום וחצי הזה שיש לפנינו, אולי אפילו גם בהמשך, לפועלם של יחידים, לכוחם של יחידים.

אורית סטרוק: ולמה החלטתי להקדיש את הנאומים ליחידים?

אורית סטרוק: משום שכל מה שאנחנו צריכים כדי שהממשלה המסוכנת הזו תחלוף מן העולם זה שכמה, אחד או שניים, יחידים, מבין חברי הכנסת שמחזיקים את הממשלה הנוראה הזאת, את הממשלה הזאת, שלוקחת אותנו אל תהום של מדינת שני לאומיה – מספיק יחיד אחד, יחידה אחת, שיתעשתו ויבינו שיש להם כוח עצום בידיים להציל את מדינת ישראל.

אורית סטרוק: אז בכל נאום אני אעלה את זכרו של אדם שכאדם יחיד פעל גדולות ונצורות.

אורית סטרוק: בנאום הזה אני רוצה לדבר על מיקלוש קראוס.

אורית סטרוק: משה מיקלוש קראוס – שמעת עליו פעם?

איתן גינזבורג: לא.

אורית סטרוק: אז תשמע עכשיו.

אורית סטרוק: זה מאוד מעניין, מרתק, ואני בעצם כאן ובעולם הזה בזכותו ועוד רבים אחרים.

אורית סטרוק: משה מיקלוש קראוס היה יהודי הונגרי, מנהל המשרד הארץ ישראלי בבודפשט בירת הונגריה.

אורית סטרוק: כידוע, להונגריה בכלל הנאצים נכנסו באיחור רב – רק ב-1944 הם נכנסו.

אורית סטרוק: מאותו רגע שהנאצים נכנסו להונגריה ועד סוף המלחמה, מיקלוש קראוס הצליח להציל את חייהם של עשרות אלפי יהודים; זה נאמד בכ-40,000 יהודים, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: תחשוב רק על כל הצאצאים שלהם, שאני אחת מהם.

אורית סטרוק: אני לא חושבת שיש עוד יהודי אחד בהיסטוריה של תקופת השואה שהציל כל כך הרבה חיי אדם כמו שהוא עשה.

אורית סטרוק: הוא בעצם פעל בשיתוף פעולה עם ראול ולנברג, שאת שמו מן הסתם כן שמעת, ועם קרל לוץ, הקונסול השווייצרי, כדי להנפיק ליהודים האלה תעודות חסות, שרובן היו כמובן מזויפות; לזייף תעודות.

אורית סטרוק: באמצעות תעודות החסות האלה ו/או תעודות עלייה – רישיונות עלייה לארץ ישראל, גם הם מזויפים – הוא הצליח להציל את חייהם של רבבות יהודים.

אורית סטרוק: אני מכניסה פה סיפור אישי שלי, גם כן על זיוף תעודות בתקופת השואה, סיפור שאני גדלתי עליו כילדה.

אורית סטרוק: אימא שלי הייתה ילדה בת תשע וחצי כשהנאצים פלשו לגרמניה.

אורית סטרוק: הדבר שהיא זכרה הכי חזק זה את הוויכוח שהיה בין אימא שלה לאבא שלה.

אורית סטרוק: אימא שלה אמרה שעכשיו הנאצים נכנסו ונראה שהם הולכים להוביל את היהודים להשמדה – הרי אנחנו כבר היינו ב-1944, כבר הגיעו הדים ממה שקורה באירופה הכבושה, הגיעו הדים וקולות להונגריה.

אורית סטרוק: האימא, הסבתא שלי, טענה שצריכים לברוח מעיר השדה שבה הם גרו, מקלוצ'ה, לבודפשט, ששם לא מכירים אותם ושם יוכלו להסתתר בזהות בדויה, ולשם כך צריך לזייף תעודות.

אורית סטרוק: אבא של אימא שלי, סבא שלי, אמר:

אורית סטרוק: אני אדם ישר, ואדם ישר לא מזייף תעודות – זה מה שאמר סבא שלי בסתיו 1944, כשמיליונים כבר הושמדו במחנות ההשמדה.

אורית סטרוק: זה מה שהוא אמר.

אורית סטרוק: אני אדם ישר; אדם ישר לא מזייף תעודות.

אורית סטרוק: היה ויכוח של יומיים, ואימא שלי כילדה זכרה אותו היטב היטב.

אורית סטרוק: למזלנו הרב, סבתא שלי ניצחה בוויכוח, כי אם לא, לא הייתי פה.

אורית סטרוק: סבא שלי הלך וזייף את התעודות ובא הביתה.

אורית סטרוק: אני גדלתי על תנועת היד הזו שאימא שלי תמיד עשתה, שהוא אמר: קחי.

אורית סטרוק: גם כשהוא כבר זייף את התעודות זה לא היה לרוחו שהוא מזייף תעודות.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על סתיו 1944.

אורית סטרוק: והם ברחו מעיירת השדה שהם היו בו לבודפשט וחיו שם בזהות בדויה.

אורית סטרוק: זה היה ה-state of mind של היהודים ברגע שהם הועלו על הרכבות.

אורית סטרוק: כשהנאצים נכנסו להונגריה הם העלו בתוך ימים, בתוך שבועות ספורים, את כל היהודים של ערי השדה לרכבות וישר לאושוויץ וישר להשמדה.

אורית סטרוק: נותרו יהודי בודפשט בלבד.

אורית סטרוק: מיקלוש קראוס היה בבודפשט, והוא ישב בבית שנקרא "בית הזכוכית", בית שהיה שייך ליצרן זכוכית בשם ארתור וייס.

אורית סטרוק: שם הוא ניהל מערכה שלמה של זיוף תעודות שנקרא Schutz-Pass.

אורית סטרוק: אתה יכול למצוא בהרבה מקומות בארץ יהודים שיגידו לך שהם חיים בזכות ה-Schutz-Pass של מיקלוש קראוס – תעודות מזויפות עם כל מיני כתבי חסות, רישיונות עלייה וכדומה.

אורית סטרוק: ואז, באיזה שלב, הגיע לידיו מה שמכונה היום "הפרוטוקולים של אושוויץ", יומן שכתבו שני בחורים צעירים, יהודים, שהצליחו לברוח מאושוויץ ותיארו את מה שקורה שם.

אורית סטרוק: מיקלוש קראוס קורא את זה וישר מבין שהוא צריך לעשות מעשה.

אורית סטרוק: הוא יושב ומתרגם את הפרוטוקולים האלה ושולח אותם בתנאים-לא-תנאים – בתנאים של מלחמה, אנחנו מדברים על זמן המלחמה – שולח אותם למלך שבדיה, לנשיא ארצות הברית רוזוולט, לאפיפיור, לראש ממשלת אנגליה, לשווייץ, לאיסטנבול וגם לעוצר ההונגרי מיקלוש הורטי.

אורית סטרוק: הוא עושה את זה בתנאים של סכנת חיים, אבל הוא בטוח שהוא חייב, את הפרוטוקולים האלה, להביא לידיעת כל מנהיגי העולם כמה שהוא יכול.

אורית סטרוק: וזה עושה פעולה.

אורית סטרוק: נשיא ארצות הברית קורא את "הפרוטוקולים של אושוויץ" וישר שולח מכתב למיקלוש הורטי, לעוצר, לשולט ההונגרי, ושואל אותו מה זה הדבר הזה ואיך יכול להיות שמאות אלפי יהודים תושבי מדינתו, אזרחי מדינתו, מושמדים באושוויץ.

אורית סטרוק: ומיקלוש הורטי מתעורר ופתאום הוא קולט, והוא עוצר, הוא עוצר את זה.

אורית סטרוק: בתנאים של מלחמת העולם השנייה, תחת הכיבוש הנאצי בהונגריה, העוצר ההונגרי מזעיק את הז'נדרמריה ההונגרית לבודפשט ועוצר את המשלוח של היהודים שנשארו בבודפשט, את המשלוח לאושוויץ.

אורית סטרוק: את זה עשה יהודי אחד.

אורית סטרוק: יהודי אחד.

אורית סטרוק: כמה כוח יש לאדם אחד שהוא נחוש, שהוא מבין שזה הזמן שלו, שזה הרגע שלו, שהוא יכול להציל חיים, שהוא יכול למנוע אסונות.

אורית סטרוק: כמה כוח יכול להיות לו.

אורית סטרוק: אני כאן בזכותו.

אורית סטרוק: גם לסבא ולסבתא שלי הוא הפיק Schutz-Pass כזה, גם לאימא שלי, גם לדוד שלי, והציל אותם, ובזכות זה אני נולדתי.

אורית סטרוק: מפה אני שולחת קריאה לחבריי בקואליציה: חברים, זה הזמן שלכם.

אורית סטרוק: חברים שלי, יקרים, שאני רואה את הכיסאות הריקים שלכם, שהלכנו יחד כברת דרך ארוכה, שתמיד הייתם איתי שלובי זרוע, אתם יכולים לעצור את הטירוף הזה.

אורית סטרוק: מדינת ישראל דומה היום לרכבת שדוהרת לתהום, דוהרת, והתהום הזאת, אדוני היושב-ראש, היא תהום של מדינת שני לאומיה, התהום שבה מדינת ישראל תפסיק להיות מדינת הלאום של העם היהודי ותתחיל להיות מדינה של שני עמים.

אורית סטרוק: יש מדינות כאלה בעולם.

אורית סטרוק: זה בסדר, יש מדינות כאלה.

אורית סטרוק: בלגיה, למשל, שייכת לשלושה לאומים שונים, יש שלוש שפות שונות.

אורית סטרוק: זאת לא יכולה להיות מדינת ישראל.

אורית סטרוק: מדינת ישראל היא המדינה האחת והיחידה של העם היהודי.

אורית סטרוק: מנסור עבאס, בחוכמה, בכישרון פוליטי באמת מדהים, גורר אותנו בדיוק לשם, למדינת שני לאומיה, ואתם, זאב אלקין, גדעון סער, יועז הנדל, צביקה האוזר, שרן השכל, מיכל שיר, אילת שקד, ניר אורבך, יום טוב כלפון, אתם יכולים לעצור את הדהרה הנוראה הזאת של הרכבת, כמו שמיקלוש קראוס עצר את הרכבות לאושוויץ.

איתן גינזבורג: תודה לחברת הכנסת סטרוק.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: כנסת נכבדה, גברתי השרה, את דבריי אני רוצה להפנות לידידי חבר הכנסת ניר אורבך, יושב-ראש ועדת הכנסת, ולנסות לדבר אל ליבו, שהגיעה שעתו.

אבי מעוז: ניר, חבר הכנסת ניר אורבך, גדלנו ביחד באותה שכונה.

אבי מעוז: אומנם יש פערי שנים בינינו, אדוני היושב-ראש – ניר אורבך ואנוכי נולדנו באותה שכונה.

אבי מעוז: אני גרתי ונולדתי בקריית שמואל שבחיפה, והשכנים שלנו, דירה ממולנו, בית אחד אחרינו היו רב חיים וייס ואשתו שושנה, זיכרונם לברכה.

אבי מעוז: הם היו הסבא והסבתא של ניר אורבך.

אבי מעוז: אנחנו גדלנו בשכונה דתית-לאומית, קריית שמואל, שכונה שבשבתות, המבואות לשכונה, שהיו בכבישים ראשיים – הכביש שמחבר בין קריית ים לקריית מוצקין – בשבת הייתה שרשרת שחסמה את דרכי הגישה.

אבי מעוז: אף אחד לא העלה בדעתו שזוהי כפייה דתית.

אבי מעוז: אף אחד לא בא בתלונות.

אבי מעוז: אנחנו גדלנו בשכונה שקטה שבה כולם היו דתיים-לאומיים, שבה הייתה במה מרכזית ביום העצמאות, שבה חגגנו את יום העצמאות ולאחר מכן את יום שחרור ירושלים; שכונה שהאנשים בה מעט אבל הפנים היו יפות.

אבי מעוז: בשכונה הזאת הייתה גם ישיבה תיכונית, פרחי אהרון, ובה למד חבר הכנסת ניר אורבך.

אבי מעוז: לשכונה הזאת היה רב, הרב עקיבא הכרמי, זכר צדיק לברכה; היה דמות משכמו ומעלה.

אבי מעוז: אני בצעירותי, בנערותי, שיחקתי כדורסל, והמאמן שלי היה אבא של ניר, ייבדל לחיים ארוכים וטובים, שלמה אורבך, זיכרונו לברכה.

אבי מעוז: כך גדלנו בשכונה, והיה שלום ושלווה בין כל הציבור בשכונה, שהיא כאמור שכונה דתית-לאומית.

אבי מעוז: כולנו גדלנו בבני עקיבא, כולנו היינו חניכים בבני עקיבא.

יעקב מרגי: אפילו מנהל המחוז של משרד הדתות דאז, שמעון אורבך.

אבי מעוז: גם היה שם.

אבי מעוז: גם מנכ"ל משרד הפנים דאז דב קהת גדל באותה שכונה.

אבי מעוז: זוהי השכונה שגדלנו בה, ניר.

אבי מעוז: אני רוצה לעבור, לפני שאני אפנה את השאלות לחברי ניר אורבך – בימים האחרונים התפרסמו הדברים הבאים: באו על בנט סילמן ואורבך ואמרו: אנחנו הולכים לאבד את הבייס.

אבי מעוז: מה הוא ענה להם?

אבי מעוז: הוא ענה להם: אל תדאגו, יהיה קצת רעש, ואז נחלק כסף.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני, בשבוע שעבר הגדרתי את הממשלה הזאת "ממשלת החלוקה" – ממשלת החלוקה על שם כוונותיה של הממשלה לחלק את הכותל; ממשלת החלוקה על שם הביצוע של הממשלה בפועל של חלוקת הארץ, ושרת הפנים מעבירה 1,000 דונם בגליל מאדמות מועצה אזורית משגב לשטח מוניציפלי של עראבה – זה בפועל הולך לחלק את הארץ.

אבי מעוז: אבל כשדיברתי על ממשלת החלוקה לא התכוונתי – עכשיו אני מתכוון לעוד משמעות של חלוקה, חלוקת כסף.

אבי מעוז: איך אמר בנט לסילמן ואורבך?

אבי מעוז: נחלק כסף ואז נשמור על הבייס.

אבי מעוז: הכותרת בכלכליסט מהשבוע שעבר: הכספים הקואליציוניים למפלגות ולח"כים – 736 מיליון שקל.

אבי מעוז: חבר הכנסת אורבך יקבל 50 מיליון שקל.

אבי מעוז: פירוט החלוקה: ערים מעורבות, מרכזים להעמקת החינוך היהודי, תרבות יהודית, גופי תיאום וקשר, גרעין חינוך לאומי, הוצאות תפעול ופעולות, פעולות המינהלת לזהות יהודית ועוד ועוד.

אבי מעוז: חברי ניר אורבך, יש הזדמנויות בחיים שאדם, נקרית לפניו הזדמנות – הוא יכול להציל את מדינת ישראל.

אבי מעוז: זו הזדמנות חד-פעמית, היא לא תחזור.

אבי מעוז: ניר, מי עומד מאחוריך כשאתה הולך עם אנשי מרצ, עם הרבי הרפורמי ועם תומכי הטרור?

אבי מעוז: מרן הרב קוק, שהקים את הרבנות הראשית לישראל, מי שחברך מתן כהנא מנסה כרגע להרוס או לשנות את פניה – האם מרן הרב קוק עומד מאחוריך?

אבי מעוז: האם ראש הישיבה כרם ביבנה, הרב גולדוויכט, זיכרונו לברכה, זכר צדיק לברכה, שהיה תלמידם של הרב איסר זלמן מלצר, הגרי"ז, האדמו"ר מגור הבית ישראל והחזון איש, זכר צדיקים לברכה – הוא עומד מאחוריך?

אבי מעוז: האם מורנו ורבנו הרב עקיבא הכרמי, רבה של קריית שמואל, זכר צדיק לברכה, עומד מאחוריך?

אבי מעוז: אתה הכרת את הרב הכרמי, איזה אדם מעלה הוא היה.

אבי מעוז: האם הוא עומד מאחוריך?

אבי מעוז: האם הרב אלישע וישליצקי, זכר צדיק לברכה, שהיית קשור אליו בנימי נפשך, האם הוא עומד אחריך?

אבי מעוז: הרב אלישע, זכר צדיק לברכה, גדל איתנו בקריית שמואל, היה איש אמת בכל מאודו, ההפך הגמור מהמרמה והפרת האמונים שעומדת ביסוד הקואליציה שלכם – הוא עומד מאחוריך?

אבי מעוז: מי עומד מאחוריך?

אבי מעוז: ניר ידידי, אני פונה אליך: יש הזדמנות פעם בחיים.

אבי מעוז: יש לך הזדמנות.

אבי מעוז: תקום, תעשה מעשה.

אבי מעוז: נכון, אתה יכול לחלק 50 מיליון שקל.

אבי מעוז: תקום, תעשה מעשה, תציל את מדינת ישראל – תציל את מדינת ישראל מהרס הכשרות הממלכתית; תציל את מדינת ישראל מריסוק מערך הגיור; תציל את מדינת ישראל משינוי פניה של הרבנות הראשית; תציל את מדינת ישראל מפגיעה במעמד השבת הציבורית; תציל את מדינת ישראל מהרס מוסד המשפחה; תציל את מדינת ישראל מפגיעה אנושה בלומדי התורה.

אבי מעוז: אני מצטרף לדבריהם של כל חבריי שעמדו פה לפניי.

אבי מעוז: הלכנו קודם לבקר את נשות האברכים היקרות עם ילדיהם הפעוטים, ביקרנו אותן – איזו מסירות נפש, ניר.

אבי מעוז: אז אני יודע שעידית הציעה להם כל מיני הצעות, לחלק בין לומדי התורה שהם מהציבור הדתי-לאומי לבין לומדי התורה החרדים.

אבי מעוז: היה לא תהיה.

אבי מעוז: לימוד התורה אינו מבחין בין מי שחרדי למי שהוא דתי-לאומי, ואפילו למי שלא חובש כיפה.

אבי מעוז: לימוד התורה זה ערך בפני עצמו, ואי-אפשר לחלק את זה.

אבי מעוז: אי-אפשר לשבור את המאבק הזה.

אבי מעוז: לכן אני אומר לך, ניר: יש לך הזדמנות חד-פעמית.

אבי מעוז: אתה יכול להושיע את ישראל.

אבי מעוז: אני קורא לך להתעשת, לחזור למקורות של השכונה הדתית-לאומית שלנו קריית שמואל – ותציל את מדינת ישראל מהגזרות הנוראיות האלה.

אבי מעוז: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר כנסת אבי מעוז.

יעקב מרגי: יבוא אחריו חבר הכנסת אופיר סופר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה לדבר קצת על נושא שעסקתי בו – עוסק בו בעצם תקופה ארוכה ועסקתי בו בשבוע שעבר.

אופיר סופר: ניסיתי להעלות את הצעת החוק שעוסקת בקיצור תקופת ההכרה לנפגעי פוסט-טראומה בעקבות לחימה.

אופיר סופר: אני חושב שמדינת ישראל, מעבר להיותה מדינה דמוקרטית, כזאת שמטפחת ערכי שוויון, ערכים שהם חשובים לנו, צריכה לזכור שבסוף היא מדינה שחיה על חרבה.

אופיר סופר: הסכסוך הערבי–ישראלי לא הולך להיעלם בתוך כמה שנים, הוא מלווה אותנו מראשית שנות הציונות, ולכן מקומו של צה"ל, האמון שיש לנו כלפי צה"ל, מעמדו של הלוחם ומיהו זה שנושא בעול, בנטל הלחימה – שלוש הנקודות האלה הן נקודות שצריכות מאוד מאוד להטריד אותנו.

אופיר סופר: הן שלוש סוגיות מקבילות אך שזורות האחת בשנייה: האמון בצה"ל, מעמדו של הלוחם ומיהו זה שנושא בעול הלחימה.

אופיר סופר: אני בתוך כל הסיפור הזה, הוא חשוב לי, ואני מתכוון להמשיך ולעסוק בו בקדנציה הקרובה, קצרה ככל שתהיה.

אופיר סופר: אני מתכוון להמשיך גם בסוגיה שעסקתי בה לפני כן – בסוגיה של הטיפול בנפגעי פוסט-טראומה ואגף השיקום בכלל.

אופיר סופר: קראתי גם ששר הביטחון בני גנץ הוציא כרגע הודעה שהם כרגע ישבו ודנו ברפורמת נפש אחת והם ממשיכים לקדם אותה.

אופיר סופר: אני רוצה לומר על העניין הזה שהשיקום של אגף השיקום, השיקום של אגף השיקום הוא מלאכה לא פשוטה, מלאכה מאוד מאוד מורכבת, כיוון שהתרבות הארגונית שם היא כל כך קלוקלת – –

יעקב מרגי: שיקום מנטלי.

אופיר סופר: – – ולכן אנחנו צריכים לשרש שם כל מיני תופעות.

אופיר סופר: אני פה רוצה לדבר על נקודה אחת, ערכית.

אופיר סופר: אני לא בטוח שכולם יסכימו איתי בעניין הזה, אבל בעיניי היא ערכית והיא מאוד מאוד חשובה לעולם הערכים – אפרופו היותנו חברה לוחמת.

אופיר סופר: אנחנו מחויבים לכל פצועי צה"ל ולכל נכי צה"ל, אין על זה שאלה; מחויבים לכולם ב-110%.

אופיר סופר: אבל אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו – אני מקווה שתסכים איתי על זה גם גברתי השרה – לגבי לוחמים, החובה שלנו צריכה להיות מעל ומעבר.

אופיר סופר: מעל ומעבר.

אופיר סופר: אם דיברתי על זה שהחובה צריכה להיות כלפי נכי צה"ל, פצועי צה"ל, של 100% ו-110% – לגבי פצועי לחימה היא צריכה להיות מעל ומעבר.

אופיר סופר: זו הסיבה שביקשתי שהוועדה שהובלתי תעסוק דווקא בנפגעי פוסט-טראומה באירועים בעקבות לחימה, וזו הסיבה שאני גם מבקש לקדם הצעת חוק שהיא מקבילה – בצבאות אחרים, בצבא ארצות הברית, היא נקראת "עיטור לב הארגמן", ופה אני רוצה לקרוא לזה כרגע – לפחות הצעת החוק מדברת על "עיטור הפציעה הקרבית".

אופיר סופר: היא לא נותנת שום דבר, אבל היא נותנת קודם כול הכרה, הערכה שלנו, של מדינת ישראל, של הריבון, של כנסת ישראל, לאותם לוחמים שיצאו בשליחות המדינה וסיכנו את חייהם.

אופיר סופר: אגב, זה גם יכול להיות תומכי לחימה במוצב הבופור או תומך לחימה בנחל עוז, אבל הוא נפגע מאש כוחותינו.

אופיר סופר: אנחנו צריכים לשמר את זה.

אופיר סופר: בעולם שכל מה שקשור ליחידות המודיעין הטכנולוגיות, ההייטק למיניהן, הפך להיות יוקרתי – ובצדק, כי באמת הן דורשות יכולות מאוד מיוחדות, והן תורמות רבות, לאין ערוך, לביטחון המדינה.

אופיר סופר: אבל אנחנו תמיד צריכים לזכור שבסוף, בלי היכולת של אותם אנשים לסכן את עצמם, כנראה שלא תהיה לנו זכות קיום – לא תהיה לנו זכות קיום ערכית, ולא נוכל לשרוד גם אל מול המאבקים שאנחנו נאלצים ונדרשים אליהם יום-יום.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, כרגע, ברגעים אלו, יש לנו ישיבת סיעה.

אופיר סופר: נמצאים שם שני ארגונים: ארגון עד כאן וארגון בוחרים לחיים של המשפחות השכולות.

אופיר סופר: הם מציגים את עיקרי התחקיר שפורסם בחדשות 13, והם מציגים את גודל האבסורד, ואני אומר במשפט אחד קצר: בסוף אני חושב שיש לנו קצת התבלבלות ערכית.

אופיר סופר: בממשלה הזאת אנחנו רואים טשטוש ערכים.

אופיר סופר: כדי להצדיק דברים, אני חושב שראש הממשלה בנט בחיים לא דמיין – אולי הוא כן דמיין, אבל תומכיו לא דמיינו שכך ייגמר הסיפור של בנט.

אופיר סופר: מי שדיבר איתנו נגד שחרור מחבלים; שאמר: משהו חדש מתחיל; מי שהיה מנכ"ל מועצת יש"ע והפך לסנגורם – לא של ישראל.

אופיר סופר: פשוט מדובר פה בטשטוש ערכים.

אופיר סופר: מקבל גיבוי משרת המשפטים שקד – מתחילה להסביר: כן כספים ממשלתיים, לא כספים ממשלתיים.

יעקב מרגי: שרת הפנים.

אופיר סופר: שרת הפנים.

אופיר סופר: מה אמרתי?

יעקב מרגי: משפטים.

אופיר סופר: כן.

אופיר סופר: אז מה זה משנה עכשיו אם זה כספים ממשלתיים או לא כספים ממשלתיים?

אופיר סופר: עמותות הסיוע האלה – הבחור שעומד שם מאחור, מסמר המשא ומתן, זה שישב איתכם בכפר המכבייה, תראו איזה הוא.

יעקב מרגי: מותר להיפגש עם אנשי חמאס בעזה?

יעקב מרגי: אם אני אזרח ישראלי, אני יכול?

אופיר סופר: יכול להיות שמשרד המשפטים יכול להוציא לך היתר מיוחד, ובגלל זה חשוב הקטע של שרת המשפטים.

יעקב מרגי: אהה.

אופיר סופר: ה-pivot המרכזי הזה – איך הוא אמר?

אופיר סופר: אני יושב-ראש האספה הכללית של תנועת רע"מ – הוא קובע מי יהיה חבר כנסת ומי לא יהיה; מי יהיה יושב-ראש רע"מ ומי לא יהיה יושב-ראש רע"מ; אם יהיה הסכם קואליציוני או לא יהיה הסכם קואליציוני.

אופיר סופר: איך קוראים לו?

אופיר סופר: משהו – רזי עיסא.

אופיר סופר: זו הממשלה.

יעקב מרגי: הזרוע הארוכה של החמאס.

אופיר סופר: זה לא טשטוש ערכי הציונות?

אופיר סופר: במצרים זה לא היה עובר כזה דבר, האחים המוסלמים.

יעקב מרגי: הוא הולך לבקר את מורסי.

אופיר סופר: זה פשוט דבר שהוא בלתי נתפס.

אופיר סופר: מי מדבר אחריי?

יעקב מרגי: אתה עובר כבר לש"ס.

יעקב מרגי: אני הייתי אמור לדבר אחריך, אבל אני – – –

אופיר סופר: חבר הכנסת בן צור.

אופיר סופר: אני לא היושב-ראש, אז אני לא יכול לקרוא לך, אבל הזמן שלי עוד מעט מסתיים.

אופיר סופר: אולי אקצר את זה קצת.

אופיר סופר: אפשר להעביר לו דקה וחצי?

יעקב מרגי: אי-אפשר.

יעקב מרגי: דבר, דבר, עד עכשיו דיברת לעניין, מה?

יואב בן צור: אני יכול להמשיך אותו ברצף.

אופיר סופר: במה להמשיך?

אופיר סופר: אתה יכול להמשיך מהכיסא, ואני – – –

יעקב מרגי: ידידי, אני אומר לך, אבקש ממך להצדיע לנשות האברכים מהציונות הדתית – –

אופיר סופר: פגשנו עכשיו את נשות האברכים.

יעקב מרגי: – – שבאמת, במעשה אצילי, דחו בבוז את הצעתה של עידית סילמן, וממשיכות במאבק למען ילדיהן.

אופיר סופר: פגשנו עכשיו את נשות האברכים.

אופיר סופר: מה זה נשות האברכים?

אופיר סופר: אני אומר לך, זה אחד המאבקים היותר-תמימים וטהורים שראיתי ושפגשתי.

אופיר סופר: אתה יודע, כל-כולן לטובת עצם העניין.

אופיר סופר: לנגד עיניהן עומדת תורת ישראל.

אופיר סופר: תורת ישראל היא שליוותה אותנו במשך אלפיים שנות גלות; היא שמהווה זכות קיומנו פה בארץ הזו ולא בשום ארץ אחרת.

אופיר סופר: היא זו שמחברת את כולנו, שהגענו מכל קצוות תבל – מצפון אפריקה ומאירופה, מארצות הברית, מתוניס וממרוקו.

אופיר סופר: הגענו לכולם.

אופיר סופר: כולם בסוף עם אותה תפילה, עם אותה ציון, עם אותו כותל, עם אותה ירושלים.

אופיר סופר: עם אותה ירוסלם של עולי אתיופיה.

אופיר סופר: כולנו הגענו לכאן בזכות תורת ישראל.

אופיר סופר: יש כל מיני אנשים שמדמיינים כל מיני דברים וחושבים שבזכות הכוח והשררה שיש להם, הם יוכלו לפגוע בעולם הערכים הכל-כך קדוש והטהור הזה.

אופיר סופר: זה חזק מכול.

אופיר סופר: תודה רבה.

יעקב מרגי: אתה רואה, עשית זאת.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי – איננו; יעקב מרגי לא יכול לדבר כי הוא מנהל את הישיבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב בן צור.

אופיר סופר: רוצה שאחליף אותך, אדוני?

יעקב מרגי: אם היה אפשר.

יעקב מרגי: השרה, עד מתי את תורנית?

קריאה: – – –

יעקב מרגי: אז יש לנו הזדהות: את בייסורי הקואליציה, אני בייסורי האופוזיציה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עכשיו זה סבב של חמש דקות.

יעקב מרגי: אנחנו עוסקים בהסתייגויות לסעיף 7.

יואב בן צור: אתה לא יכול לתת לי את הדקות שלך?

יואב בן צור: אי-אפשר לקבל?

יעקב מרגי: הינה, אני מאפס את זה ומחזיר לך חמש דקות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מכובדיי חבריי הכנסת – שרק מתנועת ש"ס נמצאים פה – אני מודה לכם, חברי הכנסת משה ארבל – – –

יעקב מרגי: לא לחינם אומרים עליכם שאתם חברי הכנסת הכי חרוצים בבית הזה.

יואב בן צור: כן.

יואב בן צור: אני מודה לכם, חבר הכנסת משה ארבל וחבר הכנסת מלכיאלי, יושב-ראש הסיעה.

יואב בן צור: תפסיק לדבר בפלאפון עכשיו, לא נעים.

יואב בן צור: רבותיי, אני רוצה להמשיך את מה שהתחלנו ולא הניחו לי לסיים, בנושא של הסטטוס קוו.

יואב בן צור: שמעתי שהשר כהנא אמר שהסטטוס קוו גורם לאנשים לברוח מהיהדות.

יואב בן צור: הרי הדבר הוא בדיוק להפך.

יואב בן צור: הרי דווקא בזכות הסטטוס קוו יש לשומרי המסורת במדינה יכולת לחיות פה – לקיים את אורח החיים שלהם בצורה מכובדת; לאכול כשר; לא לחשוש עם מי הם מתחתנים, כי הם יודעים שמי שרשום ברבנות הוא יהודי כהלכה.

יואב בן צור: בזכות שימור הסטטוס קוו, אחרי החילון הכפוי שהיה פה בקום המדינה כלפי עולים דתיים, בעיקר מעדות המזרח, אנו רואים, ברוך השם, תנועה של תשובה במדינה – הרבה יותר חרדים, דתיים ומסורתיים מאשר בעבר.

יואב בן צור: הרבה יותר יהודים כבר לא מתביישים להסתובב עם כיפות, והרבה יותר יהודים לא מתביישים להצהיר בפומבי שהם שומרים שבת.

יואב בן צור: כל זה בזכות זה ששימרנו פה את הסטטוס קוו.

יואב בן צור: נכון, בגדר הסטטוס קוו יש פרצות.

יואב בן צור: הפרצות הללו הן גם בגלל שלפעמים נרדמנו בשמירה ולא עצרנו תהליכים הרסניים כשהיו עוד קטנים, אבל הגורם העיקרי לפרצות הללו הם חובבי הדת לפי הבנתם, בנט, כהנא ושות'.

יואב בן צור: אלה מביאים רעיונות חדשים מאמריקה ומנסים לחלחל את הרעיונות הבזויים שלהם בכל דרך – בפורומים, בלובי פה בכנסת, בשידול, בעתירות ועוד שיטות שונות ומשונות – והם מנסים לקרר את האמבטיה.

יואב בן צור: הרי הציבור בישראל יודע היטב את האמת – כי מדובר בחקיינים, ולא בדבר האמיתי.

יואב בן צור: כן כן, גם חילוני למהדרין יודע כי זה זיוף ולא מקור.

יואב בן צור: אבל הם ממשיכים לנסות, ומי שנותן להם לגיטימציה זה החבורה הזו.

יואב בן צור: כי במקום לתקן את המעט הדרוש תיקון, הם פועלים לבצע פינוי-בינוי ולהרוס לחלוטין את הקיים.

משה ארבל: – – –

יעקב מרגי: סע.

יעקב מרגי: סע.

יעקב מרגי: דבר.

יואב בן צור: אם עד היום, ברוח הסטטוס קוו, היו חומות גדולות של שמירה על העם היהודי – – –

יעקב מרגי: תהיה סנגור במקום הנכון.

יעקב מרגי: סמוך עליו שהוא – – –

יואב בן צור: אם עד היום ברוח הסטטוס קוו היו חומות גבוהות של שמירה על העם היהודי בישראל, הם מנסים לבנות גדר אחרת במקומה, נמוכה, כדי שיהיה קל לדלג מעליה.

יואב בן צור: במסגרת מכבסת המילים שלהם, הם מציעים לעשות הכול "בהסכמות" – מילה יפה ומכובסת להסכמות של בנט, לגחמות האנטי-דתיות שהוא מנסה להשפיע על שאר המפלגות שמרכיבות את הקואליציה.

יואב בן צור: כל מה שיאמרו אותן מפלגות, ובמיוחד שר האוצר, שכל כך שמח שהרפורמה של הכשרות נכנסה לתוך חוק ההסדרים – ימינה תענה: קדוש.

יואב בן צור: ואחרי שיהרסו את החומה פה ימשיכו עוד ויספקו את תאוותיהם של ליברמן וחבריו עד שיהודים דתיים לא יוכלו לחיות פה.

יואב בן צור: אני מבקש מכם: די.

יואב בן צור: תעצרו.

יואב בן צור: תאפשרו את הסטטוס קוו לטובת כולנו, כי אין לכם מנדט לשנות.

יואב בן צור: ישבו אצלנו בישיבת סיעה היום נציגים של ועד המשגיחים – גברתי שרת הכלכלה, חשוב שתשמעי את הנקודה הזאת.

יואב בן צור: הם מייצגים 4,000 בתי אב של משגיחים שעובדים בתחום הכשרות.

יואב בן צור: עכשיו, עם היכנס הרפורמה, ישנם סיכויים לא מבוטלים שכמעט רוב-רובם של המשגיחים יאבדו את מקום עבודתם; בטח יאבדו את תנאיהם, וגם ככה אין להם מי יודע מה.

יואב בן צור: אבל הרפורמה הזאת תבוא ותהרוס ותגרום לכך שיהיו 4,000 אנשים נוספים מובטלים במדינה.

יואב בן צור: אני חושב שצריך לתת את הדעת – משרד הכלכלה צריך לתת את הדעת, משרד העבודה צריך לתת את הדעת, איך מוצאים פתרון לאותם אנשים.

יואב בן צור: אני אומר לך את האמת, גברתי, אנחנו לא תולים תקוות בשר הדתות.

יואב בן צור: הוא רץ ריצת אמוק כדי להמליך את צהר, שזה גוף שקרוב לליבו ולדעותיו, ולנשל את כל השאר.

יואב בן צור: אנחנו מצפים דווקא מגברתי השרה, שיש לה רגישות חברתית, שתמצאי איזשהו פתרון לאותן משפחות, כי אי-אפשר לזרוק את אותן משפחות לרחוב.

יואב בן צור: אני מקווה שהרפורמה הרעה הזאת לא תיכנס ולא תעבור, ואולי כל התקציב כולו לא יעבור, ובא לציון גואל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת מלכיאלי, יו"ר סיעת ש"ס.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, 140 אנשים, לא פחות – 140 זה שלושה אוטובוסים – 140 איש לפני כמה שעות התארגנו ויצאו לטיול שנתי.

מיכאל מלכיאלי: ראש הממשלה השאיר כאן מאות אלפי אזרחים מודאגים מעליית מיסים, השאיר כאן אלפי נשים חרדיות שיודעות שאת מקור פרנסתן הן הולכות לאבד, השאיר כאן אלפי ילדים שלא יהיה להם מעון יום כי לוקחים להם את זה, השאיר כאן אנשים שאם ירצו – מה ירצו?

מיכאל מלכיאלי: לקנות צלחות חד-פעמיות, יצטרכו לשלם פי כמה, השאיר ראש הממשלה אלפי קשישים, חולים, ניצולי שואה, שירצו ללכת לרופא ויצטרכו לשלם יותר על ביקור רופא.

מיכאל מלכיאלי: ואותו גאון כלכלן, ראש הממשלה, סיפר לנו בתקשורת על אותה מכת ברד שהוא הולך להנחית על הכלכלה הישראלית בהורדת המיסים.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, אני כבר לא יודע שקר מספר מה זה.

מיכאל מלכיאלי: שקר ועוד שקר – מעולם לא היה אדם שהביא מקבץ של שקרים ונוכלויות כמו האיש הזה.

מיכאל מלכיאלי: לקח איתו 140 אנשים לטיול לוועידת האקלים.

מיכאל מלכיאלי: סין הגדולה, גברתי השרה, שלחה 12 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: סין – 12 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: מדינות בסדר גודל פי כמה מישראל שלחו 20, 25 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: שואלים אנשים במשלחת שנמצאים שם: תגידו, הישראלים כאלה דפוקים?

מיכאל מלכיאלי: צריכים 140 אנשים – מה ש-12 סינים מצליחים לעשות?

מיכאל מלכיאלי: מה יש כאן?

מיכאל מלכיאלי: בנט, שביזה אותנו אצל נשיא ארצות הברית, שנרדם לו, אצל נשיא רוסיה, שהמתרגם שלו – הוא הצליח להרדים אותו – הולך מעל בימת העולם, באו"ם, ובמקום להתעסק עם מה שצריך לשמוע בבימת האו"ם – מה שנתניהו עשה: הביא את המדיניות האמיתית של מדינת ישראל נגד איראן האטומית, נגד מדינות ערב – הלך לשם ומצא את הבמה האמיתית לריב עם פקידים במשרד הבריאות.

מיכאל מלכיאלי: אבל אותו שר לוקח איתו צי שלם של אנשים שצריך לפנק אותם, ככה, בכמה ימים של כיף, ועידת האקלים – כאילו הכול בארץ מסודר, כאילו הכול פה בסדר.

מיכאל מלכיאלי: לוקח אותם – ריבונו של עולם, 140 אנשים עושים מה ש-12 סינים מצליחים לעשות.

מיכאל מלכיאלי: למה כל כך לבזות את המוח היהודי?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו, אין לנו מספר מצומצם של אנשים שיוכלו לייצג אותנו נאמנה?

מיכאל מלכיאלי: והפלא ופלא, אתה פותח את התקשורת הישראלית – כולם מדווחים: הכול בסדר.

מיכאל מלכיאלי: יש לנו ועידת אקלים.

יעקב מרגי: מה, גם דנה ויס ורינה מצליח?

מיכאל מלכיאלי: כולם.

מיכאל מלכיאלי: כאילו את המפעלים המזהמים בחיפה פתרנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא עסוק בלתקן את העולם.

מיכאל מלכיאלי: יצר פה חורבן, מביא תקציב קשה, אכזרי, מתאכזר לפריפריה, מתאכזר לחלשים.

מיכאל מלכיאלי: וזה אותו ראש ממשלה שהביא לעולם את בשורת סינגפור.

מיכאל מלכיאלי: מה הוא סיפר לנו?

מיכאל מלכיאלי: אני הולך ליישם את תוכנית סינגפור.

מיכאל מלכיאלי: איזה סרטונים הבחור הזה הביא לפה.

מיכאל מלכיאלי: תראו את הבחור הזה מחר מגיע לפה ומספר לנו: 12 שנה לא היה תקציב, ונתניהו – מספר סיפורים עוד פעם על נתניהו ועוד פעם על נתניהו.

מיכאל מלכיאלי: כאילו, מה עשית?

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, תקדים כזה מעולם לא היה לנו.

מיכאל מלכיאלי: ראש ממשלה עם אפס תמיכה ציבורית.

מיכאל מלכיאלי: בסקרים הוא כבר למטה.

מיכאל מלכיאלי: אין לו מה להפסיד.

מיכאל מלכיאלי: החברים שלו בתוך המפלגה, אחד חושב שזאת מפלגה מטומטמת – את זה החברים שלו אומרים, לא אני אומר; אחת מחפשת בית נוסף.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: המפלגה לא עשתה כלום.

יעקב מרגי: "מפלגה של מטומטמים".

מיכאל מלכיאלי: "מפלגה של מטומטמים".

יעקב מרגי: לא, יש הבדל.

יעקב מרגי: המפלגה היא נייר.

מיכאל מלכיאלי: זה אחד שהוא הביא.

מיכאל מלכיאלי: הוא הביא.

משה אבוטבול: זה הרבה יותר נכון כשאומרים על כל המפלגה.

יעקב מרגי: אל תפגע – – –

מיכאל מלכיאלי: אני מצטט בסך הכול.

מיכאל מלכיאלי: חברת כנסת אחרת מחפשת לה בית.

משה ארבל: חבר הכנסת מלכיאלי, אני מצטער, הביטוי הזה פוגע במטומטמים.

מיכאל מלכיאלי: חד-משמעית, חד-משמעית.

מיכאל מלכיאלי: נכון, צודק.

מיכאל מלכיאלי: אחת מחפשת בית אחר.

מיכאל מלכיאלי: וזה ראש ממשלה עם אפס תמיכה ציבורית, נוסע לוועידת האקלים אחרי החורבן שהוא הולך להמיט עלינו בתקציב הנוראי הזה.

מיכאל מלכיאלי: אז כל שופרות הממשלה שמספרים: כן, אבל גם ביבי לא הביא תקציב – עדיף להישאר בלי תקציב מלהביא תקציב שהוא כל כך חורבן.

יעקב מרגי: ברשותך, על חשבוני, צריך לתקן את העיוות.

יעקב מרגי: מספרים את זה אלף פעמים.

יעקב מרגי: אין מצב שמדינה חיה בלי תקציב.

יעקב מרגי: היא עבדה ותפקדה עם תקציב המשכי על פי חוק.

יעקב מרגי: מה זה בלי תקציב?

יעקב מרגי: אין הפקרות.

יעקב מרגי: אם לא היה תקציב, אם לא היה סעיף תקציבי ומספר תקנה וזה, כל הפעולות של הממשלה – – –

אורנה ברביבאי: – – –

יעקב מרגי: גברתי, אני שואל אותך שאלה.

אורנה ברביבאי: היה תקציב למדינה?

אורנה ברביבאי: היו סדרי עדיפויות?

אורנה ברביבאי: הייתה שקיפות?

יעקב מרגי: איך הרופאים והמורים קיבלו משכורות?

מיכאל מלכיאלי: 1 חלקי 12.

אורנה ברביבאי: – – –

יעקב מרגי: מתקציב.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: היה תקציב.

אורנה ברביבאי: היו סדרי עדיפויות?

אורנה ברביבאי: הייתה שקיפות?

מיכאל מלכיאלי: ועכשיו יש שקיפות?

מיכאל מלכיאלי: 40 מיליון לרפורמים – יש שקיפות?

מיכאל מלכיאלי: מיליונים זרקתם לרחובות – יש שקיפות?

מיכאל מלכיאלי: 12 מיליון לחתולים – איזו חתולה תקבל, יש שקיפות?

יעקב מרגי: תשימי לב למינוח המשפטי.

יעקב מרגי: נכון שאנחנו היינו בתקציב המשכי בגלל מערכות הבחירות, אבל אי-אפשר לבוא ולומר שלא היה תקציב למדינה.

אורנה ברביבאי: מה זה תקציב למדינה?

אורנה ברביבאי: זה תוכנית עבודה, זה שקיפות, זה סדרי עדיפויות.

יעקב מרגי: גברתי, קודם כול, בהגדרה המשפטית יש תקציב למדינה.

יעקב מרגי: נכון, זה לא תקציב שאושר שנה אחרי שנה או שנתיים.

יעקב מרגי: את יודעת מה?

יעקב מרגי: נכון שתקציב זה תוכנית עבודה של הממשלה, אבל דוגרי, אני עוד לא ראיתי את תוכנית העבודה של הממשלה הנוכחית בתקציב הנוכחי.

אורנה ברביבאי: – – – לאשר את התקציב.

יעקב מרגי: זה היה על פי גחמות של מפלגות ויחידים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, אני מסיים.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר: תראי, אין ספק שטוב להביא תקציב.

מיכאל מלכיאלי: זה דבר שהוא טוב לכלכלה כשיש תקציב, טוב לכולם.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שכשלא היה תקציב, זה פגע – היה תקציב חסר, כמו שאדוני היושב-ראש תיקן, היה תקציב מיושן.

מיכאל מלכיאלי: אבל בסופו של דבר, להביא תקציב שהבשורה היחידה שלו היא שבנט הגאון הצליח להשיג 12 מיליון שקל לחתולים, אין ספק שזאת בושה וחרפה.

מיכאל מלכיאלי: מקצצים לילדים, מקצצים לקשישים, מקצצים לפריפריה – העיקר שלחתולים הצלחתם להביא כסף.

מיכאל מלכיאלי: בושה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחריו – חבר הכנסת חיים ביטון.

יעקב מרגי: לאחר חבר הכנסת חיים ביטון – חבר הכנסת משה ארבל.

יעקב מרגי: לא היה חודש שהייתה עדנה כזאת לחתולים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: לחתולים ולרמאים.

מיכאל מלכיאלי: הרמאים מרגישים בנוח איתו.

מיכאל מלכיאלי: ולחתולים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רציתי לדבר על נושא משגיחי הכשרות.

חיים ביטון: נאמתי פה בשבוע שעבר בנושא הרפורמה כולה.

חיים ביטון: אני חושב שגם אז דיברנו, אבל צריך לחדד.

חיים ביטון: המציאות שהולכת לקרות עלינו ברפורמה המדוברת היא שאיננו יודעים אם מי שרשם אותה או מי שמוביל אותה יודע על מה הוא מדבר; יותר נכון, אנחנו יודעים שהוא לא יודע.

חיים ביטון: בדקנו את זה בכמה מישורים.

חיים ביטון: הוועדה שדנה – היושב-ראש הוא אחד החברים שם – ראתה כמה חורים ולקונות קיימים ברפורמה הזאת, ואף אחד לא מבין באמת מה מטרתה.

חיים ביטון: מה שבטוח, זה כבר בטוח ש-4,000 משגיחי כשרות, שהם מהקבוצה הסוציו-אקונומית היותר-נמוכה, לצערנו – ואתם יודעים, לא נראה לי שיש פה חבר כנסת שהוא גם משגיח כשרות, בוודאי לא אנשים שהם מהסוציו-אקונומי הגבוה.

חיים ביטון: לא נראה לי שמהרצליה פיתוח או מסביון יש משגיחי כשרות.

חיים ביטון: משגיחי כשרות הם אנשים שנמצאים במידה מסוימת בעמדה יותר נחותה כלכלית.

חיים ביטון: לצערנו, זה המצב – מתפרנסים בפרנסה דחוקה.

חיים ביטון: כבשת הרש הזאת משום מה מעסיקה קבוצה כל כך מכובדת, לכאורה, שרים ומנכ"לי משרדים, שכל כך עסוקים בזה יומם ולילה, איך אנחנו נדאג שגם הם, מכיוון שהם, כנראה – קצת קשה להגיד זאת, גברתי השרה, שלא תנועי לא נוח כל כך בכיסאך.

חיים ביטון: אתם יודעים מה?

חיים ביטון: בסוף שוב זה מתלכד ומגיע לעניין שאלה החרדים.

חיים ביטון: ראינו את זה גם במעונות.

חיים ביטון: גם במעונות, מי שכיוון וכיוון הם גם כאלה – עוד פעם, שקשור לחרדים.

חיים ביטון: אנחנו מיעוט.

חיים ביטון: חברים, אנחנו מיעוט, ואנחנו מודעים לזה שאנחנו מיעוט.

חיים ביטון: אבל תפקידו של הרוב לדאוג למיעוט.

חיים ביטון: מדינה שמכבדת את עצמה בכל מקום ומקום, אפילו לא מדינת היהודים, יודעת שתפקידה לדאוג גם למיעוט.

חיים ביטון: זה כבר לא ליברלים וסוציאליסטים, זה פשוט – צריך לדאוג למיעוט.

חיים ביטון: והמיעוט הזה, יש לו שורה של תפקידים, של אנשים שנמצאים בעמדות האלה מסיבות כאלה ואחרות, ולא משנה מהן כרגע.

חיים ביטון: אפשר לפתוח על זה נושא בפני עצמו, אבל כרגע זו העובדה.

חיים ביטון: יושבים אנשים יומם ולילה ומחכים: איך לוקחים את הקבוצה הזאת והופכים אותם מכאלה שמתפרנסים בכבוד, ביזע – מתוך השיח הציבורי ראינו אתמול איזה פועל שכמעט הרג משגיח כשרות בשביל זה.

חיים ביטון: בוודאי שזאת התרת הדם ותחושה שהם קבוצה כזאת שאפשר להדיר אותה או לדאוג שהיא לא תתפרנס.

חיים ביטון: במקום לראות איך דואגים להם – אגב, רוב-רובם מאוגדים בהסתדרות; אנשים מוסדרים, הכול לפי סדר הדברים.

חיים ביטון: במקום לדאוג להם, קודם כול דואגים איך לא יהיה להם.

חיים ביטון: בדרך אפשר גם לפגוע ברבני ישראל, במועצות דתיות והכול.

חיים ביטון: אני שואל, רבותיי: איפה נמצאות הוועדות?

חיים ביטון: איפה ועדת העבודה והרווחה?

חיים ביטון: אם אני לא טועה, גברת אמילי מואטי שם היושבת-ראש, לא?

יעקב מרגי: לא, רייטן, אפרת רייטן.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אפרת רייטן.

חיים ביטון: גב' רייטן, זאת הוועדה שלה.

חיים ביטון: למה היא לא מזדעקת על המצב הזה?

חיים ביטון: למה היא לא מזדעקת בנושא המעונות?

חיים ביטון: זה רווחה, זה מינימום רווחה שצריכים לטפל.

חיים ביטון: אז אני אענה לכם תשובה, והתשובה פשוטה: אנחנו נמצאים, לצערנו, במצב כזה שהממשלה הזאת דוהרת אל התהום, עם כל מה שהיא עושה בתקציב המדובר הזה, ולא אדבר על זה כאן.

חיים ביטון: אבל בדרך, כל מי שרוצה לעשות רפורמה בשם עצמו, מקבל את זה, כי צריכים לרצות את כולם.

חיים ביטון: אדון כהנא, השר כהנא, רוצה להוביל את הרפורמה הזאת מהרצונות שלו ומהתחושות שלו.

חיים ביטון: הוא רוצה לתקן עולם בדרכו שלו, ובדרך רומס 4,000 משגיחי כשרות, שכבר ככה מתקשים לנהל את סדר-יומם, וודאי יתווספו לעולם הרווחה בסיטואציה הזאת.

חיים ביטון: לכן, רבותיי, אני מבקש, אם לא בשם הכשרות, אם לא בשם הרבנות, אז בשם ההומניות, בשם האנשים שצריכים להתפרנס ויש להם פרנסה כלשהי: 4,000 איש זה לא בדיחה.

חיים ביטון: חדלו לכם מהרע, חדלו לכם מהרפורמות המיותרות האלה ותחזרו לאן שזה היה.

חיים ביטון: אתם רוצים לדון, לבחון, לעשות איך להקל, איך לסדר את הדברים?

חיים ביטון: לגיטימי, מותר.

חיים ביטון: אבל רפורמות דורסניות כאלה, אין להן מקום, בוודאי לא במדינת היהודים.

חיים ביטון: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה ארבל.

יעקב מרגי: אחריו – ינון אזולאי.

יעקב מרגי: חיסון העדר לא עובד על חיסון סיעה, לפחות נחסוך לה את – יש חיסון עדר.

יעקב מרגי: אמרתי, בתוך הסיעה לא צריך לנגב.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

משה ארבל: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, אני מבקש בדקות שעומדות לרשותי להעלות על נס מעל הבמה החשובה הזו פרשה כאובה, עקובה מדם, של נער צעיר, אוהב הארץ, אוהב התורה, לומד תורה – אהוביה סנדק, זיכרון צדיק וקדוש לברכה.

משה ארבל: אהוביה סנדק, ב-21 בדצמבר 2020 למניינם, סמוך לכוכב השחר בבנימין, מצא את מותו בעקבות מרדף של בלשי משטרת ישראל מימ"ר ש"י.

משה ארבל: הם ביצעו מרדף אחרי מי שנחזו להיות כנוער הגבעות.

משה ארבל: החזות שלהם – הפאות הגדולות והכיפה הגדולות – גרמה להם להיחשד בתקיפת פלסטינים.

משה ארבל: במהלך המרדף המכונית של הבלשים ברכב הנמלט התנגשה ברכב הנערים.

משה ארבל: כתוצאה מכך התהפך הרכב, ואהוביה, זיכרונו לברכה, בן ה-16, נהרג.

משה ארבל: ארבעה צעירים נוספים שהיו במכונית נפצעו קל עד בינוני.

משה ארבל: אני באופן אישי זכיתי לשבת עם עורכי הדין של ארגון חוננו.

משה ארבל: נחשפו בפניי ממצאים של בדיקה מקצועית של האירוע הקשה הזה.

משה ארבל: בתחילת הדרך, לצערי הרב, התקשורת הייתה מגויסת כדי לייצר דמון מההרוג ולהפוך אותו למפלצת צמאת דם שביקשה לפגוע בפלסטינים, והעובדות כנראה היו שונות לחלוטין.

משה ארבל: אני באופן אישי מאוד מאוד חששתי מחקירת מח"ש, שלצערי הרב, כדרכה בתקופות האחרונות, תטייח את המקרה הזה.

משה ארבל: בהזדמנות הזו אני גם רוצה לחזק את ידיו – אני מקווה שאני לא עושה לו עוול ונזק – –

יעקב מרגי: הסגן.

יעקב מרגי: הסגן, הוא עוד בתפקיד?

משה ארבל: – – של משה סעדה, סגן ראש מח"ש – –

יעקב מרגי: הוא עוד שורד?

יעקב מרגי: שורד שם?

משה ארבל: – – שהוזמן לשימוע לפני פיטורים.

משה ארבל: עם ישראל חייב הרבה מאוד לאיש הזה, שהציף נקודות שבזכותו ובזכות הנקודות שהוא הציף קיימנו כאן בכנסת דיונים, גם בוועדת החוקה, שאושרו על ידי הנשיאות.

משה ארבל: כי בסוף גוף חקירה משמעותי זה לא אינטרס שלי ולא אינטרס של משה סעדה, זה אינטרס של מדינת ישראל.

משה ארבל: כשמח"ש פועלת כמחלקה אמיתית לחקירת שוטרים – ואנחנו לא מחפשים ולא צמאי דם ולא רודפים אחרי השוטרים, אבל כשהיא יודעת לנקות עשבים שוטים, מדינת ישראל תקבל משטרה טובה יותר, משטרה מוסרית יותר, איכותית יותר, שפועלת באמת ומפעילה כוח איפה שצריך.

משה ארבל: לשמחתי הרבה, התיק הזה הלך והתקדם.

משה ארבל: פורסם בימים האחרונים ששוקלים העמדה לדין של אחד מבלשי ימ"ר ש"י שהיה מעורב בגרימת מותו של אהוביה, זיכרונו לברכה.

משה ארבל: לחשוב על זה שבתחילת הדרך הוא היה מסומן בתקשורת כאויב, ממש ככה.

יעקב מרגי: אם ככה, צריך להיות עוד סעיף, של טשטוש והפרעה.

משה ארבל: יותר מזה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', שמגיע לזירה ברגע האמת, נמנע ממנו להגיע לשטח.

משה ארבל: המניעה הזו עיכבה גם כוחות הצלה מלהגיע לשטח.

משה ארבל: אני לא רוצה לחשוב – אם היו מגיעים בזמן, אולי היה אפשר להציל את חייו של אהוביה.

משה ארבל: בסופו של דבר התיק הזה הועבר כרגע מפרקליט המדינה, ממש בשעות האחרונות, לעיונו של היועץ המשפטי לממשלה, בשל חשיבות הנושא.

משה ארבל: כעת בשלב הזה אני רוצה לומר כאן את דברי חז"ל בפרשת עגלה ערופה.

משה ארבל: אומרים חז"ל שכאשר נמצא חלל, נפטר מחוץ לעיר, ולא יודעים מי הרג אותו, יש סימני שאלה רבים, יוצאים זקני העיר אל הנחל ומקיימים שם את הטקס המיוחד של עגלה ערופה.

משה ארבל: ואז עומדים זקני העיר ואומרים: "ידינו לא שפכה את הדם הזה ועינינו לא ראו.

משה ארבל: כפר לעמך ישראל אשר פדית".

משה ארבל: ואומרים חז"ל – רש"י במקום אומר:

משה ארבל: וכי זקני העיר היו שופכי דמים?

משה ארבל: יעלה על הדעת שזקני העיר צריכים להגיד "ידינו לא שפכו את הדם הזה"?

משה ארבל: אלא שישנה אחריות לזקני העיר.

משה ארבל: ישנה אחריות למנהיגי ופרנסי הציבור, לאנשי המחלקה לחקירות שוטרים, לאנשי הפרקליטות, לאנשי המשטרה ולנו כנבחרי ציבור.

משה ארבל: יש לנו אחריות כדי שחס וחלילה, אם נטייח מקרים כאלה, לא נגיע למצב שהמקרה הבא יעבור לנו ליד האוזן.

משה ארבל: מדובר בחיי אדם, וגם פעולת שיטור – אסור לה שתסתיים בצורה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

משה ארבל: ולכן אני קורא ומצפה שרשויות האכיפה יבצעו כאן את המשימה הזו ללא משוא פנים, בצורה מקצועית ואובייקטיבית, כפי שמצופה.

משה ארבל: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה שהעלית את הנושא הזה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ינון אזולאי.

יעקב מרגי: אחריו, אם יהיה נוכח – חבר הכנסת משה אבוטבול.

משה אבוטבול: – – –

יעקב מרגי: אין סיכוי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: אדוני היושב בראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת משה ארבל, תשתדל להסתכל אליי ולא לתת לי את הגב, תודה.

ינון אזולאי: אני כיבדתי אותך.

יעקב מרגי: אתה יודע שפעם אמרו: חברים אין במפלגה, יש תמיד במפלגה השנייה.

ינון אזולאי: למה, אתה מהמפלגה שלנו?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: שומע חרפתו ואינו משיב, עליו נאמר: ואוהביו כצאת השמש.

ינון אזולאי: משה הוא אח שלי, הוא לא מהמפלגה ולא משום מקום אחר.

ינון אזולאי: גברתי השרה, אני רוצה לנצל את זה שאת פה.

ינון אזולאי: אני יודע שיש לך אוזן קשבת.

ינון אזולאי: לגבי התקציב – אגב, על משאבי הטבע דיברתי פעם ופעמיים, על הנושא הזה שהוא נושא החוק.

ינון אזולאי: אבל אני רוצה לשאול אותך דבר שנוגע אולי גם ליושב-ראש מפלגתך, שהדבר קרוב לליבו וקרוב ללב כולנו.

ינון אזולאי: אני נחשפתי לאחרונה יותר ויותר לכל הסיפור של ילדי האוטיזם.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים כמה הם חשובים לנו, אנשים עם מוגבלויות, אנחנו יודעים עד כמה חשוב לשלב אותם.

ינון אזולאי: אבל אני אומר לך, אני רואה את הדבר הזה ואני אומר: מה קורה פה?

ינון אזולאי: איפה החמלה?

ינון אזולאי: אני מסתכל על שנת 2021-2020.

ינון אזולאי: יש בתקציב – כיתה לתלמידים עם הפרעות נפשיות וכיתה לתלמידים על הרצף האוטיסטי, לא יותר מחמש שעות של תל"ן מדי שבוע לכיתה ברוחב.

ינון אזולאי: זה של 2021-2020.

ינון אזולאי: 2021-2022, על אותו דבר – כיתה לתלמידים עם הפרעות נפשיות, כיתה לתלמידים על הרצף האוטיסטי.

יעקב מרגי: כתוב במפורש ברוחב?

ינון אזולאי: כן.

יעקב מרגי: אתה יודע מה המשמעות של ברוחב?

ינון אזולאי: אתה רוצה להסביר?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: ברוחב זה לא לאורך.

יעקב מרגי: לאורך זה סופר את השעות – שעה ועוד שעה ועוד שעה.

יעקב מרגי: זה סל כזה, זה לא בהכרח תוספת לאורך היום.

ינון אזולאי: ב-2022 על אותו סעיף כתוב: לא יותר משתי שעות שבועיות.

ינון אזולאי: אני לא מבין, מה חשבתם, שבשנת 2022 אותם ילדים עם מוגבלויות, אותם ילדים אוטיסטים, ירדו?

ינון אזולאי: כולה הפרש של 3.5 מיליון, לעזאזל.

ינון אזולאי: 3.5 מיליון.

ינון אזולאי: למה לפגוע דווקא בילדים האלה?

ינון אזולאי: למה לקחת דווקא את החוליה הכי חלשה?

ינון אזולאי: 3.5 מיליון – במקום שתגידו: אנחנו צריכים להוסיף, בואו נוסיף להם.

ינון אזולאי: אני לפעמים משתגע.

ינון אזולאי: אנחנו מדברים על חמלה, אנחנו מדברים על דברים – – –

אורנה ברביבאי: – – –

ינון אזולאי: 3.5 מיליון לשנה.

אורנה ברביבאי: למה, לאיזה צורך?

יעקב מרגי: כדי שהתקנה תישאר כפי שהייתה ב-2021.

ינון אזולאי: בוודאי, בשעות שלהם, בשעות השבועיות שלהם.

יעקב מרגי: לא לפגוע בחותם חמש שעות רוחב לכיתה.

ינון אזולאי: פיזרו כל כך הרבה כספים קואליציוניים ונתנו – עזבי, אני לא מדבר על זה שכשאנחנו היינו עם הכספים הקואליציוניים אמרו "שחיתות", "מושחתים", "סחטנים", "גנבים" – הכול בסדר.

ינון אזולאי: אגב, אני טוען שהכספים הקואליציוניים צריכים להיות.

ינון אזולאי: לצערי, כל עוד המדינה לא נותנת הכול בבסיס ויש את הדברים שכל אחד חשוב לו – את יודעת מה, אני אף פעם לא יצאתי נגד זה וגם עכשיו אני לא יוצא נגד זה ספציפית, נגד החלוקה.

ינון אזולאי: אני יכול לצאת נגד איך שזה התחלק, על מה החלוקה.

ינון אזולאי: אני יוצא נגד אותם אלה שבאו – ויושב-ראש המפלגה שלך צעק עלינו אז שזו שחיתות.

ינון אזולאי: הוא שואל את הציבור: איפה הכסף שלכם?

ינון אזולאי: הינה הכסף שלכם, נמצא אצל הגנבים האלה.

ינון אזולאי: הוא לא אמר "גנבים", הוא אומר "אצל המושחתים", "שחיתות".

יעקב מרגי: על חשבוני, ברשותך.

יעקב מרגי: אני כן צריך לקיים ויכוח על זה.

יעקב מרגי: לפעמים פקידי האוצר מעדיפים את ההתבזות הזאת של הכנסת, את ההתבזות של חברי הכנסת.

יעקב מרגי: הרי מה מצופה בדיוני תקציב?

יעקב מרגי: מה זה דיוני תקציב עד שזה מגיע לכנסת?

יעקב מרגי: אנחנו מצפים שכל שר ושר אכן בוחן את המשרד שלו, לא עושה עדכון אוטומטי למה שהיה, קובע מדיניות, בוחן לעומק.

יעקב מרגי: לא ייתכן שצצים כל מיני דברים שברגע האחרון חברי הכנסת צריכים.

יעקב מרגי: אם הם צודקים, למה השרים לא עשו את זה?

יעקב מרגי: וזה גדל לחצי מיליארד שקל רק בכנסת; עזבו מפלגות בממשלה, שזה גולש למיליארדים.

יעקב מרגי: מזל שהייתה ממשלה קודמת שהשאירה רזרבות שאפשר לחלק.

יעקב מרגי: בבקשה, זה על חשבוני.

ינון אזולאי: הרי אנחנו יודעים איך זה מתנהל.

ינון אזולאי: זה מגיע לוועדת כספים, אנחנו יודעים שלכל חבר הכנסת בוועדת הכספים יש את זה.

ינון אזולאי: זה לא סיפורים; שחור על גבי לבן – חבר כנסת בוועדת כספים קיבל כך וכך כסף.

ינון אזולאי: ואת יודעת מה?

ינון אזולאי: בלילה האחרון הגשתי 22,000 הסתייגויות על התקציב ל-2021 ו-2022.

ינון אזולאי: ואז האוצר התעורר, וכמובן בקואליציה באו איתי למשא ומתן.

ינון אזולאי: בסוף מה הם נתנו?

ינון אזולאי: את חושבת שזה הישג?

ינון אזולאי: נתנו לנו 15 לרשת החינוך העצמאי, 15 מיליון לרשת החינוך התורני, לכל שנה.

ינון אזולאי: זה מה שנתנו לנו.

יעקב מרגי: במקום 40 מיליון שהיו בסעיפים האלה.

ינון אזולאי: ומאיפה הם הורידו לנו?

ינון אזולאי: מהתפעול הורידו לנו.

ינון אזולאי: אגב, חמ"ד הכניסו את אותו הדבר, את אותו הסעיף הכניסו בבסיס התקציב.

ינון אזולאי: אבל אם קל להם לבוא ושאחר כך יקראו לנו סחטנים, אז אני אומר לך היום שכשנהיה בקואליציה, בעזרת השם, גם אם אני אבוא ואדרוש 100 מיליון ומיליארד, אני לא ארגיש סחטן, ומי שרוצה – שיקרא לי סחטן, שיקרא לי גנב.

ינון אזולאי: לא רואה אף אחד בעיניים.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: אם זו ההתנהגות שלהם – וממי אתם לוקחים?

ינון אזולאי: מהקטנים האלה?

ינון אזולאי: מהילדים החלשים?

ינון אזולאי: זה מטמטם אותי.

ינון אזולאי: 3.5 מיליון שקל – על מה?

ינון אזולאי: על זה להתבזות, על 3.5 מיליון שקלים?

אורנה ברביבאי: אני מבטיחה לבדוק את זה.

ינון אזולאי: אני אומר לך יותר מזה – אני גם נותן לך את האופציה מאיפה אפשר להוריד את זה.

ינון אזולאי: יש את משרד התרבות והספורט שלקחו כספים קואליציוניים.

ינון אזולאי: משרד התרבות והספורט – מי לקח משם?

ינון אזולאי: רפורמים וקונסרבטיבים.

ינון אזולאי: אני שואל: לעזאזל, למה לקחת למגרשים?

ינון אזולאי: מה, צריך רב ספורטז'?

ינון אזולאי: למה אתה צריך, לרב ספורטז'?

ינון אזולאי: למה אתה לוקח לרפורמים וקונסרבטיבים ממשרד התרבות והספורט?

ינון אזולאי: בוא, יש בתרבות יהודית.

ינון אזולאי: אתה קורא לעצמך יהודי – לך לתרבות יהודית.

ינון אזולאי: אתה קורא לעצמך לא יודע מה – יש לך בתרבות של עבאס.

ינון אזולאי: לא משנה מה.

ינון אזולאי: לבוא ולקחת.

ינון אזולאי: קח את ה-3.5 מיליון האלה, תן אותם.

ינון אזולאי: אתם לא יכולים?

ינון אזולאי: אני אבקש מהקואליציה שכל אחד יתרום 20,000 שקל מהכסף הקואליציוני שלו, אולי נגיע ל-3.5 מיליון לאותם ילדים מסכנים, אותם ילדים אוטיסטים, אותם ילדים עם מוגבלויות.

ינון אזולאי: כואב לי, אני זועק, אני רוצה שתעזרו להם.

ינון אזולאי: לא צריך 3.5, תנו יותר.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: אחריו – חבר הכנסת אוריאל בוסו.

יעקב מרגי: יישר כוח, זעקה מכל הלב.

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה פצוע ברגל או שאתה עושה בכוונה כשאתה מגיע אליי?

יעקב מרגי: תאונת עבודה?

יעקב מרגי: רפואה שלמה.

יעקב מרגי: אבל חמש הדקות לא ישתנו.

ינון אזולאי: מר מרגי, רק אם אפשר הצעה – כדי להתחשב במשה אבוטבול, שכל חמש דקות צריך ללכת ולהרצות, אפשר לשים שם כיסא על הבמה.

יעקב מרגי: חמש דקות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, הפליא לעשות בשבוע שעבר עיתון ידיעות אחרונות כשבכותרת הראשית הביא את דבריו של רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב, לנדב אייל, בזכות הפעלת הרכבת הקלה בגוש דן – להפעיל אותה בשבת – ואף נתן בולטות לנושא למוחרת.

משה אבוטבול: לתומי חשבתי שידיעות אחרונות הוא עיתון חדשות מקצועי ולא עיתון תעמולה למפלגת הישראלים, מפלגת המדף הקיקיונית של חולדאי וניסנקורן.

משה אבוטבול: "רון חולדאי בעד רכבת קלה בשבת" – ביג דיל.

משה אבוטבול: מה החידוש בזה?

משה אבוטבול: הרי זו לא הפעם הראשונה שהוא מתבטא בנושא.

משה אבוטבול: חוץ מזה, מה הוא רלוונטי לעניין?

משה אבוטבול: הרי את התחבורה הציבורית מנהלת הממשלה, משרד התחבורה, ולא השלטון המקומי, בטח שלא עיריית תל אביב.

משה אבוטבול: ויכול מאוד להיות שעד לתחילת הפעילות של הרכבת הקלה, בעוד שנה לפחות, בעזרת השם, אינשאללה, יתחלף השלטון ותעלה כאן ממשלה של המחנה הלאומי שמחפשת יותר את מסורת ישראל.

משה אבוטבול: חולדאי מציע להפעיל את הרכבת הקלה כמעלית שבת אופקית, ובכך מגלה את בורותו בנושא יהדות והלכה.

משה אבוטבול: עוד בדיחה שבושה לומר שראש עיר, העיר העברית הגדולה בישראל, הוא שממציא את הבדיחה.

משה אבוטבול: אולי גם אוטובוס ורכב פרטי הם מעלית אופקית, ואם החלונות פתוחים, אז אפשר לומר שזו מעלית שקופה, אני יודע?

משה אבוטבול: שימשיך הלאה להמציא.

משה אבוטבול: מילא חולדאי, שמתבטא, ולא בפעם הראשונה, בנושאים שאינו מבין בהם, אבל מדוע נדב אייל, עיתונאי מקצועי ומוערך, מהדהד את דברי ההבל הללו בלי לסייג שאין לדבר שום היתכנות הלכתית, אפילו לא לפי הרב הכי מקל של רבני צהר, החביבים מאוד על השר לענייני דתות?

משה אבוטבול: במקום להפריך את האיוולת שבהצעה – אני מפנה את השומעים לקרוא את ההסבר המלומד שמפרסם מכון צומת לטכנולוגיה והלכה – בחר ידיעות לקדם סדר-יום בעניין.

משה אבוטבול: לטובת העניין עושה העיתון של המדינה מניפולציה תקשורתית בהצגת הדברים.

משה אבוטבול: במקום עיתונות הוגנת, שוב נחשפנו לעיתונות שמבקשת להציג כאילו תל אביב תומכת במהלך לעומת בני ברק שמתנגדת, חילונים מול חרדים.

משה אבוטבול: העיתון מביא בשם של – ציטוט: "בעלי עסקים ותושבים רבים בתל אביב" – מובאים שם דברים בשם בעלים של ברים ומסעדות שתומכים.

משה אבוטבול: אבל מה עם כל התל אביבים הרבים, כולל בעלי העסקים, שנפגעים ומתנגדים לכך?

משה אבוטבול: מה עם תושבי בת ים, רמת גן, פתח תקווה, שהשבת היא ערך עבורם?

משה אבוטבול: האם קולם אינו ראוי להישמע רק משום שזה לא משרת את המטרה?

משה אבוטבול: מנסים לצייר את ההתנגדות כאילו מדובר רק במאבק חרדי–חילוני, תוך התעלמות מוחלטת מכל ההיבטים האחרים, היבטים חברתיים, סוציאליים, היבטי רווחת העובדים – הרי הרוב המוחלט של הערבים ושאר הלא-יהודים מעדיפים שיום המנוחה המוכר שלהם יהיה שבת ולא שישי וראשון – וגם היבט צביונה היהודי של מדינת ישראל.

משה אבוטבול: אנחנו במחנה הלאומי, שרוצה כאן מדינה יהודית ולא מדינת כל אזרחיה, הציבור המסורתי, החרדי והדתי-לאומי, נעשה הכול כדי לסכל את הפגיעה ביום הלאומי של העם היהודי, שאפילו מאיר דיזנגוף, שהיה ראש העיר הראשון של תל אביב, דיבר על הערך כיצד לכבד את השבת בתל אביב, וגם המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק דיבר על יום השבת, יום המנוחה.

משה אבוטבול: רק פה הפכו להיות עם המון המון אג'נדות חדשות שלא יודעים אפילו מה זה מדינה יהודית ומה זה שבת.

משה אבוטבול: לא חיכינו אלפיים שנה כדי שגלגלי הרכבת הקלה ידרסו את השבת בעיר העברית הראשונה ובערים סביבה, יחללו אותה ויהפכו אותה לסתם יום של חול.

משה אבוטבול: כואב, כואב הלב.

משה אבוטבול: אני רוצה רק לומר לכם, רואים את השנאה ואת הדברים גם בזה שבוחרים להם ישראל החופשית – מה הם כותבים?

משה אבוטבול: שלום חברים וחברות, כמה עדכונים מאיתנו אודות החודש שהיה.

משה אבוטבול: את חודש אוקטובר שהסתיים אתמול ליוו כמה נושאים מרכזיים, ובראשם שבירת המונופול של הרבנות על הכשרות על ידי הרפורמה בכשרות, שעברה בקריאה שנייה ושלישית בוועדת מיזמי התשתית הלאומית, מיוחדים ושירותי דת יהודיים בהובלת השר לשירותי דת מתן כהנא, יחד עם הרבעצן הרבנית חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, יושבת-ראש הוועדה.

משה אבוטבול: תחשבו על זה – אמור לי מי חבריך ואומר לך, אדוני השר, מי אתה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת אוריאל בוסו, ואחריו – חברי הכנסת של יהדות התורה, והראשון שבהם – משה גפני.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, כחלק מהרפורמה שדיברו עליה כאן, חוץ מההיבטים של נושא הכשרות וההקפדה, ישנו נושא משגיחי הכשרות.

אוריאל בוסו: אני קורא מעל במה זו ליושב-ראש ההסתדרות ארנון בר דוד להבין שפת לחמם של כמעט 3,000 משגיחי כשרות תיפגע באופן ישיר.

אוריאל בוסו: אני הייתי בטוח שהמקצוע הזה הוא לא פחות ממקצועות אחרים, שאם פוגעים בהם ההסתדרות יוצאת ישר למאבק; לא להתייחס אליהם פחות מרופאים, לפחות בהיבט של התעסוקה ועוד ועוד ועוד עובדי רשויות, אלא לצאת למאבק עד כדי השבתה ולסייע לאותם משגיחי כשרות, שפת לחמם באופן ישיר הולכת להיפגע, שכל חטאם הוא שהם ימשיכו להיות כפופים להלכה שהייתה נהוגה עד היום.

אוריאל בוסו: אגב, לפי החוק, חוק הונאה בכשרות, הגוף המוסמך אלה אותם משגיחים.

אוריאל בוסו: עד עכשיו לא שמענו את זעקתם ואת קולו של יושב-ראש ההסתדרות, ואני קורא לו מעל במה זו: אנא, תבין שמדובר פה באלפי משפחות שייפגעו באופן ישיר, וזה תפקידך.

אוריאל בוסו: לכך קמה ההסתדרות ולכך נועדת.

אוריאל בוסו: אני מכיר את החלק הראשון של המאבק – לצרף את אותם משגיחים להיות חברים בהסתדרות, בחטיבה הדתית שם.

אוריאל בוסו: אלו ההבטחות שהבטיחו להם.

אוריאל בוסו: אם בעת הזו אתה לא עושה את המלאכה שלך ויוצא למאבק איתם ביחד, אז מדוע צירפתם אותם להסתדרות?

אוריאל בוסו: בשביל מה אתם גובים מהם דמי הסתדרות, ובזמנים האלה שהם צריכים אתכם אתם לא עומדים לימינם?

אוריאל בוסו: ומעניין לעניין באותו מאבק, אני חוזר עכשיו ממאהל מול הכנסת בגן הוורדים של ארגון נשות תורתן אומנותן, לאו דווקא חרדיות אלא נשות הציונות הדתית.

אוריאל בוסו: אני אומר לכם שזה אחד מהרגעים הקשים שלי כנבחר ציבור, אבל יתרה מזו, זו חרפה לנו כמדינת ישראל שלקחנו את הילדים הללו ואנחנו משתמשים בהם גם כן ככלי פוליטי.

אוריאל בוסו: אימהות שנמצאות בחוץ עם הילדים שלהן כי אין להם מסגרות כחלק מהרפורמה של ההחלטות של שר האוצר בנושא המעונות, ומה חטאן?

אוריאל בוסו: שהן בחרו שהבעלים שלהן יהיו אברכים.

אוריאל בוסו: אבל תקשיבו, לא מדובר פה בתקציב נוסף שצריך לתת לאלה וכרגע לא ייתנו להם אותו.

אוריאל בוסו: תיתנו להם את מה שכולם מקבלים, לא יותר, אבל כרגע לוקחים להם.

אוריאל בוסו: אתם יודעים מה, אני אקרא פה משהו שאחת מהנשים כתבה שם: להיות אברכית זה מסע כומתה שלא נגמר אף פעם, בחירה להקדיש את החיים, לוותר על הרבה מההנאות למען לימוד התורה.

אוריאל בוסו: אוקיי, עדיין, הן אומרות, זו בחירה שלנו, לא ביקשנו את העזרה שלכם – הן לא ביקשו כרגע להגדיל את התקציב של הבעלים שלהן בכוללים.

אוריאל בוסו: הן מוותרות על המון המון הנאות – אגב, הן לא מרגישות שהן מוותרות, אלא בעיני אנשים אחרים אלו הנאות – מתוך בחירה שזוהי דרכן.

אוריאל בוסו: ועדיין, בהחלטה דורסנית משנים את הכללים וזורקים אותם מחוץ למעונות, ואת האימהות שלהם מחוץ למעגל העבודה.

אוריאל בוסו: אני רק אזכיר את ההתבטאות של שר האוצר היום נגד העיתונאי חיים לוינסון.

אוריאל בוסו: אני לא נכנס גם לתוכן, אבל זו השיטה של האיש: ללעוג, לדרוס, להגיד על עיתונאי "נבל".

אוריאל בוסו: אתה יכול לחלוק עליו.

אוריאל בוסו: זה הסגנון.

אוריאל בוסו: ונקודה אחרונה.

אוריאל בוסו: כחלק מגזרות התקציב, כשמדברים על כספים קואליציוניים, אז לנו היו לפחות 50 מיליון שקלים שניתנים לסמינרים.

אוריאל בוסו: מה זה סמינרים?

אוריאל בוסו: אלה אותן בחורות שמסיימות את י"א, י"ב, י"ג, אחר כך יש י"ד, ט"ו, עד שהן מתחתנות, אבל עוד לפני כן, בשביל לקבל מקצוע.

אוריאל בוסו: 50 מיליון שקל – לא נמצא בתקציב; 15,000 נערות ובנות שכרגע יקוצצו להן הכספים ואין להן איך להמשיך, ועוד 7,000 שצריכות ללמוד את השנה האחרונה של ההשלמה.

אוריאל בוסו: אלה כספים קואליציוניים שמדברים עליהם – מה שקוף, מה מתחת לשולחן ולא מתחת לשולחן.

אוריאל בוסו: אלה כספים קואליציוניים שעומדים מול כסף לתקצוב לחתולים.

אוריאל בוסו: שימו לב להבדל מבחינת ערכים – בנות שרוצות ללמוד מקצוע, הסמינרים, גם זה יורד כחלק מהגזרות הכלכליות של התקציב החדש, שעליו מדברים כתקציב של בשורה.

אוריאל בוסו: אז אנא, תשימו את המראה מול עיניכם ותסתכלו לאותן משפחות, נערות – –

מיקי לוי: תודה.

אוריאל בוסו: – – נשים, לכולם, ותגידו עד איפה החמלה שלכם.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – איננו; חבר הכנסת ליצמן – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תרשה לי בתחילת דבריי להעיר הערה על כך שניתנות לנו היום רק חמש דקות.

מיקי לוי: במצטבר זה הכול.

אורי מקלב: במצטבר הכול, אבל אתה – אני חושב, באמת, בתבונתך ובפרקטיקה ובאנושיות שבך – אמרת, והבוקר הודיעה לנו מנהלת הסיעה שהיושב-ראש קבע: על כל סעיף ניתן לכם במצטבר.

אורי מקלב: יש לכם שלוש הסתייגויות – 15 דקות; יש לכם שתי הסתייגות – ולפתע – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, מה שאמרתי – כל זמן שהיו ועדות לא הסכמתי שתפסידו.

מיקי לוי: ואז אמרתי: בואו נצמצם.

מיקי לוי: אפילו נתתי שלוש הסתייגויות קדימה כדי לחבר אותן בחבילה אחת.

מיקי לוי: עכשיו אין יותר ועדות, אז אנחנו הולכים לפי הסדר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על היום בבוקר.

אורי מקלב: לפי הספר – – –

מיקי לוי: היום בבוקר הייתה הסתייגות אחת – – –

אורי מקלב: אני החמאתי לך.

אורי מקלב: אני החמאתי לך שההבנה שלך הייתה הבנה נכונה, ובעקבות לחצים מהקואליציה אתה שינית אותה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: ממש לא.

אורי מקלב: ואנחנו היום צריכים – אנחנו גם בזה נעמוד.

אורי מקלב: אנחנו, מאתגרים אותנו.

מיקי לוי: אני משוכנע.

אורי מקלב: האופוזיציה הוכיחה את עצמה.

אורי מקלב: באופן כללי אני רק רוצה להגיד לך, עצם ההצגה, הדבר הזה שהקואליציה מנסה להגיד שהמאבק האמיתי זה העברת התקציב, ואם האופוזיציה תיכשל והיא לא תצליח לבטל והקואליציה תצליח להעביר, זה התפוררות של האופוזיציה – ככה הודיע ראש הממשלה בגיבושון שיש לך – האמן לי, הדבר הזה מגיע לא מאיתנו.

אורי מקלב: אנחנו לא הכרזנו: אנחנו נראה, אנחנו נפיל, לא ניתן להעביר; אנחנו עושים את המאמצים, את העבודה שלנו.

אורי מקלב: אני אומר לך שזה יעבור, אנחנו יודעים שהתקציב יעבור, והתקציב יעבור.

אורי מקלב: יכולים לקרות דברים – – –

מיקי לוי: לא הפעלתי את הזמן כי אני רוצה להגיד לך – אני משתדל, באמת, במלוא כוחי, במלוא כוחי, לשמור גם על האינטרסים של הצד הזה, ולא אחת זה גורם לי נזק עם הצד השני.

מיקי לוי: זה לא פשוט.

מיקי לוי: אני אומר לך, זה אפילו תשלום כבד לפעמים.

מיקי לוי: אני משתדל לעשות איזונים בבית הזה.

מיקי לוי: הזמנים הם זמנים קשים.

אורי מקלב: אני לא מקנא בתפקיד שלך לעת הזו, אבל בכל אופן – –

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: – – תרשה לי להעיר, אני אומר לך את זה בכבוד גדול – –

מיקי לוי: תודה רבה.

אורי מקלב: – – ואני יודע שאתה, הייתה לך תפיסה נכונה בעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר ניצחו אלה שמנסים ללחוץ ולא משחקים במגרש הדמוקרטי אלא במגרש – סליחה, אבל בזירה הדיקטטורית בעינינו, בכל אופן ודאי בסדרי דיון.

אורי מקלב: רק שתדע שאנחנו בוויכוח של חודשים, ויכוח קשה מאוד בעניין הזה.

אורי מקלב: וגם, כשיש הסתייגות, מה קרה?

אורי מקלב: החוק הזה, כבר שלוש פעמים מגיע אחרי הפסקות.

מיקי לוי: ממילא אתם תצביעו בעד החוק הזה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם אנחנו נצביע.

אורי מקלב: יכול להיות.

מיקי לוי: כי זה חוק טוב.

מיקי לוי: זה חוק לטובת מדינת ישראל.

אורי מקלב: הבעיה היא שמי שמתנגד זה הקואליציה, וכחול לבן חוששים שהחוק הזה – אולי להשאיר אותו אחרי התקציב, בגלל שאז הקואליציה לא תצביע בעדו, אז הוא בן ערובה.

אורי מקלב: אז בחוסר ההסכמות שיש בתוך זה אתה נמצא בתווך, אבל כאן אנחנו נמצאים.

מיקי לוי: אני משתדל.

אורי מקלב: אני בכל אופן רוצה כן להתייחס, אדוני – –

מיקי לוי: בבקשה.

אורי מקלב: – – לדברים שנאמרו פה היום באי-אמון – אני חושב שאתה היית כאן בדיון הזה וגם אחר כך.

אורי מקלב: לא נעים שבסופו של דבר נשאר שמכל התקציב הזה, שהוא מלא גזרות ויש בו הרבה מיסים ויש הרבה פגיעות, נשארו ה-12 מיליון של החתולים, ואולי על זה הוויכוח בין הקואליציה לאופוזיציה, ואני לא חושב שהדברים – – –

מיקי לוי: למיטב ידיעתי היא העבירה 1.1 מיליון, אבל – – –

אורי מקלב: יכול להיות, אבל מול מאות מיליונים – –

מיקי לוי: זה מה שהיא העבירה.

אורי מקלב: – – שחולקו פה, מאות מיליונים, ומול מיליארדים, על זה אנחנו צועקים?

אורי מקלב: אז באים אנשים – – –

מיקי לוי: – – –

אורי מקלב: בסדר, אבל בסופו של דבר, היום אנחנו יודעים שעברו 12 מיליון עבור החתולים.

מיקי לוי: לא, מה פתאום.

מיקי לוי: מיליון אחד.

אורי מקלב: מיליון.

אורי מקלב: אפילו 12.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, קודם כול, שלא רק שעינינו לא צרה בחתולים – אנחנו מחויבים להאכיל את החתולים.

מיקי לוי: גם זה לא התקציב שניתן בכלל.

אורי מקלב: החתולים והחתולות שמסתובבים, ממאה שערים ועד כל השכונות החרדיות, הם דווקא מדושנים ויש להם הרבה, והם אפילו אוכלים בשבת חמין שנשאר.

אורי מקלב: לא רק זה, אני רוצה לספר לך סיפור – לא בזמן שלי – שהנכדים שלי היו מאכילים אותם מהמרפסת ליד הפח אשפה, מכולה שנמצאת מתחת לביתי.

אורי מקלב: עכשיו ראש העיר הפך את זה לפחים טמונים, והנכדים שלי כואבים, ממש בוכים וממש מצטערים שהחתולים מסתובבים מסביב הפח ומייללים שהם רעבים.

אורי מקלב: הם אומרים לי: מה יהיה איתם?

אורי מקלב: צריכים להוריד להם אוכל, צער בעלי חיים – חתולים.

אורי מקלב: זה לא שאנחנו רחוקים מהדבר הזה.

אורי מקלב: ואני מרגיע אותם על ידי הבטחה של ראש העיר שיהיה מתקן האכלה לחתולים שהעירייה מעמידה – העמידה, אני לא יודע – ככה שאנחנו לא רחוקים מהעניין הזה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להעמיד בפרופורציות.

אורי מקלב: לא זאת השאלה.

אורי מקלב: השאלה היא האכלת חתולים מול הרעבת תינוקות, זאת השאלה.

אורי מקלב: בתקציב הזה אנחנו הולכים להרעיב תינוקות שכל אשמתם היא שהאימא שלהם רוצה לעבוד, רוצה להביא את פת לחמם.

אורי מקלב: לא היו בכלל בעוני, כיבדו את עצמם, התפרנסו בכבוד, פרנסו את משפחתם, נתנו אפילו כספי צדקה והאכילו רעבים ורעבות, והיום לילדים האלה לא יהיה מה לאכול.

אורי מקלב: זו לא הגזמה.

אורי מקלב: כולכם יודעים את הדבר הזה, וזאת גם המטרה – שיחסר להם.

אורי מקלב: וזאת הבעיה – שמשנים סדרי בראשית.

אורי מקלב: צריך לרחם עליהם, אבל הופכים סדרי עולם, שמרחמים על חתולים ומתאכזרים לתינוקות.

אורי מקלב: זה דבר גרוע מאוד.

אורי מקלב: אני רוצה לצטט, אדוני, סיפור מהגמרא.

אורי מקלב: לא סיפור מעשייה, אלא סיפור של הגמרא.

אורי מקלב: הגמרא, תלמוד בבלי, במסכת תמיד, דף ל"ב, מספרת על אלכסנדר מוקדון שהלך אל מלכות קציא הרחוקה.

אורי מקלב: ואמר אלכסנדר למלך קציא: לא באתי – בשביל מה אני בא?

אורי מקלב: לא באתי להילחם איתך אלא כדי ללמוד כיצד אתם דנים ושופטים.

אורי מקלב: אומרים עליכם שאתם עושים משפטי צדק אצלכם בקציא.

אורי מקלב: הוא בא ללמוד – אני רוצה לשבת אצלכם.

אורי מקלב: הוא אומר: בבקשה.

אורי מקלב: ישב אלכסנדר בבית המשפט יום אחד – אלכסנדר מוקדון – בא אדם אחד והתלונן על חברו.

אורי מקלב: מה היה דין התורה ביניהם?

אורי מקלב: מה היה בבית המשפט?

אורי מקלב: בא חברו, אמר:

אורי מקלב: אדם זה מכר לי חורבה אחת ומצאתי בין אבניה מטמון גדול – הוא מצא במגרש שהוא קנה ממנו, בחורבה.

אורי מקלב: ההוא שקנה אמר: חורבה קניתי, מטמון לא קניתי – קניתי את החורבה, אבל המטמון לא שייך לי, הוא היה בפנים.

אורי מקלב: אמר לו זה שמכר: חורבה וכל מה שבתוכה מכרתי לך – אני מצטט את הגמרא – כל מה שיש בתוך החורבה.

אורי מקלב: על זה היה המשפט.

אורי מקלב: זה אומר: לא שייך לי, והוא אומר: אני כן מכרתי לך את הכול.

אורי מקלב: אמר לו המלך – אתם מדמיינים לעצמכם מה יכול המלך לענות, שאחד אומר: זה לא שלי, המטמון הגדול, ואחד אומר: זה כן שלך?

אורי מקלב: אומר המלך: רגע, לך יש בן זכר?

אורי מקלב: הוא אומר למוכר.

אורי מקלב: הוא אומר לו: כן.

אורי מקלב: הוא אומר לזה שקנה את החורבה: לך יש בת?

אורי מקלב: הוא אומר לו: כן.

אורי מקלב: אני אשיא את שניכם, ואת האוצר תיתנו לילדים שלכם.

מיקי לוי: מדהים.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: חכה, אבל זה לא נגמר.

אורי מקלב: ראה המלך את אלכסנדר מוקדון יושב ותמה.

אורי מקלב: הוא אומר לו: על מה אתה תמה, לא פסקתי טוב?

אורי מקלב: הוא אומר לו: מה, לא טוב דנתי?

אורי מקלב: אומר לו אלכסנדר: כן.

אורי מקלב: אמר לו המלך: אילו היה המקרה קורה אצלכם, כיצד הייתם דנים?

אורי מקלב: אם אתה כל כך מתפעל, מה היית אתה עושה?

אורי מקלב: אומר לו אלכסנדר: אם היה דבר כזה בא אליי, מה הייתי עושה?

אורי מקלב: הייתי הורג את שניהם.

אורי מקלב: קודם כול הוא אומר: כזה דבר לא יכול לקרות אצלי, לא היה מגיע ויכוח כזה.

אורי מקלב: אבל אם כן היה, הוא אומר לו – אז אומרת הגמרא: היה בכיוון ההפוך.

אורי מקלב: אבל אם היה קורה, היינו – ככה אומר לו אלכסנדר – היינו הורגים את שניהם, ואת המטמון נוטלים לאוצר המלוכה.

אורי מקלב: חכה, זה לא נגמר.

אורי מקלב: שאל אותו מלך קציא – בגמרא, תלמוד בבלי, מסכת תמיד, דף ל"ב – שואל אותו מלך קציא: יורד אצלכם מטר?

אורי מקלב: איפה שאתה גר, איפה שאתה נמצא, ביוון, יורד אצלכם גשם?

אורי מקלב: הוא אומר לו: כן.

אורי מקלב: זורחת אצלכם השמש?

אורי מקלב: אמר לו אלכסנדר: כן.

אורי מקלב: והאם יש בהמה דקה בארצכם?

אורי מקלב: אמר לו: כן.

אורי מקלב: אמר לו מלך קציא: תיפח רוחך, לא בזכותכם יורד המטר ולא בזכותם זורחת השמש, אלא בזכות הבהמות.

אורי מקלב: זאת הפליאה, שיש מצב שיכולים לרדת לדיוטה אחרונה, שלא האנושות, לא בזכות האנשים השמש תזרח והמטר ירד, אלא בזכות הבהמות.

אורי מקלב: עד כדי כך השפל.

אורי מקלב: ואני אומר לכם ככה: זה המצב שאנחנו נגיע אליו, אם זה המצב וזה יתקיים, שגם ייתכן שחתוליה של חברת הכנסת יסמין פרידמן, הנינה של אספרנסה מאכילת החתולים, הצילו את הממשלה, ואולי את המדינה כולה ואת כל האזרחים – – –

איתמר בן גביר: דור רביעי למאכילי חתולים.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, זה סיפור מרתק, אבל זמנך תם.

אורי מקלב: זה לא סתם.

אורי מקלב: זו גמרא, זו מסכת, זה לא סתם סיפור, זה סיפור שהיה.

אורי מקלב: ודאי שהיה, הגמרא מביאה את זה.

אורי מקלב: זה היה לפני אלפיים וחמש מאות שנה.

מיקי לוי: אם הגמרא מביאה – – –

אורי מקלב: לפי החיים שאלכסנדר מוקדון היה חי, ואז הוא שלט, כמובן, וכל הסיפור שיש עליו.

אורי מקלב: זה הסיפור.

מיקי לוי: תודה רבה.

אורי מקלב: זאת השאלה ששואלים אותנו, לא על החתולים – על המיליון, על ה-12 מיליון – על סדרי העולם; על התינוקות שמרעיבים ואת החתולים מאכילים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אשא ברשותכם נאום שנאמר פה לפני 66 שנים בימים האלה על ידי הרב יצחק מאיר לוין, שכיהן כשר הסעד.

מאיר פרוש: בימים ההם הוא כיהן רק כחבר כנסת, והוא דיבר בשם היהדות החרדית, שהם היו רק שישה חברי כנסת פה, אבל מתברר שעד כמה שהשנים עוברות, אנחנו תמיד באותם נושאים ובאותן בעיות.

מאיר פרוש: מאחר שיש לי רק חמש דקות – בהמשך היום יהיו לי עוד – עכשיו אני אקרא את תחילת הנאום, אחר כך את ההמשך.

מאיר פרוש: לא מבטיחים לי שאתה תשב, אבל בסוף – – –

מיקי לוי: בטוח יהיה מעניין, ואם יהיה מעניין, אני אאזין לך בלשכתי.

מאיר פרוש: תודה.

מאיר פרוש: הנואם, כפי שאמרתי, הוא הרב יצחק מאיר לוין מאגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל.

מאיר פרוש: והוא אומר כך: "כנסת נכבדה, הבחירות לכנסת התקיימו ביום שבעה באב.

מאיר פרוש: אתמול, 17 בחשוון" – יותר משלושה חודשים – "התייצבה הממשלה החדשה לפני הכנסת".

מאיר פרוש: זאת אומרת, שלושה חודשים ועשרה ימים אחרי הבחירות.

מאיר פרוש: "זמן ארוך מדי, אף בימים תקינים, ויותר מזה – בשעת חירום.

מאיר פרוש: המשא ומתן הממושך, קווי היסוד הארוכים, הפרסום הרב שניתן למשא ומתן זה, ואחרי כן הוויכוח על תיקים שבא במקום ויכוח על עקרונות, בשעה שכל צד דרש שאחרים יוותרו, לא הרימו את הפרסטיז'ה של המדינה ברגע קריטי זה".

מאיר פרוש: היה אז משבר קשה עם ברית המועצות, עם רוסיה.

מאיר פרוש: "כשהמשא ומתן הקואליציוני התחיל", אומר הרב לוין, "דובר על כניסת כמעט כל המפלגות לממשלה.

מאיר פרוש: עד מהרה נוכחנו לדעת שקיימת מגמה לבסס את הקואליציה בעיקר על גורמים שמאליים, והובלטה תקיפות ועמדה נוקשה דווקא נגד הדתיים ועניינים דתיים.

מאיר פרוש: והינה כבר יש לנו ממשלה, המתבססת בעיקר על מפא"י, מפ"ם, אחדות העבודה והפרוגרסיביים.

מאיר פרוש: אנשי הפועל המזרחי, למרות העובדה שלפני הבחירות ולאחריהן השמיעו דרישות דתיות ורמזו על עמדה תקיפה, קפצו ברגע האחרון לתוך הרכבת שהורכבה כמעט בלעדיהם.

מאיר פרוש: ייתכן שאילו היו ניגשים מלכתחילה למשא ומתן תוך גישה אחרת, כי אז אפשר היה להרכיב את הממשלה הרבה יותר מהר ומבנה הקואליציה היה אחר.

מאיר פרוש: ברגע ששמענו על משלוח נשק מהגוש הרוסי למצרים, היה המקום והשעה כשרה לגנוז את קווי היסוד הארוכים, ולהפסיק את השיחות והסימפוזיונים, לכונן מייד ממשלת חירום מקיר אל קיר.

מאיר פרוש: קווי היסוד של ממשלה כזאת היו צריכים להכיל רק דברים לשעת חירום ולא יותר.

מאיר פרוש: את השאר אפשר היה לדחות לימים אחרים.

מאיר פרוש: יכול להיות שכמה ימים או כמה שעות היו מספיקים להקמת ממשלה כזאת.

מאיר פרוש: ראינו זאת בתגובה הספונטנית של העם לקרן המגן.

מאיר פרוש: ראינו זאת גם בכנסת, עת התלכדו כל הסיעות בעת הדיון המדיני.

מאיר פרוש: אולם הדבר לא נעשה.

מאיר פרוש: לפנינו ממשלה שמאלית.

מאיר פרוש: בכל אופן השמאל מהווה הבסיס של הממשלה החדשה – – – בוויכוח המדיני אמרתי: במשך שנים שמענו כאן שעלינו להישען בעיקר על המערב, על העולם הפתוח והחופשי, על דעת הציבור העולמית ועל מיליוני היהודים הנמצאים שם, ולא על העולם הסגור שמאחורי מסך הברזל.

מאיר פרוש: עתה הכניסו אותנו הרוסים לסכנה, התייצבו משום מה לצד הערבים.

מאיר פרוש: קשה להאמין שנוכל להשפיע על הספינקס הזה בנימוקים של צדק ויושר או אפילו בהבנה לחיי מיליון יהודים ומחצה או בתוקף זכותם של היהודים על ארצם.

מאיר פרוש: ולכן עשה מר שרת, וכל השגרירים שלנו, יחד עם היהדות העולמית, את מיטב המאמצים להשפיע על דעת הקהל החופשית להשיג את עזרת ארצות הברית והמערב בנשק, בערובות, בחוזה ביטחון.

מאיר פרוש: כרגע אין עוד תשובה חיובית לדרישות, אולם מורגשת תזוזה.

מאיר פרוש: בכל אופן, אנו מצפים שהפתרון הזה החיוני לנו בוא יבוא.

מאיר פרוש: תפקיד זה יוטל על הממשלה החדשה, ממשלה שבה יושבים חברים שיעזבו אותה ברגע שנשיג את מטרתנו המדינית" – כאילו הוא מדבר בימים אלו.

מאיר פרוש: "הסכנה העיקרית למדינה באה כיום מרוסיה, ודווקא ברגע זה נכנסים לממשלה אנשים המאמינים באליל הקומוניסטי.

מאיר פרוש: עודן זכורות ההכרזות הידועות של 'מולדת שנייה', או ש'הם לא יילחמו לעולם ברוסיה'.

מאיר פרוש: על כל זה כבר דובר באן בהרחבה.

מאיר פרוש: דוברי מפא"י הצהירו כל הזמן את ההפך, אמרו את מה שאנחנו אומרים עתה הממשלה תהיה אפוא מין עגלה שסוסים מושכים אותה לכאן ולכאן והיא עומדת בתווך בלי לזוז.

מאיר פרוש: וזה בזמן שהממשלה צריכה להיות קלה בתנועותיה".

מאיר פרוש: אפשר להמשיך עוד קטע?

מיקי לוי: אני אתן לך בסיבוב הבא.

מאיר פרוש: סיבוב הבא?

מאיר פרוש: יהיו עוד ארבעה סיבובים היום.

מאיר פרוש: טוב, בסדר, אני אחבר את הכול ביחד.

מאיר פרוש: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, בבקשה.

מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני הייתי באמצע סדרה כאן, חילקת לנו גם את הסדרה לחמש דקות, אז זה יותר מעניין.

מיקי לוי: צפיתי בך.

אנשים נשארים במתח.

יש לי עשרות דפים של כל מיני התבטאויות של יאיר לפיד שכל כך טובות להיום שזה כל כך – הייתי קורא לסדרה הזאת: יאיר לפיד והמראה.

כי הרי בסוף, בן אדם, אחרי שהוא גומר את כל הנאומים ואת כל הרעיונות, גם מדבר עם עצמו קצת.

אבל מאחר שאתה יושב כאן ומכבד אותי במעמדך כאן כיושב-ראש הבית, אז אני אעצור רגע את הסדרה הזאת.

אני אמשיך בסדרה בחלק ב', כי לצערי הרב לפיד, שהוא גם יושב-ראש המפלגה שלך, חוזר על טעות שהוא עשה לפני הרבה שנים – לא כל כך הרבה – שמישהו מכר חלום לעם הזה, אדוני השר, מכובדי השר, שאפשר לקחת אנשים עם אמונה ולשבור אותם, או לעצב את אמונתם, או לעצב את השקפתם.

וזה לא קרה.

זה לא קרה.

אתה יודע כמה ישיבות קמו מאז שלפיד היה שר אוצר, שנגע בכל דבר אפשרי, מיום הלידה עד המעון, עד לגן עד לבית ספר, ובסמינר ובישיבות ובכוללים – אתה יודע כמה עולם התורה גדל מאז, אדוני השר, עיסאווי ידידי?

אי-אפשר לשבור אותנו.

ולמה נזכרתי בזה כשהיושב-ראש פה?

לא בגלל שאני בא להקניט אותו שהוא חבר ביש עתיד אלא כי האיש הזה, שיושב כאן לשמאלי, היה בתפקידים שמהם הוא יודע טוב מאוד – הוא ידע את זה טוב מאוד ועשה את זה גם נכון מאוד – שעל דבר שהוא אמיתי ואמוני בכל שורשי האדם מיום היוולדו אתה לא נלחם ולא מצליח להילחם לא בכוח, לא במקלות, לא בגרזנים ובטח לא בכסף.

בטח לא בכסף.

אדוני היושב-ראש, אתה יודע כמוני: יגזרו מה שיגזרו, יפגעו מה שיפגעו, הדבר שהכי מרגיז אותנו כנבחרי הציבור – הייתם הולכים על הראש שלנו.

תקצצו לחברי הכנסת החרדים, חפשו משהו שאנחנו אוהבים, איזה סוג של אוכל מסוים.

למי אתם מקצצים?

למשפחה עם 12 נפשות, שעומד שר האוצר החצוף הזה, שאני לא מקנא לא בעולם הזה שלו ובוודאי ובוודאי לא בעולם הבא שלו – – –

לא לא לא, אני רגוע, עיסאווי.

הוא חבר שלי, תאמין לי, יותר חבר שלי ממה שהיה שלך.

כשהוא לא היה חבר שלך וכשלך הוא לא היה אומר שלום פה כי אתה ערבי, איתנו הוא היה מדבר ביידיש ואוכל טשולנט.

אבל כשהוא הולך ומחפש להעשיר את קופת האוצר רק על ידי דברים שהולכים לכאוב לציבור מסוים – תראו את הנשים שיושבות פה בגן הוורדים עם הילדים שלהם, מהמעונות, נשים מכל המקצועות החופשיים, אדוני היושב-ראש, מתכנתות, רואות חשבון, מה שאתה לא רוצה.

האכזריות הזאת לא משתלמת, היא לא עובדת.

זה לא יעזור.

יש לנו ציבור – לי יש נכד בן שלוש שאם ילך איתי ברחוב וייתן לו מישהו סוכרייה, והוא מת לאכול את הסוכרייה, הוא יבוא וישאל אותי: סבא, אני יכול לאכול?

זה כשר?

זה החינוך של הילדים שלנו.

אנחנו לא מתביישים בזה, אנחנו גאים בזה.

אז תשברו אותנו עם עוד כמה מאות שקלים, תרעיבו ילדים, והם יזכו לקדש שם שמיים על ידי זה.

מי נותן לכם את הרעיונות האוויליים האלה?

אלא אם כן זה מגיע חלילה משנאה, ואני לא רואה שום סיבה.

מה, אנחנו גיס חמישי?

יש ספק בנאמנותנו לעם הזה?

אנחנו מייצגים את הטקס הגדול ביותר שהיה בעולם – הפיכתו של עם ישראל לעם.

אנחנו מנסים לשמר את זה.

לא שכתבנו את ההיסטוריה, אחרים מנסים לשכתב את ההיסטוריה.

ולכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וגם לך, עיסאווי, אתה יודע שיש דברים שהשכנים שלך, שאולי הם יותר מאמינים ממך, לא תצליח לשכנע אותם בהם, כי אתה יודע שזו אמונתם; לא תנסה, אפילו, כי אתה איש חכם.

אבל למה הממשלה הרעה הזאת מנסה והולכת על הקטנים ועל החלשים?

פתאום ליברמן, אכפת לו הדיאטה, אם הילדים החרדים הם שמנים לא שמנים, שהוא הולך ומעלה בהקפצה שכזאת את מחירי השתייה, וגם הדיאט?

לסיום, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע למה לצפות, אם תצליח, לא יודע מה כוחך.

הלוואי שהיו מעריכים אותך כמו שחלקים לא קטנים באופוזיציה מעריכים אותך, אדוני, ואתה יודע את זה.

אני רוצה לומר דבר אחד: בסופו של דבר צריך להיות גם בן אדם.

תן לי את 30 השניות האלה ואני מסיים, אני אוריד את זה אחר כך.

מיקי לוי: לא צריך.

אני רוצה, בנימה של פיוס, להודות לבנט ולשקד, ולא סתם להודות להם.

אני אגיד לכם למה.

הציבור שלנו – אתם לימדתם אותו פרק.

בנט, בשנתיים האחרונות, ובייחוד בזמן הקורונה, לא היה יום שהוא לא בא לטייל באיזו עירייה חרדית.

כשביבי היה בשלטון הוא הלך להתריס בפניו וליטף את ראשי ילדי החרדים ודיבר עם ראשי הרשויות בלהט, ודיבר כמה הוא מגן עלינו, כמה הוא אוהב אותנו.

הציבור למד עכשיו על בשרו, הציבור שלנו: אל תאמינו לצבועים, אל תאמינו לאלו שאומרים שהם יבואו ובגלל שיש להם כיפה קטנה הם ייצגו אתכם.

רק האנשים שחיים איתכם, שחיים באמונה שלכם, יכולים לייצג אתכם.

את הפרק הזה אנחנו נלמד, ואנחנו נראה את זה פה במספר המנדטים, שלא יהיה מצב שעוד פעם תהיה ממשלה שכזאת בישראל.

תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אשר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת הנוכחים באולם בדיון המהותי הזה, אנחנו חוזרים עכשיו, כבכל יום שני, מישיבת סיעה, ואני רוצה לתאר לך – ואני מאמין שבדיון על התקציב אני אתאר את זה יותר בפרוטרוט – מה האווירה בישיבת הסיעה.

יצחק פינדרוס: אנחנו זוכרים כולנו את הנאומים, הסרטונים, המערכות והקריקטורות על תקציבים קואליציוניים.

יצחק פינדרוס: כולנו זוכרים את זה.

יצחק פינדרוס: בטח אדוני היושב-ראש, כחבר ועדת כספים לשעבר, זוכר את זה בצורה מאוד מאוד ברורה.

יצחק פינדרוס: ואתה יודע מה?

יצחק פינדרוס: סוף-סוף יצא המרצע מהשק.

יצחק פינדרוס: ואני לא מדבר רק על זה שחילקו כספים קואליציוניים בנדיבות יתרה, אני לא מדבר על זה; אני מדבר על כך שמתברר מה היה באמת באותם תקציבים קואליציוניים כשאנחנו היינו בקואליציה.

יצחק פינדרוס: ואתה יודע מה, אדוני השר פריג'?

יצחק פינדרוס: אני שמח שאתה כאן בדיון הזה עכשיו, עיסאווי.

יצחק פינדרוס: היו מגיעים אנשי הציבור שלנו, מוסדות החינוך, גני הילדים, והיו אומרים: תקשיבו, שחקו את תקציב גני הילדים ב-30%–40%; היה פונה חבר כנסת, אפילו יושב-ראש ועדת כספים, לאוצר, והיה אומר: תקשיבו, הגננות – פתחו עוד 20 גנים, אין בתקציב לגנים.

יצחק פינדרוס: עוד פנייה, עוד פנייה, ואז מגיע בסוף, כמו עכשיו, המתח הזה בקואליציה, שהולכים לסגור את התקציב.

יצחק פינדרוס: היו מגיעים ליושב-ראש ועדת כספים, הוא אומר: תקשיב, אין כסף לגנים.

יצחק פינדרוס: היו אומרים לו: בסדר, אין בעיה, אנחנו עכשיו יום לפני הדיון בוועדה, על פי הכללים והתקשי"ר והוראות היועץ המשפטי זה מוגדר ככסף קואליציוני, אנחנו נכניס את זה בסעיף קואליציוני, והמשמעות היא שהיועץ המשפטי יבדוק את זה יום למוחרת התקציב.

יצחק פינדרוס: ואז אתה קם בבוקר ורואה כותרת ענקית בהארץ: החרדים, תמורת כך וכך עשרות מיליונים, קיבלו כסף.

יצחק פינדרוס: עכשיו, הם לא קיבלו שקל; קיבלו אותן גננות, אותו סל תלמיד, אותן שעות ניהול, שעות הוראה, מכסות לעל-יסודי, מכסות, ולסמינרים – כל זה נכנס בסעיף קואליציוני.

יצחק פינדרוס: בוקר אחד הם לא בקואליציה – פתאום אין כלום: לא מגיע לילדים חשמל, לא מגיע לילדים מים, לא מגיע לגננות זכויות, לא מגיע לילדי החינוך המיוחד, מי שזוכר את אותו מאבק על שוויון בין הגנים של המוכר שאינו רשמי, שהכניסו אותו בתקציב הקואליציוני.

יצחק פינדרוס: לא מגיע.

יצחק פינדרוס: ואלה היו הסחטנים, האנשים שסחטו וסחטו וסחטו את תקציב המדינה.

יצחק פינדרוס: ואני רוצה לספר לך, עיסאווי, אתה לא היית פה: כשהעברנו את התקציב ההמשכי של שנת 2020, את ה-420 מיליארד שקל, הייתה תמימות דעים בין כל חברי ועדת כספים, משום מה, שכל הכספים הקואליציוניים של השנה הקודמת יישארו.

יצחק פינדרוס: למה?

יצחק פינדרוס: תשאל את עצמך למה.

יצחק פינדרוס: איך יכול להיות שאני, אחמד טיבי ויושב-ראש הכנסת יכולנו להגיע להסכמה?

יצחק פינדרוס: כי בדיוק זה מה שהיה.

יצחק פינדרוס: לא היה: המוסד שלי, האינטרס שלי הקטן שנכנס לזה, כי אלה היו הזכויות האלמנטריות.

יצחק פינדרוס: נאבקנו כתף אל כתף – למוכר שאינו רשמי, לזכויות, לחינוך המיוחד, לתוכניות החינוכיות, כל הדברים האלה שהיו.

יצחק פינדרוס: כאילו האוצר ניצל פוליטית בשביל שיהיה סעיף קואליציוני.

יצחק פינדרוס: ואנחנו מגיעים היום לסיטואציה הזאת.

יצחק פינדרוס: היום אנחנו נמצאים במצב שהאוצר בחגיגיות איבד את הרסן, חתך את כל זה.

יצחק פינדרוס: והמשמעות של זה – בראבו, עוד שבוע ימים יעבור התקציב, כולם יבואו לעם ישראל: בישרנו לעם ישראל שעבר תקציב.

יצחק פינדרוס: אבל את כל אותן עוולות, כל אותן עוולות, אתה תמצא בתקציב הזה: תמצא ילדים במוכר שאינו רשמי בלי פתרונות, תמצא ילדים במוסדות הפטור בלי פתרונות, תמצא ילדים בסמינרים בלי פתרונות, תמצא ילדי חינוך מיוחד בלי תנאים, תמצא את כל הדברים האלה בלי.

יצחק פינדרוס: שימו את זה על ליבכם.

יצחק פינדרוס: אתם היום בממשלה, תשימו את זה על ליבכם ותזכרו את הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: זה הולך לקרות מחר בבוקר.

יצחק פינדרוס: כל הדברים האלה הולכים לחזור אלינו כבומרנג, כי אתה יודע, כשאתה עושה עקיצה קטנה לא קרה כלום, אבל כשאתה עושה תאונת דרכים בקראש – פתאום כל המערכות האלה הולכות להתרוקן.

יצחק פינדרוס: למה?

יצחק פינדרוס: כי: זה תקציב פוליטי, זה תקציב זה – כשזה לא כך, זאת לא האמת.

יצחק פינדרוס: כל הדבר הזה הולך לחזור לממשלה כבומרנג.

יצחק פינדרוס: אותה ממשלה שאומרת שהיא הביאה תקציב חברתי והביאה בשורה לעם ישראל והביאה את הדבר הזה – הפקידים עבדו עליכם.

מיקי לוי: משפט סיום, בבקשה.

יצחק פינדרוס: הפקידים עבדו עליכם.

יצחק פינדרוס: אני עדיין מקווה – אני לא תולה תקוות בכולם, במקרה נמצאים פה חברי הקואליציה שאני עדיין תולה בהם תקוות, כי הם אנשים שיש להם קצת יותר, גם היושב-ראש וגם השר; בניגוד למפלגות אחרות, שאני מרגיש שחבל לדבר איתן, ואני ארחיב על זה עוד בנאומים הבאים – אני עוד מקווה שנתעשת וניכנס לכל הסעיפים האלה ונראה איך פותרים אותם, לא ברחש-בחש הפוליטי, כי הדברים האלה צריכים לבוא לידי פתרון.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי.

מיכל מרים וולדיגר: הוא רוצה להחליף איתי?

מיקי לוי: לא, לא, תמשיכי.

מיקי לוי: כשהוא יבוא אני אתן לו את זכות הדיבור, לא אשלול ממנו.

מיקי לוי: תפילת מנחה היא חשובה.

מיכל מרים וולדיגר: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אכן, אכן.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני עולה עכשיו מישיבת סיעה מיוחדת שהייתה אצלנו בציונות הדתית והשתתפו בה כל חברי הכנסת שמדינת ישראל יקרה להם.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם בישיבת הסיעה אירחנו את פורום, בעצם עמותת, משפחות שכולות, בוחרים בחיים.

מיכל מרים וולדיגר: זו עמותה, אורית?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא זוכרת אם זו עמותה, פורום או ארגון.

מיכל מרים וולדיגר: בכל מקרה, משפחות מדהימות, משפחות שכולות שאיבדו את יקיריהן.

מיכל מרים וולדיגר: איך אמרה דבורה גונן?

מיכל מרים וולדיגר: כל בוקר היא מתעוררת – זה נראה, הן לבושות – היא מתלבשת, היא מתאפרת, היא נראית כמו כולנו, אבל כל בוקר היא קמה עם לב שותת דם.

מיכל מרים וולדיגר: כל בוקר היא קמה עם יקיריה שנרצחו ונהרגו.

מיכל מרים וולדיגר: וכך גם בועז קוקיא, שהיה היום בסיעה.

מיכל מרים וולדיגר: הם הביאו, יחד עם ארגון עד כאן, את אותו תחקיר – רק הביאו אותו בצורה מפורטת יותר – שאיילה חסון פרסמה לא מזמן על הקשר ההדוק בין רע"מ לבין החמאס לבין עמותות לכאורה אזרחיות, שבעצם תומכות בטרור, תומכות במחבלים, מעבירות להם כספים.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי והזדעזעתי.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת למה הזדעזעתי, כי בעצם ידענו, ידענו את זה.

מיכל מרים וולדיגר: הסיעה שלי, לפני הרכבת הממשלה – איך מרכיבים, מה מרכיבים – ישבנו והבאנו מומחים שהראו לנו ולימדו אותנו בדיוק על הקשר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: ועשתה טוב הסיעה שלנו – ואני מודה לבצלאל על כך – שהיא נמנעה ולא הסכימה בשום פנים ואופן להקים ממשלה יחד עם רע"מ.

מיכל מרים וולדיגר: לא יכול להיות שמדינת ישראל תאפשר את הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: הזדעזעתי, שוב, למרות שידעתי, כי לשמוע את זה שוב ושוב, על הקשר של רע"מ, שהיא חלק מהתנועה האסלאמית בישראל, הפלג הדרומי, לשמוע את זה ולראות את זה שוב ושוב – פשוט מצמרר.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני רוצה להודות לפורום בוחרים בחיים, אני רוצה להודות להם שוב על כך שהם לקחו את הכאב, את הדבר הנורא מכול – לאבד את האנשים היקרים להם – אבל לא לצלול לתהום אלא לקחת את זה כייעוד, וכל יום ויום הם עושים הכול על מנת שלא יצטרפו עוד משפחות שכולות לתוך הפורום הזה.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב, זה לא כל כך מצליח להם, אבל כן, הם לא מרימים ידיים, הם ממשיכים.

מיכל מרים וולדיגר: ואחרי הנתונים שראינו – אי-אפשר להתווכח עם הנתונים, אי-אפשר.

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר להתווכח על הקשר של רע"מ לעמותות האלה שתומכות בטרור; אי-אפשר להתווכח על הקשר בין רע"מ לבין חמאס; אי-אפשר להתווכח על העברת הכספים לעזה ולחמאס, מיליונים מיליונים מיליונים, כספים שלנו, מיסים שלנו, שעוברים לשם.

מיכל מרים וולדיגר: אז נכון, מנסור עבאס אמר שהכסף לא עובר במזומן אלא דרך בנקים.

מיכל מרים וולדיגר: אז מה, אז ככה זה בסדר?

מיכל מרים וולדיגר: אין, אין מה לומר.

מיכל מרים וולדיגר: אני ממש ממש – אני לא מתפלאת, האמת, אבל כן, אני קוראת לממשלה, לחבריי בממשלה: תפתחו את העיניים ותראו מה אתם עושים.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט לא ייאמן.

מיכל מרים וולדיגר: 73 שנה ההורים שלנו, ההורים של ההורים שלנו, נלחמו על מדינה, מדינה יהודית, ובמו ידיכם אתם נותנים כסף ומעבירים לאלה שרוצים להרוס ולחבל במדינה היהודית.

מיכל מרים וולדיגר: אמר מנכ"ל עד כאן שבפרשת השבוע בבראשית אנחנו שומעים את המשפט "מלאה הארץ חמס" – אמר, ואני מסכימה איתו, כמה זה מתאים לימים אלה.

מיכל מרים וולדיגר: מלאה הארץ חמס, כי אנחנו מאפשרים לחמאס, לאויבים הכי גרועים שלנו, להתקיים ולהרוג בנו ולטבוח בנו ואין פה מצייץ; שותקים ומעבירים כספים בשביל להישאר ובשביל לשמור על הכיסא.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט לא ייאמן.

מיכל מרים וולדיגר: אז חמס זה גם גנבה – לגנוב קולות שהצביעו לאנשי ימין, שהצביעו להם על מנת שזה לא יקרה, על סמך הצהרות של ראש הממשלה, הצהרות שהוא לא ישב איתם והוא לא יקים איתם ממשלה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מה לעשות, כשמביאים לו כיסא כנראה העיניים מסתנוורות.

מיכל מרים וולדיגר: אז כן, אני דורשת – דורשת – להקים ועדת חקירה פרלמנטרית שתוודא שיש ניתוק מוחלט בין ארגוני הטרור לבין קודש-הקודשים של הדמוקרטיה, הכנסת שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: עד כדי כך הצליח החמאס להגיע, להגיע לכנסת שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: פשוט לא ייאמן.

מיכל מרים וולדיגר: אני, אגב, נזכרת כשאני עומדת פה בטקס השבעת הממשלה – אנחנו, חברי הסיעה של הציונות הדתית, הרמנו תמונות של קורבנות הטרור וסולקנו החוצה.

מיכל מרים וולדיגר: אתה יודע מה, אדוני כבוד היושב-ראש, אני לא מצטערת שעשיתי את זה, ואם הייתי צריכה לעשות את זה היום הייתי עושה את זה עוד פעם.

מיכל מרים וולדיגר: כי כן – – –

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: משפט לסיום.

מיכל מרים וולדיגר: פקחו עיניכם, אנשי הקואליציה.

מיכל מרים וולדיגר: תפקחו את העיניים, בוודאי אלו שקוראים לעצמם לאומיים.

מיכל מרים וולדיגר: תפקחו את העיניים ותפילו את הממשלה הנוראית הזו.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, ראיתי שקמת, אבל הוא היה במנחה, אז אני – מנחה חשובה, מה לעשות.

איתמר בן גביר: מוותר לו, מוותר לו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה על ההתחשבות ועל החילופין לצורך תפילה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים להתרגל לשעון חורף.

מיקי לוי: נכון.

בצלאל סמוטריץ': מסתכלים על השעון ואומרים: אופס, שקיעה, הפסדנו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי השר, אני מקווה שאתה מרגיש טוב, חזרת לאיתנך.

בצלאל סמוטריץ': חבריי חברי הכנסת, הרבה דובר בחודשים האחרונים על ההיעלמות המסתורית של היועץ המשפטי לממשלה ואנשיו.

בצלאל סמוטריץ': עד לפני כמה חודשים הייתה כאן ממשלה אחרת, וכל שני וחמישי שמענו על מניעה משפטית אחרת, פעמים בגלוי, פעמים בתדרוכים בשם גורמים בכירים במשרד המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': והינה הוקמה לה ממשלת שמאל, שכרתה ברית עם מערכת המשפט, ברית הגנה הדדית, ואין יותר שומרי סף, אין בכלל סף.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני רוצה עכשיו לדבר על שבירת שיאים של צביעות – שאגב, זה לא נורא; אני אמרתי הרבה פעמים שיש גם משהו טוב בממשלה הזו, כשהיא חושפת פרצוף אמיתי של לא מעט אישים ואידיאולוגיות, כאלה שנטינו לייחס להם אידיאולוגיות, אבל היא גם מסבירה לציבור הישראלי מה זה בעצם משפט, לפחות במדינת ישראל: זו פלסטלינה שאפשר ללוש ולעבד כדי להגיע לתוצאה שמסתדרת עם האג'נדה.

בצלאל סמוטריץ': וכלפי מה הדברים אמורים?

בצלאל סמוטריץ': השתתפתי ביום חמישי כאן, בכנסת, בוועדת הכנסת בראשותו של ווליד טאהא, חבר הכנסת מרע"מ, בדיון על חוק החשמל, אותה מכבסת מילים שמבקשת לא רק להלבין עשרות אלפי מבנים לא חוקיים שבנו עבריינים לאורך שנים במוצהר, במודע, בהתרסה גדולה, בנגב, בגליל, במשולש; החוק הזה נותן זריקת עידוד דרמטית להמשך הבנייה הבלתי-חוקית ולהפרות החוק.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו מכירים את תיאוריית החלונות השבורים; בסוף הפרת חוק בתחום התכנון והבנייה גוררת אחריה אנרכיה והפרות חוק בתחומים רבים.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה – אדוני היושב-ראש, תקשיב טוב.

בצלאל סמוטריץ': יש המון המון אבסורדים בחוק, אבל קח אבסורד אחד: הוא הולך לחול על מבנים שיש להם צווים שיפוטיים סופיים להריסה וחלפו שנתיים מאז שניתן פסק הדין.

בצלאל סמוטריץ': דהיינו, כך: בית המשפט נותן פסק דין שמורה למחזיק בנכס להרוס את המבנה מכיוון שהוא לא חוקי.

בצלאל סמוטריץ': אם המחזיק הזה, הבעלים, הבונה, היה פראייר, איש שומר חוק, והוא הלך לממש את הצו והרס את הבית, אכל אותה.

בצלאל סמוטריץ': איך אומרים אכל אותה בערבית, עיסאווי?

עיסאווי פריג': אכלהא.

בצלאל סמוטריץ': אכלהא, מסכן.

בצלאל סמוטריץ': אבל אם הוא היה עבריין, צפצף על הצו של בית המשפט, שנתיים לא מימש את הצו, עכשיו הוא מקבל חשמל במסלול מהיר.

בצלאל סמוטריץ': עומד שם נציג משרד המשפטים ומגן על זה בחירוף נפש.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותו: תגיד, מה נשתנה?

בצלאל סמוטריץ': הרי אני מכיר את העמדה שלכם, אני הובלתי כאן, יחד עם חברי איתן כבל, חבר הכנסת לשעבר, ואחרים, הצעת חוק – גם אדוני תמך – שהסדירה חוות בודדים בדרום, דרך היין, נגב מערבי.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע איזה מלחמות היו לי על חוק ההסדרה בגרסאות כאלה ואחרות: שלא יצא חוטא נשכר, עקרון שלטון החוק, ואם יש פסק דין בנתיב האבות.

בצלאל סמוטריץ': עמד פה כחלון וכולם תמכו: חס וחלילה שחוק ההסדרה לא יחול על מבנים שיש לגביהם צווי בית משפט שיפוטיים, כי אנחנו מכבדים את בית המשפט.

בצלאל סמוטריץ': ואני מוציא, ואני מצטט מהפרוטוקול של דיונים קודמים מה אומרים אנשי משרד המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': דחילק, ניסו לחנך אותנו בשנים האחרונות שמשפט הוא מתמטיקה, קלט-פלט.

בצלאל סמוטריץ': אתה מכניס נתונים, מעבדים לך את זה באיזה מערבל – אנשי מקצוע, חס וחלילה לא פוליטיקאים, הכול מקצועי – ואתה מקבל תוצאה.

בצלאל סמוטריץ': זה אחד הישראבלופים הכי גדולים.

בצלאל סמוטריץ': למה זה קשור לחוק הנוכחי?

בצלאל סמוטריץ': אמרתי, זו צביעות, כמעט הייתי אומר שחיתות.

בצלאל סמוטריץ': קמה ממשלה, היא טובה למערכת המשפט, היא טובה לבית המשפט העליון, היא טובה לפרקליטות, מכיוון שהיא שומרת עליהם – כולל, אגב, על כל התחלואים והכישלונות והפגמים שיש במערכת הזאת – וזו ברית הגנה הדדית.

בצלאל סמוטריץ': שוחד, מרמה והפרת אמונים.

בצלאל סמוטריץ': דבר והיפוכו.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': כי אם לא יהיה חוק החשמל, רע"מ תפיל את הממשלה, לא יהיה; תיפול הממשלה – תקום חס וחלילה ממשלת ימין; ממשלת ימין תתקן את מערכת המשפט, והיידה – מה שאתם רוצים תקבלו.

בצלאל סמוטריץ': סתירה מוחלטת לדברים שנכתבו שחור על גבי לבן ונאמרו בדיונים כאן בכנסת לא פעם ולא פעמיים.

בצלאל סמוטריץ': למה זה קשור לחוק הזה?

בצלאל סמוטריץ': כי הרי, אדוני השר, החוק הזה, חוק מיסוי משאבי טבע, הוא הבעת אי-אמון על סטרואידים של הממשלה הזאת במערכת המשפט.

בצלאל סמוטריץ': הרי מה הטענה?

בצלאל סמוטריץ': שאותם טייקונים, אותן חברות גדולות שמרוויחות ממשאבי הטבע, מנצלות – שימוש לרעה בהליכי משפט, מגישות תביעות סרק.

בצלאל סמוטריץ': הסיפור – אני מסיים, אדוני, ממש חצי דקה – הסיפור הזה נמשך במשך שנים, לא משלמים מיסים.

בצלאל סמוטריץ': אז מה נעשה?

בצלאל סמוטריץ': הרי אין לכם אומץ לבוא בטענות למערכת המשפט ולתקן את מה שמקולקל בה: תפסיקו עם עינויי הדין, נכון, שתהליכים משפטיים ילכו מהר, בצורה טובה, עניינית, ושמי שמשתמש לרעה בהליכי משפט יקבל הוצאות לדוגמה ויירתע להבא.

בצלאל סמוטריץ': אתם הרי לא תעזו לבקר את המערכת, אז מה אתם עושים?

בצלאל סמוטריץ': במדרון חלק פוגעים בזכות הגישה לערכאות.

בצלאל סמוטריץ': אתם מתחילים עכשיו מאנשים עשירים, כאילו אין בעיה.

בצלאל סמוטריץ': ברגע שפקיד שומה מוציא לכם שומה, תשלמו 75%, אחר כך תלכו לבית משפט.

בצלאל סמוטריץ': אתה בעצם פוגע בצורה מאוד מאוד משמעותית במהות, בזכות הגישה לערכאות: רגע, אני רוצה ללכת לבית משפט.

בצלאל סמוטריץ': כי המערכת רקובה ולא יעילה אתה מונע את זכות הגישה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש יודע שבחוק ההסדרים כבר היה רצון של רשות המיסים לגלגל את זה גם על האזרח הקטן, שגם האזרח הקטן יצטרך.

בצלאל סמוטריץ': ברוך השם זה נבלם, אבל זה מדרון חלק.

בצלאל סמוטריץ': וזאת הצביעות הגדולה.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ להסתכל בעיניים בכשלים והפגמים במערכת המשפט ולתקן, אז אתם שומרים עליה, היא שומרת עליכם, והציבור הישראלי מפסיד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בן גביר.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה להתחבר לדברים שאמר כאן יושב-ראש הציונות הדתית בצלאל סמוטריץ': לאן נעלמה המשטרה, לאן נעלם היועץ המשפטי לממשלה ולאן נעלמה הפרקליטות.

איתמר בן גביר: כל עם ישראל ראה את האירוע החמור, שאדוני כאן גם גינה אותו מעל בימת הכנסת, שבו חבר הכנסת איימן עודה תוקף אותי.

איתמר בן גביר: הדברים היו ברורים, סרטונים הוסרטו, התמונות צולמו, וכל העם ראה קבל עם ועולם איך חבר כנסת מרים יד על חבר כנסת.

איתמר בן גביר: עוד באותו ערב הגשתי תלונה במשטרה.

איתמר בן גביר: כמו שאדוני יודע, מגישים תלונה במשטרת ירושלים, וזה צריך לעבור ישר ליחידה החוקרת.

איתמר בן גביר: אני מבין שזה עבר למטה הארצי, ומאז ועד לרגע זה – כלום.

איתמר בן גביר: לא משטרה, לא פרקליטות, לא אביחי מנדלבליט – שום דבר.

איתמר בן גביר: עכשיו, אני אומר בצורה הכי פשוטה: אם המשטרה, אם הפרקליטות, אם היועץ המשפטי לממשלה לא יחקרו את הדבר הזה ולא יוגש כתב אישום, מה המסר?

איתמר בן גביר: מה המסר שיהיה כאן?

איתמר בן גביר: שחבר כנסת יכול להרים יד על חבר כנסת?

איתמר בן גביר: שחבר כנסת יכול לתקוף חבר כנסת?

איתמר בן גביר: זו אוזלת יד, זו רשלנות, זה מחדל.

איתמר בן גביר: הרשלנות הזאת, לטעמי, מתפרסת על תחומים נוספים.

איתמר בן גביר: כמו שאנחנו – אני חוזר בדיוק מאותה ישיבה שמיכל ואורית ובצלאל היינו בה, ישיבה שבה הציגו אנשים מארגון עד כאן ופורום משפחות שכולות, פורום בוחרים בחיים, הוכחות ניצחות, הוכחות מפורשות, איך מעבירים כספים מרע"מ לחמאס, איך יש שיתוף פעולה בין הפלג הדרומי לחמאס, איך יש איזשהו קשר בין מפלגה שלא רק יושבת היום בכנסת ישראל אלא שמהווה את הבסיס – את הבסיס – לקואליציה הזאת לבין הגרועים שבאויבים שלנו.

איתמר בן גביר: ואני שואל: אחרי שאנחנו רואים את התחקירים, שומעים את הדברים, צופים בחומרים – לאן נעלם היועץ המשפטי לממשלה?

איתמר בן גביר: איפה המשטרה?

איתמר בן גביר: איפה הפרקליטות?

איתמר בן גביר: איפה כל המערכת?

איתמר בן גביר: אני אומר לאדוני, בכל המחקרים והתחקירים היום, האמון של העם, אם זה במערכת המשפט, אם זה בפרקליטות, אם זה במשטרה, מגיע עד אפס.

איתמר בן גביר: הרבה פעמים מאשימים אותנו, נבחרי הציבור, ואומרים: אתם תוקפים, אתם מטיחים ביקורת במערכות הללו.

איתמר בן גביר: זה אמת.

איתמר בן גביר: אנחנו מטיחים ביקורת כי זה התפקיד שלנו כאן, בכנסת ישראל, לשמש כמבקרים, לבדוק, לחקור, להתריע, לזעוק, לצעוק.

איתמר בן גביר: אבל השאלה היא מה חלקן של כל אותן מערכות.

איתמר בן גביר: ואני אומר לאדוני, כי אני יודע, אדוני, עד כמה חשובה לך המציאות כאן במשכן: העובדה היא שאפשר לצעוק ואפשר לבקר, אפשר אפילו להרים קול, אבל יש קו אדום, וזה הקו של להרים יד.

איתמר בן גביר: אני אומר לאדוני שאם לא תהיה כאן בדיקה, שאם לא תהיה כאן חקירה, המסר כאן יהיה איום ונורא.

איתמר בן גביר: המסר כאן יהיה איום ונורא.

איתמר בן גביר: זה מסר לחברי הכנסת: תרביצו; זה מסר לחברי הכנסת: אתם יכולים להשתמש בידיים; זה מסר לחברי הכנסת:

איתמר בן גביר: אם יש איזשהו ויכוח – אין שום בעיה, אפשר להתחיל באלימות פיזית.

איתמר בן גביר: ואז כולנו, כולנו נפסיד, והדמוקרטיה תפסיד, ומדינת ישראל תפסיד.

איתמר בן גביר: לכן אני מכאן, מהבמה הזאת, קורא קריאה – אני חושב שאדוני יכול להצטרף אליה וכל החברים כאן יכולים להצטרף אליה, אם מהקואליציה, אם מהאופוזיציה, לא משנה, תהא דעתם אשר תהא: הרמת יד זה אסור, ולהרמת יד צריך להיות מחיר.

איתמר בן גביר: נכון, אין ועדת אתיקה.

איתמר בן גביר: אני לא יודע, כל צד אומר: זה אשם, זה אשם.

איתמר בן גביר: זה לא העניין בכלל.

איתמר בן גביר: להרים יד זה כבר פלילי, זה לא עניין אתי.

איתמר בן גביר: להרים זה תקיפה, להרים יד זה חוק העונשין, ועל זה צריך לתת את הדעת.

איתמר בן גביר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: נמתין להחלטתו של היועץ המשפטי לממשלה.

מיקי לוי: הלוואי שתתקבל במהרה, כי זו החלטה שלו, להורות למשטרה לחקור, כי מדובר בחברי כנסת.

מיקי לוי: בעיקרון צריך למצות את החקירה.

מיקי לוי: חד-משמעית זה קו אדום.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בחרתי להקדיש את הנאומים שלי היום לאדם הבודד, לאדם היחיד ששינה מציאות.

אורית סטרוק: כבר דיברתי על כמה כאלה, ועכשיו נדבר על עוד אחד, והעוד אחד הזה מופיע בסיפור ילדים שכולנו מכירים אותו, שנקרא "בגדי המלך החדשים".

אורית סטרוק: בגלל קוצר הזמן אני אקצר ואומר את מה שכולנו יודעים – שב"בגדי המלך החדשים" הגיעו למלך חייטים והציעו לו לתפור לו בגדים מאוד מאוד יפים, ובעצם הם לא תפרו דבר.

אורית סטרוק: הם קיבלו חוטים, בדים מזהב, אבל הם לא תפרו שום דבר.

אורית סטרוק: הבגדים בעצם היו כלום.

אורית סטרוק: ואנחנו מגיעים לרגע האמת של בחינת בגדי המלך החדשים, כי אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנשים אמיצים ניכרים ברגעי אמת.

אורית סטרוק: אתה, כשוטר וכמפקד משטרה, אתה בוודאי יודע שהאומץ של הבן אדם ניכר בצומת שבו הוא צריך לגלות את האומץ הזה, ברגעי אמת, ברגעי הכרעה.

אורית סטרוק: אז פה, בסיפור הזה של בגדי המלך החדשים, רגע ההכרעה מתקרב.

אורית סטרוק: זה הולך ככה: המלך מצידו צהל ושמח, עד שהכריז על חג לאומי לכבוד בגדי המלך החדשים, יום שבו יצעד המלך עם כל פמלייתו בבגדיו החדשים.

אורית סטרוק: לקראת המצעד הגדול גם המלך הלך לראות את בגדיו החדשים, ומה נדהם לגלות שאין הוא רואה את האריג הנפלא שהראו לו החייטים כביכול.

אורית סטרוק: כדי שלא יחשדו בו שטיפש הינו, קרא בקול: הוי, כמה נפלא האריג.

אורית סטרוק: הוא גם נתן אות כבוד ממלכתי לחייטים בטקס מיוחד של מסדר החייטים.

אורית סטרוק: כל אנשי העיר היו סקרנים לראות את האריג, וגם הם התגודדו סביב חלון חדרם של החייטים כדי להתפעל מהיופי של בגדי המלך החדשים.

אורית סטרוק: כולם נבהלו כשלא ראו דבר, אולם איש לא העז להודות בכך, שמא ייחשבו כטיפשים.

אורית סטרוק: החייטים הלכו לערוך את המדידות האחרונות של בגדי המלך, והמלך ניסה לשווא לראות את הבגדים, ולא ראה דבר, אבל הוא פחד לומר.

אורית סטרוק: והגיע יום המצעד הגדול.

אורית סטרוק: המלך צעד בראש שיירה גדולה בעוד החייטים המומחים אוחזים כביכול בשובל גלימתו ומשרתיו מלווים אותו.

אורית סטרוק: כל אנשי הממלכה פרצו בתשואות למראה המלך שצעד בחגיגיות.

אורית סטרוק: כולם החמיאו למלך על בגדי המלך החדשים, שמעולם לא ראו כמוהם.

אורית סטרוק: ולפתע פתאום הפריע קולו של ילד קטן את ההמולה ורעש ההמון.

אורית סטרוק: אבא, קרא הילד, אבל המלך עירום.

אורית סטרוק: ששש, האב הנבוך התאמץ להשתיק את בנו, אולם הילד חזר שוב ואמר בקול רם: אבא, אבל המלך עירום.

אורית סטרוק: אז קיבל כל הקהל את האומץ להכריז בקול רם: אבל המלך עירום.

אורית סטרוק: ומרוב הרגשת הקלה שהינה, כבר אין עוד צורך להעמיד פנים, פרץ הקהל בצחוק רב.

אורית סטרוק: אולם המלך המשיך לצעוד, עדיין מתקשה להודות בטעותו.

אורית סטרוק: הוא חס על כבודו והמשיך לצעוד.

אורית סטרוק: אבל סוף-סוף צחוק הקהל הסוחף שחרר גם את המלך מהרגשת המועקה שהייתה לו.

אורית סטרוק: האסימון נפל גם למלך, ואף המלך החל לצחוק.

אורית סטרוק: אין ברירה, עכשיו הוא כבר חייב להודות בטיפשותו.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אתם בקואליציה הזו לובשים את בגדי המלך החדשים.

אורית סטרוק: אתם כרתם ברית עם מחבלים, עם אויבי עם ישראל.

אורית סטרוק: הם יושבים בתוך הממשלה, הם לוקחים את תקציבי המדינה, הם לוקחים את קרקעות המדינה, ואתם משחקים משחק של בגדי המלך החדשים.

אורית סטרוק: ואנחנו מחכים לילד האחד, לילד האחד שיבוא ויאמר: המלך הזה עירום.

אורית סטרוק: רצוי שהילד האחד הזה יהיה אתה, אדוני היושב-ראש, כי אחרת אתה עלול להיות המלך שכולם מביכים אותו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר – מרגיש טוב, אני מקווה, חזק.

אבי מעוז: לפני כשבועיים, במהלך ישיבה של הקבינט המדיני-ביטחוני, אמר ראש הממשלה בנט, לפי מה שדֻּווח בגלי צה"ל, שהופתע מהלחץ האמריקני נגד הבנייה ביהודה ושומרון.

אבי מעוז: אני קצת רוצה לדבר על ההפתעה הזאת.

אבי מעוז: מדובר באדם שהיה שר בממשלת נתניהו בתקופה שבבית הלבן ישב ברק אובמה וסגן הנשיא היה ביידן, ממשל שהיה עוין ביותר לישראל, ובוודאי להתיישבות ביהודה ושומרון, ובכל זאת ראש הממשלה מופתע.

אבי מעוז: מתי אדם מופתע ממשהו שקורה במציאות והוא גלוי וידוע לכולם?

אבי מעוז: זה קורה רק כאשר הוא בעצמו איננו מחובר למציאות.

אבי מעוז: אדם רגיל, נורמלי, שיוצא החוצה בגשם, לא מופתע שהוא נרטב; אדם רגיל, נורמלי, כשיוצא לקרב, לא מופתע שיורים עליו.

אבי מעוז: אבל כנראה ככה זה – מופתעים.

אבי מעוז: למה?

אבי מעוז: כי מתרגלים שמה שחשוב זה לא המציאות עצמה אלא איך שמשווקים אותה.

אבי מעוז: במצב כזה אפשר להציג את הגל הרביעי שהגיע אחרי החיסונים ונפטרו בו יותר מ-1,500 איש כהצלחה במאבק בקורונה – סליחה, במאבק בזן הדלתא, כפי שראש הממשלה נוהג לכנות את המגפה, כדי לעבוד על תושבי מדינת ישראל.

אבי מעוז: במצב כזה אפשר לומר שהממשלה הצילה את מדינת ישראל והורידה מחירים כאשר מושתים מיסים חדשים, כמו למשל על החד-פעמי, כמו למשל על מיץ הענבים לקידוש, וכאשר מחירי הדלק עלו אמש לשיא חדש.

אבי מעוז: במצב כזה, כשאתה מנותק מהמציאות, אפשר לקרוא למפלגה שלך ימינה כאשר אתה מקים את ממשלת השמאל הרדיקלית ביותר מקום המדינה.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה, התנתקת מהמציאות.

אבי מעוז: התנתקת מערכיו של עם ישראל, ערכים שאנחנו נושאים איתנו מאז אברהם אבינו ומאז מעמד הר סיני.

אבי מעוז: התנתקת מהמחנה היהודי-לאומי, שהוא רובו של העם היושב בציון, מחנה שפעם הצלחת לעבוד על כל כך הרבה אנשים שאתה חלק ממנו ושאתה רוצה להנהיג אותו.

אבי מעוז: התנתקת מהבוחרים המעטים שחזרו להאמין לך אחרי בזבוז הקולות בבחירות סבב ראשון, כאשר כעת אתה, בסקר האחרון לפחות, מתחת לאחוז החסימה.

אבי מעוז: תפנים, אדוני ראש הממשלה: תפקיד ראש ממשלת ישראל פשוט גדול עליך בכמה מידות.

אבי מעוז: אם נשארה בך עוד טיפה של מידת אחריות כלפי עם ישראל, זו שהייתה לך כאשר שירת כקצין ביחידות מובחרות, פרק עוד היום את הממשלה הרעה הזאת ואפשר למחנה היהודי-לאומי לתקן את הנזקים שגרמתם.

אבי מעוז: ואני רוצה בזמן שנותר לי לצרף את נאומי זה לדבריי בפעם הקודמת שעמדתי פה על הדוכן לפני כשעה וחצי.

אבי מעוז: אני פונה לידידי חבר הכנסת ניר אורבך.

אבי מעוז: ניר, בנאום הקודם, במשך עשר דקות דיברתי על העבר המשותף שלנו.

אבי מעוז: אמרתי מאילו שורשים הגעת.

אבי מעוז: אני רוצה לצטט לך שני מאמרי חז"ל: אומרים חז"ל, "אין לך אדם שאין לו שעה" ו"יש קונה עולמו בשעה אחת".

אבי מעוז: זו השעה שלך, ניר.

אבי מעוז: הצל את מדינת ישראל.

אבי מעוז: הצבע נגד התקציב הרע הזה וחלץ אותנו מהממשלה הרעה הזו.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר כנסת סופר – איננו.

מיקי לוי: סליחה, אני מתנצל.

מיקי לוי: בבקשה, סליחה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על סוגיה מאוד ספציפית.

אופיר סופר: אתה יודע מה?

אופיר סופר: אני לא בטוח שהיא כל כך, ספציפית כי היא הפכה לנקודה מאוד מאוד מאוד מרכזית היום בישראל.

אופיר סופר: אני רוצה לדבר על סוגיית הפרוטקשן, על הביטחון האישי, על כל הבלגן – אין לי מילה יותר טובה – על מה שקורה בערים המעורבות, על הקצב של המשטרה, שמשטרת ישראל פשוט לא עומדת בקצב.

אופיר סופר: לדעתי, עוד לא נפל האסימון.

אופיר סופר: אולי זו ציפייה גבוהה מדי – בממשלת ישראל עוד לא נפל האסימון בהקשר הזה.

אופיר סופר: עכשיו, אני יודע שסגן השר סגלוביץ' מכין תוכנית בעניין, אבל האסימון בעיניי ייפול, אדוני היושב-ראש – ובתור ניצב במשטרת ישראל אתה ודאי יודע את זה – רק כשנראה גיוס המוני, מטורף, של אלפי שוטרים עכשיו, שיתחיל מחר בבוקר, למשטרת ישראל.

אופיר סופר: אנחנו צריכים אלפי שוטרים היום למשטרת ישראל.

אופיר סופר: הרי אנחנו לא צריכים לחכות עוד כמה חודשים שאז נדע מה אנחנו רוצים מעצמנו ואז להתחיל להכין את הכוחות ואז להתחיל את זה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, אני אומר שאנחנו צריכים עכשיו, עכשיו, להתחיל גיוס המוני, כי בסופו של יום, אי-אפשר לגמור את זה עם הסד"כים הנמוכים שיש היום, כרגע, למשטרת ישראל.

אופיר סופר: אני לא אומר שאנחנו צריכים – אם הפעולה הזאת לא תתבצע במקביל, אז אנחנו נמשיך לראות את שרפת הטרקטורים בדרום, אנחנו נמשיך לראות את אירועי הפרוטקשן בצפון, נמשיך לראות את הבלגן בערים המעורבות, נמשיך לראות את כל חוסר הביטחון.

אופיר סופר: וזה מעבר למשימות הקונבנציונליות שיש לכל משטרה במדינה בעולם, ואם לא נעשה את זה ואם לא יתחיל פה גיוס המוני, אז כנראה העסק לא יזוז.

אופיר סופר: אנחנו בנויים – נמצאים באיזושהי קונספציה של: יש לנו זמן ואפשר עוד טיפה למשוך את הזמן.

אופיר סופר: לא.

אופיר סופר: היום צריכים להיות שלושה גדודי משטרה חי"ר נמצאים באום אל-פחם שאוספים נשקים.

אופיר סופר: אין שום פטנט אחר.

אופיר סופר: שלושה גדודים עם פיקוד חטיבתי-משטרתי, זה מה שצריך לעשות.

אופיר סופר: הרי כל שבוע נרצחים בתוך החברה הערבית כמה אנשים.

אופיר סופר: עכשיו איפה, אנחנו לא נשמע באמת את חברי הכנסת הערבים, למעט השר עיסאווי פריג', לא נשמע מהם זעקה אמיתית.

אופיר סופר: הכול יהיה ככה באמתלה, הכול, הם יעשו על זה סיבוב פוליטי.

אופיר סופר: אבל אם אנחנו לא רוצים שהאירוע – אנחנו רוצים להפסיק את האירוע הזה ואנחנו לא רוצים שהאירוע הזה יגלוש למקומות של מאבק לאומני, אנחנו חייבים לעצור את זה עכשיו.

אופיר סופר: זה חשוב לביטחון הפנימי של החברה הערבית, זה חשוב לביטחון שלנו, של האזרחים, וזה חשוב לכל תושבי ישראל.

אופיר סופר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מסכים לכל מה שאמרת, אבל בלב דואב אומר לך שהולכים לפטר שוטרים בגלל הסכם – – –

אופיר סופר: שמה?

מיקי לוי: הולכים לפטר שוטרים.

מיקי לוי: תיקח את ההסכם האחרון שחתמה המשטרה עם האוצר.

מיקי לוי: כל זמן שהייתי שם בוועדת כספים וסגן שר אוצר לא נתתי שזה יקרה.

מיקי לוי: הולכים לפטר שוטרים.

מיקי לוי: כאילו מוסיפים – – –

אופיר סופר: זה סיפור שקורה עכשיו?

מיקי לוי: זה סיפור שחתמה משטרת ישראל לפני חודש וחצי באמתלה של תוספת שכר.

מיקי לוי: אני מציע לך עכשיו, כקואליציה: קח, תלמד את זה, תילחם בזה.

אופיר סופר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה על הדברים החשובים מאוד, חבר הכנסת סופר.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 4 – הסתייגות מס' 8.

מיקי לוי: אני אלך לפי ספר סדר הדוברים.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבוקר דיברתי על מיסי החינוך.

יעקב מרגי: יש מיסי חינוך בתקציב?

יעקב מרגי: מיסי חינוך.

יעקב מרגי: מס על חד-פעמי, על אלכוהול – אתה יודע מה?

יעקב מרגי: הכול לגיטימי, אנחנו מדינה דמוקרטית.

יעקב מרגי: אבל כשאני רואה גם את החיוך, את זחיחות הדעת וההתנשאות – מוציא אותי מדעתי.

יעקב מרגי: כשאני רואה סרטון טיקטוק של אחת מחברות הכנסת של ישראל ביתנו שכל הטיקטוק מכוון לחרדים, כי גם החד-פעמי מ"אושר עד", אז כתבתי: אני מקווה שהיושרה תנחה אותה ושהיא תוציא טיקטוק, סרטון טיקטוק על אלכוהול והשלכותיו, וגם נדאג שהבקבוק של האלכוהול, של הוודקה, יסגיר את מדינת המוצא.

יעקב מרגי: ואז, מה היו עושים אם אני הייתי עושה את זה?

יעקב מרגי: אם אני הייתי אומר שאוכלוסייה מסוימת הביאה לכאן למדינה את תרבות האלכוהול ודרדרה פה ויצרה תופעות חברתיות כאלה ואחרות, היו אומרים: אתה גזען, ובצדק.

יעקב מרגי: כי אני יודע לברך על דברים טובים של העלייה הזו.

יעקב מרגי: אני בתור ילד זוכר את ההשתתפות שלי בכל הקמפיינים של "שלח את עמי".

יעקב מרגי: חיכינו לרגע הזה.

יעקב מרגי: וכבוגר גם דאגתי שתהיה להם – הייתי בתפקיד שיכולתי לפעול – שהקליטה תהיה קליטה מצוינת.

יעקב מרגי: כראש המועצה הדתית בבאר שבע עשיתי דברים מיוזמתי – אף אחד לא חלם לפנות אליי בנושא הזה – כשנולדה, נקרא לזה, הבעיה של סוגיית הקבורה לאוכלוסיות חסרי דת, והיו תופעות שגופה – הלינו אותה בערד או בחיפה.

יעקב מרגי: אני, יעקב מרגי, מצאתי פתרון הלכתי בהסכמה של רבני העיר שלי דאז, עליהם השלום, וקברנו אותן בתוך בית העלמין, בחלקה שאף אחד לא ידע לזהות אפילו.

יעקב מרגי: לא חשבנו בכלל לעשות קמפיין.

יעקב מרגי: לא הפעלת את השעון, אדוני, שלא יהיה – – –

מיקי לוי: רציתי את זה.

מיקי לוי: על התחלה רציתי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני גם לא רוצה לנצל את זה.

יעקב מרגי: אז אני בא ואומר: לא חשבתי לעשות קמפיין.

יעקב מרגי: אבל ואלכ, הגעתם לשלטון, אתם מיישמים את כל האג'נדה הפוגענית כלפי החברה החרדית.

יעקב מרגי: למה אתם עושים את זה עם חיוך כשריר יורד לכם מהשפתיים?

יעקב מרגי: זה קרע בעם, אמירה כזאת או אחרת.

יעקב מרגי: שמעתי כמה מצקצקים בלשונם על מה שאמר חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב מרגי: יש כאלה, יסכימו איתו בסגנון, לא יסכימו איתו, אבל היא לא האמירה הכי קשה ששמענו פה בבית הזה.

יעקב מרגי: מפיקה סרטון.

יעקב מרגי: יוליה התחילה עם זה, עם הסוגיה של כשרות, טיקטוק.

יעקב מרגי: הלך לה כנראה בקרב בוחריה.

יעקב מרגי: באה חברת הכנסת ברדץ' יאלוב – נכון?

יעקב מרגי: ככה?

יעקב מרגי: סרטון על הכלים החד-פעמיים.

יעקב מרגי: ואני שואל את עצמי: לו יצוין שאני הייתי עושה סרטון טיקטוק על הוודקה שהגיע מאחת המדינות, מה ההשלכות החברתיות, מה הנזקים שזה עושה לבריאות, לכלכלה הישראלית ולתופעות חברתיות של הומלסים ואלכוהוליסטים ואלימות במשפחה ועוד תופעות כאלה ואחרות שלא המקום למנות אותם, מה היו אומרים עלינו?

יעקב מרגי: רבותיי, מיסי חינוך – אתה לא היית פה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: אני חוזר על זה לטובתך.

יעקב מרגי: יש לנו הרבה דברים ללמוד מסין.

יעקב מרגי: לא, לא הכול.

יעקב מרגי: יש שם תופעות שלא כדאי ללמוד.

יעקב מרגי: אבל לאמת – – –

עיסאווי פריג': – – –

יעקב מרגי: השר עיסאווי פריג', אתה יודע שבסין יש מחנות לחינוך מחדש, שמחנכים שם, לפי הערכות, יותר ממיליון מוסלמים, אסורים תחת עבודות פרך.

עיסאווי פריג': למה אתה קושר את זה לחינוך למוסלמים?

עיסאווי פריג': מחנכים בני אדם.

יעקב מרגי: לא, לא ככה.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: שלא תבין.

עיסאווי פריג': כן.

יעקב מרגי: הם, הסינים, נגד האוכלוסייה המוסלמית שיש שם, מנסים לעשות לה חינוך מחדש במחנות מסוימים.

יעקב מרגי: תיקח, תיכנס לזה, תראה את זה.

עיסאווי פריג': אני מכיר את זה.

יעקב מרגי: חינוך מחדש.

יעקב מרגי: אנחנו במדינה דמוקרטית נחשוב לחנך אותך או שאתה תחנך אותי מחדש?

יעקב מרגי: איך זה יישמע?

יעקב מרגי: אתה רוצה לחנך אותי מחדש – איך זה נשמע?

יעקב מרגי: או אני רוצה לחנך אותך – בלי מחנות, בלי בתי סוהר, בלי עינויים.

יעקב מרגי: נכון נשמע מאוד לא דמוקרטי, מאוד פוגעני?

עיסאווי פריג': לאן אתה רוצה להגיע?

יעקב מרגי: היום הממשלה מביאה תקציב, השבוע, שיש שם כמה מיסי חינוך, מיסים, ממש מיסים, שבאו לחנך את האוכלוסייה.

יעקב מרגי: פעם, כשהמדינה הייתה שפויה והממשלה הייתה שפויה, כדי לחנך את הציבור היו יוצאים בקמפיינים, עושים קמפיין.

יעקב מרגי: רוצים לחסן את האוכלוסייה – מה עשו?

יעקב מרגי: קמפיין.

יעקב מרגי: אתה רוצה קמפיין נגד חד-פעמי?

יעקב מרגי: ואני אומר לך, אני בעד הגנת הסביבה.

יעקב מרגי: צריך לצמצם את השימוש בכלים שלא מתכלים, בחומרים שלא מתכלים, יש הרבה תחומים – אז אנחנו מתחילים בסוכר של החרדים; מתחילים בסוכר של החרדים, שלא יהיה להם מתוק, חס ושלום, שלא יהיה להם מתוק.

יעקב מרגי: אחר כך בכלים החד-פעמיים – אני לא רוצה להגיד שלא יהיה להם מה לאכול, אלא שלא יהיה להם איך לאכול, בסדר?

יעקב מרגי: גם ההנחות בתחבורה הציבורית, שהיו נהנים בדרך כזאת או אחרת, של הרב-קו ועוד כל מיני אופציות, גם זה הולך להיעלם להם.

יעקב מרגי: זה נקרא חינוך מחדש על ידי מפלגת ישראל ביתנו והעומד בראשה, שר האוצר אביגדור ליברמן.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: אני מחזיר לך את הדקה ומשהו.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, בראש ובראשונה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על הדקות שהוספת כשעמדתי פה על הדוכן.

יואב בן צור: תודתי לך שלא הייתי צריך לקטוע את הרצף.

יואב בן צור: רבותיי, לפני כמה שבועות, באיזה כנס שהתכנס פה בכנסת, השרה מרב מיכאלי דיברה ואמרה, בין היתר, כי העובדה שאזרחי ישראל התרגלו להתייחס לכותל המערבי כאל בית כנסת חרדי היא קלקול.

יואב בן צור: חייב להיות לזה תיקון.

יואב בן צור: יום אחד נצטרך לשחרר את הכותל שוב.

יואב בן צור: אני רוצה להביע מחאה מעל במה זו נוכח הדברים המופקרים האלה.

יואב בן צור: ואני רוצה לדייק, כי העובדה שאזרחי ישראל מתייחסים לכותל המערבי כמו אל בית כנסת חרדי היא מהסיבה הפשוטה שכל אזרחי ישראל יודעים שהכותל הוא קדוש, ורובם המוחלט של אזרחי ישראל רואים בכותל כמו בית כנסת חרדי, כי הם מזהים ויודעים שמדובר במקום קדוש, ולכן הם מתנהגים כפי שהם מתנהגים בבית כנסת חרדי: בקדושה, בצניעות, בכיסוי ראש, בהפרדה בין גברים לנשים, כמו שהיהדות מנחה אותנו ודורשת, כמו שכל יהודי בישראל גדֵל וגדַל על ברכי סבותיו במסורת מדור לדור.

יואב בן צור: זו היהדות של אזרחי ישראל.

יואב בן צור: לכן אזרחי ישראל, שרובם מסורתיים, התרגלו לכך שהכותל הוא כמו בית כנסת שמתנהגים בו בכל, רוב – רובם המכריע של בתי הכנסת במדינת ישראל, כי אזרחי ישראל יודעים מה אמת.

יואב בן צור: זו יהדות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אתה היית מפקד מחוז ירושלים.

יואב בן צור: אני זוכר אותך באירועים ההמוניים בברכת הכוהנים.

יואב בן צור: אני לא אשכח פעם אחת כשהיית עם המפכ"ל, והיינו במשרד של הכותל, עוד כשהיה משרד קטן, משרדון קטן, באת – –

יעקב מרגי: בן כמה היית אז?

יואב בן צור: הייתי צעיר, והייתי דירקטור במורשת הכותל.

יואב בן צור: – – ואמרת: חברים, אנחנו הבאנו את המשטרה.

יואב בן צור: איפה כל היהודים?

יואב בן צור: למה לא הבאתם את כל היהודים?

יואב בן צור: למה אין פה מלא?

יואב בן צור: למה באל-אקצא יש 60,000?

מיקי לוי: ברכת הכוהנים.

מיקי לוי: כעסתי מאוד.

מיקי לוי: מאוד כעסתי.

יואב בן צור: ברכת כוהנים, נכון.

יואב בן צור: נכון.

יואב בן צור: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שמאז ועד היום, סליחות בכל חודש אלול – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, אני אחזיר לך את עשר השניות.

מיקי לוי: צלצלתי לרב הראשי הרב לאו – –

יואב בן צור: נכון.

מיקי לוי: – – בכעס רב – –

יואב בן צור: אני זוכר.

מיקי לוי: – – אמרתי לו: אם אין לכם תקציב, אנחנו נשלם עבור 80–100 אוטובוסים.

יואב בן צור: אמת.

מיקי לוי: זה יום חשוב, ברכת כוהנים.

מיקי לוי: איך יכול להיות?

יואב בן צור: אמת.

יואב בן צור: אני זוכר עד היום את הדברים שלך במשרד שם, שכעסת מאוד.

יואב בן צור: אני זוכר שכעסת מאוד, ואני לא אשכח את זה.

יואב בן צור: זו הייתה סיטואציה שאני התביישתי.

יואב בן צור: אמרתי: יהודי בלי כיפה על הראש, מפקד מחוז ירושלים, כל כך חשוב לו הכותל המערבי, כל כך חשובה לו הנוכחות של האנשים, כשהוא רואה עשרות אלפים ואולי מאות אלפים בהר ממול.

יואב בן צור: אני לא שוכח את הדברים הללו, אדוני.

יואב בן צור: ואני רוצה לומר לך – – –

מיקי לוי: אני יכול להגיד שיש לי הכבוד להדליק נר שמיני של חנוכה בכותל.

יואב בן צור: יוצא מן הכלל.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לך, אדוני, שהיום באירועים שמתקיימים בכותל – עזוב את השנים שהיינו עכשיו, השנתיים – לפני שהיינו בקורונה, ליל יום כיפורים, כשאנחנו עושים את הסליחות שם, שהתחלנו אותן עם מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, אני אומר לך שיש בכותל מעל 100,000 איש שמגיעים, לא חרדים; לא חרדים, מסורתיים, אנשים שכולם עם כיפות לבנות.

יואב בן צור: ואתה יודע איך אתה יודע שהם מסורתיים?

יואב בן צור: כשאומרים את אדון הסליחות או כשאומרים איזה קטע שכולם אומרים יחד, אתה רואה עשרות אלפי פלאפונים, אתה רואה את הזרקורים שלהם, איך הם מצלמים את המעמד המרגש הזה.

יואב בן צור: ואת זה, את זה רוצים להחריב.

מיקי לוי: חס וחלילה.

יואב בן צור: רבותיי, התנועה הרפורמית קוראת לעצמה "יהדות מתקדמת".

יואב בן צור: פרופסור אחד, אחד מה"רבאים" שלהם, אמר שבכלל אין להם שום – איזה גדר אבנים שעמדו שם פרות, ועמדו שם זה; כך הוא דיבר, כך הוא אמר.

יואב בן צור: אין לזה שום משמעות מבחינתם, ובאמת אין משמעות.

יואב בן צור: עשו להם בחצר שם איזו רחבה, הם קוראים לה מרפסת שיזוף, אבל עשו להם רחבה – תתפללו שם, תעשו שם מה שאתם רוצים.

יואב בן צור: רוב שעות היום וימי השנה הרחבה הזאת ריקה מאדם, אבל מה?

יואב בן צור: אנחנו רוצים להוציא לכם את העיניים, אנחנו ניכנס בתוך הרחבה, נעשה תפילה מעורבת ונקרא בתורה, בספר תורה עם נשים, שההלכה אוסרת.

יואב בן צור: כל הדברים האלה – יהודי אמיתי יודע איך צריך להיראות הכותל המערבי.

יואב בן צור: הוא שומר על הכללים, הוא לא מתחכם והוא לא מנסה.

יואב בן צור: הוא מבין את זה.

יואב בן צור: מבחינתו זה המקום הכי קדוש והכי נכון, וככה הוא צריך להישאר.

יואב בן צור: אנשים באים באמת, קומץ קטן, ורוצים להחריב את הכול.

יואב בן צור: תגידו לי – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני לא יכול להפסיק אותו על הדברים האלה.

חיים ביטון: אני לפי דקות.

מיקי לוי: אני מתרגש במקומו.

יואב בן צור: אני מבקש רבותיי, חבריי, היאזרו בסבלנות.

מיכאל מלכיאלי: אני מבין אותך, אדוני היושב-ראש.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, אני אומר לכם – – –

מיכאל מלכיאלי: – – –

יעקב מרגי: היושב-ראש, אתה יודע מה הבעיה?

יעקב מרגי: כשאתה בסדר, למה אתה בסדר?

יעקב מרגי: כשאתה לא בסדר, למה אתה לא בסדר?

יואב בן צור: לא, לא.

יואב בן צור: היושב-ראש, אני ראיתי במשך כל תקופת כהונתו כמפקד מחוז ירושלים את אהבתו הגדולה למקומות הקדושים, את החשיבות שהוא נתן בשיחות תדרוך של הקצינים שלו ושל הפקודים שלו.

יואב בן צור: ראיתי כמה זה בדמו ובנפשו.

יואב בן צור: אי-אפשר לשכוח את זה, אי-אפשר, כי אתה באת מבית שגדלת בו, בית מסורתי, בית שיודע מה זה.

מיקי לוי: דתי.

מיקי לוי: דתי.

יואב בן צור: נכון.

יואב בן צור: הינה, היושב-ראש בא מבית דתי.

יואב בן צור: חבר הכנסת ינון אזולאי, לא מכובד שהמורה שלך מדבר ואתה מדבר.

יואב בן צור: הינה, תראה, חבר הכנסת משה ארבל רק היה עוזר, לא תלמיד, והוא – – –

מיכאל מלכיאלי: מחונך.

יעקב מרגי: עכשיו אני מבין איפה הבעיה.

יואב בן צור: הרב גפני, אני מבקש.

יואב בן צור: הרב גפני, אני מבקש לא להפריע לתלמיד לשמוע אותי.

משה גפני: אמרתי להם שיקשיבו לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת ינון אזולאי, אביך, זכרו לברכה, כשהיה מגיע אליי לרחבה, לא חשוב מה היה עיסוקי באותו רגע, מתוך כבוד הייתי אץ-רץ לקבל אותו בפתח.

יואב בן צור: אני אומר לכם שהכותל היה ויהיה המקום המבוקר ביותר במדינת ישראל.

יואב בן צור: אין שום מקום נוסף שאפילו מתקרב לכמות האנשים שנמצאת בשנה בכותל.

יואב בן צור: גדולי ישראל, בראשם מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, קבעו כי הכותל קדוש לכל אורכו.

יואב בן צור: ולכן אנחנו לא רוצים פה מניינים מעורבים בכותל, אנחנו לא רוצים חיקוי של חוקות הגויים, השם ירחם.

יואב בן צור: יש עזרת נשים, יש עזרת גברים, אף אחד לא מונע.

יואב בן צור: אני אישית פוקד את הכותל לפחות פעם בשבוע עם רעייתי לתפילה, וכל אחד מתפלל בצד שלו.

יואב בן צור: אנחנו לא ניתן, לא ניתן להשפיע על לבבות של יהודים פה בארץ, לשנות משהו מהדברים שנהוגים בכותל מקדמת דנא, ולכן אנחנו ניאבק בכל הכוח שלא יוכלו להפיץ את הדבר הזה.

יואב בן צור: תהיו יהדות מתקדמת, תתקדמו לאילו כיוונים שאתם רוצים, אבל אל תתקדמו על חשבון קדושת הכותל המערבי.

מיקי לוי: מתי אדוני התפלל בקודש-הקודשים?

יואב בן צור: אתמול; סליחה, מוצאי שבת.

מיקי לוי: אז אני רק לפני חודשיים, נכנסתי למנהרה לפני חודשיים.

יואב בן צור: מוצאי שבת.

יעקב מרגי: יואב, אתה מנצל את חיבתו של היושב-ראש לכותל.

יואב בן צור: התשובה היא כן.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: שאלתי מתי – – –

יואב בן צור: התשובה היא כן, אני מנצל את חיבתו של היושב-ראש, ואני חושב שזה נושא מאוד חשוב ונכון.

מיקי לוי: שאלתי אותו מתי הוא התפלל מול קודש-הקודשים.

מיקי לוי: חשבתי שאני אפתיע אותו, אבל הוא עשה את זה רק לאחרונה.

יואב בן צור: מוצאי שבת.

יואב בן צור: אמרתי לו: מוצאי שבת התפללתי שם, ברוך השם.

יואב בן צור: ואני רוצה לומר לך – –

מיקי לוי: יישר כוח.

יואב בן צור: – – שהכמות של האנשים שהייתה במוצאי שבת בכותל המערבי בשעת לילה מאוחרת פשוט הפתיעה אותי.

יואב בן צור: כמות עצומה.

יואב בן צור: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת בן צור.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, מה היה ביום כינונה של הממשלה?

מיכאל מלכיאלי: ביום כינונה של הכנסת מה היה?

מיכאל מלכיאלי: אתה נבחרת להיות יושב-ראש הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: ואני מאז שובר לעצמי את הראש מה שובה את ליבך, על מה אני יכול לדבר, דבר שיעניין אותך, עד שהרב יואב בן צור, בכישרונותיו הברוכים, הצליח לחשוף לציבור מה הדבר שחביב עליך.

מיכאל מלכיאלי: יואב, אמרתי פה שמאז שהיושב-ראש נבחר ליושב-ראש, אני שובר את הראש לדעת מה הדבר ששובה את ליבו, והיום חשפת את זה קבל עם ועדה, אז אמרתי: אני אנצל את היכולות שלך בלמצוא מה מעניין את היושב-ראש, וגם אני אדבר על זה.

מיכאל מלכיאלי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני כן רוצה לדבר על קדושתו של הכותל.

מיכאל מלכיאלי: בסוף, הכותל הוא לא עוד קיר, הוא לא עוד מקום קדוש.

מיכאל מלכיאלי: הוא אחד המקומות הקדושים, קודם כול, הוותיקים מבחינת זמן, ואני חושב שכשעם ישראל בתפוצות, בגולה, מה שלא היה, תמיד העיניים שלו היו לכותל.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רוצים לבוא – כשסבא וסבתא, זיכרונם לברכה, היו בחוץ לארץ, תמיד אמרו: אנחנו רוצים לבוא לראות את הכותל.

מיכאל מלכיאלי: היו זמנים שהיה אפשר, אי-אפשר, אבל כותל זה מקום שלא – איך אחד מהראשונים הגדיר את זה?

מיכאל מלכיאלי: "אבנים עם לב אדם"; זו לא סתם אבן, זו אבן שאתה יודע שיש לה לב אדם.

מיכאל מלכיאלי: וברשותך, אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה, שבה אנשים, לצערנו הרב מתוכנו, מחבלים בקדושת הכותל והופכים אותו למרמס.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו חלילה ניתן יד?

מיכאל מלכיאלי: וצריך להבין, כל אדם, יהודי, שאינו יהודי, דתי – כולם מוזמנים לכותל.

מיכאל מלכיאלי: אין קריטריון כניסה לכותל.

מיכאל מלכיאלי: מי שרוצה – מגיע לכותל.

מיכאל מלכיאלי: טראמפ, נשיא ארצות הברית, הגיע יחד עם משפחתו, ידעו לכבד את המקום.

מיכאל מלכיאלי: גברים נכנסים לכאן, נשים נכנסות לכאן.

מיכאל מלכיאלי: זה נקרא מנהג המקום.

מיכאל מלכיאלי: יש אופי וייחוד.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה, ברשותך, להקריא מכתב שהופנה לחבר הכנסת מנחם פרוש, זיכרונו לברכה, על ידי ד"ר קלאוס יעקב הרמן, פרופסור שהוא היה רפורמי, הוא היה אחד מרבני הקהילות שלהם.

מיכאל מלכיאלי: אז היה כאן הרב מנחם פרוש, לקח את סידור התפילה שלהם וזרק את זה, השליך את זה כאמירה: אנחנו, כעם היהודי, אין לנו חיבור לא איתכם ולא עם הספרים שלכם.

מיכאל מלכיאלי: והוא שולח לו מכתב, והוא פתח את המכתב בגרמנית והיה בטוח שהוא הולך לתקוף אותו: איך אתה, דתי, אורתודוקס – בוא תכבד אותי.

מיכאל מלכיאלי: למה אתה מתנהג ככה?

מיכאל מלכיאלי: ואז הוא כותב לו ככה: קראתי בעניין רב על כעסך על היהדות הרפורמית, כולל העובדה שזרקת בכעס את ספר התפילה המאוחד שלנו על הרצפה, ואני חייב להתוודות בפניך ששמחתי מזה.

מיכאל מלכיאלי: למה הוא שמח?

מיכאל מלכיאלי: לא רוצה שיהיה לך שום קשר ליהדות הרפורמית שלנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר: אני פה, אתה שם.

מיכאל מלכיאלי: לא רוצה קשר אתכם.

מיכאל מלכיאלי: ואז הוא מפרט יותר ויותר.

מיכאל מלכיאלי: "אבל ביחס לכותל המערבי", כותב אותו ראש קהילה, פרופסור רבי רפורמי, "כמו שתופתע, אני מסכים איתך.

מיכאל מלכיאלי: מבחינתי, כפרופסור של יהדות הרפורמה הקלאסית, חומה זאת אינה מעניינת לחלוטין".

מיכאל מלכיאלי: לא מעניין אותנו.

מיכאל מלכיאלי: "לכן הכעיס את האורתודוקסיה שמחתי על כך שהאיחוד העולמי שלנו ליהדות מתקדמת התייחסה לו, כי ביחס לקיר הזה, אין לנו שום דבר לעשות עליו" – שום דבר עם הקיר הזה.

מיכאל מלכיאלי: "אתם צודקים: לנו היהודים הרפורמים אין שום עניין עם קיר בית המטבחיים של בקר ויונים שהתקיים בעבר.

מיכאל מלכיאלי: את חובת הבכי שלנו ניתן היה למצוא" במקומות אחרים – בבית הטמפל שלהם.

מיכאל מלכיאלי: אני לא יודע איפה זה, בברלין באיזה מקום.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, זה מכתב דרמטי.

מיכאל מלכיאלי: אחד האנשים הבכירים ביותר ביהדות הרפורמית מתייחס לכותל המערבי כקיר של בית המטבחיים, בעוד אבותיי, אבות אבותיי, אבות אבותינו, התייחסו לכותל כאל מקור ההשראה שלנו, כקיר שמאחד בין יהודי שנמצא בתימן ויהודי שנמצא באתיופיה ויהודי שנמצא בפולין.

מיכאל מלכיאלי: כולם התפללו לאותו מקום.

מיכאל מלכיאלי: יהודי בכל מקום מכוון את ליבו כנגד ירושלים, כנגד הכותל.

מיכאל מלכיאלי: אני ויהודי באתיופיה ובפולין מתפללים לאותו מקום, מכוונים לאותו מקום, והם התייחסו לקיר הזה כקיר בית המטבחיים של בקר ויונים.

מיכאל מלכיאלי: צריך להבין, כשמגיעים עכשיו לעשות פוליטיקה עלינו – אנחנו רוצים הכרה ברפורמים, הכרה ברצונות שלהם – שום רצונות ושום רצון תפילה.

מיכאל מלכיאלי: לא היה להם קשר לכותל המערבי, ואנחנו גם נעשה שלא יהיה להם קשר לכותל המערבי.

מיכאל מלכיאלי: הכותל המערבי הוא מקום קדוש – –

מיקי לוי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: – – הוא מקום שאבותינו ייחלו לשם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נחסום בגופנו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נבוא ונילחם בידיים כדי שהכותל הקדוש לא יחולל לא על ידי קריב וחבורתו, לא על ידי בנט שמתקצב אותו ולא על ידי הממשלה הרשעה, שלראשונה בתולדות עם ישראל ממשלה יהודית מכירה ומתקצבת את האנשים הבעייתיים האלה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, בבקשה.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת מלכיאלי, חבר הכנסת ליצמן, ביושבו כיושב-ראש ועדת הכספים – באתי אליו וביקשתי שייתן לי מיליון שקלים כדי לבצע הגנה היקפית.

מיקי לוי: ההגנה שאתה רואה היום – זה חבר הכנסת ליצמן נתן לי את הכסף.

יעקב ליצמן: לפי הבקשה שלך.

מיקי לוי: דאגת לתקצוב.

חיים ביטון: גלגולי החיים, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: זה בזכותו.

מיקי לוי: אני עשיתי את העבודה השחורה, אבל זה בזכותו.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה כאן, בנאומי זה, על במה מכובדת זו, להעלות בפניכם נושא תקציבי – אני לא רוצה להלאות ביותר מדי מספרים, אבל נתונים שקשורים למערכות החינוך החרדיות.

חיים ביטון: ישבתי בוועדת הכספים בשבוע שעבר.

חיים ביטון: דאגו וניסו לפרסם כאילו קיבלנו מהאופוזיציה סכומים כאלה ואחרים, כמה גרגרים, אפשר לומר.

חיים ביטון: בתפקידי הקודם הייתי מנכ"ל רשת החינוך התורני, שבה 300 בתי ספר וכ-60,000 תלמידים.

חיים ביטון: היו שם כספים קואליציוניים של כ-70 מיליון שקלים בשנה בערך בשנים האחרונות, 2015 עד 2021.

חיים ביטון: באנו לכדי זה שברור – וכל מי שמכיר את ההחלטה של היועץ המשפטי של הממשלה לגבי כספים קואליציוניים, מאז פרשת השחיתות שהייתה באיזו מפלגה כאן, אז הכול צריך לעבור דרך הייעוץ המשפטי של המשרד.

חיים ביטון: זה קרה בדיוק קצת לפני שנכנסתי לתפקידי.

משה ארבל: איזו מפלגה?

חיים ביטון: השארתי לך לזיכרון שלך.

חיים ביטון: אתה יודע, יושב-ראש הוועדה שם שייך למפלגה, אז אני מכבד אותו בסיטואציה הזאת.

עיסאווי פריג': שמת הרמה להנחתה.

חיים ביטון: אדוני השר, עיסאווי, עזוב, נמשיך.

חיים ביטון: לפעמים עושים טיפת כבוד.

חיים ביטון: משה, נהיית הכי מיליטנטי במליאה.

משה ארבל: לא, רציתי לדעת.

חיים ביטון: אה, אוקיי.

חיים ביטון: אספר לך אחר כך.

חיים ביטון: על כל פנים, בעבר היו מבקשים לדבר מסוים, ועכשיו אתה נכנס – צריך להבין את הסיטואציה הזאת: אתה בא למשרד החינוך.

חיים ביטון: יועצת משפטית של משרד החינוך אמורה לאשר לך את התקציבים עבור רשת החינוך, ובבסיס הרעיוני שלה היא נגד רשת החינוך, כי היא רוצה שהכול יהיה ברשמי, אז בעברית קוראים לזה "לתת לחתול לשמור על החלב".

חיים ביטון: אז ב-2016-2015 התקציב שקיבלנו – על הכול שלילי, כל ה-70 מיליון יצאו שלילי.

חיים ביטון: אבל אני הייתי קצת, טיפה, מנוסה, ושתלתי סעיף, והסעיף זה היה העתקת סעיף ממה שהגישו הבית היהודי לחמ"ד, אותו סעיף מילה במילה.

חיים ביטון: אני קיבלתי שלילי והם קיבלו חיובי.

חיים ביטון: מעניין.

עיסאווי פריג': – – –

חיים ביטון: לא, לא, זה היה בקואליציה.

חיים ביטון: 2016-2015, הקואליציה – הם היו איתנו, אבל היא, אתה יודע.

חיים ביטון: הוויכוח הזה הגיע ליועץ המשפטי לממשלה, ושם, כמובן, אחרי שהוכחנו כפי שצריך, במקום שהוא פחות – אתה יודע, אני לא חייב לומר שדואגים לנו, אבל אתה יודע, לפחות משפט הצדק שהיה שם – אישרו לנו 69 מיליון, לא 70; השאיר מיליון.

חיים ביטון: כך זה היה ב-2016-2015 וזה נמשך ב-2018-2017.

חיים ביטון: עכשיו, אני רוצה להסביר משהו שחייב להיות מובן לכולם: היועץ המשפטי חייב לאשר רק דבר שלכאורה שייך לבסיס.

חיים ביטון: זאת אומרת, אם אתה מבקש משהו שאתה לא אמור לקבל אותו בבסיס התקציב, אז זה לא חוקי.

חיים ביטון: מה חוקי שתקבל?

חיים ביטון: חוקי שתקבל רק מה שמגיע לך, אבל אתה מביא את זה מקואליציוני, כי אין תקציב.

חיים ביטון: דא עקא, שהגענו לאופוזיציה עכשיו.

חיים ביטון: אז אותם הבית היהודי הכניסו את כל ה-153 מיליון שלהם שהיו בקואליציוני – כמובן, יש אישור משפטי – הכניסו לבסיס.

חיים ביטון: אבל אנחנו באותו דף.

חיים ביטון: זה מתחיל, כספים קואליציוניים: הבית היהודי, ש"ס, יהדות התורה – כולם.

חיים ביטון: אנחנו על אותו אישור משפטי, אותה יועצת משפטית חתומה על זה.

חיים ביטון: שלנו לא נכנס.

חיים ביטון: אז קודם כול אני מקווה מאוד שאנחנו נגיע לאיזה הליך שיפוטי או משפטי, כנראה, בעניין הזה כדי לברר איך זה קורה.

חיים ביטון: אני כמובן בוועדת הכספים אמרתי את זה ושמתי את זה על השולחן, אבל באתי להגיד את זה כאן, כי איזה כמה גרגרים שהצלחנו באמת לשכנע שזה באמת הבסיס של הבסיס של הבסיס של הקיום של רשת החינוך התורני ושל החינוך העצמאי – שאגב, הם כמו יחידות סמך ממשלתיות.

חיים ביטון: יש חשב אוצרי שיושב בתוך והוא מנהל והוא חותם.

חיים ביטון: זה הכול מנוהל במרכב"ה, למי שמבין.

חיים ביטון: עדיין מקומם התהליך הזה שאנחנו צריכים, גם במצב הקיים כרגע, להתחנן על כספים בסיסיים.

חיים ביטון: אני רוצה להזכיר בסיטואציה הזאת גם את הסמינרים, הסמינרים שמלמדים את הבנות שלנו בכל התחומים, מראיית חשבון – יש לי, ברוך השם, בת רואת חשבון ובת אדריכלית.

חיים ביטון: הכול נמצא בסמינרים.

חיים ביטון: גם שם יש תקציב מאוד מאוד מצומצם, וגם אותם מצמצמים ולא נותנים להם להתרחב.

חיים ביטון: גם שם כל שנה עשינו בחטאנו בקואליציוני.

חיים ביטון: גם בנושא הזה אני חושב שצריכים לעשות בדיקה, גם משפטית – אני לא יודע איך להגדיר את זה, אבל גם בדיקה פנים-ממשלתית, לשאול מדוע אנחנו נהיה כסרח עודף בפני כלל הציבור הישראלי בזמן שאנחנו פועלים על אותו קו, על אותו אישור משפטי ועל אותה סמכות ולכולנו אותם ילדים.

חיים ביטון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הפתרון: להכניס את הכול לבסיס התקציב.

מיקי לוי: מספיק עם העניינים האלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: למרות שאני יושב פה, נכון, מספיק.

מיקי לוי: אם אנחנו משנסים מותניים, זה בלתי אפשרי.

מיקי לוי: אגף התקציבים משחק – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: בסדר, אין בעיה.

מיקי לוי: אתה לא בקואליציה – סיפור אחר.

מיקי לוי: אגף התקציבים משחק בחברי הכנסת.

מיקי לוי: זה רע מאוד.

מיקי לוי: בבקשה.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה, קודם כול, מעל הבמה הזאת לפנות אליך, כבוד השר עיסאווי פריג', ולפרוטוקול ולמצלמות הכנסת, ולהתנצל בפניך על התבטאות שהשתמשתי בה בפעם הקודמת, שלאחר מכן התברר לי שהיא פוגענית.

משה ארבל: אני מנצל את הבמה הזאת להתנצל בפניך.

משה ארבל: כמובן, חלילה, לא הייתה לי כוונה.

משה ארבל: אני רוצה להתנצל בפניך מאותה במה שבה דיברתי פעם קודמת.

עיסאווי פריג': – – –

משה ארבל: תודה רבה.

משה ארבל: לפני שאמשיך בנושא שאיתו התחלתי בנאום הקודם, כבוד השר עיסאווי פריג', השר לשיתוף פעולה אזורי, בחדשות ב-27 באוקטובר למניינם בשבוע שעבר צוטטה שרת הפנים כמי שאומרת ששר החוץ כל שבוע עושה פיגוע ונפתלי מחלץ.

משה ארבל: כל שבוע הוא עשה איזה שלוש פעמים, מול הירדנים, מול האמריקאים ומול – שלוש נקודות – ונפתלי חילץ.

משה ארבל: כך היא אמרה בקולה.

משה ארבל: אז מול האמריקאים – אני לא אשאל אותך, כי זה רחוק מדי, וצריך לעבור את האוקיינוס, אבל כשר לשיתוף פעולה אזורי אני מניח שמול הירדנים – – –

עיסאווי פריג': מה הפיגוע מול הירדנים?

משה ארבל: זו השאלה שלי אליך.

משה ארבל: שרה בכירה בממשלה, חברת קבינט, בקולה נשמעת אומרת על שר חוץ וראש ממשלה חליפי אמירה שכזאת, וכבודו הוא שר לשיתוף פעולה אזורי, והשאלה שלי אליך היא, באמת, אולי אתה יודע לומר לי על איזה פיגוע מדובר שנפתלי חילץ.

עיסאווי פריג': יהיו הפתעות טובות גם עם הירדנים בתקופה הקרובה.

עיסאווי פריג': לא ידוע לי ששר החוץ וראש הממשלה – – –

משה ארבל: אז קודם כול אני שמח, אבל זה בזכות שר החוץ, נפתלי שחילץ או בזכות השר לשיתוף פעולה אזורי?

עיסאווי פריג': אני לא – – –

משה ארבל: נשאיר את הקרדיט לאחר כך, אתה אומר.

משה ארבל: להצלחה אבות רבים.

עיסאווי פריג': יש שיתוף פעולה הדוק בין ראש הממשלה לשר החוץ, והירדנים נמצאים בראש סדר העדיפויות.

משה ארבל: אז מסקנת דבריך, אם אני מבין נכון, היא שאילת שקד לא יודעת על מה היא מדברת.

עיסאווי פריג': מסקנת דבריי – שתמשיך לתת את הנאום.

משה ארבל: מאה אחוז.

משה ארבל: רק רציתי לחדד.

משה ארבל: בסופו של דבר, היא חברת קבינט, שרת פנים, שרה בכירה בממשלה.

משה ארבל: בנאומי הקודם התייחסתי לסוגיית עזמי בשארה ולסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת וציטטתי מספרו של חבר הכנסת שמחה רוטמן, שכפי שאמרתי גם בתחילת דבריי בפעם הקודמת, יש בינינו הבדלי השקפות משמעותיים, אבל הסוגיה הזו היא סוגיה שבהחלט נכון יהיה לדבר אל אודותיה.

משה ארבל: "לאחר שפרשת בשארה נחשפה לציבור והתברר שאהרן ברק ושופטי בג"ץ לא עמדו אז על המשמר, ניסו חברי הכנסת לסגור פעם נוספת את הפרצה.

משה ארבל: בספטמבר 2006 נסעו שני חברי הכנסת של בל"ד, זחאלקה וטאהא, לדמשק.

משה ארבל: הביקורים במדינת אויב והתמיכה במאבק נגד ישראל לצד פסיקתו של הנשיא דאז ברק לפיה תמיכה מפורשת בארגון טרור לא נחשבת מאסה ראייתית קריטית של הוכחות משכנעות ברורות וחד-משמעיות, הובילו את הכנסת לקבוע שביקור במדינת אויב ללא היתר ישמש כהוכחה לתמיכה במאבק מזוין נגד ישראל.

משה ארבל: לכאורה, בתיקון החקיקה זה נסתם הגולל על פסיקתו של הנשיא ברק.

משה ארבל: הוא קבע שלא די בביקור במדינת אויב בכדי לפסול מועמד לבחירות, וכעת באה הכנסת וקבעה באופן פוזיטיבי להפך – ביקור במדינת אויב מהווה הוכחה.

משה ארבל: גם כאן, הציבור על ידי נציגיו בכנסת האמינו שדי בכך ונגמרה החגיגה, אך שוב התברר שכל חקיקה בעניין בשארה ודומיו אינה אלא המלצה בלבד.

משה ארבל: בשנת 2009, בבחירות לכנסת ה-18, נפסלה שוב מפלגת בל"ד ברוב גדול של ועדת הבחירות המרכזית, אבל בג"ץ נותר בשלו וביטל את החלטת הפסילה.

משה ארבל: בבחירות הבאות, בשנת 2013, ועדת הבחירות כבר ויתרה מראש על פסילת בל"ד ורק חברת הכנסת זועבי, שהגדישה את הסאה במהלך כהונתה בכנסת היוצאת, נפסלה.

משה ארבל: זועבי, כידוע, השתתפה במשט המרמרה בשנת 2010, שנועד לפרוץ את הסגר הימי שהטילה ישראל על רצועת עזה.

משה ארבל: כאשר המרמרה התקרבה למים הטריטוריאליים של ישראל גלשו לסיפונה לוחמי השייטת 13 ולאחר עימות קשה עם פעילי טרור שהיו ערוכים במקום מבעוד מועד הצליחו הלוחמים להשתלט על הספינה.

משה ארבל: באירוע נפצעו עשרה לוחמי שייטת, ביניהם שניים במצב קשה.

משה ארבל: הציבור הישראלי לא יכול היה לסבול השתתפות של חברת כנסת ישראלית באירוע כזה ולכן זועבי נפסלה.

משה ארבל: שוב בג"ץ לא התרגש.

משה ארבל: הפעם קבעו השופטים שפעולותיה של זועבי התקרבו לגבול האסור, אבל לא הגיעו אליו.

משה ארבל: אך מעלליה של זועבי לא הסתיימו במרמרה.

משה ארבל: " את המשך הדברים והניתוח של חבר הכנסת רוטמן בסוגיה הזו אמשיך בסבב הבא.

משה ארבל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ארבל.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, איך אתה מרגיש?

עיסאווי פריג': אני אהיה בסדר.

ינון אזולאי: באישי.

ינון אזולאי: אני שמח קודם כול שאתה מרגיש טוב.

ינון אזולאי: חברים שלך אומנם ביום שישי לא כיבדו אותך ובילו בכל מיני אירועים אחרים.

ינון אזולאי: אני חושב שהיה מן הראוי שיכבדו אותך ואת המגזר, אבל זה החשבון שלך איתם.

ינון אזולאי: העיקר שהבריאות שלך טובה, כי בשבוע שעבר היית סהרורי, ובצדק.

ינון אזולאי: אני מאחל לך בריאות איתנה.

משה ארבל: וחברים יותר טובים.

ינון אזולאי: את החברים הוא בוחר, הוא בחר כנראה לחיות איתם.

עיסאווי פריג': גם אתה חבר שלי וזה בסדר.

ינון אזולאי: בסדר, אתה בוחר את החברים.

ינון אזולאי: אתה צריך את התרופה – אנחנו התרופה שלך.

עיסאווי פריג': יש חברים ויש פוליטיקה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אני מאוד מכבד את כבודו, ואני אפילו תמיד אומר שבוועדת הכספים אני תלמיד של כבודו.

ינון אזולאי: אני רוצה לעשות איזשהו – שאלה קטנה; אם תרצה תענה לי ואם לא – לא, אבל האם אתה זוכר באיזו ועדה זה קרה?

ינון אזולאי: התחיל דיון על חוק, יום-יומיים, קובעים שעה, מצמצמים את השעה, אין רוב בהצבעה, יש רוב בהצבעה, אולי עייפים, אולי לא, מפסיקים, ממשיכים הלאה וחוזר חלילה.

ינון אזולאי: לאחר מכן מגיע – אומרים: טוב, בואו נמשיך את החוק הלאה, שבוע אחרי זה, אולי, ואז קובעים את סדר-היום, עם אופציה שיכול להיות שימשכו את החוק הזה – אם זה יימשך ואנחנו בלחץ של זמן, אפשר למשוך – וקובעים שוב דיון, דיון בכמה חוקים תוך כדי, וקובעים סדרי דיון.

ינון אזולאי: בסדרי הדיון – התחילו אותו ב-09:00, 06:30, 07:00, ואז אמרו: תשמעו, ההחלטה של היושב-ראש.

ינון אזולאי: אם הוא ירצה למשוך – יכול למשוך; אם הוא ירצה להחזיר – יכול להחזיר.

ינון אזולאי: אם יהיו עייפים – ילכו לישון, יחזרו, הכול בסדר.

ינון אזולאי: זו ההחלטה של יושב-ראש ועדה.

ינון אזולאי: אתה מסכים איתי?

ינון אזולאי: יושב-ראש ועדה יכול לשחק עם זה איך שהוא רוצה.

ינון אזולאי: תראה, אדוני היושב-ראש, מחילה שאני אומר לך: יש דברים שלא הייתי רוצה ללמוד ממך, היושב-ראש.

ינון אזולאי: כחבר כנסת, אני אומר לך, למדתי ממך המון, כי כשאני מדבר על זה – זה לא קרה בוועדה, זה קרה במליאה; זה קרה במליאה תחת דורסנות של הקואליציה באופוזיציה.

ינון אזולאי: אתמול שאלתי בוועדת הכנסת את היועצת המשפטית ארבל, שאלתי אותה: תגידי לי, האם חוק משאבי הטבע שהיה – האם היה נכון להפסיק אותו, להעלות אותו, קבעו ב-01:00, מורידים ל-20:30, ב-22:00.

ינון אזולאי: מה המשחק?

ינון אזולאי: במקום להמשיך אותו – הרי זו היכולת היחידה שלנו כאופוזיציה למשוך את החוק ולהביך את הקואליציה, ויכול להיות שגם לא היינו מביכים את הקואליציה, אבל זה המשחק הפרלמנטרי היחידי שנשאר לנו.

ינון אזולאי: אז היא פתחה לי תקנון ואמרה לי: תשמע, רק בנסיבות מיוחדות יכול היושב-ראש להחליט.

ינון אזולאי: שאלתי: היו נסיבות מיוחדות?

ינון אזולאי: אמרה שלדעתה לא היו נסיבות מיוחדות.

ינון אזולאי: אני מסתכל: אחר כך, ב-15:30, התכנסה שוב הוועדה – לא הייתי שם בדיון הראשון, הייתי בדיון השני – ונקבעו סדרי הדיון על התקציב.

ינון אזולאי: הרי אנחנו יודעים שאנחנו, בחוק ההסדרים – תבדוק אם אני טועה – לא הגשנו אלפי הסתייגויות.

ינון אזולאי: לא הגשנו אלפי הסתייגויות בכלל.

ינון אזולאי: פעם אחת כשהגשנו, משכנו את הכול.

ינון אזולאי: זה היה לצורכי משא ומתן על יהודה ושומרון, ובסוף קיבלנו את זה, ואז משכנו את כל ההסתייגויות ולא השארנו אותן אפילו למליאה.

ינון אזולאי: נשארנו עם בודדות.

ינון אזולאי: אם אנחנו סיכמנו – ואני באופן אישי אפילו באתי אליך, היושב-ראש, ואמרתי לך: תשמע, זה מעלה את הכבוד של הכנסת שלא יהיו סתם הסתייגויות, אם אתה זוכר את השיחה.

ינון אזולאי: אמרתי: תשמע, שלא יהיו סתם הסתייגות, זה כבוד הכנסת.

ינון אזולאי: זה אפילו יותר מזה – זה נרשם על שם היושב-ראש שכבודה של הכנסת – כי האופוזיציה הגישה רק עשרות הסתייגויות, או מאות, במקרים יותר גדולים, וזה בעצם יבוא ויכבד את הכנסת שלא מדברים בכל מיני שמות.

ינון אזולאי: מלבד חוק התקציב, ששם רמסו אותנו ולא רצו לתת לנו כמפלגות כלום, ואתה יודע שבדיוני תקציב היו יושבים גם עם האופוזיציה והיו באים איתם למשא ומתן ומדברים איתם, וגם היו מקבלים.

ינון אזולאי: עכשיו אני אמרתי – קודם ישבה פה השרה אורנה ברביבאי ואמרתי לה: תקשיבי לי, בפעם הבאה, אם אני אהיה חבר ועדת הכספים, אני אבקש גם 100 מיליון כחבר ועדת כספים ולא אתבייש, ותקראו לי סחטן, גנב, מושחת, מה שאתם רוצים.

ינון אזולאי: לא לוקח את זה לכיס שלי.

ינון אזולאי: הם לקחו את זה לחתולים ולקחו את זה לרב ספורטאז' במגרשי הכדורגל – אין שום סיבה שאני לא אדרוש מה שאני רוצה.

ינון אזולאי: זה מה שאמרתי לה.

ינון אזולאי: אבל כשאני מסתכל על כל זה ואני אומר: תשמע, זה לא קרה בוועדה, זה קרה במליאת הכנסת, כשאדוני היושב-ראש היה חבר בוועדה.

ינון אזולאי: אני אומר לך, ואני מוכן לחתום על כל דבר שאני אומר, ואני יודע שאתה תסכים איתי:

ינון אזולאי: אם זה היה קורה בתקופה שלך כחבר אופוזיציה, הכנסת הייתה רועדת.

ינון אזולאי: הכנסת הייתה רועדת.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי אתה פרלמנטר מס' אחת; כי אתה יודע מה זה אופוזיציה, ואתה לא היית נותן שידרסו אותך.

ינון אזולאי: אנחנו הרגשנו נדרסים.

ינון אזולאי: אנחנו מרגישים נדרסים שבכל רגע נתון אתם יכולים למשוך את החוק: יאללה, הולכים לנוח.

ינון אזולאי: אם עכשיו אנחנו נחליט פתאום עד הלילה להתחיל הצבעות, אני אומר לך – אני מוכן להתערב על זה – הממשלה תמשוך את החוק ותגיד: אני לא מצביעה היום.

ינון אזולאי: עוד שלושה שבועות נצביע על זה.

ינון אזולאי: כי הממשלה הולכת – ואתה יודע מה?

ינון אזולאי: מסתובבים פה שרים, ואני רואה כל הזמן את אלקין שבוחש פה, בא לזה, ואתה צריך לראות איך הוא מתנהג שם, הוא מסתובב ליד הוועדות.

ינון אזולאי: מה קרה?

ינון אזולאי: הוא רוצה להיות חבר כנסת?

ינון אזולאי: בוא נחזיר אותו.

ינון אזולאי: הוא רוצה להיות שר?

ינון אזולאי: שיישאר שר.

ינון אזולאי: זה התפקיד שלו, אין בעיה, אבל לא התפקיד שלו לרמוס.

ינון אזולאי: ואדוני היושב-ראש, מחילה שאני אומר לך: אתה, התפקיד שלך לשמור עלינו כחברי כנסת, לשמור על כבודה של הכנסת ולשמור על הממלכתיות ולא לרדת לרמה של ועדה.

ינון אזולאי: זה תפקידה של הוועדה, ואולי גם את זה צריך לשנות.

ינון אזולאי: אני אומר לך את זה מהלב שלי.

ינון אזולאי: אתה יודע שאני אוהב אותך ואתה יודע שאני אומר – כתלמיד שלך בוועדת כספים, אמרתי לך את זה.

ינון אזולאי: את הדבר הזה אני מקווה שלא אלמד ממך, אבל אם בסוף הגעתי למקום ולמדתי אותו ממך, תדע שזאת אשמתך.

מיקי לוי: אני אקח לעצמי את הזכות לענות קצר וקולע.

מיקי לוי: 1.

מיקי לוי: דעתה של עו"ד ארבל נשמעה.

מיקי לוי: היא לא קובעת את המידה.

מיקי לוי: היא יכולה לבוא ולייעץ; את המידה היא לא קובעת.

מיקי לוי: יועצים משפטיים – אני מאוד מאוד מכבד אותם.

מיקי לוי: את המידה היא לא קובעת; 2.

מיקי לוי: להזכיר לך, הטיילת מהוועדות למליאה, מהמליאה לוועדות – נוצר כאן צבר שלא עשינו דיון רציני פה ולא עשינו דיון רציני שם.

מיקי לוי: אמרתי: לא הגיוני.

מיקי לוי: צריך או להפסיק ועדות או להפסיק מליאה.

ינון אזולאי: תפסיק ועדות.

ינון אזולאי: תפסיק ועדות, כי התחלת.

מיקי לוי: זה המנדט שלי.

ינון אזולאי: לא, אבל זה מה שאני אומר.

ינון אזולאי: אתה יודע שהפסדתי הצבעה על דיון שלי, של נושא חדש, בוועדת הכנסת?

מיקי לוי: תמיד החזרתי.

ינון אזולאי: לא, בוועדת הכנסת.

ינון אזולאי: באתי לפה לנמק והפסדתי את ההצבעה שלי.

מיקי לוי: זו הסיבה שהפסקתי מליאה.

ינון אזולאי: אני טוען שצריך להפסיק ועדות, כי מה עשית פה?

ינון אזולאי: בעצם, היינו צריכים להמשיך, היינו צריכים להמשיך עד ההצבעה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: ביום רביעי, לבקשתו של חבר הכנסת אופיר, שאמר:

מיקי לוי: המשחק הזה בין ועדות למליאה חייב להיפסק.

מיקי לוי: אמרתי לו: מה אתה מציע?

מיקי לוי: אמר: או שתעשה הפסקה עד למוחרת או שתסגור את הדיון.

מיקי לוי: סגרתי את הדיון.

מיקי לוי: תשאל אותו.

ינון אזולאי: קודם כול, אני מאמין, אני לא צריך לשאול אותו, אבל זה מה שאני אומר:

ינון אזולאי: האופציה שהייתה צריכה להיות זה להמשיך את הדמוקרטיה ולהמשיך את הזכות שלנו.

ינון אזולאי: ברגע שאנחנו ממשיכים איתו עד הסוף, אנחנו יכולים למשוך, ואז יבואו להצבעה.

ינון אזולאי: זאת הייתה הבעיה שלי, כי אנחנו יכולים למשוך באותו רגע, ואז מביאים להצבעה.

ינון אזולאי: אבל פה, גם בסיבובים שאני רואה עכשיו, הולכים ללוח, חוזרים ללוח.

מיקי לוי: אבל אין שום בעיה.

מיקי לוי: מכיוון שיש שר תורן, הוא יכול להחזיק את המליאה גם כמה שעות.

ינון אזולאי: בוא נסכם, אדוני היושב-ראש, שבעניין הזה אנחנו לא מסכימים, ובזה אני לא תלמיד שלך.

ינון אזולאי: אני אסתדר, כן?

ינון אזולאי: אני לא יודע מה יהיה, אני אמרתי.

מיקי לוי: אחלה, אבל כדאי שתלמד גם את הפטנט הזה.

ינון אזולאי: את הפטנט למדנו.

ינון אזולאי: אם אשתמש בו – זה עוד עניין.

ינון אזולאי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

מיקי לוי: היה לי כיף קצת לחזור – אני רוצה לפעמים לבוא לצד הזה של הדוכן.

משה אבוטבול: תמיד אתה מוזמן, ובונים עליך, אגב.

משה אבוטבול: שר לא קיבלת, למרות שמגיע לך יותר מכולם.

משה אבוטבול: עבדת קשה להפיל את הממשלה, עשו לך עוול, אבל בעזרת השם, לאט-לאט, אולי תהיה שר.

מיקי לוי: אמן.

ינון אזולאי: – – –

משה אבוטבול: אתה יכול לשבת ברגיעה.

משה אבוטבול: גם עליך בונים – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, קודם כול חזרנו עכשיו, חזרנו עכשיו כולם מלאים בכאב מאוד עמוק לראות את אותה מחאה של אותן נשים שנמצאות בכנסת, בגן הוורדים.

משה אבוטבול: בגן הוורדים יושבות שם כמה עשרות נשים מהציבור הדתי-לאומי, תורתן אומנותן, ושם הן מפגינות – על מה?

משה אבוטבול: יחד עם הילדים שלהן – שרוצים לגרום להן, אדוני היושב-ראש, שלא ילכו, יעבדו, כי את הילדים שלהן לא יקבלו במעונות עם ההנחה – שאתה יכול לקבל, שאתה יכול לקבל, שאת יכולה לקבל; הן לא יקבלו.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי הבעלים שלהן לומדים בכולל, אפילו שהבעלים שלהם עם כיפה סרוגה ושייכים למגזר הדתי-לאומי.

משה אבוטבול: כלומר יש פה חציית קווים, ודופקים את כולם, ללא שום משוא פנים, למרות שאמרו להם: אתם יודעים מה?

משה אבוטבול: אולי נעשה איזה משהו להבדיל ביניכם לבין אותם אלה החרדים השחורים, שאנחנו לא בדיוק אוהבים.

משה אבוטבול: אבל הם די פיקחים לא לקבל את המשחק הזה ואת ההפרדה הכירורגית הזאת.

משה אבוטבול: הם נאבקים.

משה אבוטבול: הייתי שם יחד עם חבריי מתנועת ש"ס ויחד עם יהדות התורה.

משה אבוטבול: אבל אני רוצה להגיד לכם משפט אחד: מאוד שמחתי לשמוע שהיה שם גם ניר אורבך, הגיע לשם, וניסה לעשות – חלילה, אנחנו מדברים בלשון עדינה – סיבוב פוליטי.

משה אבוטבול: ומה אמר להם שם ניר אורבך?

משה אבוטבול: בא ואומר להם משפט אחד – ופה כדאי שתשימו לב, ואני מדבר דווקא לאוזניו של איווט.

משה אבוטבול: איווט, תקשיב: מוכרים אותך, שים לב.

משה אבוטבול: ואז מדווחת לנו פה עטרה ואומרת שיש פה התנגשות קואליציונית מסוימת.

משה אבוטבול: היא אומרת: בהפגנת נשות האברכים של הדתי-לאומי על סבסוד מעונות היום בצוהריים הגיע לבקר חבר הכנסת אורבך וחשף מגעים שמתקיימים עם שר האוצר והיועץ המשפטי כדי למנוע את הפגיעה – כך אומר ניר.

משה אבוטבול: אבל אחרי הולכת אותה כתבת ושואלת את ליברמן בסיעה – היא אומרת לו: שמעתי כך וכך.

משה אבוטבול: הוא עונה לה: שמעתי על זה עכשיו פעם ראשונה.

משה אבוטבול: לי לא ידוע על שום דבר.

משה אבוטבול: אתם מבינים?

משה אבוטבול: אתם מסתמכים לי על ניר אורבך?

משה אבוטבול: לא שווה פרוטה.

משה אבוטבול: הינה, הוא מבטיח לכם הבטחות – איך אומרים ביידיש?

משה אבוטבול: לופט הבטוחעס, הבטחות באוויר.

משה אבוטבול: מחלקים פה הבטחות.

משה אבוטבול: תמשיכו להאמין להם.

משה אבוטבול: ואחרי זה באנו לשם ואת מי אנחנו מוצאים שם?

משה אבוטבול: את עידית.

משה אבוטבול: עידית יושבת איתם שם ומספרת להם סיפורים.

משה אבוטבול: פשוט תענוג לראות אותה, איך שהיא מספרת להם ומדווחת להם, משאירה להם צ'קים בלי כיסוי.

משה אבוטבול: אל תאמינו לה.

משה אבוטבול: אמרתי לה: עידית, אני קם ויוצא, סוגר את הבסטה.

משה אבוטבול: תדברי רק את, רק תני פה מילה שהן יכולות ללכת הביתה, שהבעלים יוכלו ללמוד בכוללים.

משה אבוטבול: סיפורי פוגי.

משה אבוטבול: אל תאמינו לא לעידית ולא לניר.

משה אבוטבול: הם לא שווים כלום.

משה אבוטבול: אתם רואים – בסקרים אין להם כלום.

משה אבוטבול: אני אמרתי בבוקר: אני לא אדבר על בנט, חלילה.

משה אבוטבול: אני לא אגיד על בנט שהוא אפס.

משה אבוטבול: אני לא אגיד את זה, כי בסקרים הוא מתחת לאפס, לכן אני לא אגיד עליו אפס, חלילה.

משה אבוטבול: אבל אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, מאוד כואב הלב לראות איך שהם מנסים לתעתע באותן נשים.

משה אבוטבול: באו לשם עם התינוקות שלהן, עם הילדים שלהן.

משה אבוטבול: זה כזה מגעיל.

משה אבוטבול: מה, במי אתם מתעללים, באותו ילד?

משה אבוטבול: מה קרה?

משה אבוטבול: מה אשם הילד הזה שאבא שלו לומד תורה?

משה אבוטבול: למה הוא צריך לסבול?

משה אבוטבול: אבל זה אתם – אתם כאלה רעים, אתם כאלה אכזריים.

משה אבוטבול: אין לכם שום רחמים, שום חמלה.

משה אבוטבול: אבל הכול בהתאם לסקר.

משה אבוטבול: הכול בהתאם לסקר.

משה אבוטבול: אולי מנסים להשיג עוד איזה אוכלוסיות חדשות שאולי הן יצילו אתכם מהכישלון הזה.

משה אבוטבול: אז היא כבר בורחת ליש עתיד, והשני בורח לפה, וזה בורח לפה.

משה אבוטבול: מה קרה?

משה אבוטבול: הספינה טובעת, העכברים בורחים.

משה אבוטבול: אז מה?

משה אבוטבול: גם אם יש עכברים, לא קרה כלום – יש חתולים שמאכילים אותם.

משה אבוטבול: הם יאכלו את העכברים מהספינה שטובעת והעכברים בורחים.

משה אבוטבול: אני רק רוצה עוד מילה אחת.

מאיר פרוש: חתולות וחתולים.

משה אבוטבול: לא, צריך לשאול את השרה מרב מיכאלי, היא ממש יודעת להגיד מתי ככה ומתי ככה.

משה אבוטבול: היא יודעת הכול חוץ מלהתעסק בתחבורה.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש – בזה אסיים – לא בזה נגמר הכאב.

משה אבוטבול: היום הגיעו אלינו לישיבת סיעה – כואב הלב לראות.

משה אבוטבול: אדוני, אתה הרי אדם נאור, ואתה אדם שמלמד אותך וכואב לך על אנשים שרוצים להשכיל וללמוד.

משה אבוטבול: מגיעים לפה מנהלי סמינרים של בית יעקב שבסך הכול, מה הם רוצים?

משה אבוטבול: מה שהיה הוא שיהיה – שילמדו באותה מתכונת שהם למדו כל השנים.

משה אבוטבול: פתאום עכשיו מקבלים החלטה אכזרית: לא, אם לא תלכו לאקדמיה, אז אנחנו נתקע אתכם ולא תקבלו את זה ולא תקבלו תקציבים וכו' וכו'.

משה אבוטבול: כלומר הם מבינים שאנחנו לא נלך לאקדמיה.

משה אבוטבול: אנחנו ניהרג ולא נלך בניגוד לדעת גדולי ישראל.

משה אבוטבול: אז הם מצאו מין שיטה: כל דבר שאנחנו לא יכולים, אנחנו נעשה דווקא, אתה מבין?

משה אבוטבול: יא חביבי.

משה אבוטבול: תבינו באיזו ממשלה אנחנו נמצאים.

משה אבוטבול: שתיפול, אמן.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת אבוטבול, על דבריך.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

מיקי לוי: איננו?

מיקי לוי: ראיתי אותו.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר לגבי החוק שעליו אנחנו דנים עכשיו, אבל אחרי זה אני רוצה לדבר על התקציב.

משה גפני: החוק הזה, אני מתנגד לו.

משה גפני: אני מתנגד לו מכיוון שבתורה כתוב "לא תגנוב", אבל לא כתוב לא תגנוב מעניים ומעשירים מותר לגנוב.

משה גפני: זאת אומרת, פקיד השומה יכול לבוא, לתת שומה איך שהוא רוצה, והוא לוקח לו את הכסף.

משה גפני: יחכו עד שבית המשפט, ואז, כמובן, יחזירו את זה בריבית והצמדה.

משה גפני: האנשים יצטרכו לתת הלוואה למדינה.

מיקי לוי: אבל הורדנו את היחידים.

מיקי לוי: חצי נחמה.

משה גפני: היחידים ירד, נכון.

משה גפני: אני אמרתי את זה, הורידו.

משה גפני: הרי למה האוצר מתכוון?

משה גפני: האוצר מתכוון, בסופו של דבר, שזה יחול על כולם, ולכן הוא הביא בחוק ההסדרים שגם בעל מכולת – פקיד השומה יחליט בשבילו כמה הוא צריך לשלם והוא ישלם.

משה גפני: זה ירד, אדוני היושב-ראש, חייבים לומר.

מיקי לוי: ברוך השם.

משה גפני: ברוך השם, זה ירד, אבל שתדע, אתה יודע את זה כמוני שיבוא יום והאוצר יגיד: אנחנו עושים את פה – בוא נעשה את זה עוד.

משה גפני: יבוא יום.

משה גפני: אבל בסדר, אני מתנגד גם לחוק הזה, חוק כזה שנותן כוח לפקיד השומה שהוא כוח בלתי נדלה.

משה גפני: דרך אגב, הם גם אומרים לא נכון, וגם בדברי ההסבר.

משה גפני: מה שהממשלה אומרת זה שכאילו זה יחזק את קרן העושר, ולא היא, בגלל שמי שקורא את החוק רואה שהכסף הזה שעליו מדברים – מדובר על קרן שתהיה אצל החשב הכללי, בכלל לא קרן העושר.

משה גפני: בקרן העושר אמור להיות כסף שכבר השנה יהיה אפשר להשתמש בו, אבל הם מערבים מין בשאינו מינו.

מיקי לוי: לזכותכם ייאמר, מי שהיה בוועדה, שהעלו גם את אחוזי הריבית לטובת האזרח.

מיקי לוי: יפה מאוד.

מיקי לוי: שאפו.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, אני רוצה להגיד לכנסת: אמרו לנו שרוצים להוריד מחירים, ולכן עושים את רפורמת היבוא, לכן אומרים שנשים תצאנה לפנסיה בתאריך מאוחר יותר, לכן צריך את מס הגודש – לכן צריך את כל הדברים האלה.

משה גפני: והינה, את מה שאמרנו – אפשר לראות את זה, ואמרתי את זה כמה פעמים:

משה גפני: התוצאה היא שהמחירים עולים.

משה גפני: התקציב הכי אכזרי שאני מכיר.

משה גפני: אני מכיר 30 תקציבים – לא היה תקציב כזה אכזרי לשכבות החלשות, למעמד הביניים.

משה גפני: לא היה דבר כזה.

משה גפני: מה חושבים, שיעלו את המחירים של הכלים החד-פעמיים והתוצאה לא תהיה כזאת שכל המחירים האחרים יעלו?

משה גפני: לא עולה מחיר הדלק?

משה גפני: לא עולים המחירים ברשת ברשתות השיווק?

משה גפני: עקרת בית או בעל שעושה קניות למשפחה שלו בסופר – כתוצאה מהתקציב הזה הולך להיות עושק של המשפחות הללו.

משה גפני: ועוד הולכים ואומרים: תקציב טוב.

משה גפני: מה תגיד חברת כנסת שתקום בבוקר, תסתכל בראי ביום רביעי ותדע שהיא הולכת להצביע על החוק של העלאת גיל הפרישה לנשים, לפגוע בנשים?

משה גפני: מה היא אומרת לעצמה?

משה גפני: היא דיברה כל הזמן נגד.

משה גפני: מה היא אומרת לנשים העניות האלה, שעכשיו החוק הזה יפגע בהן פגיעה אנושה?

משה גפני: מה היא אומרת לנשים שעבדו במקצועות השוחקים?

משה גפני: מה היא תגיד לנשים שפרשו קודם?

משה גפני: מה היא תגיד לכל אלה?

משה גפני: והיא תבוא לפה להצביע, ואחרי זה גם ימחאו כפיים.

משה גפני: יעמדו פה חברי הקואליציה ויפגעו באופן בלתי מידתי בנשים.

משה גפני: עיסאווי, מה תגיד?

משה גפני: אתה איש חברתי.

משה גפני: מה תענה, שצריך להעביר תקציב?

משה גפני: אפשר להעביר תקציב.

משה גפני: לו אני במקומך, הייתי אומר: תעבירו תקציב, אבל תעבירו בלי הסעיפים הפוגעים האלה.

משה גפני: למה זה?

משה גפני: למה נתתם לאוצר את כל מה שהוא רצה?

משה גפני: הוציא את הכול מהמגרות.

משה גפני: מס גודש – אם היו באים והיו אומרים שעושים אבני דרך, ואומרים שיש תוכנית של משרד התחבורה: ככל שיתקדם המטרו; ככל שתתקדם התחבורה הציבורית; ככל שיתקדמו אמצעי התחבורה, שבן אדם שגר בעפולה, הוא צריך לנסוע – באום אל-פחם – והוא רוצה להגיע למרכז הארץ, יש לו דרכים.

משה גפני: אבל כלום, אין לו שום דבר.

משה גפני: לא התקדם עוד כלום בתוכנית החומש של משרד התחבורה, וגובים מס, ומס לא צודק, מפני שתושבי המרכז לא משלמים את מס הגודש.

משה גפני: מי שמשלם את מס הגודש זה תושבי הפריפריה.

משה גפני: מה תגיד, עיסאווי?

משה גפני: מה תגיד?

משה גפני: אני מכיר אותך.

משה גפני: אם לא הייתי מכיר אותך, לא הייתי אומר את זה.

משה גפני: איך אתה שלם עם הדבר הזה?

יעקב מרגי: עד איזו שעה אתה פה?

עיסאווי פריג': הוא מדבר דברי טעם.

עיסאווי פריג': אני חייב להקשיב.

עיסאווי פריג': עד השעה 20:00.

מיקי לוי: עיסאווי פריג'.

משה גפני: אין גבול למה – – –

יעקב מרגי: – – –

משה גפני: אין גבול לדברים האלה שפוגעים כל כך באנשים.

משה גפני: אתה תחזור לכפר קאסם, נכון?

משה גפני: מה תגיד לאנשים?

משה גפני: כשהם יבואו וישאלו אותך: תשמע, היום הלכתי למכולת וקניתי מוצרים, והינה, המחירים – מה תגיד להם?

משה גפני: תגיד להם: זה לא אני, זה ליברמן?

משה גפני: מה תגיד להם?

משה גפני: זה אתה, בגלל שכל אחד מכם אשם.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת ליצמן, בבקשה.

יעקב מרגי: – – – יש טעם לחכות?

עיסאווי פריג': תראה, נותנים לו להיות בקואליציה – – –

ינון אזולאי: – – – תאמין לי, עיסאווי.

עיסאווי פריג': אבל אני רואה, יש פה דברי טעם.

עיסאווי פריג': מה לעשות – – –

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לנגוע בכמה נקודות שדיברו עליהן היום, על התקציבים וכל מיני דברים.

יעקב ליצמן: אז קודם כול אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שבתקופתי, כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים, נתנו אפשרות שלכל חבר כנסת בוועדה – אופוזיציה, קואליציה; חיים אורון – ייחודי, אבל מה, דברים שאין בספר תקציב.

יעקב ליצמן: כשאי-אפשר לקבל תקציב רגיל, אז נתנו אפשרות שכל אחד ימליץ על דברים שהבנו מהיועץ המשפטי שזה יכול לעבור.

יעקב ליצמן: זה לא כאילו שאני ייחודי.

יעקב ליצמן: לצערי, אנחנו מקבלים את הדברים בצורה ייחודית.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים שהכול ייכנס לספר התקציב, ובזה דווקא הקואליציה הנוכחית עשתה לנו טובה כשנתנה לנו הנחיית דרך שאנחנו נקפיד מהיום רק על תוספת תקציב, וזה נכון.

יעקב ליצמן: אבל הדבר הראשון, הנורמלי, היה צריך להיות – לא כמו שר האוצר; הוא, לא משנה מה, הוא בולדוזר, הוא עושה מה שהוא רוצה – צריך לבוא גם לאופוזיציה, גם הם חלק מוועדת הכספים, ולהגיד להם: אתה רוצה?

יעקב ליצמן: תציע פה ושם, זה צריך לעבור בוועדה.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה לדבר על עוד דברים, וזה מפריע לי – גם השר אלקין, שר השיכון.

יעקב ליצמן: שר השיכון בא לוועדה בכנסת השבוע והוא תקף אותנו.

יעקב ליצמן: הוא אמר שהוא נתן להתנחלויות 1,500 דירות; בבית"ר – אחת.

יעקב ליצמן: תקפנו אותו, אז הוא אמר: לא ביקשו יותר.

יעקב ליצמן: אין לו טיפת בושה אפילו.

יעקב ליצמן: מה הוא עשה כשר השיכון?

יעקב ליצמן: הוא הלך להתנחלויות ואמר: תבקשו – אני אאשר לכם.

יעקב ליצמן: לבית"ר הוא לא הלך, הוא לא הודיע להם שום דבר, אז אוטומטית לא ביקשו.

יעקב ליצמן: זו צריכה להיות איזו נבזות של שר לבוא בעזות מצח כאן, לכנסת, ולהגיד בלי בושה: דירה אחת, בית"ר.

יעקב ליצמן: ככה זה נראה.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על 141 אנשים שנסעו – איך זה נקרא?

יעקב ליצמן: לגלזגו.

יעקב ליצמן: 141.

יעקב ליצמן: אתה יודע כמה כסף זה?

יעקב ליצמן: זה שלושת רבעי מיליון שקל, 900,000 שקל בערך.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה אפשר לעשות עם זה?

יעקב ליצמן: כמה אפשר לטפל באלימות בכל מיני מקומות?

יעקב ליצמן: כמה אפשר לעזור לחלשים?

יעקב ליצמן: 141.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה, אדוני?

יעקב ליצמן: אני סומך עליך, על הישרות: תבדוק לי כמה ביידן הביא.

יעקב ליצמן: אני מבטיח לך שאפילו לא עשירית.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על אנשי ביטחון – את זה אני לא יודע.

יעקב ליצמן: 141 איש?

יעקב ליצמן: מה יש?

יעקב ליצמן: רכבת קלה?

יעקב ליצמן: מה קרה כאן?

יעקב ליצמן: ולכן, אוטומטית, מה אתה רוצה שנבוא ונגיד על הטבע?

יעקב ליצמן: כן טוב החוק, לא טוב החוק – אני לא יודע.

יעקב ליצמן: אני חושב שברגע שהוציאו את היחידים – כך הבנתי, שהיחידים לא נמצאים – אין לי בעיה עם החוק.

יעקב ליצמן: אוטומטית כאופוזיציה אני צריך להצביע נגד.

יעקב ליצמן: זה שטויות.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: אני אומר דבר אחד: היסוד צריך להיות עם טעם.

יעקב ליצמן: לקחת 140 איש זה כמעט מטוס שלם, אם אני לא טועה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להעיר עוד דבר אחד, בנושא מעונות היום.

יעקב ליצמן: הייתי שם היום יחד עם חבר הכנסת גפני, וגם אבוטבול היה שם.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, ניר היה שם, ויש לו נס שלא הייתי שם – היו צועקים עליו.

יעקב ליצמן: גם עידית הייתה שם, וצעקתי שאנחנו הולכים להפיל את הממשלה.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי כבר היום בבוקר, ואני חוזר עוד פעם, אני חושב שמי שמשקיע היום כסף בלקנות חד-פעמי – טועה, כי דבר ראשון אנחנו נבטל את זה כשנחזור לשלטון, ובקרוב מאוד.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: יש שר?

עיסאווי פריג': אני כאן, אני כאן.

אורי מקלב: אתה כאן.

אורי מקלב: בסדר גמור, מאה אחוז.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: הכול בסדר, רציתי רק לפתוח בכבודך.

עיסאווי פריג': אני אוהב לשמוע אותך.

אורי מקלב: רציתי לפתוח בכבודך, וחבריי חברי הכנסת – והפעם זה כנראה לא רק בלשון מליצה.

אורי מקלב: הפעם, אדוני היושב-ראש, זה לא רק בלשון מליצה, "חבריי חברי הכנסת", הם ממש חברי סיעות ש"ס ויהדות התורה, שיש להם חברות יתר בקדנציה הזו, ודאי.

אורי מקלב: בתקופת האופוזיציה אנחנו מגישים ביחד הצעות אי-אמון ועוד ועוד.

אורי מקלב: אז אני פותח בחבריי חברי הכנסת, נטו.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, היית קשוב לסיפור שסיפרתי קודם, מהגמרא.

מיקי לוי: נכון.

אורי מקלב: אמרו לי עוזריי שהיו על זה כל מיני תגובות.

אורי מקלב: אחת התגובות הייתה שאני אמרתי "חתולים" וצריך להגיד "חתולות" – אמרתי "תינוקים", בזמן שצריך להגיד "תינוקות".

אורי מקלב: זה נכון.

אורי מקלב: אני גם אמרתי – "תינוקות של בית רבן", לא אומרים "תינוקים".

אורי מקלב: אבל במודע אמרתי "תינוקים", בגלל שזה התחרז לי טוב עם החתולים.

אורי מקלב: זה התחרז לי טוב.

מיקי לוי: אגב, ירדתי לסוף דעתך, אז לא הערתי.

אורי מקלב: מרעיבים תינוקים ומאכילים חתולים.

אורי מקלב: אני ראיתי שלא ירדו לסוף דעתנו בנושא, על הסיפור, וכאילו אני נגד החתולים.

אורי מקלב: על אף ההקדמה הארוכה מזמני היקר, אמרתי כמה שאנחנו מאכילים חתולים, וצער בעלי חיים הוא אחד הדברים הערכיים ביותר, אבל בסופו של דבר מבינים רק את החלק הראשון, שיש בו אולי ביקורת על האכלת החתולים או הטיפול בהם; דרך אגב, אני חושב שהטיפול שלהם בזה הוא טיפול שאנחנו נגדו, בגלל שאני חושב שסירוס של בעלי החיים הוא בעייתי מאוד, אבל אנחנו לא ניכנס לזה במסגרת הדיון הקצר שיש לי.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, באופן הברור ביותר.

אורי מקלב: אני מוכן לדבר רק על הרעבת תינוקים – רק על זה שמתנכלים ומתאכזרים לתינוקים.

אורי מקלב: מעבר למה שדיברנו כולם היום, ביום הזה, הנושא של מעונות היום, אני רוצה להגיד לך עוד פן אחד בנושא הדיור.

אורי מקלב: קודמיי וחבריי, אנחנו מדברים על מציאות כזאת לא מובנת.

אורי מקלב: איך שר שיכון, על אף מצוקת הדיור הגדולה והאמיתית, המשמעותית לציבור החרדי, לאוכלוסייה החרדית – בכל שנה יש חוסר ב-10,000 יחידות דיור – על אף כל המצוקה הזאת, אפיק אחד שסוף כל סוף הממשלה נתנה בקריית גת ג', גם את זה לבטל?

אורי מקלב: למה לבטל את זה?

אורי מקלב: לא משנה אם הולכים על כסיף או לא הולכים על כסיף.

אורי מקלב: מדובר על ביטול תהליך, לתת הוראות לגופי התכנון לבטל את התכנון, ולא להמשיך הלאה.

אורי מקלב: מה חטאו?

אורי מקלב: עד כדי כך, התנכרות כזאת?

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך יותר מזה.

אורי מקלב: אם מישהו חושב שההתנכרות לציבור, לאוכלוסייה החרדית, בנושא מצוקת הדיור, פוגעת באמת רק באוכלוסייה החרדית, אז אני רוצה לספר לו סוד: מחירי הדירות ומצוקת הדיור משפיעים אחד על השני.

אורי מקלב: כמו בקורונה, אי-אפשר להגיד שיש אוכלוסייה שיש לה ואוכלוסייה שנייה, אין לה בזה שום דבר.

אורי מקלב: אנחנו חיים במדינה אחת, ויש השפעות.

אורי מקלב: אם בנושא דת אין השפעות – אני רק מקווה שהשפעה לטובה ולא הפוך.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, יש גם השפעה הפוכה, ואנחנו מודעים לדבר הזה, שיש השפעות חוזרות, אפילו בנושא אמונה, אפילו בנושא צורכי דת, שירותי דת ואורח החיים הדתי.

אורי מקלב: מושפע, אבל ודאי וודאי בדברים הגשמיים.

אורי מקלב: כשיש מצוקה, כשיש חוסר ומחירי דירות, אז ציבור שאין לו, קונה ומשלם יותר.

אורי מקלב: ולא סוד שהציבור החרדי קונה היום באזורים שלא היו חרדיים.

אורי מקלב: הוא לא מחפש לגור בעפולה ובעוד מקומות, בערד, בדימונה, ובכל מקום בארץ הם קונים, בקריית מלאכי ובקריית גת, ואין היום מקום שאין בו אחיזה של הציבור.

אורי מקלב: מחפשים לגור בצורה הומוגנית וביחד, אבל אתם לא נותנים את האפשרות הזאת.

אורי מקלב: דיברנו על תינוקים – צריך להגיד "תינוקות" מרגע זה ואילך – אנחנו מדברים על תינוקות ועל הילדים, ודאי, גם על בנים וגם על בנות, ועל ילדים באופן כללי.

אורי מקלב: מה ההשפעה של מצוקת הדיור?

אורי מקלב: מה האלטרנטיבה היום בדיור?

אורי מקלב: איפה הם גרים היום?

אורי מקלב: גרים במרתפים, ביחידות קטנות, מצומצמות.

אורי מקלב: אי-אפשר לחיות שם בתוך אותם מטרים ספורים.

אורי מקלב: איך זה משפיע לרעה?

אורי מקלב: איך זה משפיע לרעה על הילדים, על התינוקים האלה, בהתפתחות שלהם?

אורי מקלב: אני אמרתי את זה כבר קודם.

אורי מקלב: אני כל כך מזועזע מהעניין הזה שהאימא צריכה לחפש מקומות איפה הילד יכול לזחול.

אורי מקלב: הוא לא יכול לזחול, אין לו את המרחב המינימלי לזחול.

אורי מקלב: בזה מדובר, במקרה הזה מדובר.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, בהקבלה ממש גם לנושא המעונות: בסופו של דבר, אם הנשים האלה ילכו לעבוד, אני מסתכל על התפוקות שלהן – איך התפוקות קשות כשהאימא יודעת שאין לה סידור טוב לילד.

אורי מקלב: במעון הסידור מסודר, עם מרחבים, עם מה שצריך לתת.

אורי מקלב: האישה הזאת תלך למטפלת פרטית שלא יכולה לתת מענה.

אורי מקלב: ככל שהיא תהיה טובה, היא לא יכולה לתת מענה עם הצפיפות ועם הכול.

אורי מקלב: בסופו של דבר, יוצרים פערים מובנים מעבר לכל הדברים, לעלות הכספית.

אורי מקלב: יחפשו דברים, אלטרנטיבות זולות.

אורי מקלב: אף אישה לא תוכל לשלם 2,500 שקל לילד או 3,000 שקל לילד, כי היא מרוויחה 6,000 או 7,000 במקרה הטוב, לפעמים גם פחות מזה.

אורי מקלב: הדרך היחידה שלה בדבר הזה היא לחפש אלטרנטיבות זולות.

אורי מקלב: הפירוש הוא שמה שמקבלים, מקבלים הרבה הרבה פחות, וצפיפות גדולה מאוד; תשומת לב.

אורי מקלב: ואז אנחנו מגדלים שני דורות של ילדים באותה אוכלוסייה, באותה סקאלה, של שכנים באותה שכונה, באותו אורח חיים; חלק יקבלו – בהתפתחות של הילד, אדוני היושב-ראש, ההתפתחות של הילד הפיזית והמנטלית, הוא לא יקבל.

אורי מקלב: איזה פערים אנחנו יוצרים בדבר הזה?

אורי מקלב: זה לא דורש חשיבה?

אורי מקלב: זה לא דורש לשנות את הדברים האלה?

אורי מקלב: ועל מה אנחנו מדברים?

אורי מקלב: על כל כך הרבה דברים שנפגעו.

אורי מקלב: תראו כמה אנחנו שמים על הנקודה הזאת.

אורי מקלב: הנקודה האישית צועקת מאוד.

אורי מקלב: צועקת פה האכזריות – אני מסיים, אדוני.

אורי מקלב: מקרה שאין בו לא תפיסה כלכלית, לא תפיסה חברתית, בוודאי לא אנושית.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בסיבוב הקודם, בסביבות 16:00 פלוס, דיברתי על כך שיש לנו את המצב המדיני הקשה, המתח עם ברית המועצות, רוסיה, והממשלה עדיין מנסה, רוצה דרכים כאלה וכאלה, ואם יצליחו בתחום המדיני, חלק ממשתתפי הממשלה יעזבו אותה.

מאיר פרוש: אני רוצה להמשיך באותו נאום שהתחלנו קודם, של הרב לוין, זיכרונו לברכה, שאומר כך, לפני 66 שנים בימים האלה.

מאיר פרוש: חודש חשוון, נובמבר 1955 – כך הוא אומר: "ואם כי מוטל עלינו לנסות כל הדרכים הטבעיות, ואין סומכין על הנס, הרי רואים אנו בעליל שמכריחים אותנו להרים את עינינו לשמיים.

מאיר פרוש: כך היה זה לפני שבע שנים" – הוא מתכוון למלחמת השחרור – "בימי המלחמה עם הערבים, וכך זה היום.

מאיר פרוש: אז ראינו ניסים גלויים, ולאלה אנחנו מחכים היום.

מאיר פרוש: אנו, היהודים הדתיים, שמים מבטחנו בהשגחה העליונה, ואקרא לפניכם פסוקים אחדים מדוד מלכנו, המתאימים למצבנו".

מאיר פרוש: הוא מזכיר – מפרק פ"ג בתהילים: "אלוקים, אל דמי לך, אל תחרש – – – כי הינה אויביך יהמיון – – – על עמך יערימו סוד – – – אמרו לכו ונכחידם מגוי – – – אהלי אדום וישמעאלים – – – עשה להם כמדין כסיסרא – – – כן תרדפם בסערך, ובסופתך תבהלם – – – יבושו ויבהלו עדי עד ויחפרו ויאבדו.

מאיר פרוש: וידעו כי אתה שמך ה' לבדך עליון על כל הארץ".

מאיר פרוש: "חושבני", מוסיף הרב לוין, "שמותר לי לצטט כמה פסוקי תהילים, כי טוב לדבר בלשונו של נעים זמירות ישראל.

מאיר פרוש: אנחנו נשענים ובטוחים בהשם יתברך כי בידו הכול.

מאיר פרוש: אנו רואים החל מדור הפלגה ועד ימינו עולם מפולג ומסוכסך, והקדוש ברוך הוא מנהיג עולמו ורק הוא יציל אותנו.

מאיר פרוש: ברגע זה מתקדרים העננים והסכנה שלפנינו היא מוחשית, אבל בן רגע יכולים השמיים להתבהר והסכנה תחלוף".

מאיר פרוש: לכן, אומר הרב לוין, "אחים יהודים, אנו היננו מיעוט בכנסת, אבל גם לנו זכות הדיבור ואנו רוצים שתשמעו מפינו מפני מה אנו מפחדים.

מאיר פרוש: אין אנו מפחדים מהערבים, ולא מן הרוסים, ולא מכל שונאי ישראל, ולא מכל הגויים גם יחד.

מאיר פרוש: אנו מפחדים ורועדים מעצמנו, מהמצב הדתי והמוסרי הירוד בארץ זו, ומפני חטאינו גלינו מארצנו.

מאיר פרוש: איננו יכולים להשתרש כאן בארץ במצב המוסרי הפרוע.

מאיר פרוש: ישנם כאלה האומרים לנו: שמרו על דתכם, מה אתם רוצים מאיתנו?

מאיר פרוש: לא רק שאנו יושבים באונייה אחת והנוקב חור מסכן את האונייה כולה, אלא 'כל ישראל ערבים זה בזה', ואנו היננו עם אחד.

מאיר פרוש: אנו יכולים לחיות כאן השקט ובטח אם נתקרב להשם ולתורתו, אחרת היננו כל רגע בסכנה.

מאיר פרוש: זאת ועוד", הוא הוסיף, "ארהיב עוז ואגיד: במשך 2,000 שנות גלות שכחנו מה זה ישראל.

מאיר פרוש: אנו בונים ומקימים את המדינה עם מיטב השכלולים המודרניים, אבל בלי בסיס ויסוד מוצק, בלי תוכן ונשמה, כשהעיקר חסר מן הספר, המקוריות של עם ישראל.

מאיר פרוש: לא ציפינו 2,000 שנה בגלות למדינת ישראל כדי שנחיה בה ככל הגויים.

מאיר פרוש: בשעה שאנחנו מבחינים בריקבון ותוהו ובוהו אצל אומות העולם, כלום נגיד גם אנו: ככל הגויים בית ישראל?

מאיר פרוש: והנביא מזהיר אותנו: 'היה לא תהיה'.

מאיר פרוש: פירוש הדבר שזה בלתי אפשרי.

מאיר פרוש: אחים, בעת צרה זו אפשר באמת להתכונן ולהתעמק קצת.

מאיר פרוש: 'נחפשה דרכינו ונחקרה'.

מאיר פרוש: נרענן את זיכרוננו וניזכר מה היננו באמת, מה ייעודנו ומה זה יהודי, מה זה עם ישראל ומה תפקידו של היחיד והכלל.

מאיר פרוש: אין דרך אחרת, רק לשוב לשורשנו ומהותנו, ורק על ידי זה נגיע למיזוג גלויות ונהפוך לעם אחד, ולזה אין תחליף.

מאיר פרוש: ואם כבר מדברים על המצב הפנימי, עלינו להודות, תחת להיות עם אחד היננו מפולגים כל כך.

מאיר פרוש: אין אידיאל, אין שמחה בחיים, הם איבדו את ערכם ורבו המתאבדים לדעת.

מאיר פרוש: האנוכיות והאגואיזם – זה הכול.

מאיר פרוש: להם סוגדים כמו שסוגדים לכל מיני אלילים במדינתנו המתחדשת.

מאיר פרוש: השבת, המועדים, נרמסים ברגל גאווה.

מאיר פרוש: העולים הדתיים הבאים לארץ הקודש מעובדים ונהפכים לאחרים.

מאיר פרוש: נגע המיסיון מתפשט, חיי המשפחה רחוקים מלהיות אידיאליים.

מאיר פרוש: החזיר והטרפות מתפשטים בצורה מבהילה.

מאיר פרוש: אהבת ישראל, מסירת נפש מיהודי אחד לשני, לא רואים.

מאיר פרוש: הנוער מתרחק ממסורת אבות.

מאיר פרוש: מאות אלפי יהודים מתחנכים ללא תורה ויהדות אמת.

מאיר פרוש: הנוער מחפש את הנתיב שאבד ממנו.

מאיר פרוש: הגענו למצב שבו מלגלגים אם מדברים על רעיון או אידיאל.

מאיר פרוש: אין חזון, ובאין חזון ייפרע עם".

מאיר פרוש: ומספר הרב לוין: "התנהל משא ומתן עם אגודת ישראל על כניסתם לקואליציה, ואמרנו: אנחנו שואפים לכך שהמדינה תקבל עליה את מלכות שמיים, ורק זה יהפוך אותנו לעם סגולה בכל המובנים.

מאיר פרוש: ידענו שברגע זה הדבר כמעט בלתי אפשרי, לכן דרשנו רק את הדרישות המינימליות לפי השקפתנו".

איתן גינזבורג: נא לסיים.

מאיר פרוש: אני כבר מסיים, זה משפט אחרון.

מאיר פרוש: "אין אנו שבעי רצון מכמה דברים הנעשים הן בשטח של מדיניות חוץ והן בשטח של מדיניות פנים.

מאיר פרוש: איננו יכולים להשלים עם הפרוטקציוניזם, הפליות וקיפוחים, בשטחים רבים ובמיוחד בכלכלה.

מאיר פרוש: אבל לא יכולנו לוותר על דרישותינו המינימליות בשטח הדתי.

מאיר פרוש: ביקשנו, למשל, שבשבת תיאסר התחבורה הציבורית בחיפה, אם קיים איסור כזה בירושלים ובתל אביב, מדוע לא תיאסר התחבורה גם בחיפה?

מאיר פרוש: אמרנו: היתרים לעבודה בשבתות במקרים דחופים יינתנו רק בהסכם שר דתי, החרד לקדושת השבת.

מאיר פרוש: ואיך תחוקקו חוק שבת חדש ותשאירו את התחבורה הציבורית בשבת?

מאיר פרוש: כיצד ייתכן הדבר?

מאיר פרוש: מהי התועלת של החוק החדש אם היתרים לעבודה בשבת יינתנו על ידי מי שאינו שומר שבת?

מאיר פרוש: "

איתן גינזבורג: תודה רבה.

מאיר פרוש: התחלתי את החלק הראשון של הנאום שלו, זה האמצעי, ובהמשך אני אסיים.

איתן גינזבורג: ההמשך יבוא, מה שנקרא.

מאיר פרוש: ואני אומר את זה – שומע את זה כאן שר בממשלה.

מאיר פרוש: אני אומר את זה כדי – – – מה שהיה לפני 66 שנים – חשבו להקים ממשלה כזאת, והכניסו – –

איתן גינזבורג: תודה.

מאיר פרוש: – – את אלו מהשמאל, ואחר כך הם ברחו והלכו ויצאו, ופגעו בציבור החרדי ולא נתנו לו את המשאלות האלה.

איתן גינזבורג: תודה, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אנחנו גדלנו משישה מנדטים לחרדים, היום – 16 מנדטים, ויש עוד חברי כנסת.

איתן גינזבורג: ועוד היד נטויה.

מאיר פרוש: ועוד היד נטויה.

איתן גינזבורג: בבקשה.

מאיר פרוש: אנחנו נישאר עם שלנו, השר פריג' – –

איתן גינזבורג: תודה, אדוני.

מאיר פרוש: – – ונא לקחת בחשבון שאתם בסוף תתחלפו.

מאיר פרוש: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

מכובדי היושב-ראש, שוב אנחנו נפגשים.

איתן גינזבורג: "ושוב איתכם" – יש שיר כזה: "ושוב איתכם ושוב איתכם – –

מזכירת הכנסת.

איתן גינזבורג: – – ושלום עליכם ועלינו, על כולנו".

בעזרת השם, גם זה יגיע.

אנחנו נמצאים באמצע סדרה.

כשהתחלתי את הסדרה, סיפרתי לך, אדוני היושב-ראש, שקצת פשפשתי היום באמירותיו של – – –

איתן גינזבורג: בפייסבוק.

בפייסבוק, כן.

איתן גינזבורג: איך קוראים לפייסבוק עכשיו?

איתן גינזבורג: איך קוראים לפייסבוק עכשיו?

מטא.

איתן גינזבורג: יפה.

יפה.

מה שמת – מטא.

בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, יש לי גם שם לסדרה הזאת.

איתן גינזבורג: אה, השתכללנו.

כן.

"בחיים האמיתיים, כשמישהו מרמה אותך, אתה לא מאמין לו יותר" – זה שם הסדרה.

ואמר את זה חבר הכנסת יאיר לפיד בריאיון.

הוא גם הסביר.

הוא אומר: אם מישהו משקר ומרמה אותך, אתה לא מאמין לו יותר, זה משהו – אומר לפיד – שמלמדים אותנו בגיל שבע.

"זה משהו שמלמדים אותנו בגיל שבע", אומר יאיר לפיד.

"אבא שלך לוקח אותך לשיחה ואומר לך:" יאיר'קה – את זה אני מוסיף – "לא לשקר, כי אם תשקר לא יאמינו לך בחיים".

וכאן הוא מוסיף: "ואפילו בפוליטיקה זה נכון.

מי שרימו את הבוחרים שלהם באופן בוטה, לא יצביעו בעבורם שוב".

אז אחרי שיש לנו שם לסדרה – נחזור עוד פעם, שלא נשכח, אדוני היושב-ראש:

בחיים האמיתיים – – –

איתן גינזבורג: הנשים בוורוד שם, זה קצת מפריע.

זה נשמע כמו איזו תנועת מחאה.

איתן גינזבורג: כן, הנשים בוורוד, נא לכבד את הדובר, גם כשאתן ורודות.

במיוחד כשאני מצטט את יאיר לפיד, אז אני מבקש הקשבה.

בסדרה הזאת, "בחיים האמיתיים, כשמישהו מרמה אותך, אתה לא מאמין לו יותר" – אז בואו נתחיל.

כותב יאיר לפיד: "ראש הממשלה" – כל הזמן תראו גם את הסרקזם הזה, את הזלזול הזה – "ראש הממשלה והצל החליפי שלו" – לפני שהוא היה צל חליפי, היום הוא צל חליפי – "הגיעו בכבודם ובעצמם" – הוא כותב לאלה שקוראים אותו בפייסבוק – "הגיעו בכבודם ובעצמם להצביע עכשיו נגד הצעת החוק שלי ושל ארגוני העצמאים למתן דמי אבטלה לעצמאים.

הבושה מתה", אומר יאיר לפיד בסרקזם ובטונציה שיכולה להיות רק לו.

הוא אף מוסיף ואומר: "מנותקים, נמאסתם".

לפיד.

ממשיך לפיד יום או יומיים אחר כך או לא יודע כמה זמן: שלום, "תמונה אחת לשבת" – הוא לשבת מכין תמונות – "שני אנשים.

גנץ ונתניהו.

צולמו השבוע בזמן ההצבעה על דמי אבטלה לעצמאים.

שניהם הצביעו נגד.

תסתכלו עליהם.

תנסו לדמיין מה עובר להם בראש כשהם מונעים עזרה ממאות אלפי אנשים שהתרסקו.

בזמן שהם מפירים כל הבטחה שנתנו אי פעם.

תראו אותם בקלונם", אומר יאיר לפיד, "ואל תשכחו.

כי בשעה הכי קשה שלכם הם לא ראו אתכם ממטר".

את זה אומר מי שישב פה לפני חודש-חודשיים והצביע נגד דמי אבטלה לעצמאים.

ונעבור לפרק הבא.

לפיד: "לא מספיק להם 36 שרים, 16 סגני שרים, הם חייבים עוד ג'ובים, עוד בזבוזים, עוד הוצאות על חשבון משלמי המיסים".

עמדו אתמול על הדוכן ודיברו על מצוקתם של אזרחי ישראל.

"אם מצוקתם הייתה מעניינת לכם" – תשמע את הדימוי – "הייתה מעניינת לכם את קצה הזרת, לא הייתם מקימים את ממשלת הבזבוזים המגונה הזאת", אמר יאיר לפיד, שהבטיח לאבא שלו שהוא לעולם לא ישקר.

איתן גינזבורג: ואם יש לך ציטוט של 30 שניות, זה בדיוק הזמן.

אני אחפש משהו בשבילך, אדוני היושב-ראש, כי יש לי עוד הרבה.

איתן גינזבורג: או 20.

אה, זה משהו מדהים.

הוא תוקף גם אותך פה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: אישית?

לא לא לא, את זה לא הייתי נותן לו לעשות.

תחת הכותרת "המפלגה שנעלמה" הוא כותב: "בוועדת הקורונה של הכנסת יש חבר כנסת אחד מש"ס, שניים מיש עתיד, אחת מישראל ביתנו, שניים מהליכוד, כולל היושב-ראש, שניים מהמשותפת, אחת מהעבודה.

איזו מפלגה חסרה לכם?

שואל יאיר'קה שלנו, שלא משקר – "האם זו אותה מפלגה שאמרה שהיא נכנסת לממשלה בגלל הקורונה?

" הוא התכוון אליכם, לא משנה שהוא דיבר בתקופה שלא היו לכם ח"כים.

אבל, להזכיר לכולם, ליאיר שלא משקר כי הוא הבטיח לאבא, שהוא היה שר בממשלת ישראל וראש ממשלה חליפי בתקופה קשה מאוד של הקורונה, והוא אף לא טרח להשתתף כמעט בישיבה אחת; רק אחרי שקיבל נזיפה ממי שקיבל.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: מה שנקרא "המשך יבוא".

אז כדי להזכיר לכולם, אנחנו מדברים על סדרה, ואנחנו ניפגש בה עוד בערך שעה, הסדרה נקראת "בחיים האמיתיים, יאיר'קה, כשמישהו מרמה אותך, אתה לא מאמין לו יותר".

תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

איתן גינזבורג: ישראל אייכלר – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יצחק פינדרוס יעלה ויבוא.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מאמין שיש כאן שר.

יצחק פינדרוס: אני לא אהיה קטנוני – – –

איתן גינזבורג: השר פריג' שם.

יצחק פינדרוס: איזה שר.

יצחק פינדרוס: אבל לא סתם שר, איזה שר, איזה וזיר.

איתן גינזבורג: מה שנקרא, אשרי המאמין.

יצחק פינדרוס: מאלה שיש להם עמדה בממשלה הזאת, בניגוד לאלה שאין להם.

יצחק פינדרוס: אני חייב התנצלות.

יצחק פינדרוס: אני חייב התנצלות.

יצחק פינדרוס: אני עמדתי מעל הבמה הזאת – אני לא זוכר, אמרתי אדוני היושב-ראש?

איתן גינזבורג: עכשיו אמרת.

יצחק פינדרוס: אני עמדתי פה מעל הבמה הזאת פעם אחר פעם וניסיתי לרדת לעומק דעתו, למה הוא רץ להיות ראש ממשלה ובגד בכל ההבטחות שלו לעם ישראל, מהחוברת של כיצד מנצחים את הקורונה ועד פרנסה ולדאוג לחרדים והכול.

יצחק פינדרוס: כל הזמן חשבתי שמה שתופס אותו זה הצ'קלקה לרעננה.

יצחק פינדרוס: היום – אני חייב להתנצל – הבנתי סוף-סוף.

יצחק פינדרוס: סוף-סוף הבנתי – אלבום תמונות יפה עם מנהיגי העולם.

יצחק פינדרוס: בראבו.

יצחק פינדרוס: חבר'ה, אני חייב להרגיע אתכם, חברי הכנסת, אזרחי ישראל, האיש הגשים את החלום.

יצחק פינדרוס: יש לו אלבום תמונות יפהפה בוועידה, מצטלם עם כולם יפה, עם כל מנהיגי העולם.

יצחק פינדרוס: עכשיו, תעשה לנו טובה, תשחרר אותנו.

יצחק פינדרוס: קיבלת את חלומך, עולמך ראית בחייך, יש לך תמונות יפהפיות, אלבום מדהים.

יצחק פינדרוס: אתה מצולם עם גרמניה, עם ארצות הברית, עם צרפת – עם כולם הצטלמת, הכול בסדר.

יצחק פינדרוס: עכשיו אתה יכול לחזור.

יצחק פינדרוס: הרי האקלים לא מעניין אותך, חוץ מלשים מס, ואתה לא מאמין בזה, כי הכנסת את זה בהכנסות המדינה, 800 מיליון שקל, אז הרי אתה לא מאמין שהצריכה של החד-פעמי תרד, כי אם היית מאמין לא היית מכניס 800 מיליון שקל הכנסה.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, האקלים לא מעניין אותך.

יצחק פינדרוס: הרי לא טיפלת בבעיות האמיתיות של האקלים.

יצחק פינדרוס: אז מה, נסעת להצטלם, בראבו.

יצחק פינדרוס: עכשיו תשחרר אותנו.

יצחק פינדרוס: אבל עכשיו אני רוצה לדבר על עוד משהו.

יצחק פינדרוס: אתמול התפרסמה כותרת, ומדי פעם אנחנו שוכחים את זה.

יצחק פינדרוס: תראו, בגבעות ביהודה ושומרון, מעבר לעבירות החוק שמתרחשות שם על ידי גופים כאלה ואחרים – ודיבר על זה קודם ידידי בצלאל, שסובל מזה יום-יום, מהנושא של איכות הסביבה – מתרחש שם עוד משהו.

יצחק פינדרוס: יש שם התנהלות משטרתית וממשלתית כאילו נמצאים במדינה אחרת.

יצחק פינדרוס: יש שם קבוצות ונערים שלא עם כל המעשים שלהם אני חייב להסכים, לא על כל המעשים שלהם אני חייב לחשוב שהם עושים נכון ופועלים נכון, אני לא יודע כמה הם מתייעצים עם דעת תורה על כל פעולה שלהם או לא – אני בכלל לא נכנסת לביקורת או לא ביקורת – אבל השאלה איך מתנהלים איתם.

יצחק פינדרוס: העליתי את זה כאן בבמה בעבר, את הסיפור של קומי אורי, שקבוצה קיבלה עונש ונעלו אותם במשך תקופה ארוכה כעונש עד שייתנו איזושהי הצהרה.

יצחק פינדרוס: השתמשו בשב"כ ואלוף פיקוד ומשטרה וסיפורים, וכשפעם אחת התערבתי עוד קיבלתי טלפון שאני לא מבין, הם לא שומעים בקול רבנים, אז למה אתה זה, והם לא שומעים בקול הממסד, אז למה אתה חושב כך.

יצחק פינדרוס: אבל קרה מקרה ונהרג שם נער.

יצחק פינדרוס: במסגרת מרדף של בלשים נהרג שם נער.

יצחק פינדרוס: ואתמול מתפרסם שהיחידה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים מתלבטת.

יצחק פינדרוס: אחרי שניסו להסתיר ראיות, אחרי שהסתירו את הניידת ולא נתנו להיכנס, אם אני זוכר נכון – באותו יום בצלאל רץ לשם לעלות לראות מה קורה שם, אם אני לא טועה.

יצחק פינדרוס: הסתירו שם דברים, סגרו את המקום, לא נתנו לאף אחד להתקרב, עשו בעיות גם עם מח"ש, ובסוף לא לנסות לברר את זה במקום שצריך לברר את הצדק והיושר?

יצחק פינדרוס: אהוביה סנדק נהרג שם, בשוגג, במזיד, בטעות או שלא בטעות – מישהו צריך לבדוק את זה ולתת את הדין על כך.

יצחק פינדרוס: מה זה הסגירה הזאת בתוך הזה?

יצחק פינדרוס: אני אומר, זה מזכיר לי בדיוק את העונשים הקולקטיביים ואת כל סוגי ההתנהלויות.

יצחק פינדרוס: יש לכם בעיה מול נוער איך להתמודד?

יצחק פינדרוס: תתמודדו.

יצחק פינדרוס: יש כללים, יש מסגרות איך מתמודדים.

יצחק פינדרוס: תעזרו להם, תנהלו איתם שיח, תראו מה אתם יכולים לעשות, מה אתם לא יכולים לעשות, אבל מה זה, זו מדינת עולם שלישי?

יצחק פינדרוס: אפשר לעשות מה שרוצים?

יצחק פינדרוס: שוטרים יכולים לעשות מה שרוצים?

יצחק פינדרוס: חיילים יכולים לעשות מה שרוצים?

יצחק פינדרוס: מג"ב יכולים לעשות מה שהם רוצים?

יצחק פינדרוס: לית דין ולית דיין?

יצחק פינדרוס: "אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני"?

יצחק פינדרוס: מה זה הדבר הזה?

יצחק פינדרוס: מה, הם סוג ד'?

יצחק פינדרוס: אז אם ככה, הם נענשים ככה: דבר ראשון, הם בכלל מתנחלים, אז מותר להעניש אותם; ב.

יצחק פינדרוס: אפילו כמתנחלים הם כבר לא מהסוג שמוצא חן בעיניכם, גם זה בקושי מוצא חן בעיניכם, ואז עושים מה שהם רוצים.

יצחק פינדרוס: נערים טובים, תמימים, כל אחד והסיפור שלו והדבר שלו.

יצחק פינדרוס: יש כאלה שהצליחו יותר, יש כאלה שפחות, יש כאלה שיותר, אבל ילדים טובים.

יצחק פינדרוס: תנו להם לפחות מינימום של זכויות.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות שדבר כזה קרה ונהרג שם בחור, וכולם יודעים איך הוא נהרג, ואף אחד לא מוכן להתמודד עם זה כמו בן אדם בבית משפט.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות.

יצחק פינדרוס: אני בכלל לא נכנס לוויכוח הזה.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות שהדבר הזה לא בא לשלב הוכחות בבית משפט והוא יידון.

יצחק פינדרוס: אין לי ספק, ותשאלו כל עורך דין מתחיל בתאונות דרכים, שדבר כזה היה מגיע, אם הייתה חברת ביטוח בצד השני, דבר כזה היה מגיע לבירור בבית המשפט.

יצחק פינדרוס: הרי כל תאונת דרכים כזאת מגיעה לבית המשפט.

יצחק פינדרוס: דבר כזה לא יגיע לבית המשפט?

יצחק פינדרוס: כל מי שיכול לעשות בעניין הזה ולפנות למשרד המשפטים – יש לך אולי עוד קשר מימי ניסנקורן?

יצחק פינדרוס: שיפנה למשרד המשפטים.

יצחק פינדרוס: הדבר הזה צריך להיחקר לפחות במסגרת בית המשפט.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת פינדרוס.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב בראש, שר או שרה, אם יש – – –

איתן גינזבורג: השר פריג' נמצא שם.

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': חבריי חברי הכנסת, אנחנו בפתחו של שבוע מורכב, מאתגר וקשה כאן בכנסת ישראל, והכנסת הזאת היא תשקיף של מדינת ישראל, של עם ישראל: שבוע שבו אנחנו נחשפים לקצה קרחון של קשרי רע"מ כמפלגה תומכת טרור, אנטי-ציונית, עם חמאס ועם טרור; שבוע שבו יש מי שמתעלמים מפעמוני האזהרה האלה ורצים אל התהום ויביאו לכאן תקציב, תקציב רע, תקציב שיש בו עשרות מיליארדים לחיזוק התנועה האסלאמית במדינת ישראל, וחלק מהכסף הזה ימצא דרכו בצורות כאלה ואחרות לחמאס ולטרור; תקציב שיש בו גזרות קשות על הציבור החרדי; תקציב שיש בו העלאות מיסים וגזרות על השכבות החלשות; תקציב שיש בו סדרי עדיפויות ערכיים רעים מאוד.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו באופן טבעי זועקים, מוחים, נאבקים, מנסים לעצור.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני, דווקא בפתחו של השבוע הזה, רוצה לשאת מסר אחר לעם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כן, אנחנו רואים את הדברים הקשים והרעים האלה וזועקים ומוחים וחותרים לתקן, אבל אנחנו אנשים מאמינים ואופטימיים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מכירים את העם שלנו, את בריאותו, את חוכמתו, את אמונתו, את אהבתו לאלוקיו, לתורתו, לשורשים העמוקים ההיסטוריים והדתיים שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו אוהבים ומאמינים בריבונו של עולם, שלא ייטוש השם את עמו למען שמו הגדול.

בצלאל סמוטריץ': התהליך האלוקי האדיר שאנחנו זוכים לחיות בו בדורות שלנו הוא תהליך של תחייה לאומית.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל קם מאפר ומעפר, בקיבוץ גלויות ניסי, מגיע לארץ ישראל, מפריח בה את השממה בנס.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל היא נס מהלך וההתפתחות שלה היא התממשות דברי הנבואה.

בצלאל סמוטריץ': ואין לי ספק שגם הממשלה הזו, על תחלואיה וטעויותיה וסכנותיה, מקדמת את התהליך הזה.

בצלאל סמוטריץ': די לנו אם נלך למשנה הידועה בסוף סוטה שמתארת את כל התרחישים האפוקליפטיים שאנחנו חווים אותם היום.

בצלאל סמוטריץ': חז"ל אז, אלפיים שנה קודם, ניבאו לנו ברוח קודשם שזה מה שמצפה לנו בעקבתא דמשיחא.

בצלאל סמוטריץ': ברגעים האלה, דמדומי הגלות ותחילת הגאולה, היוקר יאמיר – תראו את עליית המחירים – והחוצפא ישגא, ויראי השם יימאסו, וחוכמת סופרים תסרח, ובית ועד יהיה לזנות, ואין תוכחת, ועוד ועוד ועוד.

בצלאל סמוטריץ': אבי מורי כבר שנים אומר שככל שאנחנו מתקדמים ופוגשים עוד ועוד סיבוכים ומורכבויות כאלה, אנחנו יודעים שאנחנו בדרך הנכונה.

בצלאל סמוטריץ': ריבונו של עולם, כמו שאומר לנו הנביא יחזקאל בפרק ל"ו, "לא למענכם אני עושה בית ישראל כי אם לשם קדשי אשר חללתם בגוים".

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בתהליך אלוקי, וככל שלנו קשה יותר, מתקרב הרגע שריבונו של עולם אומר: די, אני לא מוכן יותר שבניי אהוביי יסבלו, ובעיתה אחישנה.

בצלאל סמוטריץ': אני ממליץ לכולנו לקרוא עכשיו את נבואות הנחמה של ישעיה, של יחזקאל, לראות את התהליכים האלוקיים, על השלבים השונים, על המורכבות, על המשברים, על הקומות שבהן התהליך הזה נבנה.

בצלאל סמוטריץ': כל אדם בסוף צריך לבחור באיזה צד של ההיסטוריה הוא רוצה להיות, אם בצד של המקדמים, של השותפים הפועלים עם אל המחזיר שכינתו לציון ברחמים וממילא בת קול יוצאת, ויבוא וייטול את שכרו, או שהוא חלילה רוצה להיות בצד של המעכבים.

בצלאל סמוטריץ': אז המעכבים יכולים להקשות ויכולים לסבך ויכולים לגבות מחירים, ותפקידנו לנסות לצמצם את זה ולהיאבק ולהילחם, אבל בשמחה, באופטימיות, באמונה – אמונה בריבונו של עולם, אמונה בתהליך ההיסטורי הזה שלא יחזור אחורה כי לא ייטוש השם את עמו למען שמו הגדול ואמונה גדולה בעם ישראל ובארץ ישראל ובתהליך הנהדר הזה שילך וייבנה.

בצלאל סמוטריץ': וקריאה אחרונה לכולם: תהיו בצד של ריבונו של עולם, תהיו בצד הנכון של ההיסטוריה ותבואו ותיטלו את שכרכם, ואל תהיו חס וחלילה בצד של המקטרגים והמעכבים, שחלילה אחר כך ייתנו על זה את הדין.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, חבריי הנכבדים – שר?

מיכל מרים וולדיגר: סגן שר?

איתן גינזבורג: השר פריג' נמצא שם.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד השר.

מיכל מרים וולדיגר: אז ככה.

מיכל מרים וולדיגר: דיברנו כבר על חתולים, דיברנו על משקאות מתוקים, דיברנו על חד"פ, דיברנו על מעונות היום והדרת לומדי התורה.

מיכל מרים וולדיגר: ברשותכם, נעסוק כעת בנושא הרב-קו והפגיעה הקשה באוכלוסיית מתמודדי הנפש המתניידת בתחבורה ציבורית.

מיכל מרים וולדיגר: ציבור הנכים בשל מגבלה נפשית מהווה כ-3% מכלל האוכלוסייה, שזה אומר כ-250,000 איש, ומתוכם, כבוד היושב-ראש, כ-87,000 איש מקבלי קצבת נכות.

מיכל מרים וולדיגר: מתוך ה-87,000 איש מקבלי קצבת הנכות, רובם, רוב האנשים הללו, מתקיימים מקצבת נכות בלבד, שעומדת היום על 3,200 שקל, ואינם זכאים לקצבת ניידות ו/או הטבה אחרת המאפשרת להם להתנייד בקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: חשוב לי לציין שמרבית המתמודדים עם מגבלה נפשית חיים בקהילה ולא, לא בבתי החולים, והם נמצאים בתעסוקה נתמכת ו/או שאינה נתמכת, נמצאים במועדונים חברתיים ואף נדרשים לנסוע לטיפול, לשיקום, לקנות תרופות וכדומה, כלומר נזקקים לתחבורה ציבורית על מנת להתנייד ממקום למקום, על מנת לנהל חיים עצמאיים פחות או יותר.

מיכל מרים וולדיגר: הרפורמה בנושא הרב-קו תפגע קשות באותם נכים.

מיכל מרים וולדיגר: אני אשתף אתכם.

מיכל מרים וולדיגר: אני מלווה כמה נכים, ואותם נכים שאני מלווה, אנחנו ממלאים ביחד אחת לשבוע את הרב-קו שלהם ב-100 שקל.

מיכל מרים וולדיגר: בשל ההנחה שהם זכאים לה, הסכום שמצטבר להם עומד על 150,000 שקל.

מיכל מרים וולדיגר: זה המון בשבילם.

מיכל מרים וולדיגר: את ההנחה הזו הרפורמה לוקחת להם.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לומר לכם שאותם נכי נפש שחיים בהוסטלים, לדוגמה, שני שלישים מהקצבה שלהם מופנית להוסטל, כ-1,200 שקל עבור הדיור ועוד כ-1,200 שקל עבור דמי כיס, וביתרה עליהם לקנות תרופות, סיגריות, בגדים.

מיכל מרים וולדיגר: אין להם כסף מיותר, ממש לא, וגם את המעט הזה שיש להם, גם את זה רוצים לקחת מהם.

מיכל מרים וולדיגר: הם ישלמו עבור התחבורה הציבורית שהם נזקקים לה מחיר מלא, ויותר מכך, את המחיר הגבוה.

מיכל מרים וולדיגר: ולמה?

מיכל מרים וולדיגר: כי אין ביכולתם לכלכל את צעדיהם: מתי להשתמש בתחבורה הציבורית?

מיכל מרים וולדיגר: האם בשעות העומס, שאז המחיר יותר יקר, או בשעות שאינן שעות עומס ואז המחיר יותר זול?

מיכל מרים וולדיגר: הם יוצאים לעבודה, שגם ככה קשה להם להשיג אותה, בשעה שנקבעת להם.

מיכל מרים וולדיגר: אין להם אפשרויות בחירה.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא שולטים בשעת היציאה, הם לא שולטים בשעת החזרה; גם המרחק ממקום העבודה למקום ההוסטל או איפה שהם גרים – הוא לא רלוונטי אליהם, הם לא בוחרים את מקום העבודה לפי המרחק, היא בדרך כלל נבחרת עבורם.

מיכל מרים וולדיגר: הנכים הללו ואף נכים אחרים שאינם זכאים לקצבת ניידות, אך מנגד חיים מ-3,200 שקל בלבד, גם אלה שלא גרים בהוסטל אז הם גרים בדירה שכורה, הם צריכים לשלם עבור שכירות.

מיכל מרים וולדיגר: אלה, דווקא אלה, דווקא האוכלוסיות החלשות ביותר, יסבלו קשה מאוד מהרפורמה הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: אז תקציב חברתי אמרתם?

מיכל מרים וולדיגר: ממש לא.

מיכל מרים וולדיגר: ולסיום, כי נשארה לי עוד דקה, אני עוד אגיד – – –

קריאה: – – –

מיכל מרים וולדיגר: להמשיך.

מיכל מרים וולדיגר: כן, אז יש לי עוד מה להגיד לגבי הרב-קו, כי כשקראתי את ההצעה, שתהפוך עוד מעט לחוק, הבנתי שכדי להשתמש בתחבורה הציבורית עם הרב-קו צריך להיות מאוד מאוד חכמים, צריך לדעת להשתמש כמו שצריך בטלפון חכם, ואני חייבת להגיד שלא מעט אנשים ממתמודדי הנפש – לא כולם, אבל חלקם – לא יכולים להשתמש בטלפון חכם, חלק מהם בגלל שזה קשה לתפעול וחלק אחר כי טלפון חכם יקר והם לא יכולים לקנות אותו.

מיכל מרים וולדיגר: הם צריכים לעלות לאוטובוס ולסמן כתובת יעד, כמה תחנות, כלומר אני, כשרק קראתי את זה, התבלבלתי מכל מה שצריך לעשות ואיך לתפעל את כל הסיפור הזה, ויש אוכלוסיות שלא מסוגלות, הן צריכות את הדבר הפשוט ביותר, כמו שהיה להן עד היום והתרגלו אליו וזה עבד מצוין – אני מסיימת: להכניס כסף לרב-קו, לזכות ב-33% הנחה שלהן, וככה לנסות ולחיות חיים איכשהו עצמאיים עם הקצבה הקטנה יחסית שיש להם.

מיכל מרים וולדיגר: אז שוב, תקציב חברתי אמרתם?

מיכל מרים וולדיגר: אני עוד לא מצאתי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת וולדיגר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן גביר, חמש דקות.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לעשות איזו הפוגה מהנאומים על העניינים הכלכליים ולדבר על משהו שהוא בנפש של כולנו – ספורט.

איתמר בן גביר: ספורט זה דבר חשוב, ספורט זה דבר בריא, ספורט זה דבר מעניין, ואין ספק שמה שקורה היום במגרשי הכדורגל, אדוני היושב-ראש, זה בעיה מאוד מאוד לא פשוטה – האלימות בכל מקום, ההתנהלות הרבה מאוד פעמים ונדליסטית, ואין ספק שזה משהו שמציב תמרור אזהרה.

איתמר בן גביר: אני חושב שאחד הדברים שהציבו בהחלט תמרור אזהרה וראויים לכל גינוי הוא אותה תקיפה של אוהדת נכה בידי אוהד של בית"ר ירושלים, שהטענה היא שהוא משתייך ללה פמיליה.

איתמר בן גביר: זו תקיפה בזויה, זו תקיפה חמורה, זו תקיפה שמי שעשה אותה ומי שביצע אותה צריך לשבת בכלא.

איתמר בן גביר: אבל אדוני היושב-ראש, צריך גם לומר את האמת – שיש כאן כנראה צד אחד של המטבע שמסתכלים, ובצד השני אף אחד לא מסתכל, התקשורת לא מטפלת, המשטרה לא אוכפת, הפרקליטות לא מתעניינת.

איתמר בן גביר: שום דבר, גורנישט מיט גורנישט.

איתמר בן גביר: כלום.

איתמר בן גביר: אני מדבר כמובן על אלימות של אוהדי קבוצות אחרות, שכנראה זוכים להנחת סלב.

איתמר בן גביר: אני הייתי באצטדיון דוחא בסח'נין, וראיתי מה זה אלפים, אלפי אוהדים צועקים "אטבח אל-יהוד"; אלפי אוהדים צועקים "הר הבית בידינו"; אלפי אוהדים צועקים "ברוח, בדם נפדה את פלסטין".

איתמר בן גביר: עכשיו, אני לא מכליל את כולם, אני לא חושב שזה כולם.

איתמר בן גביר: אני לא חושב שבסח'נין זה כל העיר, שכולם מחפשים איך להרוג יהודים.

איתמר בן גביר: אין לי ספק שיש לא מעט תושבי סח'נין נאמנים, אוהבים את המדינה, או כאלה שבאמת רוצים להתפרנס כאן ולחיות בשלום.

איתמר בן גביר: אבל אלה מתוכם שצועקים "אטבח אל-יהוד", אלה מתוכם שמגדפים ומקללים את מדינת ישראל, אלה מתוכם שפועלים נגד המדינה שלנו – אותם צריך לזרוק ממגרשי הכדורגל.

איתמר בן גביר: לא יכול להיות, לא יכול להיות מצב, אי-אפשר לקבל את זה, ששמים פוקוס על צד אחד ולא על הצד השני.

איתמר בן גביר: אלימות זו אלימות זו אלימות.

איתמר בן גביר: צריך להבין שכאשר אוהדי כדורגל, כמו בסח'נין, לדוגמה, כשהיה משחק מול מכבי נתניה, קבוצה של אוהדים, אוהדים צעירים, בחורים צעירים, ילדים שמגיעים שם לאצטדיון בסח'נין, ואוהדי סח'נין – כמעט לינץ', כמעט לינץ' עשו בהם.

איתמר בן גביר: למה?

איתמר בן גביר: כי הם יהודים.

איתמר בן גביר: באום אל-פחם יש גם קבוצה – שלחתי תלונה להתאחדות לכדורגל – צעקות שם, צעקות גזעניות, קללות.

איתמר בן גביר: כמעט תקפו הורים של ילדים שחקנים מהקבוצה השנייה.

איתמר בן גביר: ביפו – אותו דבר, עוד פעם ניסיון של לינץ' ביהודים, קריאות גזעניות נגד עם ישראל, נגד מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: עד כדי כך, אדוני היושב-ראש, יש מקומות שלא מאפשרים להיכנס עם דגלי ישראל לאצטדיון.

איתמר בן גביר: לא מאפשרים להיכנס עם דגלי ישראל לאצטדיון.

איתמר בן גביר: שואלים: למה?

איתמר בן גביר: אומרים: זה יכול להתסיס.

איתמר בן גביר: זה נורמלי?

איתמר בן גביר: הדגל שלנו, המדינה שלנו.

איתמר בן גביר: אנחנו צריכים לפחד?

איתמר בן גביר: אנחנו צריכים לחשוש?

איתמר בן גביר: אנחנו צריכים לקבל את זה שבאצטדיוני כדורגל יש תופעות כאלה?

איתמר בן גביר: הביקורת שלי היא קודם כול על ההתאחדות לכדורגל, שיודעת לתת קנסות לבית"ר ירושלים על ימין ועל שמאל, ולעומת זאת, עוד פעם, הנחת סלב לסח'נין; על משטרת ישראל, שיודעת לאכוף את החוק – איך אמרו לי?

איתמר בן גביר: וטוב שכך, אגב: באצטדיון טדי הכול מרושת מצלמות, עם מאות שוטרים.

איתמר בן גביר: למה זה לא קורה באצטדיונים אחרים?

איתמר בן גביר: למה בדוחא השוטרים מפחדים להיכנס ליציע של הקהל?

איתמר בן גביר: ואחרונה זו הפרקליטות, שכמו הפרקליטות, כמו תמיד, יש דין אחד בצד הזה ודין שני בצד הזה.

איתמר בן גביר: את זה אי-אפשר לקבל.

איתמר בן גביר: כבוד השר, שהולך עכשיו, צריך להבין את זה שאלימות – – –

עיסאווי פריג': זה לא דברי טעם.

עיסאווי פריג': אתה מבלבל.

עיסאווי פריג': העובדות לא נכונות.

איתמר בן גביר: מה אכפת לך מהעובדות?

עיסאווי פריג': העובדות לא נכונות.

איתמר בן גביר: מה אכפת לך מהעובדות?

איתמר בן גביר: נו, מה, צועקים בסח'נין "אד'בח אל-יהוד" – זה לא אכפת לך.

איתמר בן גביר: מה אכפת לך?

איתמר בן גביר: העיקר, קל לדבר על כפר קאסם, זה מה שחשוב.

איתמר בן גביר: ואגב, אני לא נגד כפר קאסם, אבל בכפר קאסם – לא, הוא הפריע לי, אתה צריך לתת לי – – –

איתן גינזבורג: לא, פנית אליו, הוא דיבר.

איתן גינזבורג: זה לגיטימי.

איתן גינזבורג: זה חלק מהזמן.

איתמר בן גביר: בסדר, אז צריך להוסיף לי זמן.

איתן גינזבורג: לא מוסיפים על זה זמן, אדוני.

איתמר בן גביר: למה לא מוסיפים זמן?

איתן גינזבורג: ככה זה עובד.

איתמר בן גביר: אם שר מתפרץ לדברים של חבר כנסת לא מוסיפים זמן?

איתן גינזבורג: הוא לא מתפרץ.

איתן גינזבורג: אתה פנית אליו, הוא השיב לך, וזה לגיטימי במסגרת הזמן.

איתמר בן גביר: טוב, עוד חצי דקה.

איתמר בן גביר: אני אומר דבר מאוד פשוט: גם בכפר קאסם יש אלימות, וכשיש אלימות ,אתה צריך לפעול נגדה.

איתמר בן גביר: אתה יודע למה?

איתמר בן גביר: כי לא רק יהודים מפסידים מהאלימות הזאת, גם ערבים.

איתמר בן גביר: גם הערבים מפסידים מהאלימות הזאת.

איתן גינזבורג: תודה.

איתמר בן גביר: ושמעתי אותך, וצדקת כשאמרת לאיימן עודה ולאחמד טיבי כל מיני דברים, אבל גם אתם תיקחו אחריות.

איתמר בן גביר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אורית סטרוק.

איתן גינזבורג: גברתי, בבקשה.

איתן גינזבורג: על מי תלמדי זכות הפעם?

אורית סטרוק: אוה, מה אתה מציע?

איתן גינזבורג: את בטח הכנת לעצמך.

אורית סטרוק: הכנתי בבית, אבל אולי יש לך הצעות.

איתן גינזבורג: יש לי הרבה הצעות.

אורית סטרוק: כי הנושא שלנו, כזכור, זה כוחם של יחידים.

איתן גינזבורג: בבקשה.

אורית סטרוק: זה הנושא.

איתן גינזבורג: כולנו בציפייה לשמוע על מי תלמדי עכשיו זכות.

איתן גינזבורג: חמש דקות, גברתי.

אורית סטרוק: אוקיי.

אורית סטרוק: אז כמו שהבטחתי, הנושא שלנו בנאומים היום יהיה כוחם של יחידים, והיום אני רוצה לדבר על אישה יחידה, אישה שאני עפר לרגליה, ממש מעריצה אותה, ושמה שרה נחשון.

אורית סטרוק: שרה נחשון היא תושבת קריית ארבע.

אורית סטרוק: היא ובעלה, הרב הצייר ברוך נחשון, זיכרונו לברכה – נפטר ממש לא מזמן – –

איתן גינזבורג: לפני חודש וחצי.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: – – היו מראשוני המתיישבים במלון פארק בחברון, ואחר כך בבניין הממשל בחברון, ואחר כך בקריית ארבע.

אורית סטרוק: מהרגע שהוקמה קריית ארבע, חברון חזרה להיות שוממה מיהודים.

איתן גינזבורג: חסיד חב"ד הוא היה.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: היה חסיד חב"ד, וקיבל ברכה מיוחדת מהרעבע – שהוא יוציא מחדש את כוח הקדושה שיש בציור, ובאמת כל הציורים שלו סביב נושאים של גאולה ושל אמונה.

אורית סטרוק: באמת עשה דברים נפלאים, מוכשר מאוד, וגם שרה עשתה דברים מופלאים בתחום שלה.

אורית סטרוק: ולשרה נחשון ולבעלה ברוך נולד תינוק, והוא נימול במערת המכפלה, ונקרא שמו על שם אברהם אבינו – אברהם ידידיה נחשון.

אורית סטרוק: והתינוק הזה, למרבה הצער, בגיל שלושה חודשים נפטר, מה שמכונה מוות בעריסה.

אורית סטרוק: וכשהוא נפטר, אימא שלו החליטה שהיא רוצה לקבור אותו בבית העלמין היהודי העתיק בחברון.

אורית סטרוק: באותו זמן אסור היה לקבור בחברון.

אורית סטרוק: בית העלמין העתיק, שקבורים בו גם גדולי ישראל מדורי-דורות וגם נרצחי טבח תרפ"ט – הירדנים חיללו אותו, הרסו אותו לחלוטין.

אורית סטרוק: על גבי בית העלמין ניטע גן ירק, עם כרוביות ועגבניות.

אורית סטרוק: לא היה אפשר בכלל להכיר שזה היה פעם בית עלמין יהודי, וכמובן שאסרו לקבור שם.

אורית סטרוק: ושרה נחשון החליטה שהיא את הבן שלה קוברת בבית העלמין בחברון, והיא הגישה בקשה לקבור אותו שם.

איתן גינזבורג: שר הביטחון – פרס.

אורית סטרוק: יפה.

אורית סטרוק: איתן, יש לך ידיעות מרשימות.

איתן גינזבורג: הוא גם אישר את הקבורה בסוף.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: איך הוא אישר, אתה זוכר?

איתן גינזבורג: אני לא זוכר, כי לא הייתי קיים אז.

אורית סטרוק: לא, הכול מהלימוד, אני מבינה.

אורית סטרוק: אתה למדת את זה.

אורית סטרוק: אז שרה נחשון לא קיבלה אישור לקבור את הבן שלה שם, אבל היא התעקשה, והיא הגיעה עם רכב, עם הגווייה של התינוק, למחסום צה"לי בירידה מקריית ארבע לחברון, בצומת, וצה"ל חוסם אותה, והיא מנסה לשכנע את החיילים, והחיילים חוסמים אותה, והמפקד חוסם אותה.

אורית סטרוק: ובאיזשהו שלב שרה נחשון לקחה את התינוק המת על הידיים ואמרה למפקד: אני מאוד מצטערת, אני מתקדמת; אני עם התינוק שלי בידיים, התינוק המת, אני מתקדמת לבית העלמין.

אורית סטרוק: נראה אותך עוצר אותי.

אורית סטרוק: והמפקד לא היה מסוגל לעצור אותה.

אורית סטרוק: לפני כן, דרך אגב, היא שאלה: למה אתם לא מרשים לי לקבור בבית העלמין בחברון?

אורית סטרוק: אז הוא אמר: מה, את לא יודעת, גב' נחשון?

אורית סטרוק: את חברון יחזירו.

אורית סטרוק: ודווקא בגלל זה היא עוד יותר רצתה לקבור בבית העלמין בחברון.

אורית סטרוק: והתחילה שרה נחשון ללכת עם התינוק המת על הידיים, והחיילים לא עומדים בפניה, וכל תושבי קריית ארבע נוהרים אחריה והולכים, והולכים בחושך בעיר שאין בה דריסת רגל ליהודי – כולה מלאה ערבים – ועולים את בית העלמין העתיק בחברון וכורים את הקבר וקוברים את התינוק הזה.

אורית סטרוק: ואז, מעל הקבר הטרי הזה אומרת שרה נחשון:

אורית סטרוק: לפני אלפי שנים נקנתה מערת המכפלה על ידי אברהם אבינו, שקנה אותה כחלקת קבר עבור אשתו האהובה שרה, והיום אני, שרה, קוברת בבית העלמין העתיק של חברון את בני אברהם ידידיה, ובכך אנחנו נפתח פתח לקניין חברון בימינו.

אורית סטרוק: ועוד היא אמרה שיש אגדה שמספרת על אב ובנו שהיו הולכים בדרך, והבן שואל את אביו: אבא, מתי נגיע לעיר?

אורית סטרוק: והאבא אומר לו: כשתראה בית העלמין תדע שהגענו לעיר.

איתן גינזבורג: תודה.

אורית סטרוק: ואמרה שרה נחשון: עכשיו, כשיש לנו בית עלמין, אנחנו גם נגיע לעיר.

אורית סטרוק: וזה כוחה המופלא של אישה אחת יחידה ונחושה.

אורית סטרוק: ומכאן, אדוני היושב-ראש, אני חוזרת וקוראת לחבריי בקואליציה, כולל לך, שיימצא בכם האדם האחד האמיץ שיגיד: אני לא מוכן ללכת לממשלה שמי ששולט בה זה חברים של החמאס, זה חברים של האויבים שלנו – –

איתן גינזבורג: תודה, גברתי.

אורית סטרוק: – – ואני לא מוכן להצביע בעד תקציב של ממשלה כזאת.

אורית סטרוק: ממשלה כזאת חייבת ללכת הביתה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה, חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: תודה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מעוז, חמש דקות לרשותך, אדוני.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שלושה שבועות השתתפה קנצלרית גרמניה היוצאת אנגלה מרקל בישיבת הממשלה.

אבי מעוז: בדבריה לשרים היא דיברה מצד אחד על התמיכה בישראל והמאבק באנטישמיות, אך מצד שני הבהירה כי מול איראן – שכידוע, דוהרת לפצצת גרעינית, ולא בדיוק למטרות שלום – צריך להמשיך להתנהל במשא ומתן.

אבי מעוז: בנוסף, היא יצאה נגד ההתיישבות ביהודה ושומרון וקראה שלא להסיר מהשולחן את המושג המכובס והמסוכן "פתרון שתי המדינות".

אבי מעוז: זה לא מפתיע כשזוכרים שבתקופת מרקל ממשלת גרמניה הגדילה בעשרות מונים את הסיוע לאונר"א, אותו ארגון שבמקום לפתור את בעיית הפליטים רק החריף והגביר אותה, ושבמוסדותיו חונכו הילדים לשנאת ישראל ולתמיכה בטרור; מימנה ארגוני שמאל קיצוני כמו בצלם, עדאללה, שוברים שתיקה וזוכרות, והתנגדה לפרישת ארצות הברית מהסכם הגרעין.

אבי מעוז: זוהי אנגלה מרקל, זוהי ממשלת גרמניה.

אבי מעוז: ומה היו דברי החנופה שראש הממשלה ראה לנכון לומר על כזאת אוהבת ישראל?

אבי מעוז: מרקל, לדבריו, ואני מצטט: "משמשת מזה שנים כמצפן המוסרי של יבשת אירופה כולה ומתווה קו בלתי מתפשר של תמיכה בישראל", וכן שהיא בעלת מחויבות מתמשכת לביטחון מדינת ישראל.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני בן לאימא שעברה את השואה והשאירה שם, באושוויץ, את מרבית משפחתה.

אבי מעוז: באותו הרגע ששמעתי את ראש הממשלה בנט מגדיר כך את ראש ממשלת גרמניה – באותו הרגע הציניות מתה מבושה ומקיאוולי החוויר בקברו.

אבי מעוז: עיוות כזה של המציאות והנדסת תודעה כה חריפה מצליחים להאפיל אפילו על ההגדרה מחדש של שר החוץ את המושג "אנטישמיות" ועל אמירתו מהשבוע שעבר שבששת הארגונים ששר הביטחון הגדיר כארגוני טרור בשל היותם שייכים לארגון הטרור החזית העממית יש אנשים רעים אבל יש גם אנשים טובים.

אבי מעוז: זה כבר לא צחוק.

אבי מעוז: מדובר בחבורת ילדים חסרי אחריות, שבתאוות השלטון שלהם משחקים בביטחונה של ישראל, ביחסיה הבין-לאומיים, בכלכלתה, בבריאות תושביה ובעיקר בזהותה.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה ושרי הממשלה, הגיע הזמן שתפנימו כי זה גדול עליכם.

אבי מעוז: אני רוצה, כדרכי בשני הנאומים הקודמים, גם בנאום הזה להמשיך לדבר אל חבר הכנסת ניר אורבך, ידידי.

אבי מעוז: חז"ל אומרים: אין לך אדם שאין לו שעה, ויש קונה עולמו בשעה אחת.

אבי מעוז: ניר, חברי, אני רוצה לקרוא לך על קצין מצטיין שקיבל עיטור המופת, שאתה ואני מכירים אותו ועבדנו יחד איתו.

אבי מעוז: מדובר על השר לשעבר אפי איתם, ששנינו עבדנו יחד איתו במשרד השיכון – אני הייתי המנכ"ל ואתה היית מהחבורה קרובה שמלווה אותו.

אבי מעוז: אני מקריא: סגן אפרים פיין – אז קראו לו פיין – שימש כמ"מ בפלוגת חי"ר שנלחמה ברמת הגולן.

אבי מעוז: ב-7 באוקטובר 1973, כשהגיעה הפלוגה לנפח, התפצלה לחוליות כדי לעמוד על ציר הנפט, לחסום את הדרך לטנקים סוריים ולמנוע נחיתת מסוקים.

אבי מעוז: סגן אפרים פיין נשאר בכניסה לנפח עם שתי חוליות בזוקה, ומאחר שחייליו קיבלו הלם, נשאר למעשה רק עם עוד סמל.

אבי מעוז: הוא הצליח לבלום חדירת טנקים סורים על ידי שלוש פצצות שהיו בידיו וביריות ממקלע כבד.

אבי מעוז: לאחר מכן נסע להביא רכב לחילוץ פצועים.

אבי מעוז: במעשיו אלה גילה אומץ לב, תושייה וקור רוח למופת, ועל מעשה זה הוענק לו עיטור מופת.

אבי מעוז: ניר, זוהי שעתך.

אבי מעוז: יש לך את היכולת ואני מבקש ממך, מתחנן בפניך: אנא, גלה אומץ, גלה אומץ לב, תושייה וקור רוח למופת ובלום את הפיכת מדינת ישראל ממדינת הלאום של העם היהודי למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: תודה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר סופר, בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אותך בסיפור, אדוני היושב-ראש.

אופיר סופר: מי זה שם, השר אלעזר שטרן?

איתן גינזבורג: כן.

אופיר סופר: אני צריך לשפר את הראייה.

אופיר סופר: אני רוצה לשתף בסיפור של שיחת הטלפון האחרונה שלי ולהראות שיש דברים שאם יש דברים שאנחנו לוקחים ברצינות אז אפשר לשנות, לפעמים בנקודות, ובעזרת השם גם במהלכים גדולים.

אופיר סופר: שוחחתי עם בחור בשם אברהם, ולמה התקשרתי לאברהם?

אופיר סופר: היה לי איזשהו אירוע משפחתי בשבוע שעבר, ופגשתי מישהו שהיה עם אברהם במחלקה.

אופיר סופר: אברהם שירת בגדוד 202 ביולי 1994; אני התגייסתי ב-27 ביולי 1994, ויום לפני הגיוס שלי השתתפתי בלוויה של מישהו שהיה דליד שלי בתיכון – דליד זאת אומרת שאני הייתי, מה שנקרא, בכיתה י', הייתי בטיח, והוא היה דליד.

אופיר סופר: זה היה שי וולשטיין, זיכרונו לברכה, הוא היום מ"מ ב-202, ונהרג במוצב גלגלית שחטף טיל סאגר, פגיעה ישירה.

אופיר סופר: אני מאוד מאוד הערכתי את שי.

אופיר סופר: הוא היה אז פעיל בוועד מחזור, דמות מופת שהערצתי אותה.

אופיר סופר: אני זוכר את עצמי ממש בלוויה הזאת בוכה כמו תינוק, יום לפני הגיוס שלי.

אופיר סופר: בשבוע שעבר פגשתי בחור בשם דודי, שהיה עם אברהם במחלקה.

אופיר סופר: אברהם היה חייל של שי וולשטיין.

אופיר סופר: אברהם הוא מהסיפור שמוכר לכולנו – למי שראה את הסיפור של הכתבת לי נעים בחדשות 12 – שישב באילת באיזשהו אוהל, סבל וסובל מפוסט-טראומה מאוד מאוד קשה.

אופיר סופר: בזכות אנשים טובים כמו אותה כתבת לי נעים, כמו גיא דואק, שהוא בעצמו פוסט-טראומטי, ולקח את הסיפור הזה בצורה מאוד מאוד רצינית – אני זוכר שבאותו בוקר שוחחתי עם גיא.

אופיר סופר: גיא מחזיק בית שהוא כל הזמן תומך בלוחמים.

אופיר סופר: בשיחת טלפון משותפת קבענו שאנחנו נפגשים באילת.

אופיר סופר: מאז הוא עבר ועדה רפואית באמצעות זום, באמצעות ווטסאפ, זאת אומרת ממש בשיחת וידיאו.

אופיר סופר: היום הוא ממשיך את הטיפולים באמצעות שיחת וידיאו והוא כבר לא נמצא באילת, הוא העתיק את מקום מגוריו למקום אחר בצפון.

אופיר סופר: אבל כשאתה מדבר איתו – אני התקשרתי לספר לו כמה דודי הזה מעריץ אותו ואיך הוא מספר שהוא היה חייל מדהים ומהחיילים הכי טובים במחלקה.

אופיר סופר: זה חשוב, כי אנחנו, כולם – ואני הייתי עם אברהם, אני חושב, מאוד לצידו במאבק הזה, אבל כשאתה שומע ממישהו שהיה מפקד באותה מחלקה: תשמע, אברהם היה מהחיילים המצוינים, זה עוד יותר נותן תחושה של סיפוק.

אופיר סופר: אני אומר כמה אנחנו יכולים בטעות להתבלבל בעניין הזה וכמה אנחנו יכולים לעשות טוב, וכמה חשוב שאנחנו נהיה קשובים, וכמה הנושא הזה – אסור שירד מסדר-היום.

אופיר סופר: זה מה שחשוב לי לומר כאן.

אופיר סופר: ואני מקווה שבעזרת השם, בתהליך שמוביל שר הביטחון גנץ – כמו שאמרתי בשבוע שעבר, אני לא מתכוון לעמוד מן הצד בתור חבר כנסת אלא להיות רלוונטי ולדחוף ולראות שהדברים האלה מקבלים את הדיוק הנכון, כי באמת, בסוף, סביב כל הוויכוחים המאוד-מהותיים שיש לנו כאן – ויש לנו כאן ויכוחים מאוד מהותיים – יש גם את הנושאים האלה שאנחנו צריכים לטפל בהם.

אופיר סופר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, ואני חושב שכל חברי הכנסת מצטרפים לדברים שאמרת, ובאמת זה דבר שהוא בקונסנזוס.

איתן גינזבורג: כולם צריכים להירתם למען אותם חיילים.

איתן גינזבורג: אנחנו סיימנו את ההסתייגויות לסעיף מס' 4.

איתן גינזבורג: לסעיפים מס' 5 ו-6 לא הוגשו הסתייגויות.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לסעיף מס' 7 – ההסתייגויות של קבוצת ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב מרגי.

איתן גינזבורג: בבקשה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: הבוקר דיברנו בסבבים כל היום על התקציב, על מיסי החינוך, על מחנות החינוך בסין.

יעקב מרגי: פעם, כשרצינו לחנך – – –

איתן גינזבורג: גם לסין הגענו.

יעקב מרגי: כן, כי גם שם מחנכים אוכלוסייה.

יעקב מרגי: פעם, כשרצינו לחנך אוכלוסייה יצאנו בקמפיין.

יעקב מרגי: לא זכור לי שהטלנו מיסים כדי לחנך אוכלוסיות.

יעקב מרגי: רוצים לחנך את החרדים עם השתייה המתוקה?

יעקב מרגי: רוצים לחנך אותם בסוגיית החד-פעמי?

יעקב מרגי: עושים קמפיין, אבל השיטה החדשה – לחנך אוכלוסיות בסנקציות.

יעקב מרגי: אבל על זה דיברנו פעמיים, ועכשיו אני רוצה לדבר על משהו אחר.

יעקב מרגי: אני רוצה להקריא לכם קצת.

יעקב מרגי: הייתה חשיפה במוצאי שבת של הכתבת האמיצה איילה חסון – עדיין יש משהו שנשאר בערוצי התקשורת, כאלה שבאמת עושים את העבודה שלכם נאמנה כלפי הציבור.

יעקב מרגי: אני רוצה להקריא לכם לגבי החשיפה.

יעקב מרגי: קצת רקע למי שלא יודע, בבית, או מי ששמע כל מיני הסברים או ישמע בעתיד הסברים, אז ככה: התנועה האסלאמית בישראל הוקמה בשנת 1971 על ידי שייח' עבדאללה נימר דרוויש.

יעקב מרגי: התנועה משתייכת אידיאולוגית לקבוצה נרחבת של תנועות אסלאמיות הקשורות לתנועת האחים המוסלמים, השואפות לתחיית האסלאם ומאמינות שהאסלאם הוא הפתרון.

יעקב מרגי: עם זאת, התנועה נבדלת מאחיותיה בשאר העולם באימוץ אתניות ולאומיות פלסטינית, בעוד בשאר העולם האידיאולוגי המזוהה לה, לאומיות נתפסת כנחותה בסדר העדיפויות, ולעיתים אף כמנוגדת לערכי האסלאם.

יעקב מרגי: בשנת 1996 התפצלה התנועה האסלאמית לפלג הצפוני ולפלג הדרומי, שהקים את הרשימה הערבית המאוחדת רע"מ והתמודד לכנסת.

יעקב מרגי: בשנת 2010 נבחר השייח' חמאד אבו דעאבס לראש הפלג הדרומי.

יעקב מרגי: כחודש לאחר בחירתו השתתף אבו דעבאס יחד עם השייח' ראאד סלאח במשט המרמרה לעזה, ואף נעצר עקב פעילות זו.

יעקב מרגי: ליו"ר הפלג הדרומי דעבאס ישנם שני סגנים מכהנים: האחד, השייח' צפוות פריג', וחבר הכנסת מסעוד עבאס, יו"ר מפלגת רע"מ.

יעקב מרגי: בשנת 2015, לאחר שנים של הסתה פרועה ותמיכה בטרור, הוצא הפלג הצפוני של התנועה בראשות ראאד סלאח אל מחוץ לחוק.

יעקב מרגי: הפלג הדרומי מפעיל מגוון רחב של עמותות וארגונים העוסקים בשירותים אזרחיים למוסלמים בישראל ולקידום מעמדם וזכויותיהם, כמו גם סיוע למוסלמים ביהודה ושומרון, רצועת עזה, סוריה, לבנון, טורקיה, ירדן ומדינות אחרות.

יעקב מרגי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, לטובת המאזינים בבית, לטובת חברי הכנסת, שיקבלו כל מיני נימוקים כאלה ואחרים: מפלגת רע"מ היא הזרוע הפוליטי של התנועה האסלאמית בישראל באופן רשמי, ומועצת השורא של הפלג הדרומי שולטת במפלגת רע"מ.

יעקב מרגי: כלפי חוץ מציגים אנשי הפלג הדרומי, שבראשו עומד שייח' חמאד אבו דעאבס, תפיסת עולם מתונה והומניסטית, המקבלת את קיומה של ישראל ואף משתתפת במוסדות המדינה לרווחת הציבור הערבי.

יעקב מרגי: עם זאת, בין השורות ניתן להבחין בלא מעט רמזים לתפיסותיהם האמיתיות של אנשי הפלג הדרומי שאינן נאמרות במפורש ובפומבי לאוזניים ישראליות.

יעקב מרגי: כחודש אחרי שמונה ליו"ר הפלג הדרומי הפליג שייח' אבו דעאבס על ספינת המרמרה הטורקית, שניסתה לפרוץ את המצור הימי שמטילה ישראל על רצועת עזה.

יעקב מרגי: הוא תומך בפומבי בשייח' עכרמה צברי, המופתי של ירושלים לשעבר, הידוע בדעותיו הקיצוניות והאנטישמיות, כולל הבעות תמיכה בטרור ופיגועי התאבדות.

יעקב מרגי: לאחרונה, אחרי השתלטות הטליבאן על אפגניסטן וגירוש הכוחות האמריקניים במהלך אוגוסט 2021, כתב יו"ר התנועה האסלאמית מאמר המביע תקווה לנפילת המערב לידי שלטון האסלאם.

יעקב מרגי: גם יחסם האוהד של נבחרי הציבור של רע"מ לנציגי החמאס ביהודה ושומרון עולה מפעם לפעם בפגישות תמיכה שקיימו איתם, ותמונות יש לרוב ממפגשים של חברי כנסת של רע"מ עם אנשי חמאס – כשלעצמו אני חושב שזה דבר שטעון חקירה.

יעקב מרגי: בכירי התנועה האסלאמית, ואף חברי הכנסת של רע"מ, אינם בוחלים גם בקיום פגישות מתוקשרות עם מחבלים ובני משפחותיהם של מחבלים, ביקורי תנחומים למשפחות מחבלים שרצחו יהודים ומתו בכלא או בדרכים אחרות.

יעקב מרגי: העמותה האסלאמית למען יתומים ונזקקים והקשרים אל חמאס וארגוני טרור – הארגון בעל נפח הפעילות והתקציב הגדול ביותר של התנועה האסלאמית הינו עמותת סיוע 48, ששמה הרשמי הוא "העמותה האסלאמית למען יתומים ונזקקים".

יעקב מרגי: סך הכול גייסה העמותה בעשור האחרון תרומות בסך 224 מיליון ש"ח.

יעקב מרגי: מנכ"ל העמותה ע'אזי עיסא, המכהן גם כחבר מועצת השורא ויו"ר האספה הכללית של רע"מ, ציין בריאיון בשנת 2020 – בזה אני מסיים – כי התנועה האסלאמית בראשות שייח' חאמד אבו דעאבס ייסדה את עמותת הסיוע הודות לקבוצה של פעילי תנועה אסלאמית בעקבות סגירת ועדת התמיכה האסלאמית על ידי הרשויות בישראל תחת התירוץ של מלחמה בטרור ותמיכה בחמאס.

יעקב מרגי: כשלעצמו, זה רק חלק מהחומרים שמסגירים את זה, אבל זה צריך להדליק נורות אדומות, זה צריך לחייב את היועץ המשפטי לממשלה – ברשותך, רק במשפט אחרון – לבחון לעומק את כל מבחני התמיכה, את כל הגופים שייהנו מהתקצוב הישיר; לבדוק את הרשויות המקומיות בראשות התנועה האסלאמית שיקבלו את כיסוי הגירעונות, שהם אכן משתמשים בכסף הזה לצרכים אזרחיים ולא לתמיכה בעמותות תומכות טרור כגון החמאס.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יואב בן צור.

איתן גינזבורג: אני אדגיש, חבר הכנסת מרגי, שרשויות מקומיות מקבלות כספים מממשלה רק אחרי ביצוע עבודות בכל הנוגע לתשתיות, וכמובן כל עמותה חייבת לפעול על פי חוק, ואין להעביר כספים לגופי טרור, בטח ובטח שלא כספים ממשלתיים וכל כספים אחרים בכלל.

איתן גינזבורג: בבקשה, חבר הכנסת בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר שטרן, ברוך הבא.

יואב בן צור: הרבה זמן לא ראינו אותך.

יעקב מרגי: שמעת את מה שהקראתי?

אלעזר שטרן: ברור.

יואב בן צור: חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על מצקצקי לשון ועל זיהום הכדור ועל הצורך שלנו.

יואב בן צור: על כל אחד מאיתנו לשמור על הכדור ולעשות פעולות של מחזור ומניעת קלקול הטבע.

יואב בן צור: ברשותכם, אני רוצה להתחיל ולתאר לכם איך נראים חיי היום-יום של משפחה גדולה טיפוסית, חרדית, כמובן.

יואב בן צור: הילדים מתלבשים, כמובן, כל אחד בבגדים שקיבל מהאח או האחות או מבן או בת הדודה, בדרך כלל לא בגד חדש מהחנות, כי רוב החרדים עושים שימוש במחזור בגדים, ובגלל שלא עובדים לפי אופנות אלא במודלים קבועים, אז הצורך בשינוי מלתחה קטן יותר, ואפשר להסתפק במלתחה סולידית, ללא צורך להישאר מעודכן אופנתית.

יואב בן צור: ממילא, שלא כמו הציבור הכללי, לא מחליפים מלתחה חדשה כל עונה, ומשפחה חרדית לא תעשה הזמנות באינטרנט או בקניונים.

יואב בן צור: הרווח לעולם ירוק הוא רב; התועלת – חבר הכנסת מרגי, אתה מפריע לשר שטרן לשמוע אותי.

אלעזר שטרן: אל תחשוד בו.

יואב בן צור: אני מדבר על אקלים, על ועידת האקלים, על 140 איש שנמצאים שם, ואני רוצה להראות לכם מה התרומה של משפחה חרדית לאקלים ירוק יותר.

יואב בן צור: התועלת לכדור ירוק לא תסולא בפז, אני לא מגזים.

יואב בן צור: תחשבו מה זה עושה: זה גורם לפחות שינוע באוניות מזהמות, בגלל פחות קניות של ביגוד אופנתי; נדרש פחות חשמל בעולם ועבודת מפעלים מזהמים, במיוחד במזרח; בגלל החרדים קונים פחות ביגוד מיותר שלא לצורך; בזבוז משאבי טבע, אדמה, כמו שיש בבניית שטחי מסחר וקניונים, שלא יעילים אנרגטית ולא מנצלים באופן מיטבי את שטח האדמה שיש לנו, שהולך ומצטמצם.

יואב בן צור: אחרי שמסיימים בני הבית להתלבש, בשעה שיוצאים לעמל היום מן הלימודים או העבודה, הם יוצאים לדרכם.

יואב בן צור: איך הם עושים את זה?

יואב בן צור: הם הולכים ברגל, ממש כמו בפריז, בעיר, 15 דקות, כי לרובם אין שני רכבים בבית, גם לא שלושה בשביל שיהיה גם אחד לילדים.

יואב בן צור: אגלה לכם סוד: לרובם אין גם רכב אחד.

יואב בן צור: אין.

יואב בן צור: תחשבו על זה, כמה פחות זיהום אוויר זה, כמה פחות תפיסת שטחים ציבוריים בזכות היעדר הצורך ברכב לכל הורה, פחות שינוע עולמי וזיהום הכדור.

יואב בן צור: אה, ובזכות זה שאין להם רכבים, לרובם, הם לא תופסים לכם נתיב בכביש.

יואב בן צור: בזכותם אתם עומדים פחות בפקקים.

יואב בן צור: חשבתם על זה?

יואב בן צור: ידעתם שהחרדים הם שיאני משתמשי התחבורה הציבורית בארץ?

יואב בן צור: אבל מה אתם עשיתם למען עולם ירוק?

יואב בן צור: מי מכם ויתר על הרכב באופן קבוע?

יואב בן צור: מי מכם מוותר על רכב פעם בשבוע, אולי פעמיים בשבוע?

יואב בן צור: לא, אתם לא עוברים לאוטובוס או הולכים ברגל פעם או פעמיים בשבוע, וגם אפילו בשבת, כשאנחנו משביתים את הרכבים למי שכן יש כבר – גם זה לא.

יואב בן צור: מה שאני מתאר פה זוהי גישה אקטיביסטית לשינוי מציאות לעולם ירוק יותר, לעולם טוב יותר למחיית הדורות הבאים.

יואב בן צור: אני מנצל את הזמן הזה כי אתם מוזנים מהתקשורת עם עיוותי מציאות.

יואב בן צור: אני רוצה שתבינו מקרוב איך אנו החרדים נראים, איך אנו חיים, ואז אני מקווה שתהיו הוגנים, לפחות בליבכם תדעו את האמת.

יואב בן צור: עם יד על הלב, כמה מכם מוכנים לחיות ככה, להקריב כל כך הרבה עבור שמירת הכדור?

יואב בן צור: טוב, אז לא אתם.

יואב בן צור: כמה אנשים אתם מכירים שחיים ככה?

יואב בן צור: אבל עם כל הסל, לא רק להרגיש טוב עם מחזור של כמה בקבוקים ותרומת בגדים למתנ"ס לילדי אפריקה או סוריה; חיים אמיתיים, יום-יומיים.

יואב בן צור: אז אלו החרדים, רובם כך, אחד לאחד.

יואב בן צור: אז הפינוק היחיד שהיה לאימא שם זה שבמקום לשטוף כל ארוחה כמות כלים שבמשפחה חילונית ממוצעת קטנה שוטפים בשבוע – הפינוק של אותה אימא, שבדרך כלל גם יוצאת לעבוד לפחות חצי משרה, ובדרך כלל הרבה הרבה יותר – הפינוק שלה זה שבמקום לעשות כלים יש לה זמן לשבת להקשיב לעוד ילד ולעשות איתו שיעורים או לנוח.

יואב בן צור: גם זה טוב לאימא במשרה מלאה שגם עובדת מחוץ לביתה.

איתן גינזבורג: נא לסיים.

יואב בן צור: אני מסיים.

יואב בן צור: ממנה הממשלה הזאת לוקחת את זמן המנוחה הקטן שהיה לה, את זמן אימא שיהיה לעוד ילד, כי מיסוי חד-פעמי זה נחמד, אבל האמת היא שאתם, חברי הקואליציה הזו, שמאפשרים דבר כזה, אתם לא באמת דואגים לעולם ירוק, אתם רק מצקצקי לשון ותו לא.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת בן צור.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת ביטון – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

איתן גינזבורג: חשבתי שתעלה עם הפרק הבא.

משה ארבל: היה, היה, כשלא היית כאן.

איתן גינזבורג: אה, היה?

איתן גינזבורג: צר לי שפספסתי.

ינון אזולאי: ארבל, להביא לך?

משה ארבל: עוד יהיה זמן, עוד יהיה זמן.

איתן גינזבורג: הלילה עוד ארוך.

משה ארבל: אני רק, ברשותך, אדוני היושב-ראש – –

איתן גינזבורג: אפשר גם פרק מספר אחר, לא אכפת לי.

משה ארבל: – – כבוד השר שטרן, פרק מאוד מאוד מעניין ומוניציפלי.

משה ארבל: אתה, כמובן, כראש רשות לשעבר, בוודאי מודע – וגם שמעתי את תגובתך לדברי חבר הכנסת מרגי.

משה ארבל: אז העניין הוא כזה: היום בבוקר ראש עיריית טייבה אמר במפורש בריאיון לגלי ישראל – – –

איתן גינזבורג: אני לא מתחבר לכל אמירה של כל ראש רשות, אדוני, כן?

משה ארבל: הוא ראש עיריית טייבה.

איתן גינזבורג: אני לא מתחבר לכל אמירה של כל ראש רשות.

משה ארבל: בסדר גמור.

משה ארבל: מזל שזה ככה.

איתן גינזבורג: זה בלי קשר – – –

משה ארבל: כך אמר עו"ד מסארווה – –

ינון אזולאי: כראש רשות אל תתחבר לכל מילה של ראש רשות.

משה ארבל: – – ראש עיריית טייבה, בריאיון לגלי ישראל – אני עדיין אומר את זה, אני מצטט: טייבה היא חלק מפלסטין.

משה ארבל: תפסיקו עם השטויות וההסתה שלכם.

משה ארבל: אתם רוצים למחוק את הזהות שלנו.

משה ארבל: אנחנו פלסטינים שחיים בישראל.

משה ארבל: וזה מייד – עובר לעשייתם – תכף אחרי שבתוכנית הבראה מיוחדת – אגב, שלא ניתנה לכל רשות, וכראש מטה שר הפנים אני יודע מה זה שמנכ"ל בהנחיית השר מעוניין לסייע לרשות ספציפית, זה קורה – בעשרות מיליוני שקלים, מנחה שרת הפנים את מנכ"ל משרד הפנים למחוק חובות לעיריית טייבה.

משה ארבל: המשמעות של הדבר היא שכשאני בכל חודש משלם ארנונה, וגם אתה מן הסתם משלם ארנונה, אתה אמור לשלם ארנונה ולקבל שירותים מוניציפליים.

משה ארבל: בגלל התנהלות כלכלית כושלת וגם בגלל סיבות אובייקטיביות שישנן לטייבה – – –

יעקב מרגי: אי-גביית ארנונה זו סיבה אובייקטיבית.

משה ארבל: אני רוצה להכניס כאן סיבות אובייקטיביות של היעדר אזורי פיתוח, אזורי תעשייה, בסדר?

משה ארבל: אני בא לקראת.

משה ארבל: למרות זאת – – –

יעקב מרגי: מה אחוז הגבייה שם?

משה ארבל: אני לא יודע, אין לי נתונים.

יעקב מרגי: מה ההערכה שלך?

משה ארבל: להערכתי, נמוך.

משה ארבל: העובדה שלא נחתמה תוכנית הבראה זה בגלל שאני יודע לומר – את זה אני כן יודע לומר – שהם לא עמדו באבני הדרך, ובתוכנית שנקבעה על ידי גורמי המקצוע הם לא יכלו לעמוד באבני הדרך, כי לא הייתה גבייה כמו שצריך.

משה ארבל: והינה עיריית טייבה מקבלת, לבקשת ראש מפלגת רע"מ, כדי לתקוע טריז בינו לבין אחמד טיבי, שהוא תושב טייבה, ולהראות שהינה, רע"מ יודעת לדאוג לטייבה, וכדי להראות שהינה, גם רע"מ יודעת לדאוג לטייבה, בהנחייתו של מנסור עבאס רצה-אצה אילת שקד, מנחה את המנכ"ל יאיר הירש להתקדם בתוכנית ההבראה לטייבה בסכום של כ-50 מיליון שקלים מחיקת חובות.

משה ארבל: הכרת הטוב המיידית של ראש עיריית טייבה – לבוא ולומר לציבור: רבותיי, אנחנו חלק מפלסטין, הכול בסדר.

משה ארבל: מי ישלם לו את החובות?

משה ארבל: מי ימחק לו את החובות?

יעקב מרגי: ע'אזי עיסא.

משה ארבל: יש שם הרבה כסף, למעלה מ-90 מיליון שקלים, בעמותה.

משה ארבל: טוב, אז הבינה אילת שקד את גודל הפיגוע, ולא פחות מזה, ממש בדקות האחרונות מצייץ אטילה מ-ynet שזו ההודעה שהוציא ראש עיריית טייבה – ולא פחות, יותר יפה מזה, שלשכת שרת הפנים הייתה מעורבת בפרסום ובהפצת ההודעה לתקשורת של ראש עיריית טייבה.

משה ארבל: שרת הפנים עכשיו היא דוברת של ראש עיריית טייבה.

משה ארבל: וככה ההודעה לתקשורת החדשה של ראש עיריית טייבה: טייבה היא חלק ממדינת ישראל.

משה ארבל: יש להצר על כך, ומצחיק כי גורמים תקשורתיים מנסים להרוס את רקמת החיים המשותפים של ערבים ויהודים במדינה.

משה ארבל: עיריית טייבה, אשר הינה שלוחת השלטון המרכזי במדינת ישראל, מקדמת תהליכים של חיים משותפים בין ערבים ויהודים בתוך מדינת ישראל, שכולנו חיים בה, עם שאיפה לעתיד טוב יותר לילדינו, הן ערבים והן יהודים.

משה ארבל: מאסנו בשנאה והתרסה והקצנה, והגיעה ההזדמנות לדרך חיים בונה אמון שעיריית טייבה חרתה על דגלה לקדם בתוך המדינה שאנו חלק בלתי נפרד ממנה.

משה ארבל: לא ניתן לקיצוניים לקדם אג'נדות קיצוניות.

משה ארבל: לאיזה ראש עיריית טייבה להאמין, של היום בבוקר – – –

יעקב מרגי: רגע, מי חתום על ההודעה?

משה ארבל: זו הודעה שלפי דבריו של אטילה ב-ynet, לשכת שרת הפנים דאגה להפיץ אותה.

משה ארבל: היא נכפתה על ראש עיריית טייבה תוך איומים.

משה ארבל: והוא מרחיב: "מנכ"ל משרד הפנים צלצל לראש עיריית טייבה" – ככה כותב אטילה, ואני סומך עליו שהוא עיתונאי הגון – "דרש ממנו לחזור בו מן האמירה האומללה שלו מהבוקר, ואם לא, ינותק הקשר בין המשרד לעירייה.

משה ארבל: במהלך היום טענו בטייבה כי הוציאו הודעה, אבל היא לא הופיעה בשום מקום.

משה ארבל: משרד הפנים התעקשו לוודא כי ההודעה תופץ ותפורסם".

משה ארבל: אתם סמרטוטים, לא שום דבר אחר.

משה ארבל: כשאני אומר "אתם" אני מתכוון לשרת הפנים ולמנכ"ל משרדה.

משה ארבל: אתם סמרטוטים.

משה ארבל: גובים מכם פרוטקשן על חשבוננו, רבותיי.

משה ארבל: אתם סמרטוטים.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת ארבל.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ינון אזולאי יעלה ויבוא.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת משה ארבל, קראת להם פה סמרטוטים.

יעקב מרגי: למי?

ינון אזולאי: הוא אמר: אילת שקד ומנכ"ל משרדה.

ינון אזולאי: אתה יודע מה הבעיה?

ינון אזולאי: שהם בעצם אפילו לא מבינים עד כמה הם סמרטוטים.

ינון אזולאי: אתה מבין, עמר בר לב היום התראיין בתקשורת, ומה הוא אומר?

ינון אזולאי: שאלו אותו אצל קלמן ליבסקינד: תגיד לי, במה אתה מתעסק במשרד?

ינון אזולאי: מה בראש מעייניך?

ינון אזולאי: הוא אומר: המלחמה בפשיעה במגזר הערבי.

ינון אזולאי: אז שיתחיל את המלחמה קודם כול בפרוטקשן דרך משרד הפנים, איפה שנמצאת אילת שקד.

ינון אזולאי: ושלא תנסה להתנער: אני עם הימין.

ינון אזולאי: תראה אותה נפגשת עם כל חברי הימין, כל מיני ראשי מועצות מהימין.

ינון אזולאי: את רוצה להראות שאת באמת מהימין?

ינון אזולאי: קומי, תתפטרי, תחזרי להיות פה חברת כנסת ונראה אותך מעיזה להצביע על תקציב כזה.

ינון אזולאי: נראה אותך מעיזה להרים יד על תקציב כזה.

ינון אזולאי: אלא שטוב לך להיות זאת שמפזרת את הבושם.

ינון אזולאי: זה מה שטוב לה להיות.

ינון אזולאי: היא נמצאת שם ומסתובבת: אני כלום, מיסטר קלין.

ינון אזולאי: מיסטר קלין, לא מתביישת.

ינון אזולאי: זאת שהורסת את היהדות, היא גורמת להתבוללות, היא וחבריה למפלגת ימינה, והם אלה שנותנים גושפנקה למנסור עבאס, לטרוריסטים.

ינון אזולאי: וכל אלה מהעמותה של איילה חסון בערוץ 13, שהביאה את כל החשיפה הזאת על אדריכלי ההסכם – מה הם עשו שם?

ינון אזולאי: ארגון עד כאן ופורום בוחרים בחיים חשפו את זה שהעמותה הזאת, סיוע 48 – אני ממשיך בעצם את מה שאתה התחלת, יעקב מרגי – שם מדובר שהם מעניקים סיוע לפלסטינים ביהודה ושומרון, ברצועת עזה, לאותם יתומים של השהידים, של אותם שהידים.

ינון אזולאי: אזהאר שחרור היא האחות של מי?

ינון אזולאי: היא מנהלת את העמותה – של המחבל מועמר פתחי.

ינון אזולאי: היא אחותו.

ינון אזולאי: ומה, הם מעבירים לשם כספים.

ינון אזולאי: ובלי בושה, כן, אדוני היושב-ראש איתן גינזבורג, גם אתה תצביע לאותם אלה.

ינון אזולאי: איפה הם ישבו לעשות משא ומתן?

ינון אזולאי: במשרדי העמותה הזאת של סיוע 48 ישבו.

ינון אזולאי: מי הגיע לשם?

ינון אזולאי: אתם יודעים מי הגיע לשם לפי החשיפה של איילה חסון?

ינון אזולאי: מאגף התקציבים באוצר.

ינון אזולאי: פה הם מתביישים להסתודד איתנו, שמא ליברמן יראה שהסתודדו עם החרדים.

ינון אזולאי: אבל איתם?

ינון אזולאי: הם שלחו אותם לשם.

ינון אזולאי: וכששואל סמוטריץ' את אסי מסינג בוועדת כספים ואומר לו: תגיד לי, זה נכון?

ינון אזולאי: הוא מתחבט, הוא לא יודע, מנסה להתחמק, היושב-ראש מנסה לתת לו להתחמק מזה.

ינון אזולאי: עד מתי?

ינון אזולאי: עד מתי הכתם השחור הזה יהיה עלינו כאן, על הכנסת הזאת?

ינון אזולאי: ממשלה שהולכת ותומכת בכספי הטרור, נותנת את כספי הטרור – למי?

ינון אזולאי: לאותם שהידים שרוצחים את הילדים שלנו, את המשפחות שלנו.

ינון אזולאי: הם מחפשים אותם, זה מה שהם רוצים.

ינון אזולאי: אדוני השר, איך אתה נותן יד?

ינון אזולאי: אתה יודע מה זה מחבלים.

ינון אזולאי: איך אתה נותן יד שיעבירו לשם, לשהידים האלה?

ינון אזולאי: זה נראה לך נורמלי שמאגף תקציבים יושבים בעמותה של סיוע 48, של תומכי טרור, של העמותה הזאת?

ינון אזולאי: זה נראה לך נורמלי שהם אומרים: אנחנו תומכים בשהידים?

ינון אזולאי: שם יושבים למשא ומתן קואליציוני?

ינון אזולאי: לאיפה הגענו?

ינון אזולאי: השתגעתם?

ינון אזולאי: לאיפה הגענו?

ינון אזולאי: עד כמה אפשר להפקיר את הדם שלנו?

ינון אזולאי: כל אלה שמכריזים על עצמם ימין – אתה יודע מה, אל תהיה ימין, אל תהיה שמאל, תהיה אחד שאכפת לו מהמדינה היהודית, אחד שאכפת לו מהנשמות האלה שרוצים להרוג אותן.

ינון אזולאי: תהיה במקום הזה, אל תהיה במקום של ימין ושמאל.

ינון אזולאי: וזה כואב לי והלב שלי שותת דם כשאתה שומע דבר כזה.

ינון אזולאי: על מה?

ינון אזולאי: אני רוצה לדעת, הרב ליצמן.

ינון אזולאי: תאר לך שאגף תקציבים היה יושב במשרדי אגודת ישראל או במשרדי ש"ס.

ינון אזולאי: מה היה קורה?

ינון אזולאי: אילו כותרות: הסחיטה הגיעה למשרדים, לקחו את אגף התקציבים.

ינון אזולאי: אבל הם?

ינון אזולאי: מותר להם.

ינון אזולאי: לאן?

ינון אזולאי: בעמותת טרור מותר להם לשבת.

ינון אזולאי: מי?

ינון אזולאי: בכירי אגף התקציבים יושבים שם.

ינון אזולאי: לא בושה?

ינון אזולאי: יושבים פה ממטר.

ינון אזולאי: הם הולכים אליהם למשא ומתן קואליציוני.

ינון אזולאי: הכול פוליטיקה, בשביל להזיז את נתניהו, זה מה שעניין אותם.

ינון אזולאי: יהרגו את הילדים שלנו וזה לא מעניין אותם; יעשו פיגועים וזה לא מעניין אותם.

ינון אזולאי: יבואו אליהם וישבו אצלם בעמותות שלהם, יתנו להם גושפנקה, ואחר כך יבואו לפה ויצביעו על תקציב שנותן לתומכי טרור, לסיוע 48 – יקבלו שם כסף.

ינון אזולאי: לא מעניין אותם.

ינון אזולאי: הדם שלנו לא הפקר.

ינון אזולאי: הדם שלנו לא הפקר.

ינון אזולאי: הדם שלנו לא הפקר.

ינון אזולאי: תכניסו את זה טוב-טוב לאוזניים שלכם.

ינון אזולאי: בושה וחרפה.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת אזולאי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבוטבול.

יעקב מרגי: תגיד לי, איך אתה – – –

איתן גינזבורג: זה אימון של שנים, אדוני חבר הכנסת מרגי, אימון של שנים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

איתן גינזבורג: ובהזדמנות זו נאחל לך רפואה שלמה וטובה ושהרגל תחזור לתפקוד מלא.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: תודה רבה, תודה רבה, יושב-ראש הישיבה.

משה אבוטבול: היושב בראש הכנסת, חברים יקרים, חברי הכנסת היקרים, השרים, אם יש פה – – –

איתן גינזבורג: יש, השר שטרן שם, מאזין לך בקשב רב.

משה אבוטבול: טוב, יופי, הוא מאזין לי כמו שאני רואה אותו, אבל זה בסדר.

משה אבוטבול: טוב, כנסת נכבדה, חשוב לי מאוד מאוד לדבר על המצב שאנחנו נמצאים בו.

משה אבוטבול: אנחנו ראינו כולנו, כל עם ישראל, את הסקר לפני יום אחד, סקר של המנדטים, שמפלגת השלטון ימינה בכלל נמחקת, היא לא קיימת בתוך הטבלה של אותן מפלגות שנמצאות שם.

משה אבוטבול: זה סקר עדכני שנמצא ערב העברת תקציב המדינה.

משה אבוטבול: כלומר הציבור, טחנו לו את המוח מה התוכניות של שר האוצר, מה התוכניות של ראש הממשלה, מה התוכניות של יש עתיד.

משה אבוטבול: טחנו להם את המוח.

משה אבוטבול: כלומר, מה שעכשיו הציבור מגיב, הוא מגיב בעצם כתוצאה ממה שהוא שומע.

משה אבוטבול: ואחרי הכול, מה אנחנו רואים?

משה אבוטבול: סקר כזה אומלל, שאני, לדעתי – כפי שאומרים כולם בעצם – אין שום מדינה במזרח התיכון או אפילו במזרח הרחוק שראש הממשלה אפילו לא יכול לכהן כחבר כנסת כי הוא לא עובר את אחוז החסימה.

משה אבוטבול: בנט נמחק מהמפה הפוליטית, רבותיי, תבינו.

משה אבוטבול: הציבור, עוד לפני שבכלל קורות כאן בחירות, הציבור כבר אומר את דברו לאותו ראש ממשלה זחוח, שמרבה לחייך, מרבה לומר: אנחנו נפורר את האופוזיציה.

משה אבוטבול: בינתיים רואים שהוא מתפורר לבד, לא צריך לעבוד הרבה.

משה אבוטבול: מפלגת ימינה של נפתלי בנט, שהיא בעצם מפלגת השלטון, ערב העברת התקציב נמחקת, היא לא עוברת את אחוז החסימה.

משה אבוטבול: הסקר של המנדטים הזה מעלה נתונים דרמטיים שלפיהם מפלגת ימינה עם ראש הממשלה נפתלי בנט לא עוברת את אחוז החסימה.

משה אבוטבול: כלומר, כל ההצגות, כל הרעש, כל הפרופגנדה שמנסה ראש הממשלה לייצר – הוא לא מצליח לייצר לו ציבור שנותן בו אמון.

משה אבוטבול: אין ציבור כזה.

משה אבוטבול: כי אם אתה מדבר נגד החרדים, לא צריכים אותך, יש את יש עתיד – עושים עבודה נהדרת בנושא הזה, תשאלו את השר שנמצא פה.

משה אבוטבול: לא צריכים אותך.

משה אבוטבול: מי אתה?

משה אבוטבול: ואם זה לדוגמה לשנוא עוד יותר את החרדים, יש את ישראל ביתנו.

משה אבוטבול: איווט עושה את זה בלי למצמץ, השנאה שלו כלפי החרדים, הגזרות שהוא עושה.

משה אבוטבול: לא צריכים אותך, בנט, כדי לשנוא את החרדים.

משה אבוטבול: ואז מה?

משה אבוטבול: תבוא תגיד, אולי אתה יכול לתרום לימין.

משה אבוטבול: איזה ימין?

משה אבוטבול: נעליים.

משה אבוטבול: אתה אפילו לא מזכיר את הימין.

משה אבוטבול: זה שבטעות קוראים לך ימינה – נו, אז מה?

משה אבוטבול: כבר אמר מי שאמר מתוך המפלגה שלך – מפלגה של משוגעים?

משה אבוטבול: מה הוא אמר?

משה אבוטבול: של מטומטמים?

משה אבוטבול: כלומר, קיבלת את תעודת הכבוד שלך מאותו חבר כנסת, אביר קארה.

משה אבוטבול: הגיע האביר רכוב על הסוס ואמר בדיוק את דעתו על המפלגה הזאת: "מפלגה של מטומטמים", ואולי בגלל זה עידית שוקלת לעבור ליש עתיד.

משה אבוטבול: אולי גם ממש בשניות אלה היא מנהלת שיחות עם השר לעבור ליש עתיד – וזו זכותך, למה לא?

משה אבוטבול: כבר אמרתי שכשהעכברים רואים שהספינה טובעת, העכברים כולם בורחים – זה פתגם, וכל מי שמוצא קשר בין זה לבין הקואליציה עושה זאת על אחריותו בלבד.

משה אבוטבול: אבל בהחלט את יכולה לברר על עוד מקומות.

משה אבוטבול: הייתי מציע לך, במקום להיסחף ממש רחוק, עד יש עתיד, ממליץ לך לחזור לבית הטבעי שלך, הימין האמיתי, שמשם צמחת, משם גירדת את הקולות.

משה אבוטבול: חבל סתם.

משה אבוטבול: אולי תכפרי על זה שאת בעצם ברחת מהימין וחברת לשמאל ועל כל הדברים האלה, עידית.

עידית סילמן: – – – דרך ארץ קדמה לתורה.

משה אבוטבול: עידית, עידית, מה זה קשור לדרך ארץ?

משה אבוטבול: אז מה רצית, שבשם דרך ארץ תטנפו ואנחנו נשתוק לכם?

משה אבוטבול: נראה לך, הא?

משה אבוטבול: כל מה שאנחנו נגיד, תגידי: דרך ארץ.

משה אבוטבול: ממש יפה.

משה אבוטבול: איזו דמגוגיה.

עידית סילמן: אני חושבת – – –

משה אבוטבול: יושב-ראש הקואליציה, אני מציע לך באמת, לפני שאת מטיפה לאחרים – –

עידית סילמן: מעטים היו מדברים כמו שאתה מדבר על במת הכנסת – – –

משה אבוטבול: – – תתנהגו בדרך ארץ, אל תדברו בדרך ארץ.

משה אבוטבול: זה שאתם מציקים לתינוקות הקטנים שבתוך המעונות, שבאת עכשיו ועשית שם איזה מין הצגה – עשית, איך קוראים לזה היום?

משה אבוטבול: סיבוב דאווין, לדפוק איזה תמונה-שתיים.

משה אבוטבול: בסוף לא עזרת להם.

משה אבוטבול: ניר אורבך בא ואומר להם משפט אחד ואיווט מוציא הבהרה: לא לא לא, לא היה ולא נברא.

איתן גינזבורג: תודה.

משה אבוטבול: חלסנא, תפסיקו לטייח את העם.

משה אבוטבול: העם מכיר אתכם – –

עידית סילמן: חבר הכנסת, אני מציעה שתנאם ולא – – –

משה אבוטבול: – – ולא פלא שבסקר אתם לא רואים את אחוז החסימה.

איתן גינזבורג: – – – בבקשה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, זמנך הסתיים.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, רק – – –

איתן גינזבורג: – – –

משה אבוטבול: לא, אני אגיד לך משפט אחד.

משה אבוטבול: דבר אחד אני לא אגיד.

משה אבוטבול: אני לא אגיד, עידית – אני לא אגיד על ראש הממשלה, חלילה – –

איתן גינזבורג: אדוני, אדוני.

משה אבוטבול: – – שהוא אפס, כי בסקרים הוא מתחת לאפס.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

עידית סילמן: וחבר הכנסת משה אבוטבול, אני לא אעלה לאינסטגרם תמונה של חברת הכנסת עידית סילמן כמו שאתה העלית – – –

איתן גינזבורג: לא מציגים שום דבר מעל דוכן המליאה.

איתן גינזבורג: זה – שנייה, זה הוצאה מהמליאה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני חבר הכנסת בוסו.

עידית סילמן: דרך ארץ בהחלט קדמה לתורה.

משה אבוטבול: – – –

עידית סילמן: ואם אתה צריך תזכורת לאינסטגרם שאתה העלית עליי, אז אני אשלח את זה בריש גלי לכולם.

משה אבוטבול: – – – מה קרה?

איתן גינזבורג: אדוני, יש – – – שום דבר, לא מציגים שום מיצג מעל דוכן הנואמים, גם לא גזיר עיתון – –

משה אבוטבול: זה לא גזיר – – –

איתן גינזבורג: – – וגם לא סקרים, ואתה יודע מה, אדוני?

איתן גינזבורג: אתה יודע את זה.

משה אבוטבול: שמה?

עידית סילמן: ברור שהוא יודע את זה.

עידית סילמן: מה השאלה בכלל?

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: מה יודע?

עידית סילמן: מה השאלה?

משה אבוטבול: מתחת לאפס.

משה אבוטבול: לכי, לכי, תחפשי מפלגה.

עידית סילמן: אני באמת מציעה לך – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, חמש דקות.

משה אבוטבול: לכי לחפש מפלגה.

עידית סילמן: זה לא תורה וזה לא דרכה של – – –

משה אבוטבול: וזה גם לא צורה, מה שאת עושה לנו.

איתן גינזבורג: בבקשה.

משה אבוטבול: לא צורה שאתם הורגים אותנו.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש – –

עידית סילמן: זה לא לכבודך – – –

משה אבוטבול: גם לא לכבודך, מה שאת עושה.

אוריאל בוסו: – – חבריי חברי הכנסת.

עידית סילמן: לא, לא לכבודך.

עידית סילמן: באמת.

משה אבוטבול: גם לא לכבודך.

עידית סילמן: אני חושבת שהציבור החרדי – – –

איתן גינזבורג: תודה, חברי הכנסת, תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: נאומך הסתיים.

משה אבוטבול: – – – אולי גם קצת עליה, קצת עליה, איתן.

משה אבוטבול: קצת עליה.

משה אבוטבול: היא לא חסינה.

עידית סילמן: חסינה מאוד.

משה אבוטבול: את לא חסינה בכלל.

משה אבוטבול: את בדיוק כמוני ואולי פחות.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

עידית סילמן: חסינה מאוד, במיוחד בפני האמירות האלה.

משה אבוטבול: אולי פחות.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת סילמן, תודה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבוטבול, תודה.

אוריאל בוסו: נראה שסגרנו – – –

איתן גינזבורג: באמת, כאילו, הכנסת שוקקת ובאמת צריך להתכתש אחד מול השני בשני קצוות המליאה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, רבותיי.

איתן גינזבורג: בבקשה, חבר הכנסת בוסו.

אוריאל בוסו: לפחות שהצופים יחשבו שמדובר פה באולם מלא מפה לפה.

איתן גינזבורג: לפחות זה היה ויכוח על טעם.

אוריאל בוסו: חבר'ה, לא לדחוף, יש לכולם מקום.

אוריאל בוסו: להירגע.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה, מעל בימה זו, כחבר כנסת, בשם הפרלמנט הישראלי, למחות על כבודה של שרת האנרגיה, שאולצה – אומר את זה בכאב אמיתי – לחזור ולא להיכנס לוועידת האקלים לאחר שהגיעה עם רכב שמתאים לצרכיה.

אוריאל בוסו: הציעו לה רכב אחר.

אוריאל בוסו: למרבה הצער, הרכב ההוא לא התאים בכלל לאופציה של כיסא עם מתקן.

אוריאל בוסו: היא פשוט לא נכנסה היום לוועידה.

אוריאל בוסו: מחר היא מקווה להשתתף.

איתן גינזבורג: כולנו מצטרפים אליך ומגנים – –

אוריאל בוסו: בנושא הזה אין ימין ואין שמאל, אין קואליציה ואופוזיציה – – –

איתן גינזבורג: – – את הפעילות הזאת.

אוריאל בוסו: דווקא בוועידת אקלים של האו"ם, שמדברת בראש ובראשונה על הנגשה, שרה מאחת המדינות שמגיעות לוועידה אולצה לא להיכנס בשל המגבלות שלה – זה אות קין לוועידה הזו בשלב הזה, ואני מקווה שבאמת זה יתוקן מחר.

אוריאל בוסו: אני גם חושב – – –

איתן גינזבורג: בושה למארגנים, לא לוועידה.

אוריאל בוסו: למארגנים.

איתן גינזבורג: למארגנים.

אוריאל בוסו: למארגני הוועידה.

אוריאל בוסו: אבל אני חושב שהיה מצופה מראש הממשלה, שנמצא במקום, אם הוא היה בעצמו: אני יוצא כרגע אם היא לא נכנסת.

אוריאל בוסו: אולי זה היה מתוקן.

אוריאל בוסו: אבל מקווה שמחר זה יתוקן.

אוריאל בוסו: אבל אתה יודע מה, לפני שבוע היו פה חילופי האשמות בין חברת הכנסת שירלי פינטו קדוש, שהגיעה לכאן, לכנסת, בשביל לייצג את 1.8 מיליון, אותם מוגבלים, לחבר מפלגתה אביר קארה, שאמר: חובת ההנגשה גובלת כבר בקומוניזם.

אוריאל בוסו: והיא אמרה לו: זה בושה להגיד כזה דבר.

אוריאל בוסו: הוא אמר את זה באחת מוועדות הכנסת.

אוריאל בוסו: אבל יותר כואב – שלאחר מכן הוא צייץ ואמר: יושרו ההדורים, וחברת הכנסת שירלי פינטו התנצלה.

אוריאל בוסו: תגיד לי, אתה לא מתבייש?

אוריאל בוסו: במקום שתגיד: התנצלתי בפניה על אמירה; לא התכוונתי שזה באמת קומוניזם, כי מגיעה לכם הנגשה.

אוריאל בוסו: הוא אומר: חברת הכנסת שירלי פינטו קדוש התנצלה על האמירה.

אוריאל בוסו: באמת, עידית, כיושבת-ראש הקואליציה וחברת מפלגתה, אני פגשתי את שירלי פינטו קדוש בלי כל קשר בחוץ.

אוריאל בוסו: בנושא הזה אני חלקתי עליה וכעסתי מאוד מאוד על הציוץ שהעלתה על הנושא של הנאום ביום האזכרה לראש הממשלה לשעבר רבין.

אוריאל בוסו: אבל דבר אחד אי-אפשר לקחת לה – היא באה לייצג פה את המוגבלים.

אוריאל בוסו: היא הביאה קולות למפלגה בשם זה, והיא נמצאת בשביל זה, והיא מייצגת במהות את החבר'ה האלה.

אוריאל בוסו: ואמירות כאלה בכנסת, אסור שייאמרו.

אוריאל בוסו: זה גרוע, והוא היה צריך להתנצל.

אוריאל בוסו: לכן אנחנו אחר כך מגיעים לעוד מקרים כאלה וכאלה.

אוריאל בוסו: אבל באותה מפלגה, מהון להון, השר לשירותי דת אמר היום בוועידת עיתונאים: יראת השמיים שלנו יותר חזקה מיראת השמיים של החרדים.

משה אבוטבול: – – –

אוריאל בוסו: אני מקווה שראש המפלגה שלו לא שמע אותו, מסיבה אחת: הוא כבר מזמן נטש את הבייס הזה שקוראים לו יראת שמיים.

אוריאל בוסו: הוא הלך לבייס חדש, ועכשיו אתה פוגע לו בבייס החדש, אתה פתאום מדבר על יראת שמיים.

אוריאל בוסו: הבייס ההוא היה בשביל לבוא לבחירות, לקחת כמה מנדטים, לעבור את אחוז החסימה, ועכשיו הולכים על בייס חדש: בייס שמאלני, בייס חילוני, בייס – כל הבייסים האחרים.

אוריאל בוסו: יראת שמיים כבר לא במקום, וכרגע מה שמתן כהנא גורם זה שהוא פוגע בבייס.

אוריאל בוסו: אז אני מקווה שזה מתואם עם ראש הממשלה שלו.

אוריאל בוסו: יתרה מזאת, הוא גם אמר ש-50% ממצביעי ימינה מאושרים.

אוריאל בוסו: אני לא יודע.

אוריאל בוסו: מי שאני פוגש ברחוב – וגם הם בעצמם פוגשים את אותם מצביעים – לא נראה בדיוק אושר על פניהם מהפעולות שנעשות כאן בממשלה.

אוריאל בוסו: עם רבים מחבריי – ומכירים פה החברים, אני תושב פתח תקווה – הייתה לי שותפות דרך לאורך שנים, עם חברי הציונות והבית היהודי וימינה והימין החדש; שותפות פוליטית, והלכנו דרך ארוכה.

אוריאל בוסו: ברוב הדברים אנחנו פשוט כדרך תואמים – דרך ישראל, דרך הציונות, דרך הכול.

אוריאל בוסו: וכרגע אני שומע מהם אכזבה, איך אומרים, מקצה לקצה.

אוריאל בוסו: אי-אפשר לומר ש-50% מאושרים.

אוריאל בוסו: גם רואים את זה בסקרים.

אוריאל בוסו: אני מקווה שבסיומם של היומיים הקרובים, כשהתקציב יוצג לאזרחי מדינת ישראל ונציג את המראה האמיתית, גם ה-50% שהוא מדבר עליהם יבינו שהוא פוגע בהם אישית.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת בוסו.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת גפני – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ליצמן, בבקשה.

איתן גינזבורג: אנחנו בהחלט מצטרפים לדבריך, חבר הכנסת בוסו, וכולנו מגנים את הסיטואציה שבה לא התאפשר לשרה להגיע בגלל מוגבלות ולא התאפשר לה להגיע עם רכבה הנגיש לאזור הכנס.

איתן גינזבורג: אני הבנתי שראש הממשלה הציע לה להצטרף אליו מחר לשיירה שלו ולהצטרף לתוך הכנס, כפי שראוי.

איתן גינזבורג: אבל זה מאוד לא מכובד, לא מכבד, לא ראוי לכנס כזה, למנוע משרת אנרגיה בגלל מוגבלותה לא להגיע עד לפתח הכנס.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לנושא הבריאות, מה שקורה לאחרונה.

יעקב ליצמן: בימים האחרונים יש תסיסה גדולה של בית החולים בנהריה, שלא מקבל מכשירים, והוא רצה לשכלל את בית החולים בדברים חדשים.

יעקב ליצמן: בזמני, את כל המכשירים האלה יש על פי חוק, לפי מספר האנשים – מספר המכשירים, או לפי היקף האוכלוסייה.

יעקב ליצמן: כשהתחלתי את הטיפול ב-MRI, אמרתי: אין מצב שה-MRI לא יהיה בכל בית חולים.

יעקב ליצמן: לא רק את זה עשיתי.

יעקב ליצמן: כשתמכתי תקציבית, אמרתי: אני אתמוך תקציבית בכל בית חולים שיכניס MRI ב-3 מיליון שקל, חצי עלות של המכשיר.

יעקב ליצמן: עכשיו, היו בתי חולים, הגדולים בעיקר, שהיה להם MRI.

יעקב ליצמן: יותר מזה, ב-OECD, אנחנו – מדינת ישראל הייתה למטה ב-MRI פר אוכלוסייה.

יעקב ליצמן: מה שהתברר הוא שלבתי חולים מסוימים, שהיה צריך להיות להם MRI אחד, היו שלושה: אחד תחת שם של מחקר, אחד תחת שם – כל מיני סיפורים.

יעקב ליצמן: אז אני דבר ראשון אמרתי – פניתי לכולם ואמרתי להם: תביאו, אני אאשר לכם בדיעבד.

יעקב ליצמן: אבל לא יכול להיות שבעולם אנחנו נראים גרועים.

יעקב ליצמן: לפחות כל מי שיש לו.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אמרתי שבכל בית חולים חייב להיות MRI אחד.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות בלי זה.

יעקב ליצמן: היה לי מאבק עם האוצר – ובכוח, ממש בכוח; אני רציתי לבטל את זה שצריך אישור בכלל לכל המכשירים, כי אם בית חולים רוצה להביא MRI, למה שהוא לא יוכל להביא לבד?

יעקב ליצמן: האוצר התנגד.

יעקב ליצמן: בסופו של דבר נתנו לי, הורידו לי לפי פר אוכלוסייה, הורידו את המספרים.

יעקב ליצמן: כל אחד קיבל MRI בבית חולים.

יעקב ליצמן: זה הסימן שכשמנהלים מאבק, מצליחים.

יעקב ליצמן: הצלחתי ב-MRI, והיום MRI זה צעצוע.

יעקב ליצמן: כמעט בלתי אפשרי בלי MRI.

יעקב ליצמן: CT, MRI – אגב, MRI פחות מסוכן מ-CT.

יעקב ליצמן: ב-CT יש קרינה יותר מ-MRI.

יעקב ליצמן: זה עוד סיפור, אבל לא משנה כרגע.

יעקב ליצמן: מי שצריך CT – יש דברים שצריכים בהם CT, אז CT.

יעקב ליצמן: יש דברים שצריכים בהם MRI, אז MRI.

יעקב ליצמן: אלה שני דברים, שני סוגים.

יעקב ליצמן: היום יש כבר MRE, יש עוד שכלול, עוד דברים.

יעקב ליצמן: אני אומר את כל הדברים האלה כי לצערי – לשמחתי, על MRI; על המכשירים האחרים, רובוט, למשל, מה שדובר בימים אחרינו, לא יכול להיות שיצטרכו אישורים מיוחדים.

יעקב ליצמן: צריך להמשיך כך שכל בית חולים, על כל המכשירים, אני אומר – כל מי שצריך, שחושב לעצמו, שקנה או שרוצה לקנות מכשירים מיוחדים לרווחת האזרחים, צריך לאפשר לו.

יעקב ליצמן: זה – א. ב.

יעקב ליצמן: בנושא המתמחים – אני מניח שבקרוב צריך להיות משא ומתן על שכר הרופאים, אני לא יודע, בינתיים, חצי שנה וזה, אבל זה הסיכום.

איתן גינזבורג: השנה הקרובה.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: עכשיו יהיה מאבק קשה.

יעקב ליצמן: אני צופה מאבק קשה מאוד, ואני אומר זה כמישהו שעבר את זה.

יעקב ליצמן: הייתה אפילו שביתה קצת זמן.

יעקב ליצמן: אני הצעתי במשא ומתן אז להוריד את שעות העבודה של המתמחים ל-16 שעות, אבל אני אגלה לך דבר פשוט מאוד: הם סירבו.

יעקב ליצמן: המתמחים סירבו – עד כדי כך שהאשימו אותי שאני מוריד להם את איכות העבודה, כי הם צריכים ללמוד יותר זמן.

יעקב ליצמן: טוב סוף-סוף שהמתמחים עכשיו רוצים לעבוד פחות שעות.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד – אם צריך לעזור להם, צריך לאפשר 16 שעות.

יעקב ליצמן: זה סביר.

יעקב ליצמן: זה הדבר הנורמלי, לדעתי.

יעקב ליצמן: ולא נדרש הרבה כסף, נדרשות יותר תורנויות, פחות שעות עבודה.

יעקב ליצמן: ולכן, את שני הדברים האלה אני חושב שצריך להתחיל עכשיו, ולא להגיע למצב שבמשא ומתן של הרופאים תהיה שביתה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

איתן גינזבורג: אני חושב שכולם הצטרפו אליך, חבר הכנסת ליצמן, בכך ששעות המתמחים צריכות לרדת.

איתן גינזבורג: זה דבר שהוא מתבקש, ועל זה נאמר:

איתן גינזבורג: טוב מאוחר מאשר אף פעם.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר נמצא?

איתן גינזבורג: נמצא, השר שטרן נמצא.

אורי מקלב: אה, אוקיי.

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: בסדר גמור.

אורי מקלב: חבריי חברי הכנסת, אני רק רציתי להבהיר עוד את סוף דבריי בסבב הקודם, שבו אני דיברתי על הבעיה והפערים שנוצרים בהתפתחות הילד – ואני מדבר עכשיו בנושא המעונות, בהשלכות של המעונות, לא רק הכלכליות, במידה שהאישה כן תמשיך לעבוד והיא תהיה במסגרת פיראטית – לא פיראטית; במסגרת פרטית, שכמובן התנאים שם רחוקים מאוד מאוד מתנאים של מעון.

אורי מקלב: אני לא מדבר על התפוקות, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תפוקה של אישה שעובדת, אם היא יודעת שיש לה הסדר וסידור לילד, סידור מניח את הדעת, סידור שהוא אחראי, שהיא יודעת שהיא יכולה לעבוד בראש שקט, או שהיא יודעת שלילד שלה אין את המענה.

אורי מקלב: אבל בלי להרחיב, אני אומר שיש כאן הרבה יותר מפגיעה כלכלית או לא.

אורי מקלב: אחרי זה 75% מהילדים או 70% מהילדים ילמדו במסגרות, באמת, של מעונות, ו-30% – אני מניח שזה בערך האחוז של נשים, נשים שעובדות ושבעליהן לומדים, שלא יזכו בזה וישלחו למסגרות פיראטיות או אפילו פחות מזה.

אורי מקלב: מה יקרה בסוף?

אורי מקלב: יגיעו לכיתת גן.

אורי מקלב: יגיעו הילדים האלה באותה שכבת גיל, והילדים האחרים יהיו, מנטלית והתפתחותית, בשלב הרבה יותר מבושל והרבה יותר מתקדם.

אורי מקלב: יחד איתם בכיתה הזו, באותה שכבת גיל, יהיו ילדים שיהיו להם פערים גדולים, וזה יגדל הלאה.

אורי מקלב: זה דבר שכל חברה צריכה להיזהר מאוד שלא יהיה בתוכה, גם אם היא לא קשורה לחברה זאת.

אורי מקלב: דיברנו על כמה השלכות בדיור ועל כמה במקומות אחרים, השלכות כלכליות, על כך שיש חברה שבה אוכלוסייה שלמה מודרת ויש לה חסר גדול מאוד.

אורי מקלב: אני אגיד לך, זה מגיע עד דברים אחרים.

אורי מקלב: כל מה שקורה בחברה אחרת צריך להדאיג אותנו.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להיות ערניים ולפעול.

אורי מקלב: אני חוזר ואומר: ראינו את זה, ראינו בקורונה.

אורי מקלב: אין שיגידו: החברה הערבית, האוכלוסייה החרדית, הכללית, בערים גדולות, פזורה כזאת, פזורה אחרת.

אורי מקלב: יש לזה השלכות.

אורי מקלב: אף אחד לא חי ביקום לבד, בכלל, וודאי שלא במדינה אחת ובארץ אחת.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לכם עוד דבר.

אורי מקלב: אני רוצה להזכיר, בלי שאני נכנס לגופם של דברים, את ההתקפה והפגיעה הקשה אתמול במשגיח כשרות במפעל בבאר שבע, במפעל בשר, במשחטת בשר, שהותקף קשה שם.

אורי מקלב: עכשיו אני לא נכנס לשאלה אם זה משהו, אירוע ביטחוני או אירוע של הסתה נגד החרדים, נגד המשגיחים.

אורי מקלב: גם אם ניקח את מעשי האלימות, למעשה, לגופו של מעשה ההתקפה ושל פגיעה במשגיח, או בכלל גם אם זה לא היה משגיח, גם אם זה היה פועל אחר – אלימות גוררת אלימות.

אורי מקלב: כשיש אלימות בחברה הערבית, היא צריכה להדאיג אותנו לא רק בגלל שחיי אדם חשובים לנו ואנחנו חושבים שצריך להיות סדר ושצריך להיות מורא של מלכות, ואם לא, אז "איש את רעהו חיים בלעו", אלא אני חושב שזה משליך.

אורי מקלב: אותו עובד, אותו אדם שגר במקום, באזור שיש בו אלימות, בסופו של דבר מתנהל באלימות גם במקום העבודה שלו.

אורי מקלב: זה משפיע בכל מקום.

אורי מקלב: כפי שידוע, על כל דבר יש לנו אסמכתאות במקרא, וברוך השם, התורה היא רחבה מני ים, ואין דבר, אין דבר כזה שאין את זה.

אורי מקלב: לא, אני לא תלמיד חכם מספיק גדול, אבל מי שיודע, יודע.

אורי מקלב: אבל גם במקרה הזה, אני זוכר שהבן שלי הקטן שאל אותי – שאלו אותו שאלה, והוא ענה את התשובה.

אורי מקלב: יש שש ערי מקלט, שש ערי מקלט שצריך לבנות בכניסה לארץ ישראל; ככה משה ציווה וככה התורה מצווה: שלוש בתוך ארץ ישראל ושלוש מחוץ לארץ ישראל.

אורי מקלב: יש את בני גד ובני ראובן – הרי בני גד ובני ראובן, היה להם מקנה רב, והם רצו להישאר מחוץ לארץ ישראל.

אורי מקלב: הם נלחמו שבע שנים, ואחר כך הם יכלו לצאת לערים שלהם.

אורי מקלב: אבל למה צריך – אין פרופורציה בין שבט וחצי שצריך שלוש ערי מקלט, ובתוך ארץ ישראל כולה, כל השבטים, שהיו פי עשרה מהם או פי שמונה, נניח, למה שלוש?

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: התשובה פשוטה: ערי מקלט זה רק לאלה שהורגים בשוגג – רק מי הורג בשוגג.

אורי מקלב: מי שהורג במזיד לא הולך לעיר מקלט.

אורי מקלב: איפה שיש רציחות, איפה שיש אלימות, יש אחרי זה גם רצח בשוגג.

אורי מקלב: יש לזה דינמיקה מאוד מאוד חזקה, זה ברור, אז איפה שיש הרבה רציחות, צריך שם יותר ערי מקלט.

אורי מקלב: במקומות שבהם מחויבים ב"לא תרצח" והרבה יותר שומרים, אז צריך פחות גם בעניין הזה.

אורי מקלב: לכן אנחנו צריכים לדעת שכל אלימות בכל חברה ובכל אוכלוסייה – בסופו של דבר זה משפיע אחד על השני.

אורי מקלב: זה משפיע – אני חוזר – ופה אנחנו רואים את זה כלכלית, אנחנו רואים חברתית.

אורי מקלב: אני רק רוצה להעיר על משהו שראוי – – –

איתן גינזבורג: משפט אחרון, בבקשה.

אורי מקלב: כששר החקלאות פורר הודיע היום, בהתייחסות שלו לכלים החד-פעמיים, הוא אמר:

אורי מקלב: הסבתא שלי ושל חבר הכנסת אורי מקלב – הסבא והסבתא לא אכלו בכלים חד-פעמיים.

אורי מקלב: וזו התשובה שהוא אומר: אז מה קרה?

אורי מקלב: אז נחזור לכלים רב-פעמיים.

אורי מקלב: אני רואה שגם שר האוצר מצטלם כשהוא שוטף כלים, והוא אומר: מה יש?

אורי מקלב: אין מדיח כלים?

אורי מקלב: זו באמת תשובה עניינית לאוכלוסייה?

אורי מקלב: אתה יכול להגיד: תשמע – – –

איתן גינזבורג: אני בטוח שבסבב הבא תשלים את התיאוריה.

אורי מקלב: אני אסיים.

אורי מקלב: אין לי ספק שהנושא – – –

מאיר פרוש: הסבא של פורר הלך עם כיפה – – –

אורי מקלב: הסבא של פורר, אני חושב שכן.

אורי מקלב: ודאי אני יודע שכתבו לו מכתבים – –

מאיר פרוש: – – –

אורי מקלב: – – כשהוא היה ראש העיר רחובות, שקידם, ופתח אפילו את תלמוד התורה הראשון של הרב כהנוביץ.

אורי מקלב: זה נכון.

אורי מקלב: אני לא יודע, אני לא בודק בציציותיו של פורר, אבל ודאי שהמעשים שלו אחרים.

איתן גינזבורג: תודה.

אורי מקלב: הסבא של – גרו בחדר אחד.

אורי מקלב: גם הסבא והסבתא שלי לא עבדו.

אורי מקלב: הסבא כן; הסבתא לא עבדה, לכן יכול להיות שכל הנושא של הכלים החד-פעמיים היה משהו אחר.

אורי מקלב: לכן ההשוואות האלה, להגיד הסבא והסבתא, ושבפרשת השבוע הוא לא ראה שאכלו בכלים חד-פעמיים, זו באמת תשובה עניינית על דבר כל כך חשוב?

אורי מקלב: אני אמשיך את זה בסבב הבא.

איתן גינזבורג: זה בטוח.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הקטע השני של הנאום שהזכרתי קודם, של הרב יצחק מאיר לוין, זיכרונו לברכה, דיבר על כך שאנחנו אמרנו לבן-גוריון: אם אתה רוצה אותנו בקואליציה, אז בוא תאסור תחבורה ציבורית בשבת.

מאיר פרוש: ואם בתל אביב ובירושלים לא נוסעים, למה בחיפה כן?

מאיר פרוש: וממשיך הרב לוין ואומר: "אנחנו דורשנו ביטול גיוס נשים בכלל, אף ברגע זה.

מאיר פרוש: גיוס נשים מביא יותר נזק מאשר תועלת, והדברים ידועים.

מאיר פרוש: מרבים לדבר אצלנו על הצורך הדחוף בעלייה פנימית.

מאיר פרוש: עלייה זו נוגעת לביטחון המדינה, ואילו גיוס נשים אינו מסייע לעלייה זו.

מאיר פרוש: דרשנו לבטל לכל הפחות מייד את חוק השירות הלאומי לבנות, ואת ועדות הפטור.

מאיר פרוש: דרשנו" – הוא הוסיף – "חוק נגד המיסיון, כדי לבער נגע זה מהארץ.

מאיר פרוש: וכלום יש צורך לנמק את הדבר?

מאיר פרוש: הלוא קורבנות המיסיון ייהפכו לשונאי ישראל.

מאיר פרוש: שמענו על ועדה שתיבחר לשם כך.

מאיר פרוש: הממשלה כבר הקימה ועדה כזאת, הכנסת בחרה בוועדה וקיבלה החלטות – שום תוצאות לא היו לכך.

מאיר פרוש: כלום אפשר לתת אמון בוועדה חדשה?

מאיר פרוש: " והוסיף הרב לוין: "דרשנו שהכנסת תחוקק חוק לאיסור גידול החזיר ומכירתו.

מאיר פרוש: הענקת סמכויות לעיריות לחוקק חוק נגד החזיר אינה פותרת את הבעיה, כי אין התחייבות מצד שותפי הקואליציה שהרשויות המקומיות יחוקקו באמת חוק כזה.

מאיר פרוש: דרשנו שעולים דתיים יקבלו הדרכה ממדריכים ומורים דתיים, כדי לשים קץ להעברה של עולים חדשים על הדת.

מאיר פרוש: וכי העברה על הדת אינה זועקת עד לב השמיים?

מאיר פרוש: דרשנו לחסל את שערוריית ניתוח המתים, בל יהיו המתים הפקר.

מאיר פרוש: דרשנו לא לתת לרפורמים דריסת רגל בארץ הקודש" – כאילו הוא מדבר היום.

מאיר פרוש: "בדבר אחד, אומנם חשוב מאוד, פגשנו הבנה" – אומר הרב לוין, זיכרונו לברכה – "והוא החינוך העצמאי.

מאיר פרוש: זהו כמעט הקשר היחידי שהממשלה מקיימת עם חלק זה של היהדות.

מאיר פרוש: ולמה יהיו אפליות גם כאן?

מאיר פרוש: מדוע לא קיבל החינוך העצמאי את כל דמי החזקתו?

מאיר פרוש: אנו משוכנעים שיבוא היום שבו תיתנו לנו תודה על כך שמתוך 250,000 ילדים המתחנכים בארץ, הצלנו לחינוך של תורה ויראת שמיים 26,000 ילדים המתחנכים ברוח אבותינו ואבות אבותינו.

מאיר פרוש: על כל שאר הדרישות השיבו לנו בלאו, ואף על חלק מהן לא השיבו לנו בהן.

מאיר פרוש: לא הצגנו דרישות מפלגתיות, לא תבענו עמדות; דרישותינו נגעו לכלל ישראל.

מאיר פרוש: אומרים לנו: קיים סטטוס קוו בענייני דת, אבל הסטטוס קוו בענייני דת אינו עומד אלא פוחת והולך.

מאיר פרוש: שמענו הבוקר את דברי חבר הכנסת חזן" – ממפ"ם, מי שלא יודע – "שהשמיע את האני-מאמין שלו עם הכנסה של מפלגתו לממשלה החדשה; נאום מלא דברי כפירה והתכחשות לה' ולתורתו.

מאיר פרוש: נוכל אפוא לשער עד כמה אפשר לתת אמון בו ובחבריו בממשלה החדשה בענייני דת.

מאיר פרוש: אומרים לי שעתה שעת חירום ואין לדבר על עניינים אלה, אבל אין זה נכון.

מאיר פרוש: להפך, דווקא בשעת חירום עלינו להתקרב לאבינו שבשמיים ולא להתרחק ממנו.

מאיר פרוש: מר בן-גוריון אמר כאן בתשובה על דרישותינו: אין לגזור על רוב הציבור גזרות שאינו רוצה לעמוד בהן.

מאיר פרוש: ואני אומר: אם ייערך משאל עם, יוכיח שרוב העם רוצה במנוחת השבת, דורש ביטול גיוס נשים, מתנגד להעברת עולים חדשים על דתם, שרוב העם הוא נגד התפשטות המיסיון ונגד התיעוב של דבר אחר.

מאיר פרוש: ואשר לפועל המזרחי" – כך אומר הרב לוין – "זוהי פרשה שקשה לי לנהל עליה את הוויכוח בפומבי".

מאיר פרוש: אבל הוא מסיים בכך: "צר לי, אחים דתיים, שלא עמדתם גם הפעם בניסיון.

מאיר פרוש: בכל אופן, אנו נשמיע את קולנו, כי אנו סבורים שזהו קול ישראל סבא.

מאיר פרוש: בכל קווי היסוד חסר עיקר אחד, עיקר העיקרים, שהיננו עם ה'.

מאיר פרוש: הינני משוכנע" – הוא סיים – "שיבוא יום וכל העם יחזור לשורשו ומהותו, ואז תאמרו: הייתם היחידים שאמרתם לנו את הדברים והאמנתם בהם, ואז תכירו באמיתותם של הדברים הללו".

מאיר פרוש: ולכן, אמר הרב לוין: אין לנו אמון בממשלה כזאת.

מאיר פרוש: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת פרוש.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יעקב אשר.

מאיר פרוש: קח את זה משלי.

איתן גינזבורג: זה על הזמן של מקלב, שדיבר דקה וחצי מעבר.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: – – – דבר חשוב.

טוב, אדוני היושב-ראש, הינה אנחנו שוב כאן.

איתן גינזבורג: ממשיכים בפרק.

אני שמח שאתה כאן.

אנחנו בפרק של: אבא, אני לא אשקר יותר, נכון?

כמו שאמר יאיר לפיד: "בחיים האמיתיים, כשמישהו מרמה אותך, אתה לא מאמין לו יותר".

אז בוא נמשיך, ידידי היושב-ראש.

ציטוט: "אני מכיר את כל ההסברים, אני וליברמן מדברים, אנחנו רואים באותו זעזוע את הממשלה הזאת, את 36 שרים ו-16 סגני השרים, ואנחנו שני – – –

איתן גינזבורג: אגב, אדוני, מעולם לא היו 16 סגני שרים.

איתן גינזבורג: מעולם לא היו, כששנינו היינו בממשלה.

משה אבוטבול: איתן – – –

אנחנו בפינה, לבקשתך, פינת השקר.

אז אתה שואל שאלות על השקרים?

איתן גינזבורג: סליחה.

איתן גינזבורג: סליחה.

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: אני לא התכוונתי.

אתה שואל שאלות על אנשים שמשקרים, למרות שהבטיחו לאבא שלהם לא לשקר?

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: לא.

אתה שומע, השר שטרן?

ציטוט של היושב-ראש שלך: "אני מכיר את ההסברים, ליברמן ואני מדברים, אנחנו רואים באותו זעזוע את הממשלה המנופחת, את 36 השרים ו-16 סגנים השרים" – שלא היו מעולם, אגב – "ואנחנו שני אנשים" שבדרך כלל, אתה שומע?

"מתקשים להזדעזע.

בכל בוקר אני מסתכל כמה מונשמי קורונה יש.

כרגע יש 47" – זה היה אז.

כשהוא היה ראש ממשלה חלופי, היו 137 מונשמים, אבל לא משנה.

הוא אומר: "יש ממשלת חירום לקורונה" – פה הוא דוקר את כחול לבן – "שבה יש 52 שרים – שקר, אבל לא משנה – "זאת אומרת, על כל מונשם קורונה" – שים לב לארסיות היפה; אתה לוקח שקר, בונה עליו תילי-תילים של עוד שקר, ולבסוף אתה בא עם הפאנץ' ואומר: "על כל מונשם קורונה היה אפשר להפקיד שר שישב ליד המיטה ויחזיק לו את היד".

יפה, ציני, אפילו קצת אכזרי.

אבל מה לעשות שבתקופה שלך, אדוני לפיד – שלא משקר, כי הוא הבטיח לאבא – היו יותר מונשמים וקצת פחות שרים וסגני שרים, שבאופן יחסי לקואליציה, שהיינו אז בזמנו, 72 חברים – ביחס, אני חושב שהממשלה הזאת הרבה יותר גדולה.

ונעבור לציטוט הבא, כבוד השר שטרן.

"לדעתי" – אומר לפיד, ואני מצטט – "בקואליציה הזאת אנשים ייפלו כתפוזים.

גם אצל פוליטיקאים, יש גבול" – אני מנסה לחקות אותו, לא מצליח לי כל כך, אתה יודע?

"לכמה זמן הם יכולים להיות בעולם – –

מאיר פרוש: אבא שלו היה אומר: יוסי שריד.

מאיר פרוש: יוסי שריד.

– – יש גבול", אומר הבן, ג'וניור, "כמה זמן הם יכולים להיות בעולם שהם לא שלמים איתו".

הוא מדבר על הממשלה הקודמת.

"זאת לא ממשלה, מה שהוקם עכשיו.

אלה שתי ממשלות שלא סובלות אחת את השנייה" – אתה שומע, אדוני היושב-ראש?

הוא לא מדבר על הממשלה שהוא יושב בה – "ונאלצות לחיות שם יחד".

שום פרי לא גדל מהממשלה הזאת, אומר לפיד.

אני עובר לעוד אמרת שפר: "אני לא כועס בקלות.

אני בימים האלה כועס ולא כי אנחנו לא בממשלה, אלא בגלל זה שבאופן גלוי לא אכפת להם", לממשלה הזאת של ביבי ושל גנץ – "לא אכפת להם מהמצוקה האמיתית.

הזלזול הבוטה של השר לענייני מים" – נדמה לי שזה אלקין, לא? היה אלקין, נכון?

אוי, אוי, אוי – "והשרה לענייני קהילות שלא קיימות" – ותקשיב טוב, עודד פורר – "וראש הממשלה החלופי", אומר יאיר לפיד, "שנוסע בשיירה חלופית מהמעון החלופי ללשכה החלופית" – סיימת להתחבק עם פורר?

עודד פורר: אני חייב לומר שאני – – –

תקשיב.

לא שמעת.

עודד פורר: בסוף אני מסתכל – הסיעות החרדיות עובדות כל כך טוב באופוזיציה.

עודד פורר: מתאים לכם – – –

אוקיי, הברכה הזאת תחול – אני מברך אותך שהברכה הזאת תחול על ראשך, ובמהירות.

תגיד אמן.

משה אבוטבול: אמן.

אבל תקשיב מה אמר ראש הממשלה החלופי שלך כשהוא היה באופוזיציה.

הוא אומר: "הזלזול הבוטה של השר לענייני מים והשרה לענייני קהילות שלא קיימות, וראש ממשלה חלופי שנוסע בשיירה חלופית מהמעון החלופי ללשכה החלופית – מה זה הדבר הזה?

" שואל לפיד בפתוס.

"למי זה טוב?

את מי זה משרת מלבד את עצמם?

כן", אומר לפיד, "נפיל אותם ברגע שיהיה אפשר".

בזה הוא מדבר על השיירה הקודמת של החליפי הקודם, החליפי הקודם, אבל הוא עושה בדיוק אותו דבר.

ואז מגיע עוד ציטוט: "מפלס העצבים בכנסת", כותב לפיד – אה, סליחה, זה כבר ציטוט של ניצן הורוביץ: "מפלס העצבים בכנסת שבר היום שיא עם החוק הנורבגי – קומבינה של מיליונים על עוד ג'ובים לממשלה המנופחת הזאת.

אז עד ההצבעה הייתי חייב להחליף אווירה וקפצתי למקום שעשה לי מצב רוח טוב – מסעדת שישליק בתלפיות.

אחלה אנשים ואחלה אוכל.

ממליץ בחום".

אותו ניצן הורוביץ, שר הבריאות דהיום, ישב אצלי בוועדת חוקה כשניהלתי את העברת החוק.

אתה מכיר את זה היטב, איתן גינזבורג, יושב-ראש הישיבה.

כשאנחנו העברנו את החוק הנורבגי וכשאתה העברת את החוק של הממשלה, הגיעו האנשים הטובים האלה ומצאו כל מילה רעה – לא בנימוס, לא באחדות, לא באהבה, לא באינטליגנטיות – ואמרו ושפכו את דמם של חבריהם עד לא מכבר מאותה סיעה.

עולם השקר.

לכן אני חוזר עוד פעם להזכיר לכם: הסדרה שאנחנו מדברים עליה זאת הסדרה שיאיר לפיד סיפר שאבא שלו לקח אותו לשיחה ואמר לו: לא לשקר יותר, כי אם תשקר, לא יאמינו לך בחיים.

תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת אשר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יצחק זאב פינדרוס.

יצחק פינדרוס: אדוני, ידידי היושב-ראש, כבוד השר, שר החקלאות, שנפל בחלקו להיות שר בשנת השמיטה – עודד, זה זכות.

יצחק פינדרוס: יעקב, אני לא אפריע לכם בשיחה.

איתן גינזבורג: שר חקלאות ופיתוח הכפר והנגב והגליל.

יצחק פינדרוס: יעקב, אני לא אפריע לך.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להגיד רק משפט אחד כשאני מבקש את כבודו של השר: זאת זכות מיוחדת להיות בשנת השמיטה שר חקלאות בארץ ישראל.

יצחק פינדרוס: הקדוש ברוך הוא מגלגל – יש לך זכות מיוחדת וחובה מיוחדת.

בשביל זה איווט מינה אותו, זאת הייתה כל הכוונה שלו.

יצחק פינדרוס: אני אנסה, כמנהגי כשהיושב-ראש מטיל עלינו, במסגרת השליטה שלו על סדר-היום, לנאום במשך הלילה כל כמה דקות משהו אחר – אני אנסה לעשות קצת סדר ולעזור לעם היושב בציון להכיר תנועה שהוא לא זכה להכיר אותה, התנועה הרפורמית.

יצחק פינדרוס: הם לא זכו להכיר אותה.

יצחק פינדרוס: עשיתי את זה פעם לילה ואני אנסה גם הפעם.

יצחק פינדרוס: אז אני אתחיל מהדבר הכי פופולרי שאוהבים לצעוק עלינו, הנושא של ציונות, ולהסביר מה זה.

יצחק פינדרוס: העם היושב בציון, אדוני היושב-ראש, לא מכיר את התנועה הזאת.

יצחק פינדרוס: לצערי הרב, ב-50 השנים מאז שנולדתי גדלתי עם האמריקאים בוגרי התנועה הזאת שהיו מגיעים כאן לארץ.

יצחק פינדרוס: ילדים, צאצאים, צאצאים של "Rabbis", צאצאים שגדלו בבתים – תסבוכות של סיפורים שאני לא אלאה אתכם.

יצחק פינדרוס: אבל לשמחתי – וכרגע טכנית אני קצת מצטער על כך – לא מכירים את התנועה הזאת.

יצחק פינדרוס: הם מנסים להכניס טלפיהם לתוך ארץ ישראל, לתוך היהדות, אז אני רוצה קצת לגלות קודם כדי שהישראלי הממוצע יבין על מה מדובר.

יצחק פינדרוס: אז נתחיל עם מצע שהיה בפיטסבורג – הצהרת העקרונות שחתמו עליה ראשי התנועה הרפורמית.

יצחק פינדרוס: עם הקמת התנועה הציונית הייתה הצהרה, וראשי התנועה הרפורמית כותבים ככה – אלה שנאבקים מאבק בלתי מתפשר כבר 35 שנה כל ראש חודש, מוציאים הון עתק מכספי המוסדות הלאומיים על כל ענפיהם על בתי משפט, על בג"צים.

יצחק פינדרוס: כבר סיפרתי כאן פעם שמוציאים סדר גודל של 4 מיליון שקלים בשנה רק על בג"צים מכספי המוסדות הלאומים, מכספי קק"ל, בשביל העתירות האלה, כבר 35 שנה, מביאים משלחות לכנסת על חשבון הישראלים, עושים את הכול.

יצחק פינדרוס: אבל מי זאת התנועה הזאת שנלחמת בכזה שצף-קצף על הזכות להיות בכותל?

יצחק פינדרוס: אז איך הם כותבים בהצהרה?

יצחק פינדרוס: אני מצטט: "החתומים אינם מצפים לקיבוץ גלויות ושיבה לציון כדי לחדש את עבודת הקורבנות של הכוהנים בני אהרן או את קיום החוקים הנוגעים למלכויות ישראל בארצו".

יצחק פינדרוס: זאת הצהרה שלהם עם הקמת התנועה הציונית.

יצחק פינדרוס: היה עוד יהודי שהשקיע במסירות נפש, באמת במסירות נפש, בהקמת היישוב היהודי בארץ ישראל – משה מונטיפיורי.

יצחק פינדרוס: היה לו אח שהקים את התנועה הליברלית.

יצחק פינדרוס: הוא כבר היה משהו בין לבין – התנועה הליברלית באנגליה.

יצחק פינדרוס: ואז הוא מעיד, הוא אומר: "היהדות הליברלית מכחישה שהיהודים הם עם.

יצחק פינדרוס: בכל דבר שאיננו דת, היהודים הליברלים מעוניינים להתאחד עם האומות שבקרבן הם שוכנים.

יצחק פינדרוס: כאשר אנגלי יהודי ליברלי אומר 'עמי', הוא מתכוון לעם האנגלי; כאשר יהודי ליברלי אמריקאי אומר 'עמי' ו'ארצי', הוא מתכוון לעם ולארץ של ארה"ב – – – דת לאומית, בתור כת או אמונה, היא עבור היהודי הליברלי רעיון מיושן ושחוק, שממנו אמונתו חייבת בהדרגה להשתחרר ולהתנתק לגמרי".

יצחק פינדרוס: אז א.

יצחק פינדרוס: ברוך השם, אני עומד כאן היום יחד עם מיליוני יהודים בארץ ישראל שלא נפלו בפח הזה.

יצחק פינדרוס: שלא נפלו בפח הזה.

יצחק פינדרוס: ואתם, בתקציב שאתם הולכים להביא מחר, בפעולות שלכם, בעשייה שלכם, בהשקעה שלכם, אתם מנסים להחיות את התנועה הזאת, שהתחילה לגסוס במקומות אחרים בעולם, התחילה להתמוטט במקומות אחרים בעולם – מוכרים את המבנים שלהם, את המרכזים שלהם; הביאו להתבוללות של מעל 50% – ואני אדבר על זה יותר בהמשך – מעל 50% התבוללות הביאו במדינות העולם.

יצחק פינדרוס: את הדבר הזה אתם באים למכור כאן בתל אביב; את הדבר הזה אתם באים למכור כאן ברעננה; את הדבר הזה אתם באים למכור כאן בכפר סבא.

יצחק פינדרוס: לְמה – להגיע להתבוללות הזאת?

יצחק פינדרוס: להגיע לתהליך הדרגתי ולהשתחרר ולהתנתק לגמרי מהרעיון המיושן והשחוק הזה של הדת היהודית?

יצחק פינדרוס: בזה אתם מוכנים להשקיע משאבים?

יצחק פינדרוס: על זה אתם מוכנים לגרום לנו להתאבד?

יצחק פינדרוס: אז עם מנסור עבאס אתם מכחישים.

יצחק פינדרוס: עם דברים אחרים אתם עוד מתביישים.

יצחק פינדרוס: עם הדבר הזה אתם עושים את אותו דבר – אתם הולכים למחוק את הזהות ואת הגאווה היהודית הקיימת לנו.

יצחק פינדרוס: אנחנו נמשיך, אדוני היושב-ראש, ברשותך, בפרקים הבאים.

יצחק פינדרוס: תודה.

איתן גינזבורג: בהחלט, בהחלט.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי השר, חבריי חברי הכנסת – אגב, אני רואה שחבר הכנסת עבאס לא יושב היום.

איתן גינזבורג: ישב, למה לא?

בצלאל סמוטריץ': כן?

בצלאל סמוטריץ': לא ראיתי אותו.

בצלאל סמוטריץ': אני מדבר פה מתחילת סדר-היום, במחזורים.

בצלאל סמוטריץ': חשבתי שהוא לא יודע איפה לקבור את עצמו.

בצלאל סמוטריץ': קצת לא פשוט לשבת עכשיו על השולחן הזה ולספק הסברים לאזרחי ישראל – –

איתן גינזבורג: אולי אני טועה, אבל אני מייד אברר.

בצלאל סמוטריץ': – – על קשריו וקשרי תנועתו עם הטרור.

איתן גינזבורג: הוא מחליף אותי ב-21:00.

בצלאל סמוטריץ': ב-21:00?

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לדבר גם כשהוא יהיה כאן.

בצלאל סמוטריץ': כבוד השר פורר, ראש הממשלה של הרשות המכונה הרשות הפלסטינית האשים עכשיו את מדינת ישראל בעלילת דם אנטישמית ואופיינית במסגרת ועידת האקלים של האו"ם – אפרופו עלילות הדם על מרעילי הבארות – שמדינת ישראל מזהמת ופוגעת בסביבה של הפלסטינים, במים, באיכות הסביבה, באוויר.

בצלאל סמוטריץ': מה התשובה של הממשלה, שאתה חלק ממנה, על עלילות הדם האנטישמיות האלה, שמוציאות את דיבתה של ישראל רעה בשקרים?

בצלאל סמוטריץ': הרי את האמת כולנו יודעים: על המזבלות הלא-חוקיות, על הביוב שזורם אצל הפלסטינים, על הצמיגים שמובערים יום-יום בכל כך הרבה מוקדים – סוג של פעולת מחאה, גם כן טרור שחונק את המתיישבים.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה התגובה הציונית ההולמת, הנחושה, הגאה, של הממשלה שאתה חלק ממנה?

בצלאל סמוטריץ': שר הביטחון בני גנץ מכריז על חבילת הקלות ומחוות נוספת במסגרת שורה של צעדים לחיזוק הרשות הפלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': לקחתם אלטע זאכן – מה זה אלטע זאכן?

בצלאל סמוטריץ': תתרגם לו, רבי יצחק זאב – – –

יצחק פינדרוס: מוצרים ישנים, יד שנייה.

בצלאל סמוטריץ': לקחתם פרסונה נון גרטה בעולם, לא רלוונטי, שאף אחד לא מתעניין בו, והחזרתם אותו למרכז הבמה; הפכתם אותו לפרטנר.

בצלאל סמוטריץ': שותפיך, עודד, עולים אליו לרגל לחלות את פניו.

בצלאל סמוטריץ': והיום אישרו 1,300 יחידות לערבים ביהודה ושומרון, שהרשות מתכננת, אסטרטגית, כחלק מתוכנית פאיד, והיום גנץ הבטיח חבילה נוספת.

בצלאל סמוטריץ': ואחרי שהוא, באיזה זכות שיבה זוחלת, אישר ל-4,000 משפחות מעמד ביהודה ושומרון – אנחנו יודעים שזה דו-שלבי: שלב א.

בצלאל סמוטריץ': יהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך אילת שקד הבטיחה למנסור עבאס לעשות שימוש בסמכות ההומניטרית שלה ולתת להם גם בתוך מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אז היום הודיע גנץ שהוא הולך לתת חבילה נוספת, עוד 4,000, ועוד שורה שלמה של הקלות ומתנות חינם שנתקלות בבוז.

בצלאל סמוטריץ': וזה הצ'יפ הדפוק – זה מה שלא מבינים אצלנו בשמאל.

בצלאל סמוטריץ': המחשבה הילדותית, הבוסרית וחסרת ההבנה הזאת במזרח התיכון ובתרבות ובשפה שלו, שאם אנחנו נשתחווה אפיים ארצה ונעלה אליו לרגל וניתן לו מתנות, אז הוא יעריך את זה, כי אנחנו כאלה: אם אני עושה לך טובה, אתה מעריך את זה.

בצלאל סמוטריץ': אז אפשר היה לחשוב שאחרי כל כך הרבה מחוות, הרשות הפלסטינית – אני כבר לא מדבר, היא מנהלת עכשיו תביעות בבית הדין הבין-לאומי בהאג נגד לוחמי צה"ל, מאשימה אותם בפשעי מלחמה.

בצלאל סמוטריץ': אבל הצד השני מזהה את זה כחולשה ומגיב בבוז.

בצלאל סמוטריץ': ועומד היום מוחמד אשתייה הזה, באמת בעלילת דם שהייתה מתאימה, אני יודע, לקוזקים של לא יודע לפני כמה מאות שנים – שקרים הזויים, מוחלטים, אנטישמיים.

בצלאל סמוטריץ': מתי תבינו שבמזרח התיכון, כשאתה מכבד את עצמך, מכבדים אותך, וכשאתה משפיל את עצמך, בזים לך?

בצלאל סמוטריץ': כשאתה מציב עמדה נחושה, צודקת, כמובן, אמיתית, מוסרית, עובדתית, עומד על שלך, מגלגל את הכדור לצד השני, יש סיכוי שתזכה לכבוד בצד השני.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, משפילה את מדינת ישראל, משפילה את הגאווה הלאומית שלנו ואת הכבוד הלאומי שלנו, וממילא פוגעת בביטחון ובהרתעה – באינטרסים הכי חשובים.

בצלאל סמוטריץ': עזבו את אבו מאזן – באמת, זקן לא רלוונטי.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד בעולם כבר לא ספר אותו עד שהגעתם אתם ועליתם אליו לרגל.

בצלאל סמוטריץ': אחרי שהצלחנו לייבש אותו בעבודה קשה של הרבה שנים, להוריד את האיוולת הזאת של מדינת טרור בלב-ליבה של ארץ ישראל, להוריד אותה מסדר-היום, אתם מחזירים את זה.

בצלאל סמוטריץ': ואז, כמובן, לחץ בין-לאומי וקוראלס.

בצלאל סמוטריץ': מה, אנחנו לא מכירים את הדינמיקה?

בצלאל סמוטריץ': תעצרו את המחוות האלה – שוב, "מחוות" במירכאות כפולות ומכופלות, מכבסת מילים להפקרות – הפקרות מדינית, הפקרות ביטחונית, הפקרות לאומית, הפקרות ציונית, בעיקר, כמו שאמרתי, כי הצד השני בז לחולשה ולהתרפסות הזאת.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, זו לא התרפסות שלכם – זו התרפסות שאתם מתרפסים בשם מדינת ישראל, ולזה אין לכם זכות.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם זכות להשפיל עד עפר את הכבוד הלאומי שלנו.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, פנתה אליי חנה, חנה שוורצר, בת 19.

מיכל מרים וולדיגר: סבתא שלה, ניצולת שואה בת 86, מתגוררת בלוד.

מיכל מרים וולדיגר: חנה מספרת שסבתא שלה עמדה בתוך ביתה לפני חצי שנה, והיא רצתה לצאת למרפסת ולקחת מטאטא, או משהו כזה, כשלפתע תושב לוד, תושב ערבי, מפגע, החליט לפגוע ביהודים.

מיכל מרים וולדיגר: ראה אותה, את הסבתא של חנה, הרים אבן וזרק עליה בשיא כוחו.

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר היה לטעות פה, סיפרה לי חנה.

מיכל מרים וולדיגר: הבן אדם רצה לפגוע בסבתא שלה על רקע לאומני, אנטישמי – פיגוע לכל דבר ועניין.

מיכל מרים וולדיגר: בנס, באמת רק בנס, האבן פספסה את ראשה של סבתא, אבל לצערה, האבן פגעה בידה, והיא נזקקה לטיפול רפואי.

מיכל מרים וולדיגר: אישה בת 86, ניצולת שואה.

מיכל מרים וולדיגר: לא ייאמן.

מיכל מרים וולדיגר: יש תיעוד של האירוע, תיעוד של המפגע.

מיכל מרים וולדיגר: רואים אותו בבירור מנסה לפגוע – לוקח אבן ומכוון כדי לפגוע בסבתא של חנה.

מיכל מרים וולדיגר: סבתא וחנה הגישו תלונה במשטרה.

מיכל מרים וולדיגר: הן אפילו הביאו את האבן למשטרה, וממנה אפשר היה לקחת דגימת דנ"א.

מיכל מרים וולדיגר: הן שמחו כל כך, יחד עם הכאב, הן על הפגיעה הפיזית ובוודאי על המורלית, על כך שבמדינת ישראל ממשיכים לפגוע ביהודים, אבל הן שמחו שלפחות יש להן הוכחות, הוכחות ברורות, הן ממצלמת האבטחה שתיעדה את האירוע והן מהאבן שאפשר היה לקחת ממנה דגימות דנ"א.

מיכל מרים וולדיגר: חלפה כחצי שנה מאז האירוע.

מיכל מרים וולדיגר: מה קרה מאז?

מיכל מרים וולדיגר: אני אספר לכם.

מיכל מרים וולדיגר: ככה מספרת לי חנה: לפני כשבוע הגיע לסבתא שלה מכתב מהמשטרה שמודיע שהמשטרה סגרה את התיק.

מיכל מרים וולדיגר: כן, כן, שמעתם נכון.

מיכל מרים וולדיגר: התיק נסגר בטענה שלא אותר חשוד.

מיכל מרים וולדיגר: מה לא אותר?

מיכל מרים וולדיגר: שואלת חנה.

מיכל מרים וולדיגר: יש תיעוד.

מיכל מרים וולדיגר: המחבל הזה – כן, ככה יש לכנות אותו – המחבל הזה היה יכול להרוג את סבתא שלי, היא אומרת.

מיכל מרים וולדיגר: אתם זוכרים את יגאל יהושע, זיכרונו לברכה?

מיכל מרים וולדיגר: אבנים הורגות.

מיכל מרים וולדיגר: כעת נותנים לו להסתובב חופשי, בלי שיצטרך לתת דין וחשבון כלל.

מיכל מרים וולדיגר: אתם זוכרים את דסטאו ביסט, זיכרונו לברכה, מרמלה?

מיכל מרים וולדיגר: כן, גם הוא נהרג.

מיכל מרים וולדיגר: גם שם הייתה מצלמה, גם שם אין עד היום עצורים.

מיכל מרים וולדיגר: מה קורה לנו?

מיכל מרים וולדיגר: יהודים לא יכולים לחיות בשקט ובשלווה במדינת ישראל?

מיכל מרים וולדיגר: הפרעות שאירעו בערים המעורבות, לוד, רמלה ועכו בחודש מאי האחרון לא היו הפרות סדר.

מיכל מרים וולדיגר: מדובר בעשרות ניסיונות להרוג ולרצוח אזרחים רק בגלל שהם יהודים וישראלים.

מיכל מרים וולדיגר: שואלת חנה: איך המשטרה מוכנה לסגור את התיקים האלה?

מיכל מרים וולדיגר: אם הסיפור היה נגמר במוות, האם המשטרה הייתה נוהגת אחרת?

מיכל מרים וולדיגר: היא שואלת אותי, ואין לי מה לענות לה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אקרא, ברשותכם, את הקריאה של חנה, שאין לי ספק שמשפחתו של יגאל, זכרו לברכה, של דסטאו, זכרו לברכה, של אבי הר-אבן ואחרים, מצטרפות לקריאה הזו.

מיכל מרים וולדיגר: היא אומרת: אנחנו קוראים בכל לשון של בקשה למקבלי ההחלטות להתערב ולא להזניח את הנפגעים מפרעות מאי 2021.

מיכל מרים וולדיגר: אל תפקירו אותנו, הם אומרים.

מיכל מרים וולדיגר: אל תפקירו את תושבי המדינה.

מיכל מרים וולדיגר: אל תפקירו את המדינה שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: וכך זה נדמה, שאין קול ואין עונה לקריאה הזאת, כי המשטרה, לצערי, לא עושה די למצוא את אלה שפגעו ביהודים בפרעות הללו ולא עושה די להעמיד אותם לדין, להעניש אותם.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב, אני לא כל כך מרימה גבה לצורך העניין הזה מאחר שאני שומעת שוב – גם דיברנו על זה בסבב הקודם – על הקשר בין חברי כנסת פה לעמותות שתומכות בטרור, אז לא פלא שהמדינה שלנו בפשיטת רגל, ואנחנו מקווים לא לתת לזה יד, ופשוט לא לנוח עד שהממשלה הזאת תיפול, ונוכל להקים פה ממשלה שבאמת באמת באמת דואגת לאזרחיה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת וולדיגר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב בראש, כבוד השר, אני חושב שמפעם לפעם מגיעה כאן לכנסת גם אתנחתה תרבותית, ואני בחרתי להביא שירים של שני משוררים צעירים.

איתמר בן גביר: אני חושב שהם מאוד מאוד אקטואליים למציאות שלנו.

איתמר בן גביר: השיר הראשון הוא של מוטי גלרנטר – אני מקווה שאני קורא את השם שלו נכון.

איתמר בן גביר: אדוני השר, אתה מפספס.

עודד פורר: שר תורן, אל דאגה, תמיד מקשיב.

איתמר בן גביר: חתולים בצמרת – זו הכותרת של השיר, וככה נכתב: תגידו, זה אמיתי, זה לא קשקוש / לחיילים הממשלה לא נותנת גרוש.

איתמר בן גביר: / את האנשים המתים הם מכילים, / את החרדים החיים הם מגבילים / אבל 12 מיליון לחתול – / לא נוצר כאן איזה בלבול?

איתמר בן גביר: / והעיקר ההיא מתפארת כאילו זו גדולה / שכבר דור רביעי חתולים היא מאכילה.

איתמר בן גביר: / סולם הערכים עקום, / או גרוע מכך – אין שם כלום.

איתמר בן גביר: / בואו נאמר זאת כך – / לרחם על חיות זה דבר טוב, זה משובח.

איתמר בן גביר: / אבל חשוב הרבה יותר, מן הסתם, / לרחם קודם על בני אדם.

איתמר בן גביר: / כי מי שבעל החיים אצלו קדוש / יותר מאשר אדם בעל צלם אנוש, / משהו אצלו דפוק, משהו גרוע, / וזה מוכיח שהוא סתם צבוע.

איתמר בן גביר: / זה קצת אבסורדי לומר, במחילה, / אבל בשביל לקבל יחס כמו בן אדם פה במדינה – / צריך פשוט להיות חתולה.

איתמר בן גביר: יפה מאוד.

איתמר בן גביר: דברים כדרבונות.

איתמר בן גביר: כישרון מאוד מאוד גדול, מוטי.

איתמר בן גביר: אני ממליץ.

איתמר בן גביר: הוא כותב שירים.

איתמר בן גביר: גם חבר הכנסת אבוטבול מקריא מפעם לפעם את השירים שלו.

איתמר בן גביר: באמת הוא כישרון גדול.

משה אבוטבול: הפעם ויתרתי לך.

משה אבוטבול: אמרתי: הוא מגיע לבן גביר.

איתמר בן גביר: הפעם ויתרת לי, וזה יפה מאוד, ובאמת אנחנו יכולים להתחלק בשירים, מוישה.

משה אבוטבול: יש מספיק חומר.

איתמר בן גביר: אפשר גם על שולחן שבת לשיר את השירים האלה, כן.

איתמר בן גביר: עכשיו אעבור לשיר נוסף, של בחור בשם אלון נוריאל, שהוא במקרה גם העוזר שלי, והוא כותב את השיר: איזו ממשלה.

איתמר בן גביר: אתה רוצה שנשיר, אדוני היושב-ראש, ביחד?

איתן גינזבורג: אתה זכאי.

איתמר בן גביר: איתך, בדואט.

איתן גינזבורג: אתה רשאי.

איתמר בן גביר: איזו ממשלה, איזו ממשלה, / איזו ממשלה מסוכנת במינה, / ממשלה מנותקת, ממשלה נלחצת.

איתמר בן גביר: / איזו ממשלה, איזו ממשלה.

איתמר בן גביר: // שרים מעופפים – –

אורית סטרוק: תשיר עם מנגינה.

איתמר בן גביר: איזו ממשלה, איזו ממשלה.

איתן גינזבורג: אדוני, אדוני, לא מוחאים כפיים.

איתן גינזבורג: תנסה לא לבזות את המעמד הזה.

איתן גינזבורג: גם חברת הכנסת סטרוק יודעת שאפשר להקריא שירים – זה בסדר, זה זכות.

איתן גינזבורג: לא להפוך את זה לבדיחה, בבקשה.

איתן גינזבורג: אנחנו עדיין בפרלמנט הישראלי.

איתמר בן גביר: בדיחה?

איתמר בן גביר: חלילה וחס.

איתמר בן גביר: חלילה וחס.

משה אבוטבול: זה יותר קינה מאשר שירה.

איתמר בן גביר: – – שרים מעופפים, את הציבור רומסים.

איתמר בן גביר: / לשלם פרוטקשן לאחים המוסלמים.

איתמר בן גביר: / אין כבר אמונה.

איתמר בן גביר: / עבדו על האומה.

איתמר בן גביר: / הבטחות בגרוש / והמצב אנוש.

איתמר בן גביר: // בכנסת הם מסיתים, / את החרדים שונאים.

איתמר בן גביר: / מעמיסים על מריצות, / את ליברמן לרצות.

איתמר בן גביר: // בנו הם פוגעים, / את בן גביר הם דוחפים.

איתמר בן גביר: / אין עוד מנהיגות, / הלכה הריבונות.

איתמר בן גביר: // שרים בלי חמלה / בממשלה האטומה.

איתמר בן גביר: / היוקר מאמיר, / הציבור אסיר.

איתמר בן גביר: איפה הרחמים?

איתמר בן גביר: / רק לחתולים.

איתמר בן גביר: // הלכה המדינה, / להפיל את הממשלה.

איתמר בן גביר: // איזו ממשלה, איזו ממשלה, / איזו ממשלה מסוכנת במינה.

איתמר בן גביר: / ממשלה מנותקת, ממשלה נלחצת.

איתמר בן גביר: // איזו ממשלה, כבוד השר, איזו ממשלה, אדוני היושב-ראש.

איתמר בן גביר: אני חושב שהשירים הללו מבטאים הלך רוח בעם ישראל.

איתמר בן גביר: רוב עם ישראל – ואנחנו רואים את הסקרים, הערב התפרסם עוד סקר – חושבים, אדוני, שהממשלה הזאת היא ממשלה מנותקת, ממשלה שפשוט מתעלמת מהציבור, ממשלה שמתנכלת לשכבות החלשות, לאוכלוסיות המוחלשות.

איתמר בן גביר: ממשלה שצריכה ללכת הביתה.

משה אבוטבול: וזה רק מקצת שבחם.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חברי השר – מה שלומך, אדוני השר?

אורית סטרוק: כמו שהבטחתי, אנחנו נמשיך ונדבר על יחידים, על כוחם של יחידים.

אורית סטרוק: הפעם אני רוצה לדבר – ללכת אחורה בהיסטוריה ולדבר על שני יחידים שעמדו מול חבורה שלמה שהלכו יחד איתם לרגל את הארץ, וחזרו מתור את הארץ והוציאו דיבת הארץ רעה.

אורית סטרוק: הם שניהם, שני היחידים האלה, עמדו מול הרוב ולא פחדו לומר את האמת.

אורית סטרוק: ואני רוצה לייחד את דבריי בעיקר לכלב בן יפונה, משום שכלב – מה שנתן לו את הכוח לעמוד מול עצת המרגלים – – –

עודד פורר: הוא הלך להתפלל.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: איפה?

עודד פורר: את זה שכחתי.

אורית סטרוק: וואו.

אורית סטרוק: אז ככה.

אורית סטרוק: מה שנתן לכלב את הכוח – – –

עודד פורר: גם יהושע.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: אולי בשיחה הבאה נדבר על יהושע, אם עוד תהיה כאן, אבל עכשיו נדבר על כלב.

אורית סטרוק: מה שנתן לכלב את הכוח לעמוד מול עצת המרגלים זה שהוא הלך להתפלל על קברי האבות בחברון.

אורית סטרוק: מקברי האבות בחברון הוא קיבל תעצומות נפש.

עודד פורר: עצה עמוקה.

אורית סטרוק: נכון, הוא קיבל את העצה העמוקה – הוא קיבל את התרוממות הרוח שאפשרה לו לעמוד מול הרוב, מול ההמון, מול כל העם שבכה בו עליו, וכלב עומד מולם.

אורית סטרוק: וכתוב בפסוק: "ויהס כלב את העם אל משה".

אורית סטרוק: זאת אומרת, הוא הצליח להסות אותם, להשתיק אותם, להשתיק את הנרגנות הזאת, את הטענות האלה נגד ארץ ישראל.

אורית סטרוק: כל הכוח המיוחד הזה בא לו מכוחה של חברון – הוא הלך להתפלל בחברון על קברי אבות, ומשם הוא קיבל את העוצמות המיוחדות האלה.

אורית סטרוק: כלב בן יפונה – בזכות זה שהוא לא נמשך אחר עצת מרגלים והוא ניסה בכל כוחו לגרום לעם לא לנטות אחר המרגלים, אז אומנם באותו זמן, באותו צומת, הוא לא הצליח – העם חטא בחטא המרגלים, העם נענש והעם נשאר 40 שנה להסתובב במדבר, לא נכנס לארץ באותה עת, אבל כלב נכנס.

איתן גינזבורג: נכנס.

איתן גינזבורג: לחברון.

עודד פורר: הוא הלך להתפלל.

אורית סטרוק: יפה.

אורית סטרוק: כלב נכנס וקיבל את חברון.

אורית סטרוק: כתוב: לו אתן את הארץ שבה הוא דרך, והכוונה היא לחברון.

אורית סטרוק: נכון מאוד.

אורית סטרוק: עכשיו, אני רוצה לספר – – –

עודד פורר: בוודאי את יודעת מי ראש הממשלה שמסר את חברון לערפאת.

אורית סטרוק: כן, בוודאי שאני יודעת.

אורית סטרוק: אבל אני רוצה לספר על הקשר – – –

עודד פורר: – – – במסגרת הדיון.

איתן גינזבורג: הוא לחץ את ידו וחתם על הסכמי חברון ב-1998.

איתן גינזבורג: כן.

אורית סטרוק: אני רוצה לספר על הקשר המיוחד שלי לכלב, אז תנו לי רגע, אל תגרעו מהזמן שלי.

אורית סטרוק: אז הסיפור הוא כזה.

אורית סטרוק: סבתי, זיכרונה לברכה, הייתה משוררת.

אורית סטרוק: היא נפטרה לפני שאני נולדתי, ואני נקראת על שמה.

אורית סטרוק: היא, כשהיא עלתה לארץ, אחרי השואה הקשה באירופה, היא ראתה פה בארץ את הדור של הצברים, והיא מאוד רצתה להיות דומה לדור הזה.

אורית סטרוק: מאוד.

אורית סטרוק: היא כתבה שיר על זה, והדמות שהיא בחרה בה כדי לבטא את הרצון שלה, שלמרות שהיא שייכת לדור של השואה ושל הגלות, היא תוכל להיות גם שייכת לדור של כובשי הארץ – הדמות הייתה כמובן הדמות של כלב.

אורית סטרוק: היא כתבה שיר, ובשיר הזה היא ביקשה מהקדוש ברוך הוא: על חברון נחלתי תקים, כמו לבן יפונה – כך היא כתבה בשיר שלה.

אורית סטרוק: באותו זמן, כשהיא כתבה את השיר, חברון הייתה מעבר להרי החושך, תחת שלטון ירדני.

אורית סטרוק: היא נפטרה, אני נולדתי, ונקראתי על שמה.

אורית סטרוק: לא הכרתי את השיר הזה בכלל.

אורית סטרוק: לא הכרתי אותו.

אורית סטרוק: הגעתי לחברון, וכמה שנים אחרי שגרתי בחברון גיליתי את השיר הזה, שבו סבתי מבקשת מהשם: על חברון נחלתי תקים.

אורית סטרוק: וראה זה פלא: הנכדה שלה שנקראת על שמה התיישבה בחברון והקימה נחלה בחברון – דבר מופלא בעיניי.

אורית סטרוק: אז הכוח המיוחד הזה של כלב, שהוא ידע, מתוך כוחם של האבות שקבורים בחברון, לעמוד על דעתו ולא להיכנע לדעת הרוב – הכוח הזה, אני רוצה לאחל לך, חברי השר עודד פורר – שאתה יודע שאני מאוד מאוד מעריכה אותך, ואנחנו בידידות שנים – אני רוצה לאחל לך שיהיה לך את הכוח של כלב לעמוד נגד עצת המרגלים, לנתק את הקשר עם המחבלים שנכנסו לתוך הממשלה, לפרק את הקשר הזה עם מפלגה שהיא כל-כולה מפלגה של אויבים וטרוריסטים ולחזור למהות האמיתית שלך, עודד, כי אתה בא מבית ציוני, שורשי, אמיתי.

אורית סטרוק: אני מאחלת לך שיהיה לך את הכוח של כלב.

איתן גינזבורג: תודה, גברתי.

איתן גינזבורג: "טובה הארץ מאד מאד", אמר כלב.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אני הפעם בהמשך לסדרת הנאומים מהיום.

אבי מעוז: כמובן שבסוף תהיה פנייה אישית לחבר הכנסת ניר אורבך.

אבי מעוז: אמשיך בפנייתי האישית אליו עד שאולי דברים היוצאים מן הלב ייכנסו אל הלב.

אורית סטרוק: למה אתה פונה דווקא לניר אורבך – – –

אבי מעוז: כי אנחנו שנינו גרנו באותה שכונה – אני הסברתי את זה בנאום הראשון שלי.

אבי מעוז: אנחנו שנינו מקריית שמואל, שכונה דתית-לאומית.

אבי מעוז: גדלנו על אותם ערכים, גדלנו עם אותן משפחות, והסבא והסבתא שלו היקרים היו שכנים שלי, ולכן אני פונה דווקא אליו.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אחד הדברים הנוראיים שאנחנו הולכים לאשר השבוע, ואני מקווה שלא נאשר אותם, הוא רפורמת הכשרות, שעליה אמר הרב חיים נבון שאם רוצים לעשות רפורמה בכשרות, צריך לבוא מתוך אהבת הכשרות, לא מתוך שנאת הרבנים.

אבי מעוז: אני רוצה להקריא את מה שכתבו שני הרבנים הראשיים ביחד, והם חותמים את דבריהם, בלשונם, "החותמים בצער".

אבי מעוז: כך הם כותבים: "ההחלטה על מתווה הכשרות החדש שהתקבלה היא הרס הכשרות ומביאה לידי ביטוי מגמה לעקירה יהדותה של מדינת ישראל, צעד נוסף להפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: כל מי שעיניו בראשו, רואה את הרמת היד בתורת משה, סטייה מן הדרך שהתוו לנו גדולי ישראל זיע"א, מייסדי הרבנות הראשית ובראשם מרן הגראי"ה קוק זצ"ל ומרן הראשון לציון הגר"י מאיר זצ"ל והרבנים הראשיים לדורותיהם דרכם הייתה להקים בארץ ישראל מדינה יהודית.

אבי מעוז: ההרס הרוחני במסווה של הרפורמה זו כסות עיניים שאחריתה מי ישורנו.

אבי מעוז: בחלל חדרי זוממי השינוי מהדהדים כבר קולות נוספים בענייני גיור ונישואין מחוץ למסגרת הרבנות הראשית שיביאו בהכרח להפרדת קהילות בישראל.

אבי מעוז: שמירה על האחדות שהייתה משאת נפשם של מייסדי הרבנות, נחתכת בלהבי ברזל.

אבי מעוז: אנו אפופי חרדה לבאות, אנו פונים בקריאה: הרפו ידיכם מקודשי ישראל! ענייני ההלכה והדת מסורים בידי רבני ישראל.

אבי מעוז: אין להעלות על הדעת שבמחי יד יחריבו בניין שלם במגמה לרצות גורמים מסוימים.

אבי מעוז: מתוך אחריות כבדה לעם ישראל ולארץ ישראל אנו קוראים לעצור הליך זה מיידית.

אבי מעוז: אנו קוראים לכל רבני ישראל, עמדו בפרץ, הרגישו את האחריות המוטלת על שכמכם, דעו כי על כתפנו מוטלת אחריות לקיומו של היישוב היהודי בארץ ישראל ואין שום זכות לשום גורם לקבוע חוקים שהם נגד חוקי תורתנו הקדושה.

אבי מעוז: אנו קוראים לרבני ישראל לבל יהין רב לתת כשרות שלא במקום שהוסמך לכך על ידי מועצת הרבנות הראשית לישראל.

אבי מעוז: רבני ישראל הממשיכים את הדרך המסורה מדור דור ישמרו על זכותם להביע את דבר ה' ללא חת וללא מורא".

אבי מעוז: והם חותמים: "החותמים בצער".

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא עוד פעם על מעשה גבורה של תושב קריית שמואל, השכונה שבה גדלתי אני וגדל חברי חבר הכנסת ניר אורבך, ושקיבל על זה צל"ש במלחמת ששת הימים: "ביום ה-5 ביוני 1967, בקרב על מוצבי רפיח, נפצע מפקד מחלקת הטנקים – סגן אברהם מוניץ – בעינו.

אבי מעוז: על אף הפציעה הקשה ואובדן עינו, המשיך כל אותו יום לפקד על מחלקתו והשתתף בכיבוש מערכי שייח' זוויד, אל-ג'יראדי ואל-עריש.

אבי מעוז: רק לאחר השלמת משימות יום הלחימה הראשון, הועבר לבית החולים.

אבי מעוז: על מעשה זה הוענק לו: עיטור העוז".

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני פונה מכאן לחבר כנסת ניר אורבך בפעם הרביעית היום: ניר, אומרים חז"ל: אין אדם שאין לו שעה.

אבי מעוז: יש קונה עולמו בשעה אחת.

אבי מעוז: אני קורא לך, ניר: זוהי שעתך.

אבי מעוז: הצל את מדינת ישראל מהממשלה הרעה הזו.

אבי מעוז: ניר, גלה אומץ לב, תושייה וקור רוח למופת.

אבי מעוז: הצבע נגד תקציב המדינה וקנה את עולמך.

אבי מעוז: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר סופר.

איתן גינזבורג: בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, במיוחד השר לפיתוח הנגב והגליל, אני רואה פה הזדמנות לדבר איתך על פיתוח הצפון – סוגיה שהאמת היא שפתחנו בה שיחה, ואני מקווה שעכשיו נשלים אותה קצת.

אופיר סופר: דובר לאחרונה על כך שיצאו תוכניות רבות לצפון, ובעצם התוכניות האלה לא ממומשות.

אופיר סופר: אבל השר פורר, אני באמת רוצה לנצל את ההזדמנות לדבר איתך.

עודד פורר: אתה יודע שמתי שאתה רוצה לדבר איתי אתה יכול.

אופיר סופר: אבל לא, יש לי הזדמנות לדבר איתך.

עודד פורר: עכשיו זאת רק שיחה אישית שאף אחד לא שומע.

אופיר סופר: אני רוצה.

אופיר סופר: אז דיברו על תוכניות לצפון, וזה דבר שכבר כן אמרתי לך פעם אחת.

אופיר סופר: הינה, מלכיאלי, הזמן שלי נגמר.

מיכאל מלכיאלי: רוצים לדבר איתו שיתנתק מהבוס שלו.

מיכאל מלכיאלי: איתו אנחנו יכולים לדבר, עם הבוס שלו לא.

מיכאל מלכיאלי: תתנתק – נדבר איתך.

אופיר סופר: כשאנחנו מדברים על תוכניות לצפון – מלכיאלי, אתה שומע?

אופיר סופר: אז יש תוכנית לחינוך, תוכנית לדיור, תוכנית לפה, תוכנית לשם, ובסוף לא רואים בזה חיר.

אופיר סופר: אני אמרתי לשר פורר שצריך לקדם, לדעתי, איזשהו מהלך שיתמקד בנושא אחד, ויחזיקו בו בעדיפות עליונה לאורך זמן – אני מדבר דווקא על התחום של הפיתוח הכלכלי – ואם נמקם את זה, מה שנקרא, אם ניקח את זה בצורה רצינית, יכול להיות שבאמת נצליח להביא שינוי, זאת אומרת, לא להתפזר לכל מיני רעיונות, אלא ללכת על רעיון אחד של פיתוח כלכלי, ואת הפיתוח הכלכלי הזה למקד באזור מאוד מאוד מסוים שישפיע במקסימום במקום שצריך אותו.

אופיר סופר: דיברתי עם השר פורר על זה שלעניות דעתי, צריך לקחת את המודל של יקנעם, להעתיק אותו לאזור של הגליל המזרחי וסביב זה בעצם לייצר כך שהמרחק הפריפריאלי של רוב האזורים לא יעלה על 40 דקות מאותו אזור.

אופיר סופר: אני קראתי לזה "הסופר-טנקר של התעשייה".

אופיר סופר: בעצם, באפשרות הזאת, באופן הזה, אנחנו נאבד ונטשטש את הפריפריה.

אופיר סופר: עכשיו, השר פורר, יש נקודה אחרת שלא דיברתי איתך עליה, ויכול להיות שאני צריך לדבר על זה עם שרת הכלכלה, אבל אני חושב שאולי גם אתה יכול לעזור בעניין, כי בסוף אתה מהקואליציה.

אופיר סופר: אז אני יודע שהרבה דברים טובים קשה להניע בקואליציה הזאת, אבל יכול להיות שיש כמה נקודות שכן אפשר לייצר.

אופיר סופר: היום, מי שרוצה להקים מפעל באזור התעשייה דלתון, לצורך העניין, זכאי לקבל מענק על הקרקע באחוזים גבוהים מאוד; אני לא זוכר, אבל לדעתי בין 70% ל-80% מענק על הקרקע.

אופיר סופר: אממה?

אופיר סופר: יש איזושהי הוראת מנכ"ל – זה ברמת מנכ"ל משרד הכלכלה – שקובעת שאת ההטבה הזאת על הקרקע הוא מקבל רק לאחר שלבים מתקדמים של הקמת המפעל.

אופיר סופר: יוצא שבן אדם, בחור צעיר עם הון עצמי שרוצה לבוא ולהקים מפעל באזור תעשייה בעדיפות לאומית, באזור עם עדיפות לאומית כמו אזור תעשייה דלתון, לא יכול לממש את כל ההון העצמי שיש לו.

עודד פורר: כמה שווה ההטבה הזאת?

אופיר סופר: כמה היא שווה?

עודד פורר: מה מעכב במשרד הכלכלה, בעצם?

אופיר סופר: זה לא עניין של מעכב, זה עניין שהם רוצים לראות שהוא באמת הקים את המפעל.

עודד פורר: ואחרי שהוא הקים, מה הוא מקבל?

אופיר סופר: אחרי שהוא הקים, הוא מקבל את הכסף בחזרה.

עודד פורר: כמה?

עודד פורר: לא הכול.

אופיר סופר: לדעתי – וזאת סתם הערכה טנטטיבית, על סמך שיחות עם מנהל אזור התעשייה שם – מדובר על משהו כמו 50% מההשקעה בכלל בהקמת המפעל, כי הקרקע שווה המון כסף.

עודד פורר: אני אבוא איתך לסיור באזור התעשייה דלתון.

אופיר סופר: באזור התעשייה דלתון – יש שם מרכז מבקרים טוב.

עודד פורר: גם יין – – –

אופיר סופר: בסדר גמור.

איתן גינזבורג: זה כבר היה שווה.

איתן גינזבורג: אתה רואה?

איתן גינזבורג: זכית לסיור עם השר.

קריאה: אני זכיתי לסיור איתו.

אופיר סופר: זה האזור שמגדלים את התרנגולות.

עודד פורר: גם בזה אני מוכן לעשות איתך סיור.

איתן גינזבורג: אחרי ההטלה או לפני ההטלה?

עודד פורר: – – – להראות לו כמה דברים על ההטלה, למרות שהוא מכיר את הענף.

אופיר סופר: אבל אני חייב למשוך עכשיו עוד חצי דקה, ואמרו לי ללכת בהלוך לאט, כי מישהו צריך לבוא.

עודד פורר: לא, לא.

עודד פורר: אני בא לסיור אם אתה מסיים עכשיו.

עודד פורר: אם אתה מסיים עכשיו, אני בא לסיור.

אופיר סופר: אז סבבה, אז סגרנו.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת אופיר סופר, והינה 15 שניות ושום דבר לא קרה.

איתן גינזבורג: הסתיימו הנימוקים להסתייגות מס' 9.

איתן גינזבורג: לסעיף 8 אין הסתייגויות.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות לאחר סעיף 8, של קבוצת סיעת ש"ס, יהדות התורה וקבוצת הציונות הדתית.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 10.

איתן גינזבורג: אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח; יעקב מרגי – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: יואב בן צור, בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אפשר שהוא – – – ידבר?

איתן גינזבורג: אפשר.

איתן גינזבורג: אני לא נוהג, אבל למרגי אני אתן.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: עברתי אותך, נתתי לבן צור.

יעקב מרגי: עכשיו כולם מתגלחים על המחווה שלך?

איתן גינזבורג: אני נוהג – תראה, כמו שחברי הכנסת דואגים לפעול בדיוק על פי הסדר, הנוהל והתקנון, גם אני פועל בדיוק על פי הנוהל.

איתן גינזבורג: כל אחד צריך – – –

משה ארבל: – – – הכול יציב, מועצת חכמי התורה קובעת את הסדר – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי השר, בסבבים הקודמים בחרנו נושא בכל פעם – בחרתי נושא והזכרתי.

יעקב מרגי: כך, אני בוחר לדבר דווקא – –

איתן גינזבורג: על שנת שמיטה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: – – על מסיבת העיתונאים בנושא הדיור.

יעקב מרגי: על הדיור.

יעקב מרגי: ההחלטה של הממשלה, שר האוצר, שר השיכון, שרת הפנים, להאיץ 80,000 התחלות בנייה השנה, ו-80,000 ככה במשך כל ארבע השנים – הלוואי.

יעקב מרגי: הלוואי.

יעקב מרגי: כולנו רוצים.

יעקב מרגי: הלוואי שזה יהיה, אבל צריך לומר למה זה 70,000 ו-80,000 השנה, כי זה מסתמך גם על מה שלא נעשה בשנה הקודמת בגלל המצב השלטוני.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר: אי-אפשר לכבות שרפה עם אש.

יעקב מרגי: כשאתה רוצה לכבות שרפה, אתה מביא חומר מעכב בעירה או מביא זרנוקי מים.

יעקב מרגי: אם תשאל אותי, ידידי עודד, אני לא יודע אם המדינה רוצה לצנן את שוק הדיור.

יעקב מרגי: לא בטוח.

יעקב מרגי: כי אין מציאות שאם היא הייתה רוצה באמת, היא לא הייתה מצליחה.

יעקב מרגי: נכון, מאז תחילת משבר הדיור – עוד כשהשר אריאל אטיאס היה שר השיכון פרץ המשבר.

יעקב מרגי: הממשלה דיברה, הכינה תוכניות והאיצו את התחלות הבנייה.

יעקב מרגי: בתקופת כחלון היה פוש רציני, וממשיכים.

איתן גינזבורג: גם עכשיו.

יעקב מרגי: אבל לא ייתכן, לא ייתכן.

יעקב מרגי: איפה כל הביקושים?

יעקב מרגי: עודד, איפה כל הביקושים?

יעקב מרגי: אומרים: בין גדרה לחדרה, נכון?

יעקב מרגי: אבל כשאתה מדבר איתי על 70,000 התחלות בנייה, אתה פורס לי אותן על כל הארץ.

יעקב מרגי: ואני שואל אותך – קח לדוגמה את באר שבע: מי צריך את כל ההשתוללות והרחבת הערים ללא בקרה?

יעקב מרגי: יוצרים מפגעים חברתיים קשים מאוד.

יעקב מרגי: אין מחסור בדיור בבאר שבע; יש ליבה של שכונות ישנות שצריך לעשות איתן משהו.

יעקב מרגי: אין כדאיות כלכלית בגלל הקרקע, אז ממשלה במצב כזה, יחד עם הרשות, מוצאים את העילה לגעת באיזה פטור, באיזה זה, כדי שיהיה כדאי לעשות פינוי-בינוי, ואז אתה מציל את השכונות האלה.

איתן גינזבורג: עשינו את זה עכשיו.

יעקב מרגי: אנחנו רואים מה קרה בחולון: הבתים כבר ישנים.

יעקב מרגי: בנו אותם בזמנו – מישהו זוכר איך היו עושים יסודות לבניינים האלה?

עודד פורר: יש התחדשות עירונית.

יעקב מרגי: אבל באיזה קצב?

איתן גינזבורג: בחוק ההסדרים יש חוקים.

עודד פורר: מרגי, אתה מתאר את מה שעשתה הממשלה הקודמת.

עודד פורר: אני אסביר לך מה תעשה הממשלה – – –

יעקב מרגי: אני יודע על אחוזים, אני יודע הכול, בסדר?

יעקב מרגי: אני אומר לך, ברגע שאתה מאשר, אונס ראשי רשויות להתחיל לקחת הסכמים כאלה של שיווקים אגרסיביים, אתה חונק אותם.

יעקב מרגי: אתה הורג אותם.

יעקב מרגי: אני, אין לי בעיה: קח את 70,000 האלה – 50,000 מתוכם, 60,000 מתוכם, שים אותם בין גדרה לחדרה, ותאיץ את ההתחדשות העירונית במקומות שאין ביקוש.

יעקב מרגי: התחלתי לומר שלא מכבים שרפה עם עוד בעירה, עם חומרי בעירה.

יעקב מרגי: מרכיב הקרקע הוא מרכיב לא מבוטל; הוא לא היחיד – הוא מרכיב לא מבוטל בקטע של מחירי הדיור.

איתן גינזבורג: הוא העיקרי.

יעקב מרגי: לא ייתכן שהמינהל, שמנהל את משאבי הקרקע של המדינה, משווק בסכומים אסטרונומיים לכל המרבה במחיר, והקבלנים – כל אחד שם כל מחיר שיכול להיות כדי לזכות בפרויקטים האלה.

יעקב מרגי: תחרות פרועה.

יעקב מרגי: איך אתה רוצה שהקבלן ימכור לך מחר את הדירה?

יעקב מרגי: וגם הקטע של מחיר הרווח של הקבלנים – הגיע הזמן לשים יד שם.

איתן גינזבורג: החול, הברזל והמלט שווים במחירם בכל הארץ.

יעקב מרגי: שווים בכל הארץ.

איתן גינזבורג: השוני הוא בעיקר במחיר הקרקע – –

יעקב מרגי: ברור, במחיר הקרקע.

איתן גינזבורג: – – ובמוכנות של אנשים לשלם עליה – –

יעקב מרגי: נכון.

איתן גינזבורג: – – ושל המדינה למכור אותה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: כדי לגור במרכז באזורי ביקוש, הם מוכנים לשלם.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, אפשר לעשות את כל הצעדים.

יעקב מרגי: הדיור הציבורי זה עוד כמה מאות דירות; Airbnb זה עוד 2,000, אם הממשלה תצליח, וזה לא יצליח; הגדלת מס הרכישה על דירה שנייה – זה הוכיח את עצמו בקטן, הוכיח, אבל בקטן.

יעקב מרגי: זה לא יפתור את זה.

איתן גינזבורג: לא במאסות.

יעקב מרגי: הגיע הזמן לדבר באומץ על סוגיית ניהול משאב הקרקע במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת מרגי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: הבנת למה עכשיו אני מדבר ולא לפני כן?

יואב בן צור: הבנת?

איתן גינזבורג: – – –

יואב בן צור: יפה, אני יודע.

מנסור עבאס: חמש דקות, אדוני.

יואב בן צור: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואב בן צור: לפי הסקרים היום, תנצל כל רגע כסגן יושב-ראש הכנסת – מי יודע מה יהיה.

יואב בן צור: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, קודם דיברנו על פחות צורך בבגדים אופנתיים ויותר שימוש בתחבורה ציבורית.

יואב בן צור: הסברנו את הברור והידוע בדבר הקשר בין אורח חיים חרדי ליצירת עולם ירוק יותר.

יואב בן צור: אני רוצה להאיר עוד שלב.

יואב בן צור: בוא נדבר על עולם חרדי במובן של ללא מסכים או ללא ריבוי מסכים.

יואב בן צור: במשפחה חרדית, חבר הכנסת מרגי, אם יש מחשב, הוא לשימוש מידעי-לימודי בלבד, ונמצא בדרך כלל בסלון לעיני כל ומסונן בתכניו.

יואב בן צור: מישהו חשב מה הקשר בין כדור ירוק לבין מהפכת המחשוב והסלולר בעולם הכללי?

יואב בן צור: אתם בטח חושבים שאני מדבר בלי קשר, אני מנחש שזה מה אתם חושבים, אבל תכף תשמעו ותגידו לי מי חושב ומי מזהם.

יואב בן צור: חשבתם כמה טונות של זיהום יש בעולם?

יואב בן צור: אני בדקתי.

יואב בן צור: נכון לשנת 2019, יש בעולם 53 מיליארד טונות של פסולת אלקטרונית – כמעט כמו התקציב שרע"מ מקבלת – ומתוכה רק 18% ממוחזר.

יואב בן צור: כל היתר מזהם לנו את הכדור.

יואב בן צור: אז פעולות בכיוון של מחזור ואף צמצום והימנעות הן ברכה לעולם.

יואב בן צור: לשם השוואה, בישראל יוצרים 130,000 טונות פסולת אלקטרונית בשנה לפי ממוצע של 13 ק"ג לאדם.

יואב בן צור: בדקתי את שנתון החברה החרדית לפי הלמ"ס וראיתי שבשנת 2020 מדובר במיליון ו-175,000 איש ואישה בציבור החרדי.

יואב בן צור: אתם יודעים מה?

יואב בן צור: לצורך הדיון, נניח שרק שליש מהציבור החרדי לא משתמש במחשב נייח ונייד ובטלפונים חכמים.

יואב בן צור: אז חישבתי את הנתונים של שליש מסך השנתון החרדי לפי 400,000 איש מהם, כפול 13 ק"ג פסולת אלקטרונית לנפש בישראל – יוצא כי נחסכת מכולנו כמות אדירה של פסולת מיותרת ומזהמת, וכל זה בזכותם של אותם חרדים שאינם משתמשים במחשבים.

יואב בן צור: גם אצל הערבים זה ככה, לא, מנסור?

יואב בן צור: גם אין יותר מדי מחשבים?

מנסור עבאס: אין.

יואב בן צור: אין.

יואב בן צור: נחסך זיהום של 5.2 מיליון טונות פסולת אלקטרונית בשנה.

יואב בן צור: אז רבותיי, אנא, אל תתבלבלו ואל נא תטעו את הציבור.

יואב בן צור: את האמת תדעו: מדובר בציבור שדה פקטו הוא הציבור הכי ירוק במדינת ישראל, לא בדיבורים – במעשים, באקטיביזם; הציבור שהכי תורם לכדור והכי ידידותי לסביבה.

יואב בן צור: נקודה קטנה, חשובה לא פחות: יש משמעות נוספת לעובדה כי רוב לציבור החרדי אין מחשב וטלפונים חכמים, וזה מעבר למניעת יצירת פסולת מזהמת – גם פסולת רוחנית.

יואב בן צור: האם אי פעם חשבתם מה המחיר של המחשבים האלה לא לנו אלא לכם, החילונים?

יואב בן צור: הרי אתם צוחקים על החרדים החשוכים, ולכן, בשם הגיחוך שלכם כלפי אורח חיינו, אתם מחרימים אותנו, מונעים מאיתנו לחיות לפי השקפתנו ומנסים לחנך אותנו מחדש.

יואב בן צור: תהיו כנים ותגידו מי צודק מבינינו לפני שאתם מקצצים לנו.

יואב בן צור: תהיו ישרים.

יואב בן צור: תחשבו מה גרם המחשב – כמה משפחות הוא הרס; מה קרה בגלל הקדמה ונגישות המחשוב לכל דורש בלי טיפת סינון או ביקורת; כמה התאבדויות קרו כתוצאה מחרם בין ילדים, בדידות לא מטופלת; מה הנזקים שנגרמו לאנשים אצלכם בציבור הכללי כתוצאה משימוש ברשתות החברתיות.

יואב בן צור: פה בארץ עד היום אסור קזינו, ובצדק, אבל תראו כמה התמכרויות קרו באתרי ההימורים, כמה חובות נוצרו ואנשים פשטו רגל כתוצאה מכך, כמה יותר בדידות ודיכאונות בקרב משתמשי המחשב.

יואב בן צור: רבותיי, את כל אלו לא אני אומר.

יואב בן צור: כל מה שאמרתי זה רק פסיק ממחקרים עולמיים מהשנים האחרונות, והדברים ידועים, אני רק מציב מראה.

יואב בן צור: לכן אל תבקרו אותנו ואת אורחות חיינו.

יואב בן צור: תכבדו.

יואב בן צור: תנו לנו לחיות פה בכבוד.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תודה.

יואב בן צור: אני מייד מסיים, אדוני.

יואב בן צור: אני מייד מסיים.

יואב בן צור: המיסים והגזרות שלכם כלפינו, למרות העטיפה במילים יפות והגדרות שוויוניות, כביכול – אנו אומנם חרדים, אבל לא טיפשים.

יואב בן צור: כל מה שאתם גוזרים מכוון כנגדנו, נגד אורחות חיינו.

יואב בן צור: כי אם זה היה קורה בכל מדינה אחרת, הייתם נוסעים למשלחת יפה להצטלם ולנאום גבוהה-גבוהה נגד צמצום – –

מנסור עבאס: כן.

יואב בן צור: – – חיי היהודים ואורחות חייהם.

יואב בן צור: ולכן במסגרת התקציב, אדוני, התקציב הרע שאתם מביאים פה, מוטלות גזרות על החרדים בהטלת מס על חד-פעמי או בביטול הנחות המעונות או בקיצוץ בתקציבי הישיבות, הסמינרים והכוללים.

יואב בן צור: אני אומר לכם, רבותיי, הגזרות הללו לא נכונות ופוגעות בציבור שנושא אתכם על כתפיו לא רק באופן רוחני, אלא הוכחתי לכם כי הציבור החרדי סוחב אתכם אקולוגית.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב בן צור.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא מיכאל מלכיאלי.

מנסור עבאס: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שעם ישראל נקרא עם הספר.

מיכאל מלכיאלי: עם ישראל נקרא עם חכם, עם שלא טועה בבחירה שלו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו גאים בחוכמה שלנו, אנחנו גאים בבינה שלנו, ועם ישראל לא טועה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, היום, קודם, לפני לא מעט זמן, בערוץ 13 – תשמע אותי.

עודד פורר: – – –

מיכאל מלכיאלי: תשמע, אין לי מה לקרוא לך.

מיכאל מלכיאלי: תשמע אותי.

עודד פורר: אתם רגילים למשרד הפנים – – –

מיכאל מלכיאלי: בוא תשמע מה אני אומר לך, אתה לא תפסיד.

מיכאל מלכיאלי: אני אתן לך עצות פוליטיות טובות.

מיכאל מלכיאלי: פורסם סקר בערוץ 13 שהמפלגה של איווט ליברמן מקבלת ארבעה מנדטים.

מיכאל מלכיאלי: ארבעה מנדטים זה אומר לגרד את אחוז החסימה, אבל מלמטה; לפעמים מלמטה, לפעמים מלמעלה.

מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו רואים את הדעה הרווחת בציבוריות הישראלית, שפעם אחת יש לנו פה ראש ממשלה שלא מצליח לעבור את אחוז החסימה ושר אוצר שמגרד איפשהו את אחוז החסימה, אני שואל את עצמי – אדוני היושב-ראש, אתה יציב בסקרים.

מיכאל מלכיאלי: נגיד את האמת, אתה יציב בסקרים, אבל ראש הממשלה שלנו מגרד את אחוז החסימה מלמטה ושר האוצר מגרד את אחוז החסימה מלמעלה.

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל את עצמי: איזה מצפון ציבורי יש לליברמן ולבנט לנהל את המדינה?

מיכאל מלכיאלי: הרי תמיכה ציבורית אין לכם.

מיכאל מלכיאלי: הבייס שלכם בורח מכם.

מיכאל מלכיאלי: עם ישראל מעניש בקלפי את אותם אנשים שהכבידו עליו במיסים, את אותם אנשים שהתאכזרו כלפיו.

מיכאל מלכיאלי: באיזה אומץ מגיע בנט – לא יאומן: כל איזה חצי שעה הבחור שמסתובב בוועידת האקלים העולמית משחרר סרטונים, הולך כמו ראש ממשלה: שלום לכולם, שטיחים, מצטלם כל הזמן.

מיכאל מלכיאלי: ריבונו של עולם, כאילו האקלים כאן בארץ מסודר, כאילו פה הכול בסדר, והולך לטפל בבעיות האקלים בעולם.

מיכאל מלכיאלי: בוא תטפל בבעיית האקלים שלך בארץ פה.

מיכאל מלכיאלי: בוא תראה – יצאת בשליחות, איך אומרים, עם 140 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: סין הגדולה שלחה 12 נציגים, 12 נציגים מסין.

מיכאל מלכיאלי: ישראל, שהיא מדינה של אנשים חכמים, היו צריכים 140 אנשים, יותר מפי 11.

מיכאל מלכיאלי: סין שלחה 12 אנשים; ישראל – 140 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: למה?

אוריאל בוסו: כל הבוחרים של ימינה.

מיכאל מלכיאלי: לא, יותר מהבוחרים.

מיכאל מלכיאלי: לקחו את כל הבוחרים שלהם ועוד קצת ככה מהצד.

מיכאל מלכיאלי: מה זה ההפקרות הזאת?

מיכאל מלכיאלי: תחשבו שנתניהו היה יוצא לאיזושהי ועידה בין-לאומית עם 20 אנשים – או-הו, מה שהיה כאן.

מיכאל מלכיאלי: העולם היה מתהפך: מי נסע, למה נסע?

מיכאל מלכיאלי: והבחור הזה נוסע, אין לו מנדטים, אין לו קולות, משקר ומרמה את כולם, ו-140 אנשים.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, יש לפנינו כמה ימים של דיוני תקציב, כמה ימים שבהם אנחנו כאן באופוזיציה נראה לראש הממשלה ולכל הסובבים אותו – ללפיד, לליברמן – נראה להם מראה, כמה אפשר להיות אכזריים כלפי אזרחי ישראל, כמה יכולים לעשות רע לאנשים שבכל מקרה קשה להם.

מיכאל מלכיאלי: אפס בשורות אמיתיות לפריפריה, אפס בשורות אמיתיות לאנשים החלשים.

מיכאל מלכיאלי: תראו איך אנשים נראים.

מיכאל מלכיאלי: הבוקר, אדוני היושב-ראש, פגשתי אנשים, אומרים לך: שמע, הלכתי לקנות צלחות – לקחת משכנתה לקנות צלחות, והדלק והחשמל והבקבוקים, הכול הכול עולה.

מיכאל מלכיאלי: הגזרות האלה – בתקופת נתניהו לא היו מעיזים לחשוב להכביד על מדינת ישראל בצורה כזאת, והבן אדם הזה, אין לו אומץ אפילו להיות כאן בתקופה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: הוא יבוא לכאן מחר – אנחנו יודעים, אין ספק, היועצים של בנט, אלה שמקבלים 50,000 שקל בחודש, על פי הפרסומים, יושבים עכשיו לחשוב על הנאום הגאוני של האיש בלי המנדטים למחר פה.

מיכאל מלכיאלי: והוא יספר לנו: לא היה תקציב, וההצלחה היא בעצם התקציב, וחבר הכנסת נתניהו, אתה לא הבאת תקציב ואני כן הבאתי תקציב.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא ביקש ממך להביא תקציב אכזרי ומושחת שכזה.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא ביקש ממך להתאכזר לשכבות החלשות ככה.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא ביקש ממך לחלק כספים קואליציוניים.

מיכאל מלכיאלי: אתם בקואליציה שלכם תקפתם את נתניהו, שתיתם לו את הדם בקשית על הכספים הקואליציוניים, והינה, הכול מחלקים, מיליונים על גבי מיליונים, בלי שום דבר, בלי שום פיקוח.

מיכאל מלכיאלי: ואת עלית על כולנה – הדבר הקשה ביותר זה דריסת הרגל שנתתם לרפורמים, המיליונים שאתם העברתם לרפורמים.

מיכאל מלכיאלי: עם ישראל לא ישתוק על זה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נצא לרחובות לא על כסף.

מיכאל מלכיאלי: אתם תכבידו עלינו במיסים – אנחנו לא יוצאים על כסף לרחובות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נצא לרחובות על ביזוי קדושת הכותל, על ביזוי קדושת השבת, על זה שאתם מחריבים את מדינת ישראל כמדינה של העם היהודי.

מיכאל מלכיאלי: ניר אורבך מספר לנו שהוא הולך לעשות יום לזכרו של הרב קוק.

מיכאל מלכיאלי: הרב קוק מתבייש בכם, בתקציב האכזרי שלכם כלפי העניים, ברמיסת כבודה של הרבנות הראשית.

מנסור עבאס: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו כאן להציב בפניכם מראה על התקציב הרע שלכם, על האכזריות שלכם ועל שאתם הופכים את מדינת ישראל ממדינה יהודית למדינה שעושה הכול למחיקת זהותה היהודית של מדינת ישראל.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים ביטון – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, יש פה שר באולם?

משה ארבל: שרת הפנים – – –

ינון אזולאי: גברתי השרה, חבל שאת מתחבאת שם.

ינון אזולאי: הייתי שמח שתבואי לפה לשמוע.

ינון אזולאי: קודם דיברנו – – –

משה אבוטבול: אילת, יש פה רופא צמוד.

ינון אזולאי: משה.

ינון אזולאי: קודם דיברנו על החשיפה של איילה חסון בערוץ 13 על אדריכל ההסכמים הקואליציוניים והקשרים המפוקפקים עם חמאס – מה שחשפו ארגון עד כאן עם פורום בוחרים בחיים על עמותת סיוע 48, שבאו וישבו במשרדי העמותה מאגף התקציבים.

ינון אזולאי: והבאנו ואמרנו: מי אותם אלה, מנהלת העמותה, מנכ"לית העמותה?

ינון אזולאי: לאן הכספים הולכים?

ינון אזולאי: ושאלתי מה היה קורה בחינוך התורני של מעיין החינוך אם היו באים לשם ויושבים, או במשרדי תנועת ש"ס או במשרדי אגודת ישראל.

ינון אזולאי: מה היה קורה?

ינון אזולאי: אני מאמין שהייתה מלחמת עולם על זה וכל התקשורת הייתה עלינו.

ינון אזולאי: וזעקנו ואמרנו שהדם שלנו לא הפקר.

ינון אזולאי: והשרה שקד יושבת איתכם ולא מעניין אותה, ומגבה, והתקציבים האלה עוברים, וזה לא מעניין אותה בכלל, אבל היא יכולה לצאת בכותרות, אולי לחבק איזה ראש מועצה כזה מהשומרון ואת זה מהשומרון ומהמתיישבים שם, אבל בסופו של דבר היא צוחקת עלינו ועליהם בעיניים.

ינון אזולאי: היא צוחקת על הימין.

ינון אזולאי: לאחר מכן אני רואה פתאום שהיה איזה פרסום של מיכאל שמש שמנסור עבאס ביקש לתת 100 מיליון שקל מהתקציבים הקואליציוניים לחרדים.

ינון אזולאי: אדוני מנסור, אני מעריך את מה שאתה רוצה לעשות, אבל אני אגיד לך: לא תודה, באופן אישי, אני, בהסתכלות שלי.

ינון אזולאי: אני רוצה להגיד לך שרבי חייא הגדול, שהיה דואג לכלל עם ישראל, דאג שהתורה לא תישכח מעם ישראל.

ינון אזולאי: ומה היה עושה?

ינון אזולאי: היה דואג שבכל מקום ילמדו את הילדים העניים והיתומים, ואמר: אני לא אתן לתורה שתישכח בעם ישראל אלא אקח פשתן, אארוג ממנו רשתות, אצוד בהם צבאים ואתן מבשרם לעניים, ואת העור אעבד לקלף לכתוב עליו את התורה.

ינון אזולאי: ואז הלך ממקום למקום, ושם היה מלמד תורה, בחומש, במשנה.

ינון אזולאי: למה הוא היה צריך לעשות את זה?

ינון אזולאי: כי הוא רצה שמעיקרא זה יהיה בקדושה.

ינון אזולאי: אנחנו לעולם לא בוכים על הכסף.

ינון אזולאי: גם אם אנחנו חושבים שמגיע לנו ואנחנו אומרים שרומסים אותנו ולוקחים מהילדים שלנו ועושקים אותם, יש דבר יותר חשוב לנו – שיהיה בקדושה.

ינון אזולאי: הדבר היותר-חשוב לנו – המדינה היהודית שלנו היא דבר שמאוד חשוב לנו.

ינון אזולאי: ואנחנו, את הכספים האלה, אנחנו נביא אותם, ואם מגיע לנו אנחנו נביא אותם בכוחות עצמנו.

ינון אזולאי: אנחנו נחליף את הממשלה הרעה הזאת.

ינון אזולאי: אנחנו לא ניתן שהממשלה הזאת תבוא ותהרוס את העם היהודי.

ינון אזולאי: אני פעם ביקשתי ממך עזרה, זה נכון.

ינון אזולאי: אמרתי לך שתשמור לנו על הדברים הקדושים שלנו.

ינון אזולאי: בזה נכשלת.

ינון אזולאי: בזה נכשלת אם נתת לרפורמת הכשרות לעבור, ואם אתה תיתן לרפורמת הגיור לעבור, בזה נכשלת.

ינון אזולאי: כסף אנחנו לא צריכים.

ינון אזולאי: אנחנו צריכים יהדות, אנחנו צריכים קדושה, ואתם בימינה – כן, עידית סילמן ואילת שקד, שאתן יושבות שם ומתחבאות, כן, אתן רומסות את היהדות, אתן שותפות לרמיסה של היהדות, לאדריכלי רמיסת היהדות, ביחד עם מתן כהנא וכל החברים שלכם, ראש הממשלה שלכם.

ינון אזולאי: על מה, לתת עוד מסמר בארון הקבורה של המדינה היהודית?

ינון אזולאי: איך תסתכלו על החברים שלכם?

ינון אזולאי: איך תסתכלו על היהודים שלנו, שומרי המצוות והמסורת?

ינון אזולאי: מה תגידו להם?

ינון אזולאי: מה תגידו להם, שישבתם וצחקתם כשאנחנו פה עמדנו ומחינו?

ינון אזולאי: אתם צוחקים על המתנחלים, צוחקים על המתיישבים, צוחקים על היהודים, על היהדות, רומסים; לא מעניין אתכם באמת.

ינון אזולאי: אילת, אם באמת היה מעניין אותך, היית קמה ומתפטרת היום כדי שתוכלי להצביע על התקציב, רק את לא מסוגלת, אין לך את האומץ הציבורי הזה, לא לך ולא לחברים שלך בימינה.

ינון אזולאי: יש לכם רק בדבר אחד אומץ – להסתובב ולצחוק כאילו עשיתם איזה דבר גדול.

ינון אזולאי: עשיתם דבר נורא.

ינון אזולאי: רמסתם את היהדות, הייתם שותפים לשפיכת דמים, הייתם שותפים להעברת כספים לחמאס, לעמותת סיוע 48 – שלא אני אמרתי את זה.

ינון אזולאי: הייתם שותפים להם.

ינון אזולאי: בזה השותפות שלכם.

ינון אזולאי: תתביישו לכם.

ינון אזולאי: שותפות שלא תיסלח לכם לעולם – לא אצל המתיישבים, לא אצל היהודים, לא אצל עם ישראל ולא אצל החלשים.

ינון אזולאי: תתביישו.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

משה אבוטבול: עבאס – – –

מנסור עבאס: חבל שאיש דתי לא מדבר אמת.

משה אבוטבול: למה אמת?

משה אבוטבול: ככה אומרים.

מנסור עבאס: לא מדבר אמת.

משה אבוטבול: התקשורת אומרת.

מנסור עבאס: כנס לאתר משרד המשפטים, תבדוק בעמותות, תמצא שאפס שקלים עוברים מהכסף הממשלתי ומהרשויות המקומיות לעמותה הזאת.

ינון אזולאי: אני אמרתי על סיוע 48 שאנחנו כאן – – – ואגף התקציבים בא וישב איתם.

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: אגף התקציבים – – –

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: לא ישבת אצלם?

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: אז תתבע את איילה חסון.

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: תתבע את איילה חסון על החשיפה שלה.

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: למה אתם לא תובעים את איילה חסון?

מנסור עבאס: שקר וכזב.

ינון אזולאי: תתבעו אותה.

מנסור עבאס: אנחנו תובעים אותה.

משה אבוטבול: לא מספיק "שקר וכזב".

משה אבוטבול: תגיש תביעה.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: אני אומר ככה: אם תתבעו אותה ותצאו צודקים, אני מוכן לעמוד פה ולהתנצל, בסדר?

מנסור עבאס: והעמותה הזאת 20 שנה פועלת תחת ממשלתו של נתניהו.

ינון אזולאי: מה זה קשור עכשיו?

מנסור עבאס: אף אחד לא בא אלינו בטענות.

ינון אזולאי: אגף התקציבים ישב אתכם?

ינון אזולאי: תענה לי אם אגף התקציבים – – –

מנסור עבאס: בבקשה, חבר הכנסת משה ארבל, חמש דקות.

ינון אזולאי: אני הסתכלתי נטו על מה שאמרו.

משה ארבל: אדוני, לפני שאני מתחיל, אני רק מבקש חוות דעת – – –

מנסור עבאס: חמש דקות, בבקשה.

משה ארבל: לפני שאני מתחיל, אני רק מבקש חוות של הייעוץ המשפטי: האם השרה התורנית יכולה לשבת שם או שעליה לשבת כאן באולם המליאה?

משה אבוטבול: שתעבור לכיסא – – –

משה ארבל: אני מבקש את חוות הדעת של הייעוץ המשפטי.

מנסור עבאס: בבקשה, אתה יכול לדבר.

מנסור עבאס: זה תמיד – – –

משה אבוטבול: שקד, הכיסא ממתין לך.

משה ארבל: לא, אבל זה לא על חשבון הזמן שלי.

מנסור עבאס: לא, השרים תמיד יושבים באולם.

מנסור עבאס: זהו.

מנסור עבאס: היא נשארת – – –

משה אבוטבול: טוב שכך.

משה אבוטבול: טוב שכך.

משה אבוטבול: ממש כבוד גדול.

משה ארבל: אני מבקש שהייעוץ המשפטי של הכנסת יחווה דעה:

משה ארבל: האם שר תורן יכול לשבת שם או שעליו לשבת באולם המליאה?

משה אבוטבול: היא יכולה גם לשבת במזנון, לפי התיאוריה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': היא מתביישת להראות את הפנים שלה.

משה אבוטבול: מה, זה לא כבוד לך?

מנסור עבאס: בבקשה.

משה ארבל: לא, אני ממתין לחוות דעת של הייעוץ המשפטי.

משה אבוטבול: זה לא לעניין.

משה אבוטבול: מה את עושה שם בושות?

מנסור עבאס: יש לך זמן.

מנסור עבאס: בבקשה תעמוד בו.

משה ארבל: לא, אני לא התחלתי – – –

משה אבוטבול: זה לא עניין של זמן.

מנסור עבאס: אתה התחלת.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, תכבדו גם אותנו.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש חוות דעת מהייעוץ המשפטי.

משה ארבל: יש כאן שר שאמור לכבד את הכנסת.

משה אבוטבול: אנחנו פה כל הלילה לא כדי שהיא תשב שם.

משה אבוטבול: מה זה הבושות האלה?

משה ארבל: אתה יושב עכשיו בכובעך כיושב-ראש הישיבה.

משה ארבל: יש כאן שאלה משפטית אמיתית.

מנסור עבאס: השעון רץ, חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: אני מבקש לדעת אם שרת הפנים יכולה לשבת שם ביציע או שהיא יכולה להיכנס.

משה ארבל: תודה רבה.

משה אבוטבול: סוף-סוף.

משה אבוטבול: תודה שהתקרבת אלינו.

משה ארבל: גברתי שרת הפנים, אדוני היושב-ראש, היום בבוקר בריאיון רדיו לרדיו גלי ישראל אמר ראש עיריית טייבה שרצת בשליחותו של יושב-ראש רע"מ לסדר להם מחיקת חובות ותוכנית הבראה, למרות שהם לא עומדים באבני הדרך.

משה ארבל: כך אמר עו"ד מסארווה – אני מקווה שאייתי את השם נכון: אני עדיין אומר את זה, טייבה היא חלק מפלסטין.

משה ארבל: תפסיקו עם השטויות וההסתה שלכם.

משה ארבל: אתם רוצים למחוק את הזהות שלנו.

משה ארבל: אנחנו פלסטינים שחיים בישראל.

משה ארבל: כך אמר ראש העיר, שרק לפני שבוע קיבל סידור מלא ממך, שרת הפנים אילת שקד, סידור שמחק עשרות מיליוני שקלים של חובות.

משה ארבל: והינה עיתונאי ynet דאג להדריך אותנו, אטילה, ועדכן אותנו שלשכת שר הפנים הייתה מעורבת בפרסום והפצת ההודעה לתקשורת – –

אוריאל בוסו: בושה.

משה ארבל: – – של ראש עיריית טייבה, שבערב הוא יצא בהודעה שטייבה היא חלק ממדינת ישראל, ויש להצר על כך, ומצחיק שגורמים תקשורתיים מנסים להרוס את רקמת החיים המשותפים של הערבים והיהודים במדינה.

משה ארבל: עיריית טייבה הינה שלוחת השלטון המרכזי במדינת ישראל – בלה בלה בלה בלה בלה.

משה ארבל: הגב' שקד, שרת הפנים, שאלתי אלייך: האם יעלה על הדעת המשך שיתוף הפעולה עם רשות במדינת ישראל שמכריזה בריש גלי שהיא חלק מפלסטין?

משה ארבל: היא חלק מפלסטין, כך אמר היום בקולו ראש עיריית טייבה.

משה ארבל: האיום של מנכ"ל משרדך, כנראה בשליחותך, שאם לא תהיה חזרה מהאמירה ינותק הקשר בין משרד הפנים לעיריית טייבה, זה פרוטקשן.

משה ארבל: זה או שאתה עכשיו אומר את הנרטיב שאנחנו רוצים להנחיל לך או שלא.

משה ארבל: והאם באמת, אדוני סגן היושב-ראש, שיושב כאן בכובעו כיושב-ראש, בשביל מחיקת חובות של 50 מיליון הסכמתם לוותר על הנרטיב הפלסטיני?

משה ארבל: הסכמתם למחוק אותו?

משה ארבל: מה זו סתימת הפיות הזו?

משה ארבל: באיזו זכות היא פועלת באמצעים אלימים בניגוד לדמוקרטיה?

משה ארבל: הרי לטעמכם הזכות להגדרה עצמית היא זכות שאתם נאבקים עליה, היא זכות חשובה, היא זכות ערכית.

משה ארבל: מגיעה שרה שאומרת לראש רשות: אדוני, אתה דיברת – אין יותר כסף, אין יותר תקציב.

משה ארבל: אם התקציב הזה מגיע בדין, התקציב הזה חייב להינתן.

משה ארבל: הוא חייב להיות לרווחת התושבים, וגם אם ראש הרשות מגדיר את עצמו כפלסטיני לכאורה זו זכותו.

משה ארבל: ואם לא, מה זה האיום הזה?

משה ארבל: מה זו ההשתקה הזו?

משה ארבל: במדינה דמוקרטית אני מצפה שאתה תבוא ותשמיע את קולך.

משה ארבל: זכותו של ראש רשות להביע את עמדתו; זכותו לומר שהוא רואה בעצמו ובתושביו פלסטינים שחיים בישראל.

משה ארבל: ואם לא, אז למה לאיים עליו?

משה ארבל: אנחנו כאן במעגל קסמים של ממשלה שמצד אחד מנסה להראות שהיא פועלת, מנסה להראות שהיא פועלת לרווחת התושב, מנסה להראות שהיא פועלת בהליכים שוויוניים, ומצד שני סותמת פיות בצורה אלימה וברוטלית.

משה ארבל: ממשלה רעה, קיצונית במהותה.

משה ארבל: ואני באמת מצפה – לשרת הפנים היה קשה באמת גם לשבת באולם, ובוודאי קשה לה לשמוע את האמירות הללו, אבל אני מצפה ממך אולי שתבוא ותיישב לנו את הסתירות הרצות פה בין לבין.

משה ארבל: תודה רבה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: עבאס, באמת כואבת לי הרגל, זו לא סתם הצגה.

משה אבוטבול: אוה, מיקי.

מיקי לוי: אוה, ברוך הבא, חבר הכנסת אבוטבול.

מיקי לוי: בבקשה.

משה אבוטבול: ברוך הבא, ייסורים.

משה אבוטבול: הייתי בטוח שיהיה עבאס, כי יש כמה פנינים עבורו, אבל בסדר, אתה יודע מה?

מיקי לוי: תמסור אותם לי, אני אמסור לו את הדבר.

משה אבוטבול: אל תיפגע, אתם כולכם אותו דבר, הקואליציה, זה בסדר.

מיקי לוי: נכון, אתה צודק.

משה ארבל: יש איזו בעיה עם מנסור עבאס שיושב על הכיסא?

משה ארבל: כי התורנות היא שעה עגולה.

מיקי לוי: כי מה?

משה ארבל: התורנויות בדרך כלל הן בשעות עגולות.

משה ארבל: עכשיו 21:27.

משה ארבל: יש איזו בעיה עם מנסור עבאס?

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, אני התגעגעתי לכיסא אז באתי.

משה אבוטבול: אה, אוקיי.

משה ארבל: ברוך הבא.

משה אבוטבול: יש לנו בעיה פה, אדוני היושב-ראש.

משה ארבל: אני יודע שטיבי לא נתן לך לשבת.

משה אבוטבול: סליחה, אדוני היושב-ראש, יש לנו פה בעיה הפוכה, אם אדוני יוכל לפתור לנו אותה, עם מישהי שעוד לא מתגעגעת לכיסא, והיא שרת הפנים, והיא יושבת שם ולא מקשיבה לנו.

משה אבוטבול: אני חושב, היושב-ראש, תכבד את החברים שלך, חברי הכנסת.

משה אבוטבול: היא שם.

משה אבוטבול: מה עם זה?

משה אבוטבול: זה נראה לך מכובד ככה?

משה אבוטבול: אנחנו רוצים לדבר אל אותו ממשל שנמצא שם, והיא לא מקשיבה לשום מילה.

משה אבוטבול: הגב' השרה אילת שקד, אילת שקד, אני מבקש, תכבדי את אותם חברי אופוזיציה, תאזיני לנו.

משה אבוטבול: זה הרבה יותר חשוב כעת להקשיב לעם היושב בציון מלחברים האחרים, את יכולה אחרי זה לדבר איתם.

משה אבוטבול: אנחנו באנו לפה, נשארים ערים בלילה, כדי ששר תורן יקשיב לדברים.

משה אבוטבול: אם את יכולה לכבד את עצמך, לשבת על כיסא העור – עבדת עליו הרבה, קשה מאוד, שכנעת את כולם במשך חודשים שכיסא העור מתאים לך, אז בואי, תכבדי את עצמך, תקשיבי.

משה אבוטבול: טוב, אני בתקווה שאת מקשיבה, אני אבקש מידידי יובל לא להפריע לה.

משה אבוטבול: טוב, אני מתחיל.

משה אבוטבול: אני רוצה לקרוא מאמר, טור מ"מרכז העניינים" של ידידי שניאור ובר, שהוא העורך הראשי של עיתון "מרכז העניינים": "פרוטקשן בהכשר לפיד" – הוא מדבר פה דברים מאוד מתוקים, לעניין, שאולי באמת נצליח קצת לשכנע, באטימות הלב שקיימת פה: "זו הייתה אמורה להיות ממשלת 'שינוי וריפוי', כזו ששמה סוף לשחיתות השלטונית, מטפלת ביוקר המחיה ודואגת לחלשים.

משה אבוטבול: ממשלה שבה כל שקל מדוד, כפי שהצהירו ראשיה לא אחת, ותקציביה מועברים אך ורק לצרכים אלמנטריים.

משה אבוטבול: בממשלה הזו, הבטיחו לנו, לא תראו כספים קואליציוניים.

משה אבוטבול: במשך תשע שנים שר החוץ ושותפיו בקואליציה הסבירו לנו שכספים קואליציוניים הם דבר רע וגזל של ממש, אותו לפיד, שגרונו ניחר מצעקות על מינויים וג'ובים למקורבים ועסקנים פוליטיים שאפיינו ממשלות קודמות".

משה אבוטבול: רק במאמר מוסגר: היו לי גם עם האבא שלו המנוח, טומי לפיד, המון ויכוחים בכל מיני תוכניות על הנושא הזה, כך שאנחנו מדברים על אותו סיפור של טומי, ועכשיו זה הבן.

משה אבוטבול: "התקווה הייתה כל כך גדולה, בין היתר משום שבמשך השנים האחרונות שמענו, ובצדק, טענות חריפות ובוטות על מזוודות של מיליוני דולרים שעוברים מקטאר לידי חמאס, מה שהם הגדירו פרוטקשן.

משה אבוטבול: עכשיו זה אמור היה להיפסק" – החגיגה הזו, התחייבו לנו שתיעלם.

משה אבוטבול: "במקום זאת קיבלנו ממשלה שביד אחת מפזרת סכומי עתק מכספי משלם המיסים לחתולי הרחוב, כמו גם ליתומים ואלמנות של מחבלי החמאס ברצועת עזה, וביד השנייה מנחיתה גזרות קשות על משפחות ברוכות ילדים, על פעוטות במעונות ועל צרכני מיץ ענבים" לקידוש והבדלה.

משה אבוטבול: אל דאגה, צרכני הוודקה הוחרגו, עליהם לא הטילו מיסים, חלילה.

משה אבוטבול: "תקציב המדינה 'החברתי ביותר'" – במירכאות כפולות – "שצפוי לעבור בימים הקרובים, טומן בחובו צונאמי של התייקרות מחירים כמעט בכל תחום, מדלק ועד מוצרי חשמל, מנדל"ן ועד שקית חלב.

משה אבוטבול: בבת אחת, בלי התראה מוקדמת, סופגת ישראל גזרות כלכליות כבדות משקל שישפיעו על הכיס של כולנו.

משה אבוטבול: המאפיין הבולט של גזרות התקציב זהו סדר העדיפויות הקלוקל" – אני רוצה להסביר את הדברים שלי בצורה הברורה ביותר – "שרואה לנכון להעדיף", לצערנו, "חתולים על פני לומדי התורה.

משה אבוטבול: תומכי מחבלים ומשפחותיהם נחשבים יותר ממשפחות אומללות בישראל וחיילים בצבא" – כל אלה באמת מקבלים תיעדוף – "קהילות רפורמיות וארגונים שמעודדים התבוללות על פני מי ששואפים לשמור על זהותה היהודית של המדינה.

משה אבוטבול: הבטחה אחר הבטחה, התחייבות אחר התחייבות, מפירים בנט, לפיד, ליברמן ושותפיהם ברגל גסה.

משה אבוטבול: הדבר החמור הוא שהם אינם רואים צורך להתנצל או להביע צער על החורבן שהם ממיטים.

משה אבוטבול: נהפוך הוא, בעיניהם הם עושים את הדבר הנכון, וחלילה לפקפק בצעדיהם.

משה אבוטבול: 'במקום צווים קואליציוניים הבאנו כסף למטרות טובות', תירץ לפיד.

משה אבוטבול: בניגוד לליכוד ולמפלגות החרדיות, '

משה אבוטבול: לקחנו את כל הכסף ושמנו אותו רק במה שחשוב למדינה ולאזרחיה, כי זה מה שיש עתיד עושה'.

משה אבוטבול: הכספים יועדו לחיזוק מעמד האומנים השבעים מתל אביב וחתולי הרחוב".

משה אבוטבול: לסיום, "'תאר לך לאן דרעי, סמוטריץ' ובן גביר היו מעבירים את הכספים האלו', אמר חבר הכנסת יוראי להב הרצנו מיש עתיד, וסיכם במשפט אחד את כל מה שצבוע בממשלה הצבועה הזאת".

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת אבוטבול.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: כבר התעייפת?

מיקי לוי: אתה לא יודע שאני לא מתעייף?

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הפרסום הערב בכאן 11 שמפלגת רע"מ בראשותו של מנסור עבאס העבירה דרישה לאוצר להעביר סך 100 מיליון שקלים לצורכי המפלגות החרדיות והציבור החרדי זה אות קין על מצחם של חובשי הכיפות בממשלה ובקואליציה הנוכחית בראשותו של ראש ממשלה חובש כיפה, שאנחנו – שלומדי התורה יצטרכו לקבל את הכסף במדינת היהודים במפלגה שבראשה עומדים ראשות האסלאם.

אוריאל בוסו: אנחנו נזדקק להם?

אוריאל בוסו: הייתי מבקש מהשרה שקד, אם הייתה היום חוצה את הכביש, לראות את נשות הציונות הדתית שהגיעו עם ילדים קטנים.

אוריאל בוסו: ומה הן מבקשות בסך הכול?

אוריאל בוסו: תנו לנו להמשיך לעבוד ולהתפרנס בכבוד.

אוריאל בוסו: אנחנו לא מבקשים מתנות, לא מבקשים מלגות נוספות; את מה שמגיע לנו בזכות.

אוריאל בוסו: אגב, משלמי מיסים יותר מכל אחד אחר, ואני אסביר למה: כי אותם מיסים שמשלמים הם ומשפחותיהם, הם צורכים פחות שירותים ממה שגופים אחרים מקבלים.

אוריאל בוסו: הם לא מקבלים את ה-40 מיליון שקלים של הקהילות הרפורמיות, לא מקבלים את 12 מיליון השקלים של העזרה לחתולים ועוד ועוד גופים.

אוריאל בוסו: משלמים מיסים, אבל את מה שמגיע להם בזכות הם לא מקבלים.

אוריאל בוסו: זה אות קין על מצחם של אותם חובשי כיפות בממשלה ובקואליציה הנוכחית, הכתבה הערב.

אוריאל בוסו: אתה לפעמים מצפה מהם קצת – תמיד היה מקובל שבקואליציה יש מחלוקות, אבל המחלוקות בקואליציה הנוכחית מגיעות רק מהאגף השמאלי שבשמאל, ושום מילה וציוץ מהצד הימני כביכול – שפעם נקרא ימין – בצד של הקואליציה לא נשמע.

אוריאל בוסו: תגידו מילה לשר האוצר: למה אתה משית גזרות בנושא המעונות?

אוריאל בוסו: למה אתה משית גזרות בנושא החד-פעמי?

אוריאל בוסו: למה אתה מקצץ בכל הנושאים שקדושים לעם היהודי?

אוריאל בוסו: שום מילה.

אוריאל בוסו: היום התבשרנו שהשר לשירותי דת, כחלק מהרפורמות שלו, מתכונן לבטל את מינוים של כל אותם הממונים במועצות הדתיות ולהביא ממונים חדשים, עם קריטריונים חדשים.

אוריאל בוסו: ואני אומר לכם שהמגמה והמזימה הסופית, מלבד זה שהוא מדבר על להכניס נשים כממונות – אגב, יש גם היום, אבל כנראה שהשר כהנא ירצה כנראה להכניס גם כן ממונים רפורמים במועצות הדתיות.

אוריאל בוסו: אם חשבתם שיש רק חבר כנסת בראשות ועדת החוקה שהוא רב רפורמי, גם השר לשירותי דת פועל מכוחם ומזרועם.

אוריאל בוסו: אין הסבר אחר למהלכים שלו.

אוריאל בוסו: והמחלקה המשפטית במשרד לשירותי דת, שידעה פעם לעבוד שעות נוספות והכבידה על כל ממונה וממונה, הפעם עובדת לשירותו של השר ביעילות ובמהירות ומכבידה על מי שלא צריך.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא קטע מהספר מפלגת בג"ץ של חבר הכנסת עו"ד שמחה רוטמן.

אוריאל בוסו: אתה יודע מה?

אוריאל בוסו: הוא כתב את זה לפני הממשלה הנוכחית, אבל כנראה שאמר משהו וניבא: "לעיתים נדמה שהדמוקרטיה מעניקה לאויביה המרים ביותר את הכלים להרוס אותה.

אוריאל בוסו: הדברים נכונים שבעתיים לגבי מדינות כמו ישראל, שמתמודדת עם קבוצות גדולות של מיעוטים.

אוריאל בוסו: לא בכדי חופש ההתאגדות והזכות לבחור ולהיבחר מוגבלים במדינות מערביות רבות.

אוריאל בוסו: ככלות הכול, הנזקים שעלולים להיגרם ממפלגות עוינות שחודרות לליבה הפועם של הדמוקרטיה ומנצלות לרעה את הכלים שניתנו לחברים עלולים להיות בלתי הפיכים.

אוריאל בוסו: מראשית ימיה של מדינת ישראל ועד למהפכה השיפוטית בשנות התשעים בתי המשפט הבינו היטב את הצורך להגן על הדמוקרטיה הישראלית מפני ניצול חוקיה שלה לרעה".

אוריאל בוסו: אני לא יודע – כשהוא כתב את הספר זה היה לפני הקמת הממשלה הנוכחית, לפני הכוח הבלתי-מוגבל שהעניקו כאן למפלגת רע"מ.

אוריאל בוסו: אנחנו בעד לתת לכולם, אבל לא על חשבון היתומים והאלמנות שלנו היהודים לתת ליתומים ואלמנות שנמצאים בעזה, תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – איננו; חבר הכנסת ליצמן – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה – שנמצאת בצד ולא נמצאת איתנו – חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, טרפת לנו את הקלפים.

אורי מקלב: כולנו ציפינו – חבר הכנסת וסגן יושב-ראש הכנסת מנסור עבאס ישב פה באותה עת שהתפרסם שהוא מבקש להעביר 200 מיליון מתקציבו – – –

מיקי לוי: אמר חבר הכנסת בוסו: 100 מיליון.

אורי מקלב: או 100 מיליון.

אורי מקלב: 100 מיליון; כבר גדל אולי, אחרי שהוא ראה את המחמאות.

אורי מקלב: אז 100 מיליון.

אורי מקלב: דיבר על זה גם חבר הכנסת – – –

מיקי לוי: אני פשוט – – –

אוריאל בוסו: שאלתי אותו: ולאיזה צרכים?

אוריאל בוסו: הוא אמר: אתם תחליטו לאן אתם רוצים לתת.

אורי מקלב: כן, ולא קיבלנו הסבר מפורט – – –

משה אבוטבול: אמרו לי: אנחנו מתחילים כבר להעדיף את האחים המוסלמים על האחים הציונים.

אורי מקלב: ולאיזה צורך?

אורי מקלב: באמת אני לא שמעתי שמישהו נפגש וביקש ממנו, אבל השאלה היא מתוך מה – מתוך רוחב לב של עשירים?

אורי מקלב: נדיבות לב של עשיר שיש לו הרבה והוא רוצה לתת גם למי שלא מבני עמו?

אורי מקלב: יכול להיות שגם בסך הכול הוא מכיר טובה, כפי שכשהוא לא היה בממשלה ואנחנו היינו בממשלה, לא נתנו לפגוע בהם ולקפח, לתת לילד אחד כן ולילד אחד לא.

אורי מקלב: כשביקשנו – ביקשנו לכולם.

אורי מקלב: אבל אתה יודע, יש את אותו עשיר שבנה בניין מפואר, ובנה ובנה, ובסופו של דבר, כשהבניין היה מוכן, שאלו אותו: מה אתה הולך לעשות בבניין הזה, באימפריה שבנית?

אורי מקלב: הוא אומר: אני מוכן לתת חצי בניין למי שיגיד לי מה אני עושה בחצי הראשון.

אורי מקלב: הוא לא ידע מה לעשות בכלל בכל הבניין.

אורי מקלב: הוא אמר: אני מוכן לתת חצי בניין למישהו שיגיד לי.

אורי מקלב: יכול להיות שזה על אותו משקל, שהוא לא ידע מה לעשות עם כל כך הרבה כסף, אז הוא נותן קצת כסף כדי לחלק קצת משהו, שתהיה הרגשה טובה.

אורי מקלב: אבל אני חושש – ויש מה לחשוש פה – שבעצם חלוקת הכסף הזה ונדיבות הלב – שאני לא בא בביקורת, אני לא יודע.

אורי מקלב: אני רק אומר, עצם המציאות שמתפרסמת – והוא ישב פה ורציתי לדבר אליו, אבל ודאי אני אמסור לו את הדברים בהזדמנות הראשונה – על ההרגשה שנותנים לו פה, ודווקא מספסלי האופוזיציה, הרגשה שהוא ראש הממשלה.

אורי מקלב: פונים אליו: ראש הממשלה; מספרים על החדר שיש לו במשרד ראש הממשלה, ושם אנשים נכנסים לחדרו, נכנסים ויוצאים, וכל אחד מבקש שייתן, שיכיר במשרד שלו, בתפקידים שלו, בצרכים שהוא מוכן לתת עבור הציבור הערבי שהוא דואג לו.

אורי מקלב: והליכוד, וספסלי הליכוד, שאני מבין שהם רוצים לדבר למצביעיהם, באים וקוראים לו: ראש הממשלה, ראש הממשלה מנסור עבאס, מי שקובע פה.

אורי מקלב: ולא זו אף זו – גם מדברים וגם מסבירים שמנסור עבאס הוא איש טוב, הוא איש נעים, אבל הוא לא החליף את האידיאולוגיה שלו, הוא לא מכר את האידיאולוגיה שלו בכסף – הוא עדיין עם אותה אידיאולוגיה אסלאמית מסוכנת.

אורי מקלב: כך מסבירים פה בליכוד, כל הזמן צועקים.

אורי מקלב: ואני חושב שהם עושים לו את השירות הכי טוב.

אורי מקלב: את השירות הכי טוב הם עושים לו.

אורי מקלב: לציבור, לציבור המצביעים שלו, הוא בא ואומר: אני כאן ראש הממשלה.

אורי מקלב: אני, במהלך שעשיתי, שהיה צריך לעורר ביקורת מאוד גדולה באוכלוסייה הערבית ובציבור הערבי, מתוך האידיאולוגיה העיקרית והשקפת העולם, מתוך הערכים שמכרו להם כל הזמן – איך אתה לוקח ערכים כאלה ומחליף אותם עבור כסף?

אורי מקלב: איך אתה עושה דבר כזה?

אורי מקלב: אז בשבילו, עושים לו את העבודה.

אורי מקלב: הינה, הוא מסביר, אני לא מכרתי, אני אותו אחד עם החיוך, אבל אני נשארתי אותו איש מסוכן, אז אל תדאגו, זה שלקחתי כסף זה לא פוגע, ואני כאן ראש הממשלה.

אורי מקלב: זה בדיוק לעשות לו את השירות הטוב, ולכן יש רוחב לב.

אורי מקלב: אבל אני מוצא – הבטחתי גם בפעם הקודמת שהייתי – לדבר אל השר פורר, שהיה כאן במשמרת אבל כנראה הוא התחלף, והוא בא והתנכר מאוד היום לציבור שנפגע מעליית המחירים של הכלים החד-פעמיים, דווקא דווקא העממיים.

אורי מקלב: הבעיה בכלים האלה – ככל שהכלי החד-פעמי יקר יותר – – נראה לי שהשעון לא עבד.

מיקי לוי: הינה.

מיקי לוי: אני אוסיף, אם תצטרך.

אורי מקלב: – – כך עליית המחירים, כך עליית המחירים גבוהה יותר.

אורי מקלב: זה לא ייאמן.

אורי מקלב: ככל שהכלי – זה מעניין – כמה שהוא יותר פשוט וזול, כך העלייה.

אורי מקלב: בכלים היקרים – הרי לקחו לפי קילו.

אורי מקלב: לוקחים 11 שקלים לקילו, והכלי, אם הוא יקר, אז העלייה מתונה יותר.

אורי מקלב: אם אותו כלי עלה 11 שקלים – וזה בערך הכלים הפשוטים בקילו, זה בערך המשקל, פחות או יותר – זה בדיוק הכפיל את עצמו, והמשמעות היא מאוד מאוד מאוד קשה.

אורי מקלב: הניכור הזה, שגם שר האוצר אומר: מה, אין מדיח כלים?

אורי מקלב: והוא מראה איך שוטפים כלים.

אורי מקלב: באמת הם לא יודעים?

אורי מקלב: לא חיים את המציאות?

אורי מקלב: ואני נתקלתי בתחילת הקדנציה שלי, כשנכנסתי לכנסת, הפעילות הראשונה, לפני 13, 13 וחצי שנים – היה מס בצורת, הטילו מס בצורת.

אורי מקלב: אני זוכר שבאתי מעיריית ירושלים, הקמתי את תאגיד הגיחון, הכרתי קצת את הנושא וידעתי כמה הוא פוגעני.

אורי מקלב: ובאו ואמרו לי: מס בצורת – מי שמשת

אורי מקלב: מש מעל 3 קוב, 3.5 קוב – היה ויכוח כמה – 2.5 קוב הראשונים יהיה מחיר נמוך, ואחרי זה מחירים של עשרות שקלים.

אורי מקלב: ואמרתי להם: זה לא יכול להיות.

אורי מקלב: שאלתי: מאיפה אתם יודעים?

אורי מקלב: יש צריכה ממוצעת.

אורי מקלב: דיברתי עם פקידי האוצר – אני גם לא רגיל להזכיר את שמם, אני חושב שרובנו מכירים אותם – ואמרו:

אורי מקלב: אני בדקתי את החברים שלי וראיתי כמה הצריכה, והתברר שזו הצריכה, 2.5–3 קוב.

אורי מקלב: לא צריך.

אורי מקלב: אני, יש לנו ארבע נפשות, שני ילדים, ותראה, אני לא עובר את מכסת המחיר הראשוני.

אורי מקלב: נו, ומה לעשות שאנשים חיים לא רק באורח חיים אחר – אוכלים במסעדות, מביאים אוכל מוכן, נותנים לניקוי יבש, נמצאים בסופי שבוע בבתי מלון.

אורי מקלב: הצריכה לא דומה לזו של משפחה של שמונה נפשות, שמכונת הכביסה לא מפסיקה לעבוד ושהמקלחות לא מפסיקות לעבוד ושיש שטיפת כלים כל הזמן.

אורי מקלב: אפרופו, אני מדבר איתך עכשיו על מחירי המים הגבוהים אם אתה עובר, אני לא מדבר על מוסדות החינוך, הכלים החד-פעמיים.

אורי מקלב: אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה.

אורי מקלב: באמת לא יודעים על מה מדובר.

אורי מקלב: זה לא פינוקים – הכלים הכי פשוטים.

אורי מקלב: מדובר על פרקטיקה של אישה שעובדת שמונה וחצי שעות, מגיעה הביתה לבית עם בית עם ילדים והכול צריך טיפול: שיעורים, וצריך גם לכבס, וגם לבשל להם, וגם להכין להם ארוחת ערב, וגם להכין את הבגדים למוחרת, וכל מה שאישה צריכה, ויש לה עוד עבודה מהבית שהיא צריכה להשלים, והיא עוד צריכה להתחבר לזום כדי להשלים את העבודה הזאת.

אורי מקלב: את כל זאת היא צריכה לעשות, אז גם הנושא של חד-פעמי?

אורי מקלב: אבל מתנכרים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לפורר שאמר – מה לעשות שהוא לא נמצא פה, אבל הוא דיבר על כך שהסבא שלי והסבא שלו – הוא ראה בפרשת השבוע, הוא לא ראה את זה שהשתמשו בכלים חד-פעמיים.

אורי מקלב: אני כן רוצה לפנות לפרשת השבוע הזו ולפרשת השבוע הקודמת, מה שהוא כן ראה.

אורי מקלב: הוא ראה אצל אברהם אבינו שהוא לא התנכר לאויבים הפוליטיים שלא היו בני עמו.

אורי מקלב: אברהם אבינו ראה שלושה ערבים, שהיו עובדי עבודה זרה, והוא הלך והכניס אותם ביום שהייתה לו ברית מילה, כשהיה לו קשה, כשהוא היה חולה וכאוב, וביום החם הוא רץ לקראתם, הוא ראה שיש להם עפר של עובדי עבודה זרה – הם היו יריבים פוליטיים שלו, יריבים פוליטיים שלו – הוא הלך והיה בדיוק עם התזה האחרת – הוא הכניס אותם; הוא לא התנכר גם למי שהוא לא בן עמו.

אורי מקלב: אותו דבר רבקה – לא הכירה אף אחד, ותראה איזה מעשה חסד היא עשתה.

אורי מקלב: לשם שילך, שילך לראות את פרשת השבוע.

אורי מקלב: הוא רואה כלים חד-פעמיים או לא כלים חד-פעמיים?

אורי מקלב: הנושא הזה הוא כאוב מאוד.

אורי מקלב: אם אני עכשיו דיברתי על הכליים החד-פעמיים, באמת צריך להגיד את הדבר הזה: אנחנו עשינו חשבון שלמוסדות חינוך מדובר בהוצאה של מאות רבות, מעל 100,000 ו-200,000 שקל לשנה.

אורי מקלב: זה הייקור, על זה מדובר.

אורי מקלב: צריך להבין שהאלטרנטיבה היא לא אלטרנטיבה שזה פועלים שינקו.

אורי מקלב: זה מכונות שטיפה; זה חומרי ניקיון שיזהמו את האוויר בסופו של דבר, ומשרד הבריאות מגדיל – הוא גם לא מוכן לעשות כלי פלסטיק.

אורי מקלב: הוא לא מוכן במוסדות חינוך שיהיו כלי פלסטיק.

אורי מקלב: הוא אמר: יש חריצים, אסור לעשות את זה.

אורי מקלב: אתה מבין מה זה למוסד חינוך של 400, 500 תלמידים כלי זכוכית, כוסות זכוכית, שיתחילו להתעסק עם הדברים האלה, עם הצלחות?

אורי מקלב: לאן נגיע?

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני רוצה לסכם את מה שדיברנו פה – – –

מיקי לוי: במשפט לסיום, אחרי שהוספתי כמה פעמים.

אורי מקלב: אז אני אסיים בזה.

אורי מקלב: אני לא אנצל את הזמן שלו.

אורי מקלב: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לך על ההבנה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ההתנהלות לגבי מוסדות חינוך שהם לא ממלכתיים או לא ממלכתיים-דתיים פועלת בדרך הזו שכאשר מישהו רוצה להפעיל בית ספר, הוא צריך להביא סדרה של אישורים: המקום והמבנה שבו הוא רוצה להפעיל את בית הספר, בריאות, בטיחות, נושאים פדגוגיים וכדומה.

מאיר פרוש: הוא מגיש את הבקשה למשרד החינוך, משרד החינוך בודק, ואז הוא מקבל רישיון הפעלה.

מאיר פרוש: מדובר בכ-9,000 בתי ספר וגני ילדים שזקוקים לאותו רישיון, כי בתי הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים לא צריכים רישיון ממשרד החינוך, אלא הרשות המקומית היא שמאפשרת את ההפעלה.

מאיר פרוש: מאותם 9,000 מוסדות, שני שלישים הם של הציבור החרדי ועוד שליש של המיעוטים, וגם כל התיכונים – לא משנה אם הם דתיים או חילוניים – הם בהגדרה הזו שצריכים לקבל רישיון.

מאיר פרוש: על זה יש חוק פיקוח.

מאיר פרוש: חוק הפיקוח אומר, בין השאר, מתי מנכ"ל משרד החינוך יכול לסגור בית ספר.

מאיר פרוש: אחד התנאים שמנכ"ל משרד החינוך יכול לתת צו לסגירת בית ספר זה אם יש לו חשד שבין כותלי בית הספר יש חשש להסתה נגד המדינה.

מאיר פרוש: למה אני מספר את זה?

מאיר פרוש: אני מספר לכם איך אני נהגתי במשרד החינוך.

מאיר פרוש: באתי למשרד החינוך לפני שש שנים, ואני הרגשתי – הרי הציבור החרדי, כמו שאמרתי קודם, ברובו הגדול מפעיל את בתי הספר, את תלמודי התורה שלו, באמצעות הרישיונות, ומצאתי פה ושם ניסיונות לסגירת בתי ספר מסיבה כזאת או אחרת.

מאיר פרוש: איך מתגברים על הבעיה הזאת?

מאיר פרוש: איך מתגברים על הבעיה הזאת?

מאיר פרוש: התחלתי קצת לחקור ובדקתי מה קורה בבתי הספר במזרח ירושלים.

מאיר פרוש: מה קורה.

מאיר פרוש: לא צריך לבדוק, אבל כדי לשים טענות על השולחן אז אתה צריך לבדוק, ובדקתי, ואיך אני אומר – הקדוש ברוך הוא עזר לי.

מאיר פרוש: מצאתי חומרים, זאת אומרת, אני לא הייתי צריך ללכת לחומרים שאיילה חסון פרסמה בימים האחרונים; השקעה, בתי ספר.

מאיר פרוש: ואז באתי במשרד החינוך לדרגים הגבוהים, אמרתי: את תלמוד התורה הזה והזה אתם רוצים לסגור.

מאיר פרוש: נראה לכם שכל מה שקורה במזרח ירושלים – הכול בסדר?

מאיר פרוש: ואם מישהו יגיד לי כן, אז היו לי חומרים כדי להראות את זה.

מאיר פרוש: למה אני אומר את זה היום?

מאיר פרוש: אני אומר את זה היום בלי לפרט שמות, בלי לפרט בדיוק דברים, אנשים, בתי ספר, אבל אני מוצא שוב את הדבר הזה שבמשרד החינוך הדרך להיפטר ממישהו, כמו שאומרים, איך להיפטר ממשהו – לא אומר השרה, לא אמרתי את זה, אין לי שום הוכחות לזה ואני לא חושב, גם לא בדקתי, אבל במשרד החינוך, שהוא גדול, חוזרים עוד פעם לפטנט הזה של סגירת בתי ספר בדרך כזאת או איומים לערוך שימוע.

מאיר פרוש: ואני אומר את זה כאן מעל הבמה.

מאיר פרוש: מאחר שזה יכול להיות אצלי דבר שהוא במצטבר, שהדרך לנסות לפגוע ולגרום לכך שנרגיש לא נוח, שנרגיש שמציקים לנו, תהיה על הבסיס הזה שיבואו ויאמרו: אי-אפשר לקיים את בית הספר הזה, יש בו אחת, שתיים, שלוש, ארבע, ולפי חוק הפיקוח אפשר לסגור אותו.

מאיר פרוש: אז איך אומרים?

מאיר פרוש: אין עונשין אלא אם כן מזהירים.

מאיר פרוש: אם אני אבין שמחדשים את הדרך הזו, מחדשים את הדרך הזו וכך ינסו לפגוע במוסדות של הציבור החרדי, הציבור הדתי שמפעיל את בתי הספר שלו בדרך הזו, אז כמובן שהכול יצוף למעלה.

מאיר פרוש: הכול יצוף למעלה.

מאיר פרוש: הרי אין מצב שכל בתי הספר של המגזר הערבי – נתחיל ממזרח ירושלים, ההיכרות היא קצת יותר קרובה, אבל אין מצב שבבתי ספר של המגזר הערבי, אין בתוכם מי שיכול להעלות חשד שמסיתים שם נגד המדינה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר פרוש: אז אין עונשין אלא אם כן מזהירים, ואם כך יהיה, אז נפתח את המאבק ואת הדרך לנהל חשבונות באמצעות חוק הפיקוח על בתי הספר.

מאיר פרוש: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה גפני.

מיקי לוי: סליחה, אני טעיתי, חבר הכנסת אשר.

מיקי לוי: אני מתנצל.

תשבו עוד חמש דקות, גברתי השרה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

האמת היא, אדוני היושב-ראש, הפתעת אותי שהגעת, כי הכנתי את כל הנאום כשהבנתי שמנסור עבאס עומד לשבת כאן, גם אחרי שיחה שהייתה לי איתו מאחור.

מיקי לוי: אני אמסור לו.

לא, אני אשנה קצת את ההקשר.

מיקי לוי: בבקשה.

אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, יושב-ראש ועדת הכנסת ידידי ניר אורבך, היום נפל דבר בישראל.

היום, אני חושב, זה צריך להיות יום שאתם צריכים לשים מסכות לא רק על הפה ועל האף אלא על כל הפנים.

אם היום בשעות הערב יוצא יושב-ראש רע"מ, שותפכם בממשלה, ואומר שנכמרו רחמיו לראות מה עושה הממשלה הזאת ליהודים עם הפאות, עם הכיפות – ניר, תקשיב, אני לא תוקף אותך, אני מספר לך על אירוע היסטורי שקרה היום.

אתה לא יכול לעמוד מנגד.

מוציא הודעה לעיתונות, הפילנתרופ – מה שאתם לא מרגישים במשך ארבעה החודשים האלה שדורסים ילדים ואימהות עובדות רק בגלל שהן הולכות עם כיסוי ראש, רק בגלל שיש להם פאות.

אז עומד מנסור עבאס, אדוני היושב-ראש – הייתי צריך להתרגש לשמוע את זה: הוא ביקש להעביר 100 מיליון שקל מהכספים שלו לחרדים.

אז קודם כול אני אומר לו: לא תודה.

אני יכול להציע לו שאם הוא רוצה לתרום את זה לאיזו עמותה – ניר, אני חושב להציע לו, במקום לתרום את זה לסיוע 48, שאני לא יודע מה זה בדיוק, הוא יכול לתרום את זה לקופת העיר – גם הם מטפלים ביתומים ובאלמנות, אבל הם מטפלים ביתומים ואלמנות חרדים.

הם מטפלים ביתומים ואלמנות חרדים וגם כאלה שברוך השם לא צריכים להגיע להיות יתומים ואלמנות כדי שהממשלה הרעה הזאת תטפל בהם.

אבל עומד נציג רע"מ ואומר: אני לא יכול לראות את העוול שעושים לכם.

איך הוא אמר לי בחוץ?

אתה שומע מה הוא אמר לי בחוץ, ניר?

אתה לא תברח ממני, אתה תשמע אותי.

אתה יודע מה הוא אומר לי בחוץ?

אני רגיש לאוכלוסיות מוחלשות.

הוא רגיש לאוכלוסיות מוחלשות, ואתם רגישים לליברמן.

אתם לא מסוגלים להרים את האף, אתם לא מסוגלים לעצור.

היית היום ביחד איתי – תוכל לענות אחר כך, אנחנו צריכים עוד מישהו שידבר וימשוך זמן.

חס ושלום, אנחנו לא מושכים זמן.

הכול ענייני.

ניר אורבך: אני הזכרתי לך, רב יעקב, אני הזכרתי לך ללכת לשם.

לא, לא, לא הזכרת לי.

ניר אורבך: הזכרתי, הזכרתי.

אה, נכון.

אמרתי תמיד שיש לך כמה מעשים טובים, אבל לאחרונה אתה לא מצליח לממש את הטוב שלך.

אתה כבול, אתם כבולים.

אני יודע כמה השרה שקד מכבדת וכיבדה את כלל הציבורים, למרות שהיא לא הייתה אף פעם לא מהציבור הדתי ולא החרדי, אבל עם הרבה מאוד כבוד והערכה, ובטח בחלק היום-יומי, בחלק של שוויון.

מה קורה לכם?

מנסור עבאס צריך לבוא ולתרום לנו כסף?

אני צוחק ואני רוצה לבכות.

אולי תסתכלו על המצפן ותבינו, משהו קורה פה.

ואתה יודע מה?

היחיד שליברמן פוחד ממנו באמת זה לא יושב-ראש ועדת הכנסת, זה גם לא שרים ושרות אחרים – ממנסור עבאס הוא פוחד.

אם מנסור עבאס יגיד לו: אני רוצה 115 מיליון, יש סיכוי שאולי נוכל באמת לעשות משהו.

אבל הצעתי שיתרום את זה, במקום לעמותת סיוע 48, לקופת העיר, ישר ליתומים ואלמנות.

רק יש בעיה: ליברמן לא יסכים – זה יהודים דתיים.

יצטרכו לראות איך מחלקים את זה בין דתיים יותר לדתיים פחות.

אדוני היושב-ראש, זה לא מצחיק.

ליבי שותת דם מההצעה ההומניטרית, שאני מקווה שהיא הומניטרית; יש כאלה שיאמרו פוליטית.

אבל ליבי שותת דם.

אם אנחנו במדינת היהודים צריכים שאיש ממפלגה ערבית, שאגב, אני רוצה לומר – עוד 20 שניות, אדוני, ואני אוריד את השאלטר – אתה יודע, אדוני היושב-ראש – תקשיב, ניר, זה לא אליכם, אתה יכול להקשיב.

היושב-ראש ישב הרבה שנים בוועדת כספים.

לא הייתה ועדת כספים שלא היה נכנס עודד פורר על הבוקר: בוקר טוב.

גפני וטיבי עובדים ביחד.

נכון או לא, אדוני היושב-ראש?

אל תענה לי.

אתה בתפקיד ממלכתי, אל תענה לי.

כל היום שיסה, וניסו לשסות אותנו בחוק המואזין – את זוכרת את זה, גברתי השרה?

וליברמן קיפל את כולם על חוק עונש מוות למחבלים – שהתנגדנו לזה, מסיבות אחרות.

היום שונאי הערבים האלה מפחדים ממנו – –

מיקי לוי: תודה.

– – והוא בא ורוצה להיות הפילנטרופ של הציבור החרדי.

בושו והיכלמו, אחיי היהודים, בטח היהודים עם הכיפות על הראש.

בושו והיכלמו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

משה אבוטבול: בפעם הבאה תפנה ישירות לעבאס.

משה אבוטבול: מה צריכים אתכם בכלל?

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: – – – רוצה לעשות איתו עסקים?

משה אבוטבול: מי אתם בכלל?

ניר אורבך: זה מצחיק מאוד.

משה אבוטבול: שרת הפנים, יש לך עודף, מה?

משה אבוטבול: עודף מיותר – נחלק להם.

משה אבוטבול: לתת לנו – לבוא אליהם, לקבל צדקה.

משה אבוטבול: תתביישו לכם.

משה אבוטבול: הפנים של הקואליציה המגעילה הזאת.

ניר אורבך: יש לך פועל אחר מאשר "תתביישו"?

משה אבוטבול: די, תעשה לי טובה, ניר.

משה אבוטבול: לפחות תתביישו.

ניר אורבך: יש לך פועל אחר?

מיקי לוי: חבר הכנסת ניר אורבך, בבקשה.

משה אבוטבול: שים מסכה על הכול – – – שים מסכה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, במליאה כמעט ריקה – –

משה אבוטבול: לא, כואב לי, מיקי.

מיקי לוי: – – לא ראוי שאקרא אותך לסדר.

משה אבוטבול: לא.

משה אבוטבול: תראה לאיזו רמה הורידו אותנו שעבאס צריך לרחם עלינו.

מיקי לוי: נראה לי שאתה עולה לכאן לא פעם אחת.

מיקי לוי: אתה יכול להשיב.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת פינדרוס.

משה אבוטבול: הלב מתפוצץ.

משה אבוטבול: אני מקווה שעוד נחזיק מעמד.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס.

יצחק פינדרוס: א.

יצחק פינדרוס: מושב כל כך ארוך בלי נאומים בני דקה לא מוכר לחבר הכנסת אבוטבול.

יצחק פינדרוס: אני מבקש ממך להתחשב.

יצחק פינדרוס: צריך להתחשב.

יצחק פינדרוס: צריך להתחשב.

מיקי לוי: להתאזר בסבלנות.

משה אבוטבול: אני שותק, אבל העם לא ישתוק.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – –

קריאה: נציג העם.

יצחק פינדרוס: – – אנחנו בהקדמה, בפרק ב' לעניין התנועה הרפורמית, הלא-מוכרת לתושבי מדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: בפרק הבא אולי נגיע לעוד חלקים, אבל אני רוצה כרגע לדבר על החלק שיהיה נוגע אלינו מחר, מכיוון שדאגו שהאופוזיציה תקבל זכות דיבור מוגבלת, אז לא בטוח שנוכל לדבר על כל 62 החוקים – 60 חוקים, בסופו של דבר, כי שניים פוצלו – שנמצאים בתוך חוק ההסדרים.

מיקי לוי: עמדתי על זכותכם.

מיקי לוי: יומיים שלמים, כולל לילה – תעשו מה שאתם רוצים.

יצחק פינדרוס: יום, יום, תבדוק.

יצחק פינדרוס: 33 שעות, ומתוכן לאופוזיציה 24 וחצי שעות.

מיקי לוי: ממחר ב-09:00 עד מוחרתיים ב-18:00, כולל לילה.

מיקי לוי: מה שאתם רוצים נתתי.

יצחק פינדרוס: אה, זה כולל?

יצחק פינדרוס: כי הולכות שמועות שאין לילה.

מיקי לוי: מה שאתם רוצים.

מיקי לוי: תרצו הפסקה – – –

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אולי תספר לנו, שלא נהיה במתח, מתי אתה הולך לסגור את המליאה.

מיקי לוי: תרצו הפסקה – תקבלו.

מיקי לוי: מה שאתם רוצים – אני לרשותכם.

יצחק פינדרוס: ספר לנו הלילה מתי אתה הולך לסגור את המליאה.

מיקי לוי: ואללה, זה יהיה באמת – – –

יצחק פינדרוס: אבל אחד הנושאים – ויאה השם לחוק הזה – זה רפורמת הכשרות.

יצחק פינדרוס: אז אני רוצה לספר לכם מה רפורמת הכשרות בעיני היהודים הליברלים המתקדמים הייתה ב-1883.

יצחק פינדרוס: 215 אורחים בארצות הברית חגגו אירוע מכונן.

יצחק פינדרוס: אתם יודעים מה האירוע המכונן?

יצחק פינדרוס: הסמכת המחזור הראשון של רבנים בהיברו יוניון קולג'.

יצחק פינדרוס: מי שלא יודעים מה זה היברו יוניון קולג', אז תבדקו – חלק מאותם 40 מיליון שהלכו למשרד התפוצות הולך להתקדם לכיוון הזה.

יצחק פינדרוס: מוסד יהודי רפורמי, פורץ דרך, שהקים שנים ספורות לפני כן רבי יצחק מאיר וייס.

יצחק פינדרוס: הוא הקים שם מוסד להסמכת רבנים בשביל להפיץ יהדות, יהדות מחבקת.

יצחק פינדרוס: איך אתם קוראים לזה?

יצחק פינדרוס: יהדות מחבקת, לא כאלה שעושים חילול השם, כמונו; מתקדמים, ליברלים, מחבקים.

יצחק פינדרוס: אתם יודעים מה היה במסיבת הסיום הזאת?

יצחק פינדרוס: מתאר ד"ר רן ברץ: "שמחה יהודית גדולה שטפה את החוגגים.

יצחק פינדרוס: הינה היהדות נוטעת רגל בארצות הברית.

יצחק פינדרוס: מסמיכה רבנים ומאחדת קהילות" – תמיד הם אוהבים להשתמש גם בביטויים האלה.

יצחק פינדרוס: אתה יודע, הם מאחדים, הם מקרבים, הם נותנים תחושה טובה.

יצחק פינדרוס: היה שם משתה מפואר, במסעדה יוקרתית המשקיפה על נהר אוהיו.

יצחק פינדרוס: התפריט היה יוקרתי במיוחד.

יצחק פינדרוס: אתם יודעים מה היה?

יצחק פינדרוס: למנה ראשונה הוגשו צדפות ושרי; מנה שנייה – מרק בשר ויין; מנה שלישית – פילה בקר עם פטריות, סרטני שריון רך, סלט שרימפס, תפוחי אדמה ברוטב; מנה חמישית – רגלי צפרדעים ברוטב שמנת.

יצחק פינדרוס: אני לא אלאה אתכם בתפריט המדהים, שעם זה מסכמים את הפתיחה של תקיעת יתד של המוסד הרבני המפואר של אותה יהדות מתקדמת שמתכנסת בארצות הברית.

יצחק פינדרוס: זאת היהדות שעשתה את הרפורמה בכשרות, רפורמה.

יצחק פינדרוס: היא מתקדמת, היא הולכת לכיוון מדהים.

יצחק פינדרוס: אז אולי היה מישהו שקם ומחה.

יצחק פינדרוס: נמצא שם צדיק אחד בסדום.

יצחק פינדרוס: סטודנטית אחת, סטודנטית אחת קמה ועשתה שם תחושה לא נעימה.

יצחק פינדרוס: היא הרגישה לא בנוח, קמה ויצאה.

יצחק פינדרוס: אבא שלה נזף בה, כולם נזפו בה, התנצלו על חוסר האנושיות.

יצחק פינדרוס: יהדות מחבקת, יהדות אוהבת, איך לא מקבלים את זה?

יצחק פינדרוס: טקס סיום של הסמכת הרבנים.

יצחק פינדרוס: אני אומר שוב, אני לא פונה לאלה שזה עניינם, אני פונה ליהודים המסורתיים שנמצאים בתוכנו, אדוני היושב-ראש, ליהודים שיש להם קצת רגש יהודי: את זה אתם רוצים להביא לפה?

יצחק פינדרוס: את זה אתם רוצים לקחת לפה, ללמוד ממה שקורה?

יצחק פינדרוס: הסבירו לנו אנשי מתן כהנא בדיונים ברפורמת הכשרות: מה קורה בעולם?

יצחק פינדרוס: איך מסתדרים בעולם?

יצחק פינדרוס: כך זה נראה במקום שאין רבנות.

מיקי לוי: לסיום, בבקשה.

יצחק פינדרוס: כך זה נראה במקום שאין יהדות וכך זה נראה כשעושים יהדות מתקדמת.

יצחק פינדרוס: אני לא בטוח מה מספר היהודים שנעלמו מאותה יהדות מתקדמת שנוסדה שם ב-1883 באותו מוסד רבני.

יצחק פינדרוס: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שאלתי את עצמי למה הורדת מהדוכן המכובד הזה את סגנך קודם.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל את עצמי: אולי זה בא מאיזה מקום אמיתי, שגם אתה מתבייש להושיב אותו כאן ביום הזה – אתה מתבייש להושיב אותו כאן ולראות אותו מתפתל ולא מוכן לתת הסברים לציבור הישראלי על הקשרים שלו עם החמאס ועם הטרור, קשרים שהוא מתגאה בהם גם היום, עם העמדות של שאר חברי הרשימה שלו, שתומכות בטרור, באלימות, בהשמדת מדינת ישראל; סגנך, שמסרב לגנות את הטרור, מסרב להגדיר רצח או הרג של חיילי צה"ל כהרג של חיילי צה"ל בידי טרוריסטים שפלים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא נעים לכם, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': זה באמת לא נעים שהפרצוף האמיתי של השותף שלכם, שאתם מוכרים לו את המדינה עשרות שנים קדימה – שהפרצוף האמיתי שלו נחשף.

בצלאל סמוטריץ': זה לא נעים.

בצלאל סמוטריץ': באמת, הפרסום מביש.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לאחיי החרדים: אל תתפתו.

בצלאל סמוטריץ': כשמנסור עבאס מציע בנדיבות, כביכול, לתת לכם 100 מיליון שקלים, זה עוד שלב באידיאולוגיה האסלאמית שלו.

בצלאל סמוטריץ': הינה, הוא עכשיו הופך את היהודים לד'ימי, לבני חסות; הוא, הוא, האפנדי הנדיב, הוא ידאג ליהודים; הוא לא דואג רק לערבים – הוא פורס חסות גם על בני החסות שלו כאן במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תראו, משחקת לו השעה בגלל כמה יצורים חסרי חוליות, ששניים מהם יושבים פה באולם ומתחבאים מאחור מרוב בושה, חסרי דרך, חסרי ערכים, חסרי אחריות, חסרי יושרה, חסרי מילה, אנשים קטנים שאני בז להם.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא רק אני בז להם – הציבור הישראלי בז להם, ולכן הם נמחקים מתחת לאחוז החסימה, כי הם מכרו את מדינת ישראל לתומכי טרור אנטי-ציונים בתנועה האסלאמית; כי הם מובילים לאיוולת, ואין אדם בר-דעת שלא מצליח להבין שזאת איוולת.

בצלאל סמוטריץ': החברה הערבית במדינת ישראל עוברת תהליכי מערביזיציה, השכלה, תעסוקה, ירידה בשיעור הילודה, חילון.

בצלאל סמוטריץ': מה אנחנו עושים עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': מה המסר שאתה – היית ניצב במשטרה.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה אומר עכשיו לכל הצעירים ברחוב הערבי?

בצלאל סמוטריץ': לכו לאסלאם הקיצוני; תחזרו להיות דתיים, לכו למסגדים, תשמעו את ההטפות, תשמעו את ההסתה, קחו הרבה נשים, תולידו הרבה ילדים.

בצלאל סמוטריץ': במקום לקחת את הכוחות המתונים – יש גם ציונים בחברה הערבית – אתם לוקחים את הגורמים הרדיקליים ביותר, האסלאמיים הקיצוניים, ואותם אתם מחזקים.

בצלאל סמוטריץ': להם אתם נותנים את מפתחות המינויים.

בצלאל סמוטריץ': אילת שקד, שיושבת כאן, הרי הולכת להיכנע למנסור עבאס.

בצלאל סמוטריץ': היא מתווכחת איתו כבר כמה חודשים על איזה מינוי במשרד הפנים.

בצלאל סמוטריץ': יש מכרז למי שאמור למנות את כל אנשי הדת הלא-יהודים, והיא תיכנע לו, והיא תשים שם איש של התנועה האסלאמית, והוא ישלוט בכל המינויים, בתקציבי מדינה.

בצלאל סמוטריץ': אתם חופרים למדינת ישראל בור מסוכן.

בצלאל סמוטריץ': אלה תהליכים של עשרות שנים קדימה.

בצלאל סמוטריץ': כן, ואני מבין אותך, היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין את המבוכה.

בצלאל סמוטריץ': להושיב אותו כאן ושאנחנו נדרוש ממנו – אני חושב, כן, שלאזרחי ישראל מגיעות תשובות.

בצלאל סמוטריץ': יש גבול לדו-פרצופיות, לכפל הלשון, לנאומים בעברית מצד אחד ובערבית מצד שני, למסרים הסותרים, מתק השפתיים והחיוך, השקר הזה שנוטף, נוטף מהאוזניים של עבאס, של כל שותפיו, של כל התנועה האסלאמית.

בצלאל סמוטריץ': לאזרחי ישראל מגיעות תשובות ואין תשובות – אין תשובות, ולכן הורדת אותו מהבמה, אדוני היושב-ראש, כי אין תשובות.

בצלאל סמוטריץ': כי אתם תיחשפו עם ערוותכם ברבים בחוסר אחריות, בהפקרות מוחלטת שאליה אתם מוליכים את מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אני בז לכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה, אספר לכם סיפור קצר אישי, אישי מאוד.

מיכל מרים וולדיגר: גיסי מתגורר בארצות ברית, ומאחר שהוריו אנשים מבוגרים, ויש שיגידו מאוד, הוא רוצה, כמו כל ילד טוב, לבקר אותם.

מיכל מרים וולדיגר: גיסי חלה בקורונה לפני כשנה וחצי ועשה שני חיסונים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא קנה כרטיס טיסה לארץ, ואמור לעלות על מטוס מחר בלילה עם קונקשן בטורקיה.

מיכל מרים וולדיגר: לקראת הטיסה גיסי ניסה להבין מה עליו לעשות על מנת שיוכל להיכנס לארץ, על מנת שיתירו לו להיכנס לארץ ללא כל בעיות.

מיכל מרים וולדיגר: הוא בדק באינטרנט, פנה אליי, פנה לעוזריי, פנה לאחיו, בעלי, שאל בשגרירות – עשה כל דבר אפשרי ולא הבין מה הם התנאים לכניסה חלקה לארץ, כניסה פשוטה, ללא סכנה שישלחו אותו חזרה לארצות הברית, והיו מקרים מעולם.

מיכל מרים וולדיגר: כאמור, הוא פנה גם אליי.

מיכל מרים וולדיגר: גם אני, כמו רבים וטובים, לא הבנתי מהם התנאים.

מיכל מרים וולדיגר: ביקשתי מהיועצת שלי שתבדוק.

מיכל מרים וולדיגר: היא פנתה ליועצים של שר הבריאות, שר החוץ, שר התיירות ורשות האוכלוסין וההגירה.

מיכל מרים וולדיגר: התשובות היו מגוונות.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם אמרו שעל פי הסטטוס שלו – שוב, מחלים פלוס שני חיסונים – הוא לא יוכל להיכנס.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם אמרו שדווקא בשל הסטטוס שלו – שכאמור, לא השתנה, מחלים פלוס שני חיסונים – הוא יכול להיכנס.

מיכל מרים וולדיגר: האחרונים בכלל לא ידעו מה להשיב, אין להם מושג.

מיכל מרים וולדיגר: קראו ולא הבינו, כמוני.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי אין-ספור שיחות, הודעות וניסיונות רבים להבין מהן ההנחיות, הבנו כי יש מתווה חדש שנכנס לתוקף היום, 1 בנובמבר למניינם.

מיכל מרים וולדיגר: כל שצריך זה למלא טופס הצהרת נוסע נכנס, להעלות את כל המסמכים שצריך לאתר ולקבל אישור.

מיכל מרים וולדיגר: חשבנו שפה זה נגמר.

מיכל מרים וולדיגר: אז חשבנו.

מיכל מרים וולדיגר: בהצהרה אין את כל האפשרויות המתאימות לכל הנושאים.

מיכל מרים וולדיגר: יש בלבול גדול, גדול מאוד.

מיכל מרים וולדיגר: לא ברור מה לעשות ואת מי לשאול.

מיכל מרים וולדיגר: כמה זמן צריך לחלוף מההחלמה?

מיכל מרים וולדיגר: כמה זמן צריך לחלוף מהחיסונים?

מיכל מרים וולדיגר: איזה חיסונים?

מיכל מרים וולדיגר: ועוד אי אלו שאלות שאין עליהן תשובה.

מיכל מרים וולדיגר: כעת, יומיים לפני הטיסה, הגיס שלי הולך להמר, אחרי שהוא עשה את כל שביכולתו, בירר וחקר, ונותר לו רק לקוות שהדרך לביתה של אימו לא תהיה מלאה במחסומים.

מיכל מרים וולדיגר: זאת לא הפנייה הראשונה שמגיעה אליי אבל זאת הפנייה הקרובה אליי ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת: מה על אותם תיירים יהודים המגיעים לארץ לעשות?

מיכל מרים וולדיגר: מדוע אין הנחיות ברורות?

מיכל מרים וולדיגר: ראש הממשלה שלנו טען וטוען תחת כל עץ רענן שניצחנו את הקורונה, שהוא ניצח את הקורונה, אז למה, למען השם, תיירים לא יכולים להיכנס ארצה?

מיכל מרים וולדיגר: למה אין הנחיות ברורות לכל קורא?

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר – איננו.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: ערב טוב, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: ערב טוב, חבריי חברי הכנסת.

אורית סטרוק: ערב טוב, חברתי השרה.

אורית סטרוק: מה שלומך?

אורית סטרוק: בכל הנאומים שלי – – –

בצלאל סמוטריץ': היא מאמינה לעבאס שהכסף לא יגיע, הכול בסדר – – –

אורית סטרוק: בכל הנאומים שלי ביום הזה אני מדברת על כוחם של יחידים.

אורית סטרוק: בכל נאום ונאום סיפרתי סיפור אחר על כוחם של יחידים, וזה משום שאנחנו לקראת צומת שבו מה שיכריע זה החלטות של יחידים.

אורית סטרוק: גם אתם, אילת וניר, גם אתם יכולים להיות יחידים שיכריעו את גורל עם ישראל לחיוב.

בצלאל סמוטריץ': אלה שאין להם עמוד שדרה?

בצלאל סמוטריץ': אין להם עמוד שדרה, הם לא יחידים בכלל.

אורית סטרוק: אז עכשיו, בנאום הזה, אני רוצה לדבר על כוחם של היחידים שפעלו בשנת 1970 מול האימפריה הענקית של ברית המועצות והצליחו לסדוק את מה שכונה "מסך הברזל".

אורית סטרוק: אני מתכוונת לאותם צעירים יהודים שתכננו את מה שנקרא "מבצע חתונה", מבצע לחטיפת מטוס סובייטי – מבצע שהם ידעו מראש שהוא ייכשל.

אורית סטרוק: הם ידעו מראש שהם ייתפסו.

אורית סטרוק: הם ידעו מראש שהם ייענשו, וייענשו בחומרה.

אורית סטרוק: הם אפילו ציפו – ולא טעו – שבית המשפט הסובייטי יגזור את דינם למוות בירייה.

אורית סטרוק: ובכל זאת הם הלכו למבצע הזה, אנשים כמו מארק דימשיץ, אדוארד קוזניצוב, סילבה זלמנסון, יוסף מנדלביץ' – יהודים צעירים בברית המועצות שלקחו על עצמם את המשימה הכבדה לפרוץ את שערי הברזל, את מסך הברזל.

אורית סטרוק: הצעירים האלה התלבטו ארוכות אם כן או לא לצאת למבצע.

אורית סטרוק: השיקול שלהם לא לצאת למבצע הזה היה הסוגיה של חינוך היהודים בברית המועצות – הם הצליחו לחנך, ללמד עברית, ללמד את מסורת ישראל לכמה אלפים של יהודים.

אורית סטרוק: היה חשש שמבצע כזה יגרום להפסקת החינוך היהודי בברית המועצות.

אורית סטרוק: סיפר יוסף מנדלביץ' שהוא הלך להתייעץ עם הדוד שלו, ד"ר מנחם גורדין.

אורית סטרוק: ד"ר מנחם גורדין אמר לו: מה זה חינוך של 1,000, 2,000 או 3,000 יהודים בברית המועצות כשאנחנו מדברים על שלושה מיליון יהודים שנידונים לכליה רוחנית ושאין להם שום סיכוי לעלות לארץ?

אורית סטרוק: זה היה השיקול שהכריע ללכת למבצע חתונה.

אורית סטרוק: בעקבות תפיסתם נערך משפט לנינגרד הראשון ובו נידונו שניים מהם למוות בירייה ואחרים – לשנות מאסר ארוכות מאוד.

אורית סטרוק: המטרה של המשפט הייתה להרתיע.

אורית סטרוק: מבחינת ברית המועצות, המטרה הייתה לצרוב תודעתית: אל תתעסקו איתנו; מבחינת היהודים האמיצים האלה, המטרה הייתה לצרוב תודעתית: אנחנו לא ניכנע.

אורית סטרוק: לכן, סילבה זלמנסון, מייד עם הישמע גזר הדין, קמה ואמרה: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אורית סטרוק: לימים הם אמרו: היינו בנקודה בהיסטוריה שאפשרה לכמה בודדים להשיג השפעה גדולה.

אורית סטרוק: אכן, הם השיגו השפעה גדולה.

אורית סטרוק: מבצע חתונה ומשפט לנינגרד יצרו גל של הפגנות בכל העולם, יצרו גל של לחצים דיפלומטיים על ברית המועצות, ובסופו של יום הביאו לפריצת מסך הברזל.

אורית סטרוק: ניר ואילת, אם אתם מתלבטים בהתלבטות דומה ואתם חושבים שאם תעשו מעשה טוב פה ומעשה טוב שם, תביאו קצת כסף לחמ"ד וקצת כסף להתיישבות, כל מיני דברים כאלה, תסתכלו בבקשה על התמונה הגדולה, כמו שאמר דודו של יוסף מנדלביץ'.

אורית סטרוק: התמונה הגדולה היא שמדינת ישראל היא רכבת שדוהרת לתהום של מדינת שני לאומיה.

מיקי לוי: תודה.

אורית סטרוק: ואם באחד הקרונות מחלקים קצת כספים קואליציוניים לכל מיני מטרות נעלות, זה לא מפסיק לרגע – –

מיקי לוי: תודה רבה, חברת הכנסת סטרוק.

מיקי לוי: תודה לך.

אורית סטרוק: – – את הדהרה של הרכבת לתהום, ואתם אחראים לזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, לפני כמה שנים, כשעוד הייתה מנתמכי הקרן החדשה לישראל, פרסמה תנועת נאמני תורה ועבודה את מודל הקהילות שלה.

אבי מעוז: מדובר בהנדסת תודעה מהסוג היותר-משוכלל.

אבי מעוז: המסרים שליוו את הקמפיין הנ"ל טענו כך: מה שמניע את מקבלי ההחלטות בעניין הסטטוס קוו, כלומר ענייני הזהות היהודית של המדינה בנושא הזה, אלו פוליטיקה, דילים וכסף.

אבי מעוז: מדובר בשליטה של קבוצת קטנות שמחליטות עבור כלל אזרחי המדינה על אורח החיים היהודי, והמנגנון של הרבנות הוא הבעיה.

אבי מעוז: הפתרון, לדידם – צמד מילים מכובס: המודל הקהילתי, שיפתור את עניין הגיור, הכשרות, השבת והסדרי הנישואין ועל פיו כל ענייני הדת ינוהלו אך ורק בהתאגדויות קהילתיות וולונטריות במימון ממשלתי.

אבי מעוז: זהו בעצם ניסיון להחזיר את מצבו הרוחני של עם ישראל כעם לגלות ולבטל את כל הערך של שיבת ציון מבחינה רוחנית-לאומית.

אבי מעוז: על הקיר בלשכתו של השר לענייני דתות מתן כהנא מתנוססת התוכנית שלו לטיפול בזהות היהודית של המדינה: כשרות, גיור, קבורה, מינויים, בתי הדין, מקומות קדושים, וכמובן, כפי שהתפרסם היום, רצונו לשנות את הגוף הבוחר לרבנות הראשית כדי להשפיע על תוצאות הבחירות לרבנים הראשיים בשנת תשפ"ג.

אבי מעוז: את מגמותיו של כהנא בכשרות ראינו כבר ברפורמת הכשרות ובדיונים סביבה.

אבי מעוז: מדובר בניסיון להרוס את מערך הכשרות הממלכתית תוך שימוש בהטעיית הציבור כאילו המגמה היא ייעול המערך והוזלת הכשרות.

אבי מעוז: אך חברת הכנסת מלינובסקי, נציגתו של ליברמן, שדוחף את הרפורמה מאחורי הקלעים, חשפה את האמת: בעצם, המטרה היא לפגוע ברבנות ובכשרות מתוך שנאת הרבנות, ולא חלילה מאהבת הכשרות ומדאגה לה.

אבי מעוז: זאת מגמתו של כהנא כנציג הממשלה הרעה הזאת גם בכל התחומים האחרים – לפרק את הזהות היהודית הציבורית של מדינת ישראל על כל מרכיביה ולהחזיר אותם למודל הגלותי של קהילות.

אבי מעוז: כהנא הוא נציגם של נאמני תורה ועבודה ושל כל מי שהקרן חפצה ביקרו במגמתה להפוך את ישראל למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: הממשלה הזאת היא ממשלת החלוקה – פועלת בפועל לחלוקת הארץ, שואפת לחלוקת הכותל, מחלקת את מרכיבי הזהות היהודית הציבורית לכל דורש, והרפורמים עומדים בסיבוב ומחכים לתורם.

אבי מעוז: כדי להשיג תמיכה במימוש כל החלוקות הללו, היא מחלקת כספים וג'ובים באופן גורף ומושחת ביותר.

אבי מעוז: הדבר הזה לא יקום ולא יהיה.

אבי מעוז: הלב של עם ישראל לא יתחלק, כי לב אי-אפשר לחלק.

אבי מעוז: הארץ תישאר אחת בריבונות אחת של עם ישראל אחד.

אבי מעוז: הכותל המערבי, שריד בית מקדשנו, יישאר אחד.

אבי מעוז: היהדות היא אחת, התורה היא אחת, הרבנות הראשית היא אחת.

אבי מעוז: "שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד".

אבי מעוז: אני פונה שוב לחברי חבר הכנסת ניר אורבך: אין אדם שאין לו שעה.

אבי מעוז: ניר, בפעם החמישית היום אני פונה אליך מלב אל לב, כבן השכונה הדתית-לאומית קריית שמואל אל בן קריית שמואל.

אבי מעוז: גלה אומץ לב, תושייה, קור רוח.

אבי מעוז: הצל את מדינת ישראל מהתקציב הרע הזה ומהממשלה הרעה הזאת.

אבי מעוז: ניר, זו שעתך, ויש קונה עולמו בשעה אחת.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סופר, בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, מגש הכסף שעליו מכרנו את מדינת ישראל הוא הממשלה הנוכחית.

אופיר סופר: מגש הכסף שעליו הפקרנו את מדינת ישראל הוא אמביציה אישית של ראש הממשלה הנוכחי ושל עוד כמה מדמיינים סביבו.

אופיר סופר: לאחר 73 שנות תקומה, תראה לאיזה שפל מוסרי הגענו, שפל מוסרי היסטורי.

אופיר סופר: אנשים זחוחים ויהירים יושבים כאן ומתעלמים מההיסטוריה שהם עושים.

אופיר סופר: אני, בתחילת הקדנציה, לאחר ההקמה הזאת של הממשלה פה, דיברתי על הבוץ הקואליציוני שממשלת ישראל נכנסת אליו.

אופיר סופר: בוץ קואליציוני – ביטוי שמוכר לכולנו ממבצעים צבאיים כושלים, כאלה שאתה נכנס אליהם ואתה לא יודע בדיוק איך אתה יוצא מהם.

אופיר סופר: אתה נכנס, וככל שאתה נכנס יותר עמוק אתה חוטף יותר חזק ויותר חזק, ואתה מאבד עוד אנשים ועוד מערכים ועוד מערכים, ואתה מתפרק מכל מה שנכנסת איתו בכלל.

אופיר סופר: אני שואל את חבריי: האם כשנכנסתם לאירוע הזה נכנסתם בעיניים פקוחות?

אופיר סופר: וכשבנט אומר שהוא היה נכנס לקואליציה הזאת מלכתחילה, הוא מתכוון לכך, כולל כל הפרסומים של הימים האחרונים?

אופיר סופר: ואני שואל את מי שהיה איתו לאורך כל הדרך – כי חלק מאיתנו היו איתו בחלק מהדרך אבל לא החליטו להישאר: לא ידעתם שלזה הוא מתכוון?

אופיר סופר: והוא בעצמו לא ידע שלזה הוא מתכוון?

אופיר סופר: הרי הוא נכנס לכך בעיניים פקוחות.

אופיר סופר: הוא בנה את זה היטב.

אופיר סופר: בשומר החומות סיפרו לנו כל מיני סיפורים ואגדות, ותראו את התהום שאליה הגענו.

אופיר סופר: ראשי הציונות היו מתביישים בכם.

אופיר סופר: תראו את התחכום שנוקט עבאס, איך הוא מזלזל בעולם החרדי: אתם רוצים אולי קצת פירורים?

אופיר סופר: נזרוק לכם איזו עצם של 100 מיליון.

אופיר סופר: מה זה, כאילו, אין גבול לציניות?

אופיר סופר: אני שואל: גדולי הציונות הדתית, גדולי הציונות בכלל, לא היו מתביישים בדבר הזה?

אופיר סופר: תראו לאיזו תהום הגענו.

אופיר סופר: עמותת 48, ע'אזי עיסא, האיש החזק, יושב-ראש האספה הכללית של תנועת רע"מ, הוא שקובע מי יהיו הפרזנטורים, מי יהיה הראשון ברשימה, מי יהיה השני, מי השלישי ומי הרביעי ברשימה.

אופיר סופר: אבל בזמן שחברי ניר אורבך ישב כאן בלשכתו והתלבט התלבטות אמיתית – אני אומר את זה מתוך ידיעה, מתוך מראה עיניים, מתוך מי שניכרה ההתלבטות שלו על פניו, התלבט התלבטות אמיתית אם לשבור את כל הכלים ולפרק, והקשו עליו, והיה מי שהחזיק אותו ולא נתן לו לעשות את זה – בזמן הזה ע'אזי עיסא – ע'אזי: רז, סוד – נשא ונתן.

אופיר סופר: המסמר של המשא ומתן – ישב בכפר המכבייה ומכר את כל מדינת ישראל, מכר את כל הממשלה.

אופיר סופר: הגיש את ממשלת ישראל, את מדינת ישראל, על מגש הכסף של האמביציה של האנשים שאכפת להם רק מעצמם ורק מהקריירה הפוליטית שלהם.

אופיר סופר: היה גיבור אחד, עמיחי שיקלי.

אופיר סופר: הוא היה צריך עוד שני גיבורים כדי לפרק את האירוע הדפוק הזה.

אופיר סופר: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה איש משטרה.

אופיר סופר: מי שביטחון מדינת ישראל חשוב לו, שר הביטחון גנץ, מישהו שביטחון המדינה חשוב לו, יואב סגלוביץ' והרבה אנשים – זה לא עניין של ימין ושמאל, זה עניין של ציוני או אנטי-ציוני; זה עניין של האם אתה תומך בצה"ל או שאתה תומך בחמאס, ניר אורבך.

אופיר סופר: זה עניין, אילת שקד, של אם את תומכת בישראל או שאת תומכת בעזה.

אופיר סופר: הכספים הקואליציוניים לא עוברים לעמותת 48.

אופיר סופר: בחייאת רבאק, לא עוברים לעמותת 48, אבל תראו עם מי אתם משתפים פעולה.

אופיר סופר: השתגעתם?

אופיר סופר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני עובר לסעיף 11 בחוק.

מיקי לוי: ראשון הדוברים – יעקב מרגי, בבקשה.

יואב בן צור: – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני כבר איבדתי את מספר הפעמים שעליתי לדבר היום, אני לא רגיל ביום אחד.

יעקב מרגי: בחרתי לי כל פעם לדבר על נושא אחר.

יעקב מרגי: גברתי השרה, מכובדיי, בנאום לפני הקודם דיברתי על מיסי החינוך, על החינוך מחדש, כמו בסין – מטילים מיסים כדי לחנך את האוכלוסייה.

יעקב מרגי: פעם, כשהייתה שפיות במדינה הזאת, בממשלה, היינו מחנכים את הציבור – משתדלים, לא מתיימרים לחנך אבל משתדלים – בקמפיינים של הסברה.

יעקב מרגי: אם רוצים לעקור את תופעת הכלים החד-פעמיים, שהממשלה תוציא קמפיין; אם רוצים שאנשים יתנהגו באופן בריא ויצרכו פחות משקה ממותק, שיוציאו קמפיין.

יעקב מרגי: בצלאל, הייתי שר בממשלה השלושים-ושתיים, והתוודענו למצוקת שטחי הקבורה בגוש דן.

יעקב מרגי: אז מה עשינו?

יעקב מרגי: אני זוכר את הקמפיין של הלפ"מ – לקחנו הדמיה של מגדלי עזריאלי על שטח של בית העלמין בחולון ואמרנו לציבור: תדעו לכם, אם קוברים בקומות, כל זה יכול להיכנס, ואז התחילה הקבורה הרוויה.

יעקב מרגי: אחרי זה דיברתי על תוכנית פתרון משבר הדיור, שבאמת היא חובבנית, היא באמת לא תביא את הפתרון, כפי שנגענו.

יעקב מרגי: אם באמת רוצים להתמודד עם בעיה בשוק הדיור, צריך לנהל את משאב הקרקע של מדינת ישראל בצורה אחרת.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מטיל ספק אם באמת המדינה רוצה לפתור את משבר הדיור, כי הרי לא ייתכן שביד אחת המדינה כביכול מאיצה את השיווקים וביד שנייה מינהל מקרקעי ישראל משווק קרקעות במחירים מופקעים לכל המרבה במחיר.

יעקב מרגי: והקרקע היא מרכיב עיקרי, בגוש דן לפחות.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לדבר על עוד זווית שהתקציב הזה שנדון בו השבוע לא נתן לה מענה: הפריפריה.

יעקב מרגי: אחת הבעיות שהפריפריה סובלת מהן היא מחסור בקלינאי תקשורת וכל הרפואה האלטרנטיבית, מרפאים בעיסוק.

יעקב מרגי: למה המחסור הזה?

יעקב מרגי: המחסור הזה נובע מכמה פרמטרים: פרמטר אחד זה שכשמשרד החינוך נותן ואוצ'ר ומפנה ילד לקלינאית תקשורת, אותה קלינאית תקשורת תקבל מהמדינה על אותו ילד 70 ש"ח; במקרה הכי טוב 70 ש"ח.

יעקב מרגי: אותה קלינאית תקשורת הולכת למרכז, פותחת קליניקה פרטית עם כרטיס ביקור קטן באתר אינטרנט, והיא מקבלת על כל טיפול 500 שקל ויותר.

יעקב מרגי: למה שיהיו בדרום קלינאיות תקשורת?

יעקב מרגי: ועוד יותר – המועצה להשכלה גבוהה מאפשרת בזדון, מאפשרת בזדון לאוניברסיטאות ולמכללות, אם יש מכללות שמלמדות את המקצוע הזה, להרים את רף הכניסה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, בתפיסת העולם שלי אין שום סיבה שהפסיכומטרי של קלינאי תקשורת יהיה 700 ומשהו נקודות.

יעקב מרגי: אין שום סיבה.

יעקב מרגי: אני הייתי מרים את הפסיכומטרי לעובדי הוראה, מרים להם גם את השכר, ומוריד את הרף.

יעקב מרגי: עשר שנים – נציל את המקצוע הזה, נפרוס אותו.

יעקב מרגי: נרצה להרים עוד פעם – נרים.

יעקב מרגי: אבל לא ייתכן שיש מקצועות שיש מישהו שיושב על השיבר שלהם ולא מאשר זאת.

יעקב מרגי: מכללה הייתה צריכה להתחנן למועצה להשכלה גבוהה ולוות"ת לקבל אישור ללמד קלינאות תקשורת – אני חושב שאחוה – אחרי מלחמות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אנחנו יוצרים את הפערים האלה בידיים שלנו.

יעקב מרגי: זה נכון גם למשבר הדיור.

יעקב מרגי: אני אומר לך – אתה יודע מה?

יעקב מרגי: זה נכון לעוד משהו – ועידת האקלים בגלזגו.

יעקב מרגי: הצהרה בומבסטית: נפסיק לפלוט גזי חממה עד 2050.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: האוצר מאפשר – נכון שבעשור האחרון, בשני העשורים האחרונים – פעם כדי לקבל אחזקת רכב – וזה המקצוע שלי – שעובד מדינה בדירוג גבוה יקבל אחזקת רכב, כמה ועדות, איזו דרגה מקבילה, ולגבי רכב שירות – בכלל.

יעקב מרגי: היום מה הבעיה?

יעקב מרגי: תפקיד בינוני ומעלה – רכב צמוד.

יעקב מרגי: למה האוצר מאפשר רכבי ליסינג לעובדים?

מיקי לוי: תודה.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כדי להאיץ את צריכת הדלק, להאיץ את יבוא המכוניות.

יעקב מרגי: אז אני באמת לא יודע מה המדינה רוצה ומה הממשלה רוצה.

יעקב מרגי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, עכשיו, אחרי שהוכחנו את היעילות של החרדים בשמירה על הכדור גם עבורכם, החילונים, אני רוצה לדבר כעת על טיסות מזהמות.

יואב בן צור: הרי כל מהפכת השמיים הפתוחים, שקירבה את ישראל לעולם הגדול תרתי משמע, מייצרת אלפי טיסות מזהמות שרק מזהמות את הכדור.

יואב בן צור: טלו קורה מבין עיניכם לפני שאתם נוגעים באוכל לילדי ישראל.

יואב בן צור: אתם כל כך אטומים ומנותקים מהעם.

יואב בן צור: תטילו מס על טיסות יוצאות.

יואב בן צור: כמה אנשים יחשבו פעמיים לפני שיקנו טיסה מיותרת לשבוע באירופה?

יואב בן צור: הרי העיקרון הזה עבד היטב בשקיות החד-פעמיות בסופר – מי שמזהם משלם, אתם אומרים – אז למה שלא תטילו באמת מס טיסות מזהמות?

יואב בן צור: איך אין לכם בושה להעלות מיסים בשביל לממן את ההרפתקה הפוליטית שלכם בזמן קיצון של משבר עולמי בכלכלה?

יואב בן צור: אתם מעלים את מחירי החשמל, המים והארנונה, והעליתם את המחיר בנסיעה הציבורית ואת הדלק.

יואב בן צור: מאיפה תממנו את המלחמה הבאה, מהכסף שנתתם לעבאס ולחמאס?

יואב בן צור: איך אתם מעלים את המיסים לעם?

יואב בן צור: לעם שעובר משבר עולמי כלכלי קשה מאוד במאה האחרונה – להם אתם מעלים מיסים?

יואב בן צור: ממשלה ללא לגיטימציה ציבורית מעלה כנקמה מיסים ישירים נגד חצי העם ומיסים עקיפים וישירים לכל היתר.

יואב בן צור: נדבר על משבר הדיור והעוול שאתם עושים לציבור החרדי, הכלוא בדירות מפוצלות, ואתם לא רוצים לגור איתנו וגם לא בונים לנו.

יואב בן צור: ואל תגידו לי שלבנות לוקח זמן וזה היה במשמרת שלנו.

יואב בן צור: אנחנו התחלנו תהליכים, ואתם עוצרים ומשנים.

יואב בן צור: הממשלה הקודמת השקיעה מיליארדים בתכנון כביש 39 בשביל להקל על האזרחים ולאפשר ניצול שטחי מגורים וגם עיבוי דיור של מטה יהודה והאזור, וכך החלטתם לבטל את ההחלטה, בלי לחשוב על הכסף הציבורי הרב שהושקע ובלי להתחשב בצורכי הציבור למגורים בהתאם לדמוגרפיה.

יואב בן צור: גם את שדה התעופה בעמק יזרעאל, שבו הושקעו מיליונים בתכנון, החלטתם לבטל.

יואב בן צור: אנחנו תכננו, בנינו, השקענו בתבונה את כספי ישראל, באחריות ובמסירות, ואילו אתם לוקחים את כספי ישראל וזורקים אותם לפח.

יואב בן צור: רק בגלל נקמנות פוליטית קטנה ובגלל האג'נדות המסוכנות שלכם אנו נשלם את המחיר הכלכלי, המדיני, האזרחי והדתי, וחס וחלילה הביטחוני, בגלל ההשקפות המסוכנות שלכם, שמחרבות כל חלקה טובה, זו שהוכיחה את עצמה זה שנים רבות.

יואב בן צור: הרי קיבלתם משק לתפארת, מדינה עם דירוג אשראי מבין הגבוהים בעולם.

יואב בן צור: איך תחזירו לנו אותו?

יואב בן צור: כמה אנשים שילמו את מחיר הרשלנות והחובבנות שלכם בניהול הגל האחרון בקורונה?

יואב בן צור: כמה ילדים בוכים בגללכם בגלל שהאבא או האימא נדבקו בקורונה ונפטרו בגלל חוסר הזהירות שלכם והכלת המתים?

יואב בן צור: כמה נשים ממררות בבכי כי איבדו את הבעלים בגלל ההימור שלכם על הכלכלה ולא על החיים?

יואב בן צור: שברתם את הסטטוס קוו שהיה נהוג פה, רמסתם כל חלקת הבנה והידברות בינינו.

יואב בן צור: איך רמסתם?

יואב בן צור: מי שמכם, אסופת שונאים, שונאי דת ודתיים וכל דבר שמריח קדושה?

יואב בן צור: אתם רוצים לרמוס את קדושת השבת ולאפשר תחבורה ציבורית בשבת?

יואב בן צור: היה לא תהיה.

יואב בן צור: אתם הכנסתם בדלת הראשית את הרפורמים, ספק אחינו היהודים, ונתתם להם תקציבים למורשתם עוקרת הדת.

יואב בן צור: עשיתם מה שאף יהודי שומר תורה ומצוות וגם חילוני לא עשה לפניכם, שברתם שיא שלילי.

יואב בן צור: אתם מתכוונים לבזות את הכותל ולהכניס לשם את הרפורמים, לשריד בית מקדשנו.

יואב בן צור: תתביישו לכם.

יואב בן צור: מכרתם את הכול.

יואב בן צור: מילא את הביטחון התזונתי של ילדי ישראל, כשהפסקתם את מפעל ההזנה לחלשים שהרב אריה דרעי עשה בקורונה, אלא הפקרתם גם את הביטחון המיידי של ישראל.

יואב בן צור: אתם יושבים עם תומכי טרור, שונאי ישראל מובהקים מבית ומחוץ, באופן שלא היה כדוגמתו עד כה.

יואב בן צור: לגבי רפורמת הכשרות והשלכותיה על יוקר המחיה – הרפורמה תגרום להעלאת מחירי ההשגחה, והעלויות האלה יגולגלו על הצרכן ובכך יעלה סל הקנייה.

יואב בן צור: נדבר על פיטורי 4,000 ראשי בתי אב שהולכים הביתה בגלל הרפורמה המשוגעת של השר הטייס המעופף כהנא.

יואב בן צור: הכול הם מוכנים לעשות, העיקר שארגון צהר יוכל לפעול.

יואב בן צור: לדרדר את הדת, לפי הבנתם הדלה, בניגוד גמור לרוב גדול בישראל מכל המגזרים.

יואב בן צור: אין לכם גיבוי.

יואב בן צור: אתם מפלגה לא לגיטימית שחברה למפלגה שלא עוברת את אחוז החסימה.

יואב בן צור: שרפתם כל חלקה טובה של כבוד בבית הזה.

יואב בן צור: אין לכם כבוד למי שכיבד אתכם כשאתם ישבתם באופוזיציה, אין לכם כבוד עצמי, וככה אתם מתנהגים.

יואב בן צור: אתם יודעים מה?

יואב בן צור: רואים לכם.

יואב בן צור: איבדתם את הדרך הציונית.

יואב בן צור: תקראו לילד בשמו: אתם משלמים פרוטקשן לעבאס ולחמאס.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, לפני שעליתי לכאן חבר הכנסת בוסו אמר לי שיש איזשהו מדד של חברי כנסת, מי מדבר בשפה עשירה יותר, עשירה פחות.

מיכאל מלכיאלי: שאלתי אותו איפה אני ממוקם שם.

מיכאל מלכיאלי: נחסוך את התשובה בפורום הזה, אבל אני שאלתי את עצמי למה זה באמת יצא.

יואב בן צור: הרב בן צור, באמת יש מדד כזה?

מיכאל מלכיאלי: כן.

מיכאל מלכיאלי: ויש לציין שהרב בן צור זכה לאחד המקומות הבכירים.

יעקב מרגי: תמיד חשדנו בך שאתה – – –

משה ארבל: שמה?

משה ארבל: שמה?

ינון אזולאי: הוא ואבוטבול נלחמים על המקום – – –

יעקב מרגי: הייתה פעולת תגמול על חטיפת ילדי תימן.

יואב בן צור: מי שעשיר משתמש בשפה עשירה.

יעקב מרגי: לא, אנחנו חשדנו שזו פעולת תגמול על חטיפת ילדי תימן.

מיכאל מלכיאלי: אז אני שאלתי את עצמי על מה שחבר הכנסת הרב בוסו אמר:

מיכאל מלכיאלי: למה זה קורה?

מיכאל מלכיאלי: כאילו, איך נפלו גיבורים?

מיכאל מלכיאלי: נשאל את זה בצורה כזאת.

ינון אזולאי: – – – איזה מקום?

מיכאל מלכיאלי: לא בפורום הזה.

מיכאל מלכיאלי: אז אני חשבתי, אדוני היושב-ראש, על תשובה על השאלה הזאת, שבאמת הטרידה אותי עד שעליתי לפה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נמצאים כאן, עוד נאום ועוד נאום, ולפעמים אתה שואל את עצמך למה, מה אתה רוצה להרוויח.

מיכאל מלכיאלי: פיליבסטר זה נחמד, זה טוב, מדברים.

מיכאל מלכיאלי: האם יש תכלית לדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: אז האמת היא שייאמר לזכותו של ערוץ הכנסת שמאז שאנחנו הגענו לאופוזיציה ה-TGI שלו מכפיל את עצמו מדי חודש בחודשו.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שאנשים אוהבים לראות שאנחנו מדברים, אנשים מבינים שרמסו את כבודם, אנשים שמבינים שאין להם פה, ואנחנו באופוזיציה – – –

יעקב מרגי: זה המקום להודות לערוץ הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: זה המקום להודות לערוץ הכנסת, עובדיו ושלוחיו, שבאמת עושים עבודה מקצועית וטובה.

מיכאל מלכיאלי: והאמת שגם צריך להגיד שערוץ הכנסת, בחודשים האחרונים, הסרטונים היפים הקצרים האלה שהם מביאים – – –

יעקב מרגי: תאר לך שדנה ויס ורינה מצליח היו עובדות בערוץ הכנסת.

יעקב מרגי: גם זה לא היה.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: אבל האמת היא שהם עושים עבודה יפהפייה, מקצועית, וזה המקום להודות להם.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שהדיבורים שלנו כאן, שהובילו אותי לממד הגבוה, כמו שחבר הכנסת בוסו ציין, זה כי אנחנו מדברים כאן באמת מנהמת ליבנו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא מגיעים לכאן מוכנים בנאומים; אנחנו באים ועולים וצועקים את מה שכואב לנו.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו יורדים, מדברים עם אנשים, שואבים כאב, באמת כאב אמיתי של אנשים – הינה, ארבל מחפש איפה השר, אני יודע את זה.

משה ארבל: אני לא מחפש.

משה ארבל: כואב הלב שגם כשהיא נמצאת פה היא לא נמצאת פה, וגם כשהיא לא נמצאת פה – – –

יעקב מרגי: אין שר תורן?

משה ארבל: אם אין שר תורן, הישיבה יכולה להיפסק.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מעדיפים שהיא תצא בכלל, בכלל.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור – – –

קריאה: – – –

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: זה כל הממשלה, כל הממשלה.

אוריאל בוסו: היושב-ראש, אפשר הצבעה, אפשר הצבעה.

משה ארבל: מכבודה של הכנסת – – –

מיכאל מלכיאלי: אבל מה שאני בעצם אומר – – –

יעקב מרגי: הינה, יש פה.

מיכאל מלכיאלי: הכול בסדר.

מיכאל מלכיאלי: מה שאני בעצם אומר זה שאנחנו בין נאום לנאום הולכים, ואנחנו – – –

יואב בן צור: הינה, יש – – –

מיכאל מלכיאלי: מיותר.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו הולכים ודולים כאב של עם ומגיעים לכאן להציג את זה בפני האומה.

מיכאל מלכיאלי: וכל פעם זה מגיע ממשהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: פעם אתה יוצא – – –

חיים ביטון: – – –

מיכאל מלכיאלי: עד שזה לא יהיה רביעי אנחנו לא ננוח.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, מה שאני אומר זה שהכאב של העם שאנחנו מביאים אותו פה כל פעם זה לא איזה הצגה, זה כאב אמיתי.

מיכאל מלכיאלי: אני מרגיש שכשאני בא לפה, כשאני יורד, אנשים אומרים לי: תקשיב, דיברת בכאב על מה שסבלנו ממנו היום בבוקר.

מיכאל מלכיאלי: כשהיום בבוקר הילד שלי לא הלך למעון – אתה באת והצגת את זה כאן בכנסת.

מיכאל מלכיאלי: כשאני הלכתי למכולת השכונתית, לסופר, ובסוף הייתי צריך לשלם עוד 50, עוד 70 שקל משבוע שעבר – אנחנו כאן בשביל להביא באמת את הכאב האמיתי של האנשים האלה, שהם באמת עמלי יום.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני גם שאלתי את עצמי עוד שאלה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מחר יוצאים – הכנסת מתחילה בנאומים של דיוני התקציב.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, יש איזשהו גאון אחד, נפתלי בנט, שלאחרונה יש לו תחביב חדש: לאסוף תמונות – קלפים, תמונות – עם כל מנהיגי עולם.

מיכאל מלכיאלי: כל כמה דקות הוא מוציא סרטון של מישהו אחר: הולך, אומר להוא שלום.

מיכאל מלכיאלי: אין שם אנשים בכלל, מה אתה אומר שלום?

מיכאל מלכיאלי: ועוד כל מיני דברים מוזכרים, כאלה שאנחנו באמת לא מבינים מה הוא רוצה.

משה ארבל: הכי קרוב ללירן חולצה אפורה.

מיכאל מלכיאלי: מי זה?

משה ארבל: אתה חייב, אתה חייב להכיר אותו.

מיכאל מלכיאלי: לא מכיר, אבל הכי קרוב לחולצה האפורה.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני באמת לא מבין מה הוא רוצה.

מיכאל מלכיאלי: כאילו, נסעו, וכל שנייה הוא עומד באיזה מסדרון, מצטלם עם עוד מנהיג.

מיכאל מלכיאלי: זה כמו הילדים שהולכים להצטלם עם כל מיני – הדבר הזה הוא מופע באמת מביש.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, כמו שאני התחלתי, שאנחנו בעצם באים לכאן כל פעם בשביל להשמיע את הכאב האמיתי של הציבור.

מיכאל מלכיאלי: יש ציבור שנמצא בבית – ואני רוצה לסיים בעשר השניות האחרונות – יצא מכתב של מתן כהנא.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו צריכים לטפל בזה בצורה באמת מעמיקה.

מיכאל מלכיאלי: בצורה דורסנית הוא רוצה לפטר עשרות ראשי מועצות.

מיכאל מלכיאלי: באמת, כאילו מה?

מיכאל מלכיאלי: לאן אצה ורצה?

מיכאל מלכיאלי: אני זוכר שכשאנחנו היינו במשרד הדתות, כל מינוי – בכובד ראש: מה מתאים לעיר, מה הכי טוב, שייתן את שירותי הדת בצורה המקצועית והטובה והיעילה.

מיכאל מלכיאלי: לא הכול בסיטונאות.

אוריאל בוסו: – – –

מיכאל מלכיאלי: כמובן.

מיכאל מלכיאלי: לא הכול בסיטונאות.

מיכאל מלכיאלי: באמת מביש.

יעקב מרגי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אז אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על התנדבותך בניהול המליאה.

מיכאל מלכיאלי: לא פשוט, לא פשוט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים ביטון, שייתן לנו הסבר איפה הוא היה בסבב הקודם.

יעקב מרגי: אבל זה ביני לבינו.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

חיים ביטון: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש האהוב והיקר – –

יעקב מרגי: תודה.

חיים ביטון: – – תדע לך, אני חייב לומר לך בנימה אופטימית זו שמסתובבת כאן שאני באמת מתפעל מיכולת הניהול שלך את המליאה כאן.

חיים ביטון: באמת.

חיים ביטון: יושבים הרבה, אבל צריכים ללמוד ממך – בנעימות אבל גם בנחרצות.

אוריאל בוסו: לא בשביל לרצות את עבאס.

חיים ביטון: כן, כך צריך להיות, אדוני היקר.

חיים ביטון: קשוט עצמך תחילה.

יעקב מרגי: בקרוביי אקדש ועל פני כל העם אכבד.

חיים ביטון: אז אני אמשיך.

חיים ביטון: אולי יש איזה חוק ההמשכיות, שצריך להמשיך – – –

יעקב מרגי: תמיד אמרו שהימין לא יודע לשלוט.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

חיים ביטון: אני לא יודע אם זה לא יודע או שפשוט הוא יותר חומל.

חיים ביטון: אתה יודע, עם ישראל כולם – –

יעקב מרגי: רחמנים.

חיים ביטון: – – רחמנים וגומלי חסדים, ואני חושב שמהחלק הזה אנחנו – אני רוצה להמשיך את מה שחברי היקר יושב-ראש הסיעה הרב מלכיאלי אמר בעניין של מתן כהנא.

חיים ביטון: אני חושב שהוא בטח סימן אותי ככזה שנותן עליו נאומים בלי הפסקה.

חיים ביטון: האמת, הוא טיפוס שמאוד מעניין אותי, כי הוא מטכ"ליסט והוא טייס וזה.

חיים ביטון: אני לא יודע איך הדברים האלה מתחברים ישירות למשרד הדתות, אבל כנראה שזה מקור הבעיה.

אוריאל בוסו: – – – טייס בשביל – – –

חיים ביטון: אורי, תשאיר לך משהו לנאום, אתה אחריי.

מיכאל מלכיאלי: – – –

חיים ביטון: כן, בדיוק.

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע לחבר הכנסת ביטון לנאום.

חיים ביטון: לא, כי מהכא להתם ומהתם להכא וחוזר חלילה, תמיד אתה מגיע לאותו דבר.

חיים ביטון: מטרה אחת יש לו בסיפור הזה.

חיים ביטון: אני לא רוצה להגיד את זה בגסות, שהוא רוצה לפגוע בדת, אבל זו כנראה מציאות.

חיים ביטון: אבל אני חושד בו בדבר אחר, פחות מאשר כאחד שרוצה להרוס את הדת.

חיים ביטון: אני חושד בו בכך שהוא פשוט אוהב פרסום.

חיים ביטון: אני מנסה לנתח את החשיבה של האדם הזה, מאיפה כל יום הוא ממציא רעיונות חדשים, להרוס פה ולהרוס שם.

חיים ביטון: כן, הינה, היום הוא החליט שהוא מוציא את כל – אגב, אתה היית שר הדתות, אדוני היושב-ראש, ואתה יודע שיש – – –

יעקב מרגי: אתה יודע שלא מזכירים עוונות לאנשים.

חיים ביטון: בסדר.

חיים ביטון: אני אומר לך, אתה יודע כבר שהוא הצליח למצוא פתרון לבעיה של ממונה בהחלפת ממונה?

חיים ביטון: היום הוא הלך, הוא כבר – – –

יעקב מרגי: אבל הוא לא – – – כשיש לך יועצים משפטיים לא לעומתיים אתה יכול לעשות הכול.

חיים ביטון: אבל זה אותו יועץ משפטי שאמר לך לפני כן שאסור.

חיים ביטון: עכשיו זה מותר.

יעקב מרגי: לא, זה לא "אותו", זה "אותה".

יעקב מרגי: ההיא לא הייתה כשהייתי, היה לי מישהו אחר.

יעקב מרגי: היה הראל גולדברג, שלא נתן לו.

יעקב מרגי: זה אותו מנכ"ל רבנות שכתב את הרפורמה וסנגר עליה.

יעקב מרגי: הוא ישב במשרד המשפטים ולא אפשר לכל דבר שמריח ש"ס להתמנות.

חיים ביטון: אני לא יודע אם שמת לב שאמרתי היום באחד הנאומים ששמתי להם בבקשות הקואליציוניות את אותו סעיף לנו ולבית היהודי.

חיים ביטון: שתלתי להם סעיף של הבית היהודי.

חיים ביטון: הם היו כתובים אותו דבר, והם קיבלו "כן" ואנחנו קיבלנו "לא", וככה הגעתי ליועץ המשפטי לממשלה, שאישר את כל הכספים הקואליציוניים.

חיים ביטון: זה בדיוק אותו סיפור.

חיים ביטון: ובסיפור הזה הוא מצא עכשיו פתרון: הוא יפטר את כולם, הוא יחזיר את כולם – אז חברים, בואו נסבר את האוזן של הציבור: מה הוא עושה כאן בעצם?

חיים ביטון: יש מינויים מקצועיים.

חיים ביטון: לנהל מועצה דתית זה נושא מאוד מורכב – זו עבודה של מקוואות, זו עבודה של משגיחי כשרות, זו עבודה גדולה מאוד.

חיים ביטון: אגב, צריך קריטריונים מאוד רציניים כדי להתקבל להיות ראש מועצה דתית.

חיים ביטון: צריך להיות שאתה ניהלת בעבר הרבה שנים את אותה מסגרת תקציבית, צריך להיות עם תארים, צריך להיות עם הרבה – אותם אנשים מנוסים ברמה גבוהה ביותר, והוא קיבל עכשיו החלטה שהוא שולח אותם.

חיים ביטון: אני לא מבין, אנחנו מחפשים כל היום – כל המדינה הזאת מחפשת אנשים מנוסים, אתה עושה מכרזים – – –

יעקב מרגי: רק שתדע שלפי חוק שירותי הדת היהודיים – זה על חשבוני – הייעוץ המשפטי לממשלה צריך להנחות אותו להוכיח לו שהוא עשה את כל המאמצים לעשות הרכבים ולא הצליח.

יעקב מרגי: אם לא הייתה הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה, רק ברגע שהוא הוכיח שהוא עשה את כל הנדרש כדי לעשות הרכב על פי דין ועל פי חוק, רק אחר כך הוא יכול להחליף ממונה.

יעקב מרגי: לעולם לא החלפנו ממונה בממונה, אלא אם כן זה היה בהרכב.

חיים ביטון: אוקיי, אז אני מצליח להבין שהוא מנסה, בכל אופן.

חיים ביטון: אנחנו מבטיחים להילחם, אגב.

חיים ביטון: שישמעו מפה כל ראשי המועצות הדתיות: אנחנו נילחם דם ואש ותמרות עשן, ממשפטי ועד בג"ץ, על הדבר הזה, שפתאום כשהם מגיעים הכול מותר, וכשאנחנו נמצאים הכול אסור.

חיים ביטון: מה לעשות, זו מדינה מיוחדת, יש בה ייחודיות ביכולת המשפט שלה להיות סוברנית להחליט בדבר אחד כן ובדבר אחד לא, אבל נילחם.

חיים ביטון: אבל אני החלטתי לדבר – – –

יעקב מרגי: אני מחזיר לך את הדקה שלקחתי לך.

חיים ביטון: לקחת לי את כל הנאום בכלל.

יעקב מרגי: החזרתי לך.

חיים ביטון: דקה.

חיים ביטון: זה היה נאום משותף בכלל, אני לא מבין.

חיים ביטון: על כל פנים, אני ניסיתי להסביר שאני מדבר על האדון הנכבד הזה, שכל מה שמעניין אותו זה התקשורת.

חיים ביטון: האמת היא, גם אני לא מאמין שרפורמת הכשרות תעבור.

חיים ביטון: הינה, אמרתי את זה כאן ברמקול: אני לא מאמין שהיא תעבור.

חיים ביטון: רק שההתנגחות הזאת בחרדים והתקשורתיות הזאת ועוד מריחת פרצופו של עמוד שלם בידיעות אחרונות ובאתרי האינטרנט וזה – כנראה זה מגרה אותו.

חיים ביטון: תשמע, זה עובד לו.

חיים ביטון: סליחה שאני אומר לך: היית שר ולא היית כל כך מפורסם כמוהו.

חיים ביטון: אתה מודה בזה?

חיים ביטון: ברוך השם.

יעקב מרגי: מודה שעד היום לא זוכרים שהייתי שר.

חיים ביטון: למה?

חיים ביטון: כי הלכת ישר ונאמן.

חיים ביטון: לא הלכת למלחמות עולם כדי לפרסם את עצמך.

חיים ביטון: ואני קורא שוב למר כהנא ואני אומר לו: תקשיב, אתה לקחת לעצמך, כנראה בטעות, את משרד הדת של מדינת ישראל.

חיים ביטון: המשרד הזה אמור לתת שירותי דת לציבור הכללי בעם ישראל, ואתם יודעים מה?

חיים ביטון: יותר לציבור המסורתי מאשר לציבור החרדי, גם בכשרות וגם בכל הדברים האחרים.

חיים ביטון: חדל.

חיים ביטון: חדל.

חיים ביטון: אתה יודע, באת מהצבא – אומרים "חדל אש".

חיים ביטון: חדל.

חיים ביטון: חדל מלפגוע, חדל מלקחת אותנו לעוד סיבובים של מלחמות בין עם ישראל, גם כי בסוף זה לא יקרה.

חיים ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ביטון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה ארבל, ואחריו – ינון אזולאי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

משה ארבל: אני, אדוני היושב-ראש, חוזר על בקשתי הקודמת לדעת את חוות הדעת המשפטית של הייעוץ המשפטי של הכנסת בעניין נוכחותו של השר התורן – האם עליו לשהות בתוך המליאה או שהוא יכול להרשות לעצמו לשבת ביציע של העיתונאים.

משה ארבל: אז אני ממתין לחוות הדעת של הייעוץ המשפטי של הכנסת.

משה ארבל: אני אודה למזכירת הכנסת אם תפנה אליהם ותנחה אותנו כיצד לנהוג.

איילת שקד: אולי תפתרו את הסוגיה המשפטית הסבוכה הזאת – – –

משה ארבל: אני אודה לגברתי.

משה ארבל: תודה רבה.

משה ארבל: אולי הייתה נקבעת הלכה אם גברתי הייתה נשארת שם.

איילת שקד: משה, אתה עם עודף משפטיזציה.

איילת שקד: כמו שעתרת לבג"ץ על ועדות הכנסת.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד שרת הפנים – – –

משה אבוטבול: מה – – – שלה?

יעקב מרגי: משה אבוטבול, נא לא להפריע למשה ארבל.

יעקב מרגי: ממשה עד משה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד שרת הפנים, חבריי חברי הכנסת, בהזדמנות שעומדת לפניי, בחמש הדקות הבאות, אני מקווה, אני אבקש לצטט.

משה ארבל: וכך נכתב – אני מדלג, כי אני חושב שדבריו של קלמן ליבסקינד בסוף השבוע בראשית דבריו היו קצת פוגעניים באופן אישי, אז אני מעדיף להיות ענייני: "כדאי להבין משהו על הציניות שבה משתעשעים בנט ושקד במגזר הדתי-לאומי לפי צורכיהם הפוליטיים.

משה ארבל: השבוע ניסתה שקד לשכנע באמצעות האתר כיפה כמה גדול המהלך שלה ושל בנט.

משה ארבל: כל שנה אנחנו צריכים להתחנן לתקציבים עבור הציונות הדתית, ועכשיו הציונות הדתית לא תהיה יותר תלויה בפוליטיקאים שלה, הסבירה.

משה ארבל: לא מכבר סיפרה לאתר סרוגים ש'מאז שאנחנו בפוליטיקה, משנת 2012, אנחנו מנסים לעשות את זה ללא הצלחה.

משה ארבל: אני מאוד שמחה שיש ראש ממשלה שהוא בן הציונות הדתית והצלחנו סוף-סוף לעשות את זה'".

משה ארבל: אני מדבר כמובן על תקצוב החמ"ד בבסיס התקציב.

משה ארבל: "בואו נעשה סדר לרגע בטקסטים הללו.

משה ארבל: כששקד מסבירה שעד היום הציונות הדתית נאלצה להתחנן לתקציבים עבור חינוכם של ילדי המגזר, ראוי להסביר שהתחנונים הללו כוונו תמיד אל שרי החינוך, אלה שמגישים את תקציב משרד החינוך וקובעים מה יהיה בו.

משה ארבל: עכשיו חידה קטנה.

משה ארבל: מי היה שר החינוך במשך ארבע שנים משנת 2015 ועד שנת 2019?

משה ארבל: נכון, נפתלי בנט, יושב-ראש מפלגת הבית היהודי".

משה ארבל: ייאמר במאמר מוסגר שהוא גם יזם את דוח ביטון, ולצערי הרב, הוא לא בא לידי ביטוי בהטמעתו במוסדות החינוך.

משה ארבל: אני ממשיך לצטט: "עכשיו עוד שאלה קטנה.

משה ארבל: אם בנט ושקד מאמינים שחשוב כל כך להכניס את תקציב החמ"ד לבסיס תקציב משרד החינוך, איך הם לא טרחו לעשות את זה כשמשרד החינוך היה בידיים שלהם?

משה ארבל: הרי אז, כשבנט היה האיש שניסח את תקציב המשרד שלו והגיש את תקציב המשרד שלו, הוא יכול היה לעשות את כל זה בקלי קלות.

משה ארבל: איש לא היה עומד בדרכו, איש לא היה מפריע לו, איש לא היה מתערב בהחלטותיו.

משה ארבל: אבל זהו, שאז, כלומר לפני שנים ספורות, לבנט לא היה דחוף לטפל בסוגיה הזו.

משה ארבל: שתי סיבות היו לזה.

משה ארבל: האחת, שבנט חשש, כך הוא הסביר אז לכמה וכמה אנשים שעסקו בסוגיה, שחלילה יגידו עליו שהוא שר חינוך מגזרי.

משה ארבל: השנייה, שכמו שרים רבים אחרים, גם הוא חשב שטוב שמנהלי רשתות החינוך ירדפו אחריו מדי שנה, ויתחננו בפניו מדי שנה, וייאלצו להודות לו מדי שנה" – כמו שראינו במודעות העיתונים על עמוד שלם – "במקום להכניס את הכסף פעם אחת ולתמיד לבסיס התקציב ולסיים את האירוע".

משה ארבל: "השנה, כך נראה, וזו פרשנות בלבד, נוכח מצבם הרעוע של בנט ושקד במגזר, הם זקוקים להישג מיידי לנופף בו.

משה ארבל: זהו".

משה ארבל: ההישג הזה, לכאורה לא כל כך הושג.

משה ארבל: כך הוא ממשיך.

משה ארבל: בדיוק הדברים.

משה ארבל: שבעקבות הדברים הללו שכתב בזמנו קלמן ליבסקינד – אני מנסה לדלג על האמירות שבעיניי הן קצת פוגעניות: "רגע אחרי שהתגלה הדבר, החל הבלגן.

משה ארבל: בסביבת בנט ושקד לא אהבו את הפרסום ההוא, וניסו לשכנע" – את קלמן ליבסקינד שהוא לא הבין – "כראוי את המסמך שעליו החליטה הממשלה.

משה ארבל: בעיקר נרשמה בסביבתם מבוכה כשסיפרנו כאן איך דרשה לשכת בנט מראשי רשתות החינוך של המגזר לפרסם בעיתונים מודעות גדולות של תודה לראש הממשלה, על ההחלטה שכאמור בכלל לא נתקבלה.

משה ארבל: השבוע התבררה האמת, כשבעקבות הדברים נאלצו בנט ושקד לחזור אל הממשלה ולבקש מהשרים להצביע על מסמך המבקש, כך במפורש, 'לתקן את החלטת הממשלה מס' 289 מיום 1 באוגוסט 2021'.

משה ארבל: אלה העובדות.

משה ארבל: מכאן והלאה אתם מוזמנים להחליט לבד, בהמשך לדבריה של השרה שקד, אצל מי האמת ואצל מי השקר.

משה ארבל: מי דייק ומי בלבל את המוח.

משה ארבל: מה הולך לקרות מכאן והלאה?

משה ארבל: ב-2022-2021 תקציב חמ"ד ימשיך לבוא" – כן, רבותיי – "מתוך הכספים הקואליציוניים.

משה ארבל: משנת 2023 הוא אמור להיכנס לבסיס התקציב.

משה ארבל: בהזדמנות" – כך מתחייב ליבסקינד – יוקדש "מעט יותר מקום לטובת ניתוח שיסביר למה באופן שבו הוכנס הכסף הזה לבסיס התקציב, בהנחתה פוליטית ולא על סמך קריטריונים ותבחינים ונוסחאות, כמו אלה של החינוך החילוני לדוגמה – –"

יעקב מרגי: נא לסכם, אדוני.

משה ארבל: " – – הכסף הזה יכול לצאת מבסיס התקציב מחר בדיוק כמו שהוא נכנס היום.

משה ארבל: אבל זה, כאמור, בפעם אחרת".

משה ארבל: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: אני מכיר לך טובה על זה שאתה מאשר לי להתחיל לדבר.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לא הכול מובן מאליו בכנסת הזו.

ינון אזולאי: במיוחד לא איתך.

משה ארבל: הייתה לי דקה, שאלה ליועץ המשפטי – קיזזת לי אותה, ובסוף הוא לא ענה לי.

יעקב מרגי: לא הפסקתי אותך.

יעקב מרגי: אם הייתי מפסיק אותך בחמש דקות בדיוק, הסיפא של המאמר של קלמן ליבסקינד – לא היה.

איילת שקד: משה, זה שאתה חושב שיועץ משפטי צריך להגיד לשרים איפה לשבת במליאה, זה שורש הבעיה.

משה ארבל: אני חושב ששרים צריכים לשבת במליאה על דעת עצמם ולכבד – – –

ינון אזולאי: גברתי השרה – – –

יעקב מרגי: משה ארבל, מאחר שביקשת את חוות דעתו של היועץ המשפטי, היועץ המשפטי חיווה את דעתו שהיא יכולה לשבת בתחום האולם בכל מקום.

משה ארבל: כן?

ינון אזולאי: משה, תמיד אמרתי לך – – –

איילת שקד: – – –

משה אבוטבול: אז למה אוסרים עלינו לשבת על הכיסא של השרים?

ינון אזולאי: משה, תמיד אתה כולא ואני משחרר.

ינון אזולאי: אתה כולא – אני משחרר.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, האמת, יכול להיות שמשה חושב שהיועצים המשפטיים קובעים או משהו, אבל עדיף שהיועצים המשפטיים יקבעו לנו ולא מנסור עבאס יקבע לנו.

ינון אזולאי: מה נעשה?

ינון אזולאי: זה מה שאנחנו מעדיפים.

ינון אזולאי: אבל אני אגיד לכם, הממשלה שהבטיחה שלא יפגעו בחרדים – ראשות ימינה אמרו: לא יפגעו בחרדים.

ינון אזולאי: אמרנו מראש: אל תדאגו לנו, אנחנו לא רוצים.

ינון אזולאי: אל תדאגו לנו.

ינון אזולאי: תפגעו, לא תפגעו, זה פחות מעניין אותנו.

ינון אזולאי: אבל יש לנו את גזרת החד-פעמי שהיום נכנסה לתוקף.

ינון אזולאי: אגב, זה לא רק לחרדים, זה השכבות החלשות.

ינון אזולאי: עיתונאי הארץ חיים לוינסון הבוקר תקף את גזרת החד-פעמי והגדיר אותה כצעד מתריס של ליברמן כלפי החרדים.

ינון אזולאי: אגב, אני לא מסכים איתו שזה כלפי החרדים, אבל לוינסון לא ידוע כאותו אחד שהיה מגן – –

יעקב מרגי: המגן הגדול על החרדים.

ינון אזולאי: – – המגן הקדמי והגדול על החרדים.

ינון אזולאי: אבל זה מה שהוא כותב.

ינון אזולאי: אז הוא כותב לו – אתה יודע, הרי ליברמן פרסם תמונה בטוויטר שהוא שוטף איזה כוס בבית שלו – הוא אומר לו: בוא אחי, יש לך צי של משרתות 40 שנה, לא שטפת כלים בחיים שלך.

ינון אזולאי: ואז הוא תקף את המס הזה, עד כמה שהמס הזה לא טוב.

ינון אזולאי: אני חייב להגיד לך מה התגובה של ליברמן, מה מגיב שר אוצר במדינת ישראל לחיים לוינסון: ראיתי את הנבל מס' אחת בתקשורת הישראלית, חיים לוינסון מעיתון הארץ, שכתב:

ינון אזולאי: אצל ליברמן בבית יש משרתים טה טה טה; זו השפה שהוא מדבר, ואחר כך ידרשו לדבר בשפה אחרת.

ינון אזולאי: שר אוצר, ראש הממשלה הכלכלי של מדינת ישראל – ראיתי את הנבל מס' אחת, הוא כותב על חיים לוינסון.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי פתאום חיים לוינסון לא דיבר עליו, לא דיבר לטובתו.

ינון אזולאי: פתאום הוא פחות אתרג אותו, הוא פחות אתרג את הממשלה, אז אפשר לצאת נגדה.

ינון אזולאי: אתם יודעים, כשאנחנו מסתכלים ואומרים: תשמעו, הולכים להעביר תקציב – הרי היום התקשורת מאתרגת את ימינה ובראשם את בנט עם ששת המנדטים שלו.

קריאה: חמשת.

ינון אזולאי: חמשת כבר.

ינון אזולאי: ששת או חמשת?

ינון אזולאי: אתה יודע מה?

ינון אזולאי: אנחנו לא זוכרים, כל יום יורד אחד.

ינון אזולאי: זה כמו הסיפור עם התפוח על העץ, אבל מה זה משנה.

ינון אזולאי: אתה יודע, לקחו את בנט, אתרגו אותו בתקשורת, עשו אותו שהוא מבסוט, מאושר, מוצלח, בנט, הכול בסדר.

ינון אזולאי: אגב, חוץ מאקזיט על עם ישראל, לא ראיתי שהוא עשה שום דבר טוב לעם ישראל.

ינון אזולאי: מה אנחנו רואים?

ינון אזולאי: ערב העברת התקציב מתפרסם סקר.

ינון אזולאי: מה הסקר אומר, סקר של התקשורת הישראלית שכל כך רוצה אותו?

ינון אזולאי: שראש הממשלה, שכל כך מאתרגת אותו התקשורת ולא מצליחה להעלות אותו מרף האפס לרף הארבעה מנדטים, הוא לא עובר את אחוז החסימה.

ינון אזולאי: זה ראש ממשלה שמחר הולך להעביר לנו תקציב.

ינון אזולאי: תגידו, זה נראה לכם נורמלי?

ינון אזולאי: אנחנו נמצאים במדינה שפויה?

ינון אזולאי: זה ראש ממשלה שיש לו זכות לבוא ביחד עם ליברמן ולפיד להטיל עלינו מיסים?

ינון אזולאי: אתמול, פעם שנייה החודש שעולה הדלק בעשרות אגורות – – –

מיקי לוי: אה, זה לא קשור.

ינון אזולאי: מה זה לא קשור?

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, מה זה לא קשור?

ינון אזולאי: אז שום דבר לא קשור לעליית מחירים?

מיקי לוי: לא אמרתי כלום.

מיקי לוי: רק אמרתי שזה לא קשור.

ינון אזולאי: בסדר, הכול לא קשור.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אתה – – –

ינון אזולאי: החד-פעמי – לא קשור; השתייה המתוקה – לא קשור.

מיקי לוי: לא אמרתי על זה.

מיקי לוי: אמרתי: דלק זה עולמי.

מיקי לוי: זה לא קשור.

מיקי לוי: יש את הנוסחה המתמטית.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מסכים איתך שיש נוסחה מתמטית.

ינון אזולאי: כשיושב לו האזרח וחוטף עוד גזרה עוד גזרה ועוד גזרה, מה אתה רוצה שנגיד לו?

ינון אזולאי: מה, אתה רוצה שיבואו ויגידו לו: זה לא קשור?

ינון אזולאי: הרי לנתניהו אמרו שהכול קשור אצלו.

ינון אזולאי: הכול היה קשור.

מיקי לוי: – – –

ינון אזולאי: אה.

ינון אזולאי: תשאל את החברים מהאופוזיציה; הם לא פה.

קריאה: מהקואליציה.

ינון אזולאי: מהקואליציה.

ינון אזולאי: אגב, החד-פעמי, המיסוי של החד-פעמי, אתה יודע מה זה למשפחות המוחלשות?

ינון אזולאי: עכשיו הבאת חד-פעמי – אתה יודע מה, ואללה, בוא נלך על זה.

ינון אזולאי: אביא לך חד-פעמי, פי שניים כמעט זה יוצא, לפי החישובים.

ינון אזולאי: קודם כול, הם לא יודעים בכלל.

ינון אזולאי: אני ראיתי שצלחת פלסטיק שמוכרים בפוקס בעשרה שקלים, היא גם ממוסה.

ינון אזולאי: אגב, צריך לעשות בזה סדר.

ינון אזולאי: כשזה יגיע לוועדת כספים, נעשה.

ינון אזולאי: אבל אני אומר דבר אחד: עשית כבר משהו כזה – בוא תוזיל את המים.

ינון אזולאי: הרי עכשיו ישתמשו במים.

ינון אזולאי: תגידו אולי יש בצורת, אני לא יודע מה יהיה.

ינון אזולאי: בוא תוזיל את המים, תוזיל את כלי הזכוכית, בוא ניתן משהו אחר כנגד.

ינון אזולאי: אתה הולך לעשות על השתייה המתוקה – אין בעיה.

ינון אזולאי: למה את הזירו אתה ממסה?

ינון אזולאי: אתה יודע מה, אתה ממסה את הזירו – בוא תיתן לדברים בריאים, תוריד את המיסוי שם.

ינון אזולאי: אל תגיד לי: הכול מתוק, הכול בסדר.

ינון אזולאי: למה, למשל, סוכריות ג'לי אתה לא ממסה?

ינון אזולאי: למה דווקא את המשקאות המתוקים?

משה אבוטבול: מיץ ענבים.

משה אבוטבול: מה קשור מיץ ענבים?

ינון אזולאי: מיץ ענבים תירוש, שאנחנו עושים איתו קידוש – למה את זה למסות?

ינון אזולאי: תמסה את היין הלבן, את היין האדום, את האלכוהול.

ינון אזולאי: למה לא?

קריאה: – – –

ינון אזולאי: המוצרים הבריאים, תוריד מהם מס.

ינון אזולאי: דבר אחרון אני אגיד.

מיקי לוי: בבקשה.

ינון אזולאי: דבר אחרון – לגבי הדיור.

ינון אזולאי: אגב, אני אומר שצריך את הרפורמה בדיור, אבל אתה יודע איזה הצעה יש לי?

ינון אזולאי: תגיד לי אתה.

ינון אזולאי: הרי הם באו ואמרו: בואו נעלה את מס הרכישה.

ינון אזולאי: אתה זוכר שהורדנו אותו בקורונה – דבר שהיה נכון, אגב, לאותה תקופה, וגם אתה נלחמת על זה.

ינון אזולאי: ביחד נלחמנו, וזה היה דבר נכון.

ינון אזולאי: אם אנחנו רוצים באמת – ה-3% האלה הרי לא יוסיפו לאדם שיש לו כסף.

ינון אזולאי: אם אנחנו באמת רוצים להביא דיור, יש לי הצעה פה: בוא ניקח אדם שיש לו שתי דירות ויותר, נעשה לו מבצע בשנה הקרובה, חצי שנה הקרובה, נוריד לו את מס השבח אם הוא מוכר את הדירה ומתחייב שבחמש השנים הקרובות הוא לא קונה עוד דירה.

ינון אזולאי: אם נוריד לו את המס הזה, תאמין לי, אתה תראה הצפה בדיור.

ינון אזולאי: את זה האוצר לא מוכן לעשות.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הצעה מעניינת.

מיקי לוי: אני אומר את זה ברצינות.

ינון אזולאי: הינה, בוא נקדם את זה יחד.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, תגיד לאנשים שרוצים לעשות קידוש – מיץ ענבים לא נותנים להם.

מיקי לוי: גם אצלי הולכים הבקבוקים האלה, יום שישי ושבת.

ינון אזולאי: נו, נו.

ינון אזולאי: למה למסות את זה?

ינון אזולאי: מה זה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, אתה מוותר על זכותך לדבר?

מיכאל מלכיאלי: – – –

מיקי לוי: אני הזמנתי אותך.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: אה, טעות שלי.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: אוי, אוי, טעות שלי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: משה אבוטבול, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, דקה עבורך, בבקשה.

קריאה: – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: הבאתם לי כל מיני משפטים – הפחדתם אותי.

מיקי לוי: עזבו.

מיקי לוי: בבקשה.

משה אבוטבול: מכל הלב, תאמין לי, נהנים לשמוע אותך, לא רק השרה.

קריאה: – – –

משה אבוטבול: לא נגמר לנו התנ"ך, יש לנו עוד הרבה מה לומר.

מיכאל מלכיאלי: מה אמרתי מכאן?

מיכאל מלכיאלי: אמרתי שבהלכה כתוב: כיוון שעלה לא ירד.

מיכאל מלכיאלי: איפה זה?

מיכאל מלכיאלי: אדם שהוא שליח ציבור ואמרו לו: בכבוד, בוא תעלה, תהיה חזן שחרית, תהיה חזן מנחה.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה?

מיכאל מלכיאלי: בסוף הוא עלה והתגלה שיש התחייבות מבית הכנסת למישהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: אומרים: כיוון שהוא עלה, אם נוריד אותו – זה יבזה אותו, הוא יתבייש, זה לא יפה.

מיכאל מלכיאלי: אבל מרוב שאנחנו מעריכים אותך, אדוני היושב-ראש, אף אחד לא חושב שאתה עושה את זה במכוון למלכיאלי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: אבל כיוון שכבר דיברת על מיץ ענבים, אדוני היושב-ראש, מה יש להם ממיץ ענבים?

מיכאל מלכיאלי: הם חיפשו.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע שאתה לא מהמפלגה של שר האוצר, בטח לא של ראש הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: בוא נחשוב ביחד: למה למקד כל דבר שקשור לדת?

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

משה אבוטבול: מה עם הוודקה?

משה אבוטבול: שאלתי פעם.

מיקי לוי: תודה רבה על ההסבר המאלף.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה.

משה אבוטבול: אני רוצה לקרוא מאמר, טור נוקב של הסופר שמואל קרמרסקי, עורך עיתון שחרית, משהו שבאמת קצת יפתח לנו את הראש גם בזוויות ואפיקים נוספים שחשוב שנדע.

משה אבוטבול: אנחנו הרי היום נמצאים במצב שלמעלה מ-140 איש נמצאים בחוץ לארץ, באותה ועידה עם ראש הממשלה, אז בואו נדבר על מדיניות החוץ בנזיד עדשים.

משה אבוטבול: זה המאמר שלו, ואני קורא את זה, ברשותכם: עוד ערב חלף ואיתו באו עוד הדלפות לוהטות מסיעת ימינה.

משה אבוטבול: למען האמת, ההערכות של בנט ושקד שלפיד לא יהפוך להיות ראש ממשלה דווקא אמורות לעודד את ראש הממשלה החליפי.

משה אבוטבול: אם ללמוד מניסיון העבר, כששקד ובנט אומרים משהו, קורה בדיוק ההפך.

משה אבוטבול: אולי שלפיד ישכנע אותם להבטיח לו שלא יהיה ראש ממשלה ולא להסתפק רק בהערכות.

משה אבוטבול: אם הוא ממש רוצה להיות בטוח, שידרוש מבנט לחתום לו על כך בשידור חי שהוא יהיה ראש ממשלה, והכול יוצא הפוך.

משה אבוטבול: זה היה משעשע אם זה לא היה מפחיד.

משה אבוטבול: לצד הציטוט העסיסי של בנט נחשפו אמש גם הפיגועים המדיניים של לפיד בשבתו כשר החוץ – דברים ששמענו מהשרה הנכבדה גב' שקד, שנמצאת כאן איתנו.

משה ארבל: בעזרת הנשים.

משה אבוטבול: בעזרת הנשים.

משה אבוטבול: באמת ייאמר לשבחה, שומרת מרחק מאיתנו, שלא אולי להשתכנע מדי שאנחנו צודקים.

משה אבוטבול: עם כניסתו לתפקיד פיזר הדיפלומט חסר הניסיון והנרגש אמירות לכל עבר, ללא שהקדיש שנייה למה שהוא אומר, וכנראה גם לא טרח להתייעץ עם הגורמים המקצועיים בעניין.

משה אבוטבול: שר החוץ נכנס ללשכה ורצה לשדר לכל העולם: תם עידן נתניהו.

משה אבוטבול: לא עוד פשיסט ימני קיצוני; אני לפיד, איש המרכז הנאור, אני חבר שלכם, כמוכם.

משה אבוטבול: בשביל להתקבל בחיבוק באיחוד האירופי, הוא הצהיר שהוא בעד שתי מדינות.

משה אבוטבול: בשביל להתחבב על הפרוגרסיבים, טען שאנטישמיות זה כמו שנאת שחורים ועוד ועוד, כל מיני דוגמאות.

משה אבוטבול: אז כשהתקשר אליו מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן ודרש ממנו להתחייב למדיניות אין הפתעות, לפיד כמו ילד מערבי טוב ענה: כן.

משה אבוטבול: ואז כשהוא ביקש להקים קונסוליה לפלסטינים בבירת ישראל, הוא רק ביקש ממנו שזה יקרה אחרי התקציב.

משה אבוטבול: לפיד אולי לא מבין במדיניות, אבל בפוליטיקה הוא קצת מבין, אז כששר החוץ הירדני ביקש ממנו להכניס קוראן ירדני של המשפחה ההאשמית למסגד אל-אקצא, הוא שוב הנהן בהסכמה, בלי שכנראה טרח להבין מה זו השאלה והמשאלה.

משה אבוטבול: וזו רק תמצית שאנחנו יודעים.

משה אבוטבול: מפחיד לחשוב על כך שהאיש הזה מסתובב בעולם ומייצג את מדינת ישראל.

משה אבוטבול: העובדה שמי שאמור לעשות לו בייביסיטר הוא נפתלי בנט לא בדיוק מרגיעה אותנו.

משה אבוטבול: אבל אנחנו עדיין מצפים וממתינים לתשובה שאמורה להגיע, דומני, לחברי ארבל, ששאל מה היו הפיגועים שהטיבה השרה להגדיר את זה לפני שבוע, מעבר להתנצלות של הגיבושון, אבל עדיין יש שאלות למה בדיוק התכוונה השרה עם כל הפיגועים.

משה אבוטבול: אבל בינתיים אני רק רוצה לומר שאנחנו עומדים המומים, מבוזים, מרגישים ממש שפלים ומושפלים על זה שבעצם כשנגמרו לכם הרחמים – הרחמים התחילו אצל עבאס, ועבאס כבר מוכן לבוא לתת לנו 100 מיליון שקלים, לחרדים.

משה אבוטבול: תראו איזה בושה, איזו פדיחה אתם מביאים לעצמכם.

משה אבוטבול: אתם לא מסוגלים לתת לחרדים – בא מישהו אחר ואומר: אתה יודע מה, בוא, בוא, מותק, בוא אני אתן לך, בוא אני אתן לך איזה משהו.

משה אבוטבול: מה, אתה תישאר רעב, וזה?

משה אבוטבול: תתביישו לכם, לאיזה מצב השפלתם את עצמכם, שאחרים, שלא בני אותו לאום שלנו, הם צריכים לבוא לתת לנו אוכל.

משה אבוטבול: איזה ביזיון.

משה אבוטבול: על זה אפשר לסלוח לכם?

משה אבוטבול: אתם חושבים על מה שאתם עושים?

משה אבוטבול: אני רק רוצה לומר לך, הגב' השרה, שרת הפנים: תחשבי טוב-טוב, תכלכלי את צעדייך – –

מיקי לוי: תודה רבה.

משה אבוטבול: – – כי תראי לאיזה מצב את מביאה את עצמך ואת הציבור שבחר בך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

משה אבוטבול: יאללה, תעשה את זה – – – אי-אפשר לחבר לנו את זה, מיקי?

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בוסו.

מיקי לוי: לרשותך חמש דקות.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, בהערת אגב אומר:

אוריאל בוסו: כשמר בנט נסע לוועידת האו"ם – כשהוא חזר, מאז ראינו את העלייה באיומים על ד"ר שרון אלרועי פרייס, למרות שהוא גינה את זה שהיא היום צריכה להסתובב עם אבטחה.

אוריאל בוסו: אבל אני חושב שיש לו אשמה לא פחות כשהוא ניצל את במת האו"ם לחיסול חשבונות אישיים.

אוריאל בוסו: אז היום אני אומר: כשהוא יחזור מוועידת האקלים, מעניין מי הבא בתור שיצטרך אבטחה.

אוריאל בוסו: רק שלא ינצל את הבמה שוב לעשות חיסול חשבונות אישיים.

אוריאל בוסו: אבל השרה שקד קודם אמרה לחבר הכנסת ארבל שעצם זה שהוא חושב שיועצים משפטיים צריכים להגיד לה איפה לשבת, זה מקור הבעיה.

אוריאל בוסו: האמת היא שאני נשאל – דיברת על הרבה רעיונות ויוזמות ורפורמות שאת רוצה לעשות במערכת המשפט בהיותך שרת המשפטים, היום כחברה בוועדה למינוי שופטים.

אוריאל בוסו: הסתכלתי וראיתי את רשימת המועמדים לשיפוט.

אוריאל בוסו: קודם כול, צריך לציין שמתוך 24 מועמדים יש ארבעה מזרחים – זה כהערת אגב, שאני חושב שגם כן כדאי לבדוק ולהסתכל.

אוריאל בוסו: אבל מי באמת המועמדים הכל-כך מוצלחים שהבאתם?

אוריאל בוסו: ח'אלד כאבוב, שופטים מעין אלו.

אוריאל בוסו: זו למעשה הרפורמה האמיתית במערכת המשפט שאתם מתכננים לעשות?

אוריאל בוסו: זו הגאווה?

אוריאל בוסו: קודם הקראתי קטע, ואני קורא קטע נוסף מספרו של עו"ד שמחה רוטמן, חבר הכנסת, כי כל פעם אני לוקח קטע ואני אומר:

אוריאל בוסו: באמת הוא משפטן ידוע, אבל ישנם קטעים שהוא כתב, ואת לא יודעת כמה הוא צפה אותם.

אוריאל בוסו: יש לו פרק: את הג'וק הזה צריך להרוג כשהוא קטן.

אוריאל בוסו: למעשה הדרישה לגיוון הרכבו האנושי של בית המשפט העליון עלתה מייד לאחר פסק הדין שביטל חוק לבקשת חבר כנסת, בשמו הפופולרי – בג"ץ ערוץ 7, 1030/99, אורון נ' יושב-ראש הכנסת.

אוריאל בוסו: מי שיודע, אז כשהותרו ערוצי רדיו חדשים וקיבלו רישיונות, אמרו שערוצי רדיו שנמצאים לפחות חמש שנים יקבלו באופן אוטומטי רישיון.

אוריאל בוסו: היו בטוחים שערוץ 7 מקבל באופן אוטומטי רישיון, ואז, מטענות וטיעונים משפטיים, ממש ביטלו את האפשרות ופסלו את ערוץ 7 מלקבל רישיון.

אוריאל בוסו: חבר הכנסת דאז כבל חגג, כל הצד המשפטי השמאלני, השמאלי, של המפה הפוליטית שמח וחגג על הפסילה.

אוריאל בוסו: זה כוחו של בית המשפט העליון כשהוא מנצל אותו בדברים שנראה להם.

אוריאל בוסו: וחווינו את זה בתקופה האחרונה, כשחברי כנסת הגישו כאן, גם אם היו אי אלו הסכמות לגבי הרכב הוועדות והייצוג של חברי האופוזיציה – אבל ראינו את ההתמהמהות של בית המשפט העליון בקבלת ההחלטה.

אוריאל בוסו: נותנים זמן לקואליציה להגיב ולא מגיבים – טוב, עוד כמה ימים ניתן פסיקה; במקרים אחרים – 24 שעות והייתה פסיקה.

מיקי לוי: אני הגבתי תמיד בזמן.

מיקי לוי: תמיד.

מיקי לוי: לא איחרתי אפילו דקה.

מיקי לוי: מכיוון שהבג"ץ היה נגדי, אני הגבתי בזמן.

אוריאל בוסו: היושב-ראש, אם זה היה תלוי בך, הרבה דברים היו נפתרים כאן אחרת.

אוריאל בוסו: אני לא אמשיך ואומר, כי לצערנו, חלק מהדברים בסוף גם פוגעים בך בצד הפוליטי אצלך, אבל אתה איש אמיתי וישר, אני אומר את זה בכנות.

אוריאל בוסו: מההתחלה נקטת דרך אחרת, אבל לא הכול היה בשליטתך.

אוריאל בוסו: ובית המשפט התמהמה.

אוריאל בוסו: והינה כבר הגיע התקציב, וכבר הרכבים של ועדת הכספים, שאלו הדברים שבהם היו לנו בעיות בעיקר.

אוריאל בוסו: בוועדת הכנסת היו הסכמות, שאר הדברים היו פחות רלוונטיים, אבל בית המשפט התמהמה.

אוריאל בוסו: היום אנחנו עדיין מצפים לעשות איזה רפורמה, אז אנחנו תולים תקוות בכך.

אוריאל בוסו: משהו בנימה אישית.

אוריאל בוסו: אתמול אמרתי למזכירת הכנסת – כי אתמול, כשדיברו על כניסתו של קצין הכנסת החדש, התבשרנו שגם מזכירת הכנסת אמורה לסיים, לאחר המון שנים של כהונה.

אוריאל בוסו: אני אומר לך שאני נמצא תמיד עומד מעל הדוכן בהתפעלות מאין כמותה.

אוריאל בוסו: היא שמעה וראתה מאות נאומים מכל הגוונים, ולפעמים היא היחידה שמקשיבה.

אוריאל בוסו: והיא נותנת כוח לנואם – כשיש מישהו שמקשיב ומתעניין – ומהנהנת בראשה.

אוריאל בוסו: ושאלתי אותה, אמרתי לה: מה הדבר הבא, ספר?

אוריאל בוסו: שמע, היא ראתה ראשי ממשלות ומזכירי כנסת.

אוריאל בוסו: היא אומרת לי: לא.

אוריאל בוסו: ולמה?

אוריאל בוסו: היא אומרת לי: כי ספר, צריך להיות בו צהוב בשביל שיימכר.

אוריאל בוסו: אמרתי לה: יש לך טעות.

אוריאל בוסו: את היית ברגעים הכי אינטימיים והכי מעניינים, ואין לי ספק שיש לך הרבה מה לספר, גם לא דברים צהובים.

אוריאל בוסו: ואני אומר לך שכל דבר שתכתבי, אנחנו נשתה בצמא.

אוריאל בוסו: ואגב, אולי זו ההזדמנות – קודם שאלו איפה אנחנו נמצאים והולכים.

אוריאל בוסו: חברי הכנסת של ש"ס, ולא רק, הלכו הערב, ורציתי לאחל לחבר הכנסת לשעבר יוסי טייב, שהערב חוגג את חתונת ביתו הבכורה.

אוריאל בוסו: לא הצלחנו להשתתף בכל החתונה הערב.

מיקי לוי: גם אני – – –

אוריאל בוסו: הלכנו וחזרנו, ואנחנו מאחלים לו מזל טוב.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: אני התנצלתי.

מיקי לוי: אמרתי: אני לא יכול ללכת.

מיקי לוי: תודה רבה על המילים החמות.

מיקי לוי: בהחלט.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני – איננו; חבר הכנסת ליצמן – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

משה אבוטבול: כל ציוץ – – – כל ציוץ – – – תאמין לי, לא נגמר להם חומר.

מיקי לוי: איזה ציוץ?

מיקי לוי: אני לא יודע על מה הוא מדבר.

מיקי לוי: בבקשה.

אורי מקלב: מכובדי היושב-ראש, גברתי השרה?

מיקי לוי: התחלפו השרים.

מיקי לוי: השר שטרן הגיע.

אורי מקלב: בסדר גמור.

אורי מקלב: אנחנו מכינים את הנאומים שלנו בשביל השרים שנמצאים ופתאום מחליפים, אז תגידו את זה מראש, את לוח התורנויות.

אורי מקלב: האמת היא שהייתי צריך לקחת את כל זמני, וגם לא היה מספיק, לדבר – אם כבר התחילו – בשבחה של מזכירת הכנסת.

אורי מקלב: אז אני כבר מהוותיקים קצת בבניין הזה, וגם הייתי כמה שנים סגן יושב-ראש הכנסת, אז אני יכול לדבר הרבה.

אורי מקלב: אולי תהיה לזה קונוטציה של פרידה, ואני לא רוצה, בגלל שאני לא חושב שאנחנו מסוגלים לעשות את זה, אז אני מפסיק ברגע זה.

מיקי לוי: היחידי שלא יכולתי לנצח אותו בנוכחות בכנסת זה הוא.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אחרי שדיברתי פה, תהיתי מה הביא את מנסור עבאס לדבר על ה-100 מיליון שהוא רוצה לחרדים, תהיתי אם זה בגלל נדיבות של עשירים.

אורי מקלב: אדם שפתאום ירש, נהיה מיליארדר, נותן קצת לאנשים המסכנים שנמצאים בסביבתו.

אורי מקלב: הוא רואה את הכאב, והוא פשוט מכיר את זה קצת – בכל אופן, אוכלוסיות שהן מיעוט.

אורי מקלב: ולאחר מכן אמרתי: אולי לא, אולי זה בדיוק הפוך – אולי מתוך אחריות.

אורי מקלב: קוראים לו "ראש הממשלה", והוא עכשיו מרגיש אחריות טיפה יותר.

אורי מקלב: אז תשמעי, אני יצאתי מפה – ואני לא מספר סודות בגלוי – יצאתי מפה לפרסה ופגשתי את חבר הכנסת מנסור עבאס.

אורי מקלב: כפי שידוע, הוא איש נחמד.

אורי מקלב: הוא אומר: כן, הסיבה שאני רוצה לתת 100 מיליון – אני חושב שאני רוצה ללמד שמפלגת רע"מ דואגת לכולם.

אורי מקלב: היא לא מפלגה – אלה המילים – היא לא מפלגה סקטוריאלית.

אורי מקלב: הוא לא יכול להגיד על עצמו – כן, כראש ממשלה לעתיד הוא אומר לציבור החרדי: תשמעו, אני אהיה יותר טוב לכם ממי שאחראי לכם.

אורי מקלב: אני אחד שדואג לכולם.

אורי מקלב: זה מאוד מאוד פוגע בממשלה שקיימת עכשיו.

אורי מקלב: זו פשוט מראה – שמנסור עבאס צריך לבוא ולהגיד: אני צריך לדאוג לציבור הזה לאחר התנכלות.

אורי מקלב: כתוב שהר סיני נקרא "הר סיני" – יש כמה פירושים.

אורי מקלב: אחד הפירושים: שהוריד שנאה לעולם, סיני מלשון שנאה.

אורי מקלב: הוריד שנאה?

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: עד שתורת ישראל לא ירדה לעולם, חוכמות אומות העולם היו חוכמות.

אורי מקלב: לאחר שירדה תורת ישראל, שהייתה חוכמת אמת, והיא הייתה הרבה הרבה יותר מתוחכמת והרבה הרבה יותר מבוססת וחכמה יותר, אז זה הוריד.

אורי מקלב: בלי שהם רצו, זה הוריד.

אורי מקלב: כמו שיש בניין גבוה, שהוא בן 30 קומות, וקוראים לו "הבניין הגבוה" – לאחר מכן בנו בניין של 50 קומות, אז הפסיקו לקרוא לו "הבניין הגבוה" והתחילו לקרוא לו "הבניין הנמוך", אז זה פגע בו.

אורי מקלב: ולא נגעו בו אלא בסך הכול בנו בניין גבוה.

אורי מקלב: כתמונת מראה להתנהלות הממשלתית היום.

אורי מקלב: וזה הביא אותי באופן ישיר, כשדיברתי איתו, לפרשת השבוע.

אורי מקלב: וכפי שאני נוהג להגיד על פרשיות השבוע, כל הדברים האלה מתאימים גם להיום, הם אקטואליים מאוד.

אורי מקלב: ושם התורה מספרת מצד אחד על הנאמנות הבלתי-מסויגת של אליעזר עבד אברהם.

אורי מקלב: אברהם היה צריך להשביע אותו, אפילו שהיה נאמן ביתו, בגלל שאולי הייתה לו נגיעה, אולי הוא רצה את יצחק בשביל הבת שלו.

אורי מקלב: הוא אמר: מי יותר ראוי בשביל הבן שלך?

אורי מקלב: כולם לא היו בדיוק ישרי דרך, והיה צריך ללכת רחוק.

אורי מקלב: לא, אברהם אמר לו.

אורי מקלב: באיזה סוג של נאמנות הוא עשה.

אורי מקלב: ומנגד, התורה מספרת לנו ב-20 פסוקים, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, 20 פסוקים על קניית מערת המכפלה על ידי אברהם, 20 פסוקים על כל תהליך הקנייה.

אורי מקלב: וראו זה פלא, מה כל כך צריך להאריך בדברים האלה?

אורי מקלב: קנה והבטיח ומכר.

אורי מקלב: מה צריך?

אורי מקלב: יש כמה מסרים.

אורי מקלב: המסר הראשון – על אותה צביעות של עפרון החיתי וכל באי שער עירו, באיזה מתק לשון וצקצוקי לשון: אתה גר תושב, הכול תקבל אצלנו, אתה איש משלנו.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים ממך שום כסף.

אורי מקלב: איזה כסף?

אורי מקלב: ואיך המהפך התחיל כשהתחיל המעשה, הוא אומר לו: "ארבע מאת שקל כסף ביני ובינך מה הוא" – אנחנו חברים, אז למה שזה יהיה בכיס שלך?

אורי מקלב: שיהיה בכיס שלי.

אורי מקלב: אנחנו כיסים שווים גם בתור חברים.

אורי מקלב: התורה אומרת, המפרשים, רש"י אומר במקום: מדבר הרבה ועושה מעט.

אורי מקלב: איך שאין קשר בין הדברים.

אורי מקלב: אנחנו נדאג לציבור החרדי, אין לכם מה לדאוג.

אורי מקלב: אתם כן בקואליציה, לא בקואליציה – מקומכם איתנו.

אורי מקלב: ואיך מנגד אפשר לבוא ולהגיד באיזה אירוע עיתונאי שאנחנו צריכים לדעת להחליש את כוחו הפוליטי של הציבור החרדי.

אורי מקלב: חוסר העשייה, אבל לא רק חוסר עשייה – התנכלות.

אורי מקלב: ולא נתן לקבור את המת עד שלא יביא טבין ותקילין.

אורי מקלב: אבל דבר אחד מעודד יש בתוך הדבר הזה, עוד מסר אחד: אברהם אבינו לכאורה נעקץ, שילם 400 שקל כסף, מחיר מופקע.

אורי מקלב: הסחטנות שסוחטים את הציבור החרדי עכשיו – –

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: – – את הכסף שלו במיסים, כדי לשלם למישהו אחר את הכסף – סחיטה אמיתית.

אורי מקלב: אבל יש מסר אחד, ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש, ואני רואה שהמזכירה כרגיל מקשיבה גם כן.

אורי מקלב: אברהם אבינו שילם את המחיר הכי זול, עד היום, עד היום הזה.

אורי מקלב: מה הוא עשה?

אורי מקלב: הוא אמר: אני אשלם לכם, אבל לעיני כל בני חת, כולם ידעו.

אורי מקלב: כתב את זה.

אורי מקלב: שיהיה ברור לכולם: אני שילמתי מחיר יקר, אבל זה שלי, עד היום.

אורי מקלב: כתוב: שלושה מקומות שקנו, שעד היום אין על זה ויכוח שזה שייך לבני ישראל, זה מקום המקדש, שדוד קנה מהיבוסי, וקבר יוסף, שקנה את זה יעקב, ומערת המכפלה, שהיא עד היום.

אורי מקלב: ומדוע הוא עשה?

אורי מקלב: אז הוא שילם מחיר יקר?

אורי מקלב: הוא שילם את המחיר הכי זול, עד היום זו עסקה שאף אחד לא יכול לקחת את זה ממך, אלפי שנים.

אורי מקלב: זאת עסקה שהייתה בחוכמה, והוא עשה את זה לעיני כול.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אנחנו נראים עכשיו כאילו שאנחנו נסחטים ואנחנו נפגעים.

אורי מקלב: אנחנו משלמים מחיר יקר על זה שאנחנו לא נכנסנו לקואליציה ולא היינו מוכנים לאבד את הערכים שלנו, מחיר יקר מאוד, אבל זה המחיר הכי זול.

אורי מקלב: אנחנו מסתכלים על דורות.

אורי מקלב: ידעו כולם: אנחנו לא מוכרים ערכים תמורת כניסה לקואליציה ותמורת הבטחות.

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: הערכים הם שנשארים לדורי-דורות, ועם זה אנחנו נמשיך.

אורי מקלב: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש – איננו; חבר הכנסת אשר – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, קיבלתי הערה על הנאום הקודם שלי בקשר לרפורמים – למה ברחתי לשנת 1883, להיברו יוניון קולג'.

יצחק פינדרוס: אז ירדתי בזמן שעוד נאמו פה אחרים לרגע למשרד והוצאתי דוח של מרכז ליב"ה על היברו יוניון קולג' היום; לא ב-1883, כשסיימו את קורס הרבנים הראשון והאכילו שם שרימפס ורגלי צפרדעים אלא היום.

יצחק פינדרוס: אז בואו, כמה ציטוטים מעניינים על מה שקורה בהיברו יוניון קולג'.

יצחק פינדרוס: מי היה הנואם המרכזי באירוע של היברו יוניון קולג' האחרון?

יצחק פינדרוס: אתם יודעים מי היה הנואם המרכזי?

יצחק פינדרוס: סופר יהודי אמריקאי בשם מייקל שייבון.

יצחק פינדרוס: ומה הוא עשה באותו נאום שם בהיברו יוניון קולג'?

יצחק פינדרוס: תקף את מדינת היהודים, את הכיבוש ביהודה ושומרון, את הכיבוש בחברון, את גדר ההפרדה, ואמר במסר לרבנים, בגמר של הרבנים, שהתפקיד שלהם זה לעודד נישואי תערובת – אורח כבוד בהיברו יוניון קולג'.

יצחק פינדרוס: ואת זה, אדוני היושב-ראש, רוצים לייבא לישראל.

יצחק פינדרוס: שמים מחר בתקציב, שתדע, 40 מיליון שקלים בדיוק לדבר הזה.

יצחק פינדרוס: נאום שלו בהיברו יוניון קולג'.

יצחק פינדרוס: המסורת היהודית – הוא אומר, עפר לפיו, אני מצטט אותו מפני הצורך: סיפור יציאת מצרים הוא מפוברק, וכאתאיסט אני מתנגד לקיום מצוות.

יצחק פינדרוס: את זה אומר נואם מרכזי בטקס סיום היום, לא ב-1883; עכשיו, בטקס שהיה בשנים האחרונות – אני לא יודע אם זה הטקס האחרון או טקס לפניו – שסיימו רבנים רפורמים הכנה לחיים, אותם רבנים שבאים אחר כך לפה, ואותם אנחנו רוצים להכניס לפה.

יצחק פינדרוס: עכשיו, אתם יודעים, יש אורח שמסתובב פה בבניין, ובזמן האחרון הוא התחיל להסתובב פה קצת יותר – אני לא רוצה לומר מי מממן לו את הטיסות – ריק ג'ייקובס.

יצחק פינדרוס: אתם יודעים מה היה הלחץ הכי גדול של ריק ג'ייקובס על ועידת הנשיאים בתקופה האחרונה?

יצחק פינדרוס: הוא לחץ מאוד מאוד מאוד לקבל לוועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים בארצות הברית, את הג'יי סטריט, השדולה היהודית הפרו-פלסטינית – לקבל אותם לשורות הארגון של ועידת הנשיאים היהודים.

יצחק פינדרוס: את כל זה, אדוני היושב-ראש, רוצים לייבא לכאן, כאילו לא חסר לנו אויבים כאן, לא חסר לנו צרות כאן, לא חסר לנו ארגונים כאן שיילחמו במדינת ישראל ובציונות.

יצחק פינדרוס: זה לא חסר לנו.

יצחק פינדרוס: אני לא מטיל ספק בפרסומים בנוגע לרע"מ, בנוגע לקשרים שלהם עם כאלה או אחרים, עם טרור.

יצחק פינדרוס: אבל אנחנו, במודע – אנשים שמצהירים על זה שהם בעד טרור, אנשים שמצהירים על זה שהם פרו-פלסטינים, אנשים שמצהירים על הדבר הזה – את זה אנחנו רוצים לממן ולגדל ולעשות ולתת להם גיבוי ואותם להכניס לתוך מערכות הדת אצלנו במדינת ישראל?

יצחק פינדרוס: בהם להכיר?

יצחק פינדרוס: אנשים שאומרים מראש שאם היו יכולים היו מחלקים את ירושלים – אותם להכניס לכותל המערבי?

יצחק פינדרוס: אנשים שאומרים מראש שהפולחן הדתי שמה זה משהו שמפריע להם – אותם להכניס לכאן?

יצחק פינדרוס: מי היה הלוחם הכי גדול נגד הממשלה הקודמת, שנלחמה בהסכם הגרעין?

יצחק פינדרוס: מי היה הלוחם הגדול בארצות הברית, באיפא"ק, בכל הארגונים?

יצחק פינדרוס: 430 רבנים רפורמים בקריאה פומבית לחברי קונגרס ולחברי סנאט לתמוך בהסכם הגרעין בניגוד לעמדת ישראל; התקפות בלתי פוסקות על מדינת ישראל על עמדתה נגד הסכם הגרעין, התקפות בלתי פוסקות.

יצחק פינדרוס: איך אמר פה אדון בנט באחד הנאומים שלו?

יצחק פינדרוס: שהוא יעשה את זה במעשים.

יצחק פינדרוס: כן, במעשים: הוא יממן את התנועות האלה, הוא יממן את הגופים האלה, ייתן להם כסף, ייתן להם גיבוי משפטי, ייתן להם גיבוי חוקתי, ייתן להם גיבוי להצליח.

יצחק פינדרוס: את כל זה הוא יעשה על חשבוננו, בשביל לירות בעצמנו.

יצחק פינדרוס: מה, אנחנו מתאבדים שיעים, נותנים כסף לרע"מ, לדברים שהולכים לטרור?

יצחק פינדרוס: ונותנים כסף לאנשים שהם בעד בדיוק אותו דבר, להביא אותם מארצות הברית, את כל המחלות האלה, את הארגונים הפרו-פלסטיניים היהודיים שמתביישים ביהדותם?

יצחק פינדרוס: להביא אותה לכאן להילחם בנו ולתת להם לגיטימציה בתל אביב וברעננה?

יצחק פינדרוס: אתה יודע מה הבעיה, אדוני היושב-ראש?

יצחק פינדרוס: שתושבי מדינת ישראל לא מודעים לסכנה הגדולה של הדברים האלה.

יצחק פינדרוס: את הדבר הזה אני אעשה פה בנאום אחר נאום אחר נאום.

יצחק פינדרוס: לא ארפה עד שכמה שיותר אזרחי ישראל ידעו את הסכנה בהבאת התנועה הזאת לכאן, למדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה לסדרנים, שדואגים לבריאותנו גם בשעה מאוחרת זו של הלילה.

בצלאל סמוטריץ': חבריי חברי הכנסת, עמדו כאן קודם חבריי וניסו לפנות, גם מהראש, מהשכל, גם מהלב, מהרגש, לאילת שקד, לניר אורבך, שהיו כאן קודם, וקראו להם לעצור ברגע האחרון: יש קונה עולמו בשעה אחת.

בצלאל סמוטריץ': אני, לצערי, באמת בכאב גדול, אומר שזה חסר סיכוי.

בצלאל סמוטריץ': אני הרבה שואל את עצמי, היושב-ראש, בימים האחרונים: מה עובר עליהם?

בצלאל סמוטריץ': מה קורה?

בצלאל סמוטריץ': הם הרי יודעים בדיוק את הסכנות הגדולות שהממשלה הזו מביאה על עם ישראל, על מדינת ישראל, על מפעל התחייה הלאומי שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע את זה, אני הייתי איתם באותה מפלגה.

בצלאל סמוטריץ': שמעתי אותם אומרים דברים ברורים לפני הבחירות האחרונות.

בצלאל סמוטריץ': אני יודע מה הם חושבים על הדרישה של עבאס להלבנה, להפקרה של הנגב בלי שום מנגנוני הסדרה, ומה הם חושבים על חוק החשמל.

בצלאל סמוטריץ': מה שעולה לי אסוציאטיבית בראש אלו דברי הרמב"ם בפרק שישי מהלכות תשובה.

בצלאל סמוטריץ': בפרק חמישי מהלכות תשובה הרמב"ם מייסד את היסוד הגדול – הרמב"ם כותב, הוא לא מייסד, זה כתוב בתורה – של בחירה חופשית.

בצלאל סמוטריץ': רשות ביד כל אדם להיטיב או להרע.

בצלאל סמוטריץ': הרמב"ם מאריך בזה, מביא על זה פסוקים.

בצלאל סמוטריץ': זה ברור.

בצלאל סמוטריץ': הרי אלמלא יסוד הבחירה החופשית של האדם, אם נאמר שאדם נולד עם איזה טבע מסוים, אז אין מקום לשכר ועונש.

בצלאל סמוטריץ': מה שייך לצוות?

בצלאל סמוטריץ': מה שייך לשלוח את הנביאים?

בצלאל סמוטריץ': להתריע?

בצלאל סמוטריץ': להוכיח?

בצלאל סמוטריץ': אחר כך, בפרק השישי, הרמב"ם עובר להתמודד עם כמה מקורות או פסוקים שנראים סותרים את היסוד.

בצלאל סמוטריץ': זה באמת אחד היסודות הגדולים ביותר באמונה – לכל אדם בחירה חופשית.

בצלאל סמוטריץ': אחת השאלות שהרמב"ם מתמודד איתן היא פרעה.

בצלאל סמוטריץ': כשהתורה אומרת שריבונו של עולם מכביד את לבבו "למען שִׁתִי אֹתֹתַי אלה בקרבו ולמען תספר באוזני בנך ובן בנך את אשר התעללתי במצרים", אז לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': אז לפרעה יש בחירה חופשית או אין בחירה חופשית?

בצלאל סמוטריץ': אם הקדוש ברוך הוא מקשה את לבבו, זאת אומרת שאין לו בחירה חופשית.

בצלאל סמוטריץ': לפני רגע אמרנו שיסוד כל התורה כולה – אגב, המפרשים התחבטו בזה הרבה; יש המון הסברים, רש"י, רמב"ן, ספורנו ו"משך חוכמה", כל אחד בדרכו.

בצלאל סמוטריץ': אבל הרמב"ם אומר שלפעמים, כשאדם חוטא, חלק מן העונש זה נטילת הבחירה החופשית שמונעת ממנו לחזור בתשובה, כדי שהוא ייענש.

בצלאל סמוטריץ': אז הרמב"ם בסוף מסביר: זה לא שבאמת הקדוש ברוך הוא נוטל את הבחירה החופשית.

בצלאל סמוטריץ': האדם במעשיו, בבחירתו החופשית בשלבים הראשונים של החטא, הכניס את עצמו לסיטואציה שבה חלק מן העונש זה כן להקשות את לבבו.

בצלאל סמוטריץ': אין לי הסבר אחר.

בצלאל סמוטריץ': יושבים אנשים ורואים בעיניים יום-יום, שעה-שעה, את המחירים הנוראיים והאיומים שהם נדרשים לשלם במטבעות לאומיים, ציוניים, קשים על כל יום שהממשלה הזו שורדת.

בצלאל סמוטריץ': בימים האחרונים אנחנו נחשפים לקשרים הברורים בין מנסור עבאס ומפלגתו והתנועה האסלאמית לחמאס ולטרור.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר לא מדבר על קשרים אידיאולוגיים, רעיוניים, היסטוריים – זה ברור; תנועת אחות, פנים משותפים לאחים המוסלמים.

בצלאל סמוטריץ': אני מדבר על קשרים כספיים.

בצלאל סמוטריץ': והקדוש ברוך הוא מקשה את לבבם.

בצלאל סמוטריץ': ואני אומר לעצמי: גם אם אילת שקד וחבריה יראו בעיניים את מנסור עבאס נותן נשק, קונה בכסף הקואליציוני ששרת הפנים תעביר לרשויות המקומיות וילך לעמותות, קונה נשק ונותן לחמאס, זה לא יפתח להם את – אז אני שומע טייס בוורטיגו אומר היום בכנס באילת, מפקד טייסת: לא צריך להעמיק חקר בעמדותיהם של אנשי רע"מ.

בצלאל סמוטריץ': והוא דיבר עם עבאס, ועבאס אמר לו שלא יעבור כסף לחמאס, אז הוא נרגע.

בצלאל סמוטריץ': אני באמת לא יודע אם לצחוק או לבכות.

בצלאל סמוטריץ': אלה אנשים רציניים.

בצלאל סמוטריץ': הבן אדם היה מפקד טייסת בצה"ל, שר בממשלת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': עיניים להם ולא יראו, ועל זה אומר הנביא ישעיה בפרק קשה מאוד: "השמן לב העם הזה – –

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': – – ואזניו הכבד ועיניו השע פן יראה בעיניו – – – ושב".

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': לצערי, לצערי, אין לי הסבר אחר חוץ מאנשים שהכניסו את עצמם אל תוך הסיטואציה הנוראה הזאת ועכשיו לבבם אטום.

בצלאל סמוטריץ': הם הולכים ומעמיקים – –

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': אבל כמו שאמרתי לך, היושב-ראש, בפעם הקודמת – – את הבור של כולנו.

בצלאל סמוטריץ': זה לא בור שלהם.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': וזה מה שכן הופך אותי לאופטימי, כי יכול להיות שלאדם פרטי – אני מסיים – הקדוש ברוך הוא עושה את החשבונות האלה כדי שהוא ייענש, אבל פה זה לא הם, פה זה עם ישראל, זה בניו אהוביו של ריבונו של עולם, ולהם הוא לא ייתן ליפול.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר; אמרתי את זה בסדר.

קריאה: נכון.

בצלאל סמוטריץ': זה היתרון.

בצלאל סמוטריץ': בחמש דקות, חמש דקות, בסוף תדע את השמות.

מיקי לוי: נכון.

בצלאל סמוטריץ': עד 09:00 אין לי ספק שתזכור.

מיקי לוי: עד 09:00 כולנו נלמד.

אלעזר שטרן: ממנו?

אלעזר שטרן: ממי נלמד?

משה אבוטבול: מה, לא נשארים עד 09:00?

מיקי לוי: עד 09:00.

משה אבוטבול: כן – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – מנסור – – –

מיקי לוי: אתה רוצה תשובות?

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': לא אני – עם ישראל רוצה תשובות.

בצלאל סמוטריץ': מגיע לו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, שר, שרה, כבוד השר, אז קודם כול אני אדבר בלחש כי קול אין לי, אז אני מתנצלת.

מיכל מרים וולדיגר: במשך כארבע שנים שימשתי כיושבת-ראש בת עמי – אמונה-אלומה, אחת משמונה העמותות של השירות הלאומי-אזרחי.

מיכל מרים וולדיגר: כ-18,000 מתנדבים ומתנדבות יש כיום בשירות הלאומי.

מיכל מרים וולדיגר: קצת פחות מחצי הן בנות הציונות הדתית, פאר היצירה, בנות שנותנות את כל-כולן עבור מדינת ישראל, עבור עם ישראל, עבור ארץ ישראל, עבור החברה במדינת ישראל, וחלקן – גם עבור ביטחון המדינה; לא רק ביטחון חברתי אלא ביטחון כפשוטו.

מיכל מרים וולדיגר: הכניסה שלי לכנסת אילצה אותי לעזוב את בת עמי, את השירות הלאומי, אבל השירות הלאומי לא עוזב אותי, בוודאי לא בני ובנות השירות.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יכולה בלעדיהם.

מיכל מרים וולדיגר: אתם יודעים מה?

מיכל מרים וולדיגר: גם אתם לא יכולים בלעדיהם.

מיכל מרים וולדיגר: אף אחד לא יכול.

מיכל מרים וולדיגר: אתם פשוט לא יודעים זאת – אין מדים; אין הכרה; אין מספיק מודעות.

מיכל מרים וולדיגר: לאחרונה, מאחר שאני מתגעגעת, עשיתי כמה סיורים ומפגשים עם בני ובנות השירות הלאומי.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי מהם על העשייה המופלאה שלהם.

מיכל מרים וולדיגר: האמת היא שלא הייתי צריכה לשמוע.

מיכל מרים וולדיגר: ארבע שנים, כאמור, ליוויתי אותן, ולמען האמת גם אני בעצמי בת שירות.

מיכל מרים וולדיגר: ליוויתי אותן ומצאתי אותן כמדריכות טיולים מרביצות בתלמידי ישראל את אהבת הארץ, את אהבת המסורת, וכן, גם את אהבת התורה.

מיכל מרים וולדיגר: כמדריכות במועדוניות של ילדים בסיכון הן מעניקות לילדים חום ואהבה, מעטפת כל כך חשובה, מסגרת שתאפשר להם לצמוח, לפרוח, לגדול, להיות אזרחים מן השורה.

מיכל מרים וולדיגר: בבתי החולים, כסייעות לרופאים ולרופאות, הן נותנות למאושפזים חיוך וכוח, עזרה פיזית ונפשית.

מיכל מרים וולדיגר: במשרד הביטחון – בכל האגפים והלשכות; במשרדי הממשלה השונים; בבתי הספר עם ילדים על הרצף האוטיסטי; בקליטת עלייה; עם קשישים; להבדיל, עם בעלי חיים; בחקלאות – תאמינו לי, בכל מקום שבו צריך עזרה, שם תמצאו אותן בלב גדול ובנפש חפצה.

מיכל מרים וולדיגר: הן מספרות לי על הטוב, ואני בלחץ מתון מלחיצה אותן ומצליחה להוציא מהן גם מה חסר להן, מה מפריע להן.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא קל, כי הן מסורות, , מלאות שליחות, אבל אני מצליחה.

מיכל מרים וולדיגר: חוסר הפרגון, הן אומרות לי, מצד הציבור בכללותו, היעדר גאוות יחידה.

מיכל מרים וולדיגר: אין די מודעות לחשיבות של השירות.

מיכל מרים וולדיגר: כך הן אומרות לי.

מיכל מרים וולדיגר: הגיעו גם תלונות, ובצדק, על דמי הכיס הנמוכים, מדוע לא מצמידים את שכרן לשכר החיילים בעורף, על הקושי במציאת מקום שירות, המיונים המפרכים.

מיכל מרים וולדיגר: במקביל, אני שומעת גם את הרכזות – על הלחץ, על המשכורות, ובהתאם על האחריות, על הרצון לתת לכל המתנדבות את היחס והליווי המגיע להן, אבל יש יותר מדי מתנדבות על פחות מדי רכזות, והרגולציה – יותר מדי רגולציה.

מיכל מרים וולדיגר: ואני מכירה גם את המדינה, שמצמצמת בתקני החוץ, שלא מבינה מספיק את המהות של השירות הלאומי, את הצורך באינטגרציה, את היתרון הגדול להביא בת מגבעת שמואל לאילת ובת מקריית שמונה – לפדואל.

מיכל מרים וולדיגר: פתחנו שדולה לשירות הלאומי.

מיכל מרים וולדיגר: נדאג בה למעטפת ראויה, לכבוד ולהערכה למתנדבים ולהצמדת שכרם.

מיכל מרים וולדיגר: נדאג למתנדבים ולמתנדבות של השירות הלאומי.

מיכל מרים וולדיגר: אז באמת היום ומחר ראובן פינסקי, ראש הרשות לשירות הלאומי, עושה יריד ענק פה בירושלים לבני ובנות השירות הלאומי, ואני באמת קוראת פה לכולם, למי ששומע אותנו, שיגיעו ליריד, שיגיעו לשירות.

מיכל מרים וולדיגר: זה גם הצדעה, זה גם למצוא מקום מתאים וראוי לכן ולכם, מתאים במדויק, כי יש כל כך הרבה מקומות שירות שאפשר לשרת בהם ולעשות למען עם ישראל, למען מדינת ישראל ולמען ארץ ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: אז תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בן גביר.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני חוזר כרגע מחתונה של חברנו יוסי טייב – חבר הכנסת לשעבר, בעזרת השם חבר הכנסת לעתיד, כיהן כאן בכנסת האחרונה כמה חודשים – ובדרך לקחתי טרמפ איזשהו בחור ישיבה.

איתמר בן גביר: הוא אמר לי: איתמר, אני לא מבין מה אנחנו נעשה, לא מבין מה נעשה בישיבה שלנו.

איתמר בן גביר: יש לנו 200 תלמידים, ואנחנו אוכלים כל בוקר בכלי פלסטיק – ערב, בוקר, צוהריים.

איתמר בן גביר: מה נעשה עכשיו?

איתמר בן גביר: מה, נעמוד ונתחיל לשטוף כלי-כלי?

איתמר בן גביר: אז יהיו את החוכמולוגים האלה: מדיח כלים, מדיח כלים.

איתמר בן גביר: בואו נראה אתכם בישיבה של 200 אנשים מתחילים להדיח כלים ולהפריד: רגע, זה כלים בשריים, זה כלים חלביים, זה כלים של פרווה וכהנה וכהנה.

איתמר בן גביר: מ-נו-ת-קים.

איתמר בן גביר: ממשלת מנותקים.

איתמר בן גביר: והחרדים לא לבד, תלמידי הישיבות לא לבד.

איתמר בן גביר: הבטיחה הממשלה הזאת תקציב חברתי, דיברו על הורדות ועל הסרת החסמים, והינה, אנחנו נעשה ונבוא, ובפועל מה נשאר לנו, אדוני היושב-ראש?

איתמר בן גביר: מה נשאר לנו?

איתמר בן גביר: משקאות ממותקים – מעלים את המיסים; נשים – פוגעים בהן, מעלים את גיל הפרישה; מחירי הדלק עולים תייקרים.

איתמר בן גביר: לכאורה כל מה שהבטיחו לנו, הבטיחו לנו – אמרו לנו: בכשרות תהיה ההוזלה, בחקלאות נעשה רפורמה, ברגולציה נעשה.

איתמר בן גביר: נעשה, נעשה – ובסופו של דבר המציאות היום היא ששום דבר לא יהיה יותר זול.

איתמר בן גביר: להפך, החיים יהיו כאן יותר יקרים, המציאות תהיה יותר יקרה.

איתמר בן גביר: ומי יידפק?

איתמר בן גביר: מי ייפגע?

איתמר בן גביר: השכבות החלשות.

איתמר בן גביר: השכבות החלשות.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, אני גדלתי בבית שאימא באה משכונת הכורדים, וברוך השם, באמת היא ואבא, שגם הוא יצא ללמוד בגיל 12 – יצא לעבוד, סליחה – בגיל 12, 13 בשוק מחנה יהודה, כי לא היה כסף בבית, כי לא היה כסף בבית, ובנו, ברוך השם, בית בעשר אצבעות במבשרת ציון.

איתמר בן גביר: באמת נתנו לי את הכול, אבל קיוו ושאפו ורצו לראות כאן מציאות אחרת.

איתמר בן גביר: אימא בגיל 14 הלכה והייתה באצ"ל.

איתמר בן גביר: שכונת הכורדים – אח אחד היה בהגנה, אח אחד בלח"י, והאחות השלישית, שושנה, הייתה באצ"ל.

איתמר בן גביר: אבל הייתה להם שמחת חיים.

איתמר בן גביר: הייתה להם שמחת חיים שהם הולכים ומקימים כאן מדינה לתפארת, מדינה יהודית, מדינה שתעמוד בגאווה מול כל האויבים, מדינה שתפאר את החיילים שלה ואת השוטרים שלה, מדינה שיהיה כיף לחיות בה, מדינה שתגשים את התקווה בת שנות אלפיים.

איתמר בן גביר: המציאות היום, אדוני היושב-ראש, היא שפוגעים בחלשים, ושאת הכסף שהשכונות היו צריכות לקבל, לוקחים את זה למנסור עבאס, לוקחים את זה לתנועה האסלאמית, לוקחים את זה למועצת השורא, לוקחים את זה לכל מיני אנשים שבסופו של דבר – ושלא יהיו לנו טעויות, שלא יהיו לנו טעויות.

איתמר בן גביר: הם לא מסתכלים ואומרים: זה ימני, זה שמאלני, זה דתי, זה חילוני.

איתמר בן גביר: מבחינתם, מבחינת החברים של מנסור עבאס, כולנו בני מוות, כולנו לא צריכים להיות כאן, כולנו מטמאים את הארץ הזאת, כולנו כובשים אכזרים.

איתמר בן גביר: המציאות הזאת היא מציאות הזויה.

איתמר בן גביר: היא מציאות שמי שנותן ומי שגורם לה זה כל אחד ואחד מחברי הקואליציה – כן, אותה קואליציה של ריפוי ושינוי; כן, אותה קואליציה שחלק מחבריה לפחות הבטיחו: לא נשב עם עבאס, לא נשב עם זנדברג, לא נשב עם ניצן הורוביץ, לא ניתן לשמאל לעלות לשלטון, לא נחזיר את השמאל לשלטון.

איתמר בן גביר: החזרתם את השמאל לשלטון, לקחתם את הכסף מהשכונות, לקחתם את הכסף מהאנשים החלשים, לקחתם את הכסף מהקשישים, לקחתם את הכסף מהנשים, לקחתם את הכסף מהמוחלשים, והעברתם אותו לאנשי החמאס – למי שבז למדינה ישראל.

איתמר בן גביר: פשוט בושה וחרפה.

איתמר בן גביר: אני עדיין אומר: עדיין, אדוני היושב-ראש, אפשר לתקן.

איתמר בן גביר: אנחנו לפני ההצבעות.

איתמר בן גביר: תחשבו על זה.

איתמר בן גביר: תחשבו טוב טוב טוב.

מיקי לוי: תודה.

איתמר בן גביר: והשם יעזור לכולם.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת סטרוק, ואחריה – חבר הכנסת אבי מעוז.

איתמר בן גביר: – – –

מיקי לוי: Who knows?

איתמר בן גביר: כמה זמן יש לי?

מיקי לוי: כמה זמן יש לך?

איתמר בן גביר: מה?

מיקי לוי: תחכה קצת, נראה.

איתמר בן גביר: זה אומר שלוקחים גם מאשתי.

איתמר בן גביר: לוקחים, הכול – – –

מיקי לוי: יש לך ארוחת ערב עם אשתך?

איתמר בן גביר: – – – מאשתי.

מיקי לוי: אה, מאשתך?

איתמר בן גביר: תפרוס כבר את הדברים, הכול בסדר.

אורית סטרוק: לא הבנתי, יש לך ארוחת ערב עם אשתך.

אורית סטרוק: אתה לא מכבד את כולם?

איתמר בן גביר: אין בעיה.

איתמר בן גביר: את מוזמנת לבוא.

אורית סטרוק: מה זה צריך להיות, הדבר הזה?

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: יש פה שר או שרה באולם?

אורית סטרוק: סליחה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בבקשה.

אורית סטרוק: יש פה שר או שרה באולם?

מיקי לוי: בטח.

מיקי לוי: יש שר.

מיקי לוי: אני מאוד מקפיד.

אורית סטרוק: שנייה, שנייה.

אורית סטרוק: אני שכחתי את הנייר שלי.

מיקי לוי: בבקשה.

קריאה: לא.

קריאה: היא לא יכולה להעלות את זה.

מיקי לוי: את לא יכולה להעלות את זה, חברת הכנסת סטרוק.

קריאה: רק להקריא את זה.

קריאה: לא להראות.

מיקי לוי: להקריא את יכולה.

מיקי לוי: רק אל תניפי את זה, אני מבקש.

אורית סטרוק: אני יודעת בדיוק מה מותר ומה אסור, ואני לא אסטה מהוראותיך.

מיקי לוי: אז רק מותר לקרוא מזה, אסור להניף את זה, בסדר?

אורית סטרוק: אין שום סיכוי שאני אניף את זה.

משה אבוטבול: אנחנו צריכים להסביר להם שזה במסגרת הרחמנות שלהם – – –

אורית סטרוק: טוב.

אורית סטרוק: רגע.

אורית סטרוק: אבל כבר התחיל לרדת לי זמן?

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

אורית סטרוק: – – איך אני כבר הגעתי להרבה?

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת סטרוק.

מיקי לוי: חמש דקות לרשותך.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

מיקי לוי: אופס.

מיקי לוי: בבקשה, תתחילי.

אורית סטרוק: מתחילים?

מיקי לוי: כן, כן.

אורית סטרוק: יופי.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אורית סטרוק: חבריי חברי הכנסת, ואיפה השרה?

אורית סטרוק: אני לא רואה.

מיקי לוי: יש שר.

מיקי לוי: השר שטרן נמצא שם.

מיקי לוי: אני מאוד מקפיד.

אורית סטרוק: השר שטרן.

אורית סטרוק: בסדר גמור.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, הנאומים שלי היום מוקדשים כולם לכוחם של יחידים, וזה מהסיבה שאנחנו נמצאים בצומת שבו היחידים הם שיכריעו.

אורית סטרוק: אם יהיו כמה יחידים בקואליציה המסוכנת הזו שיחליטו לעשות מעשה ולחלץ את מדינת ישראל מההידרדרות המהירה שהיא מידרדרת לתהום של שיתוף פעולה עם האויבים שלה, אז אנחנו נזכה, בעזרת השם, להציל את המדינה.

אורית סטרוק: הינה, לדוגמה, אם השר אלקין יחליט שהוא מפרק את השותפות עם רע"מ – אדם אחד יחיד יכול להחליט את ההחלטה הזו ויציל את מדינת ישראל מפני שותפות עם תומכי טרור.

אורית סטרוק: נכון, זאב?

מיקי לוי: הכנתי לך.

אורית סטרוק: אז אנחנו מדברים היום בכל הנאומים על כוחם של יחידים, והיום התכנסנו בחדר הסיעה שלנו כדי לפגוש כמה יחידים כאלה שהם ממש יחידי סגולה.

אורית סטרוק: אני מדברת, אדוני היושב-ראש, על משפחות שכולות, על אנשים כמו הרצל ומירב חג'ג', ההורים של השוטרת שיר, השם ייקום דמה; כמו בועז קוקיא, אבא של החייל רון קוקיא, השם ייקום דמו; כמו דבורה גונן, באמת המופלאה, אימו של דני גונן, השם ייקום דמו.

אורית סטרוק: אנשים שבאמת שילמו את המחיר הקשה מכול, ולא רק שהם לא מתכנסים בתוך עצמם ופועלים להנצחת יקיריהם, אלא הם מתגייסים למען כל המדינה והם עושים דברים שהמדינה הייתה צריכה לעשות.

אורית סטרוק: תחקיר כמו שהם הביאו לנו, תחקיר שמציף מי זאת באמת רע"מ ואיך רע"מ משתפת פעולה עם החמאס בעזה ואיך החברים במועצת השורא וברע"מ עצמה מעבירים כספים לחמאס – תחקיר כזה לא הם היו צריכים לעשות, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: אתה יודע מי היה צריך לעשות את התחקיר הזה?

אורית סטרוק: השב"כ היה צריך לעשות את התחקיר הזה, המוסד היה צריך לעשות את התחקיר הזה.

אורית סטרוק: מה, אנחנו מדינה מסודרת.

אורית סטרוק: לפני שאתם הולכים ויושבים עם מפלגה של התנועה האסלאמית, שבכל העולם היא יושבת בבתי הכלא, לפני שאתם מכניסים אותם פה אצלנו לתוך הממשלה – היה ראוי שאתם תבדקו מי האנשים האלה, היה ראוי שאתם תעשו את תחקיר העומק הזה.

אורית סטרוק: הייתם עולים לא רק על מה שהרצל חג'ג' עלה עליו, לא רק על מה שגלעד אך מתנועת עד כאן עלה עליו, הייתם עולים על הרבה יותר מזה, ואני בטוחה שיש הרבה יותר מזה.

אורית סטרוק: אבל פתאום כאילו אין מדינה, והכול בנוי על יחידים.

אורית סטרוק: זה הזכיר לי את הימים שבהם אני ניהלתי את ארגון זכויות האדם ביש"ע, והגשנו המון המון תלונות למח"ש כנגד השוטרים שבעמונה פיצחו גולגולות של ילדים, ופתאום ראינו שכל התיקים במח"ש נסגרים אחד אחרי השני בסיטונות.

אורית סטרוק: בגלל מה?

אורית סטרוק: כי אי-אפשר לזהות את השוטרים.

אורית סטרוק: אז אני, הקטנה, אני הקמתי מז"פ – מה שלמח"ש לא היה.

אורית סטרוק: למח"ש לא היה מז"פ.

אורית סטרוק: אני הקמתי מז"פ, קרי מעבדה לזיהוי פלילי, וזיהיתי שוטר אחר שוטר.

אורית סטרוק: התחלנו להגיש תביעות נזיקין נגד השוטרים האלה, וגם זכינו בהן.

אורית סטרוק: המדינה שילמה מיליוני שקלים, והשוטרים עצמם שילמו מכיסם.

אורית סטרוק: תגידו, זה נורמלי שאני אקים מז"פ?

אורית סטרוק: בשביל מה יש מח"ש?

אורית סטרוק: בשביל מה יש משרד המשפטים?

אורית סטרוק: בשביל מה יש לנו פרקליטות?

אורית סטרוק: הפוך, משרד המשפטים והפרקליטות התגייסו נגדי כדי להגן על השוטרים האלימים מפני אורית סטרוק.

אורית סטרוק: ועכשיו אותו הדבר.

אורית סטרוק: מגיעות משפחות שכולות, מכינות כזה תחקיר רציני, וכלום?

אורית סטרוק: אתם שותקים?

אורית סטרוק: אתם לא הולכים לבדוק הלאה?

אורית סטרוק: אולי איילה חסון עם ידיעה מזעזעת שאותו אדם שעמד במפגש המשולש של בנט ולפיד ועבאס, אותו ע'אזי שעמד מאחוריהם, הוא בעצם משתף פעולה עם החמאס, ואתם לא הולכים לבדוק הלאה, ואתם מסתפקים בזה שמנסור עבאס אמר לכם שהכול בסדר?

אורית סטרוק: everything is fine, כאילו?

אורית סטרוק: מה נסגר איתכם?

אורית סטרוק: אין פה מדינה?

אורית סטרוק: אין פה רשויות חוק שיבדקו?

אורית סטרוק: אין פה רשויות מודיעין שיבדקו?

אורית סטרוק: מין עיוורון כזה, מין שלושת הקופים כזה – לא לראות, לא לשמוע, לא לדבר, העיקר לשתף פעולה עם רע"מ?

מיקי לוי: תודה רבה.

אורית סטרוק: אז אני פשוט לא רוצה להניף את זה, אבל אני כן רוצה להעניק לך – – –

מיקי לוי: לא, לא, לא.

מיקי לוי: גם זה אסור, אני מבקש.

אורית סטרוק: אסור להעניק לך חוברת?

מיקי לוי: לא, אסור.

אורית סטרוק: אני אעניק חוברת אחת לשר אלקין.

אורית סטרוק: אני אעניק חוברת אחת לשר שטרן.

מיקי לוי: תעשי מה שאת רוצה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

זאב אלקין: אדוני, אפשר – – –

מיקי לוי: לא, יש לי עוד שני דוברים כדי לסגור את – – –

זאב אלקין: לא, אני צריך ללכת – – –

מיקי לוי: אז תיתן אולי לשטרן?

מיקי לוי: אני רוצה לסגור את הסעיף הזה, שלא יהיו לי חובות.

מיקי לוי: עשר דקות?

זאב אלקין: לא, לא, לא.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: טוב.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, אני מבקש את סליחתך.

מיקי לוי: תרד, בבקשה.

זאב אלקין: – – –

מיקי לוי: אני חייב עוד שני נאומים להסתייגות 11, אחד של חבר הכנסת מעוז ואחד של חבר הכנסת אופיר סופר.

אבי מעוז: אני חושב, אדוני, שזה מבזה את הכנסת.

מיקי לוי: בוא, תן לי לנהל, בבקשה.

אבי מעוז: אם קראת לי לעלות, תן לי לדבר.

מיקי לוי: בסדר.

אבי מעוז: אז השר ימתין עוד חמש דקות.

אבי מעוז: אני מבטיח לקצר חצי דקה מהחמש דקות.

אבי מעוז: מה קרה?

אבי מעוז: אנחנו מחכים פה כל הערב, אנחנו עובדים, אנחנו מקיימים את תפקידנו.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת מעוז.

מיקי לוי: בבקשה.

אבי מעוז: תודה רבה.

אבי מעוז: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: כנסת נכבדה, כבוד השר, כבוד השרים, אנחנו נמצאים בזמן של התעוררות הסליחות, התעוררות הרחמים.

אבי מעוז: אנחנו מעט אחרי חצות הליל.

אבי מעוז: דוד המלך בתהילים אומר: "חצות לילה אקום להודות לך על משפטי צדקך", ואני רוצה לנצל את הזמן הזה שבו הרחמים יורדים לעולם.

אבי מעוז: כבוד שר הבינוי והשיכון, אני מבטיח לך שאם תקשיב לדבר תורה אתה גם תיהנה.

אבי מעוז: אנחנו כל היום דיברנו על הנזקים החמורים שהממשלה הזאת עושה.

אבי מעוז: בפרשת חיי שרה, הפרשה שקראנו בשבוע שעבר, לבן ואחי רבקה מברכים אותה כך: "ויברכו את רבקה ויאמרו לה אחֹתנו את היית לאלפי רבבה וירש זרעך את שער שֹׂנאיו".

אבי מעוז: בפרשה שלפני כן, פרשת וירא, בעקידה הקדוש ברוך הוא מברך את אברהם אבינו: "כי ברך אברכך והרבה ארבה את זרעך ככוכבי השמים וכחול אשר על שפת הים וירש זרעך את שער אֹיביו".

אבי מעוז: פעם אחת "וירש זרעך את שער שנאיו", ובפעם הראשונה שהקדוש ברוך הוא מברך את אברהם: "וירש זרעך את שער איביו".

אבי מעוז: מה ההבדל בין שונאיו לבין אויביו?

אבי מעוז: שמעתי פירוש ממורי ורבי הרב עמיאל שטרנברג שליט"א, ראש ישיבת הר המור: אויבים זה אויבים שנראים לפנינו.

אבי מעוז: ניקח לדוגמה יתושים, נחיל יתושים.

אבי מעוז: הם כרגע האויבים שלנו, אבל המקור של האויבים האלה זה הביצה.

אבי מעוז: הביצה זה השנאה, זה השונאים.

אבי מעוז: השנאה היא המקור לאויבים.

אבי מעוז: לכן, גם אם אנחנו ננצח, "וירש זרעך את שער איביו", ותתקיים בנו ברכת השם לאברהם שנירש את שער אויבינו – זה עדיין לא מספיק אם לא נטפל במקור של האויבים, במקור של האויבות לעם ישראל.

אבי מעוז: ולכן אנחנו צריכים לטפל – גם לקיים את הברכה של "וירש זרעך את שער שנאיו".

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אנחנו דיברנו במשך יום שלם על הנזקים ועל החומרה שבממשלה הזאת, אבל אנחנו בטוחים, יש לנו ודאות שתתקיים ברכת השם לאברהם ותתקיים ברכת אחי רבקה לרבקה.

אבי מעוז: יש לנו ודאות בתהליך הגאולה, ודאות בישועתם של ישראל, וזו הזדמנות לפעול עם ק-ל.

אבי מעוז: אני פונה שוב לחברי חבר הכנסת ניר אורבך, בפעם השישית היום: אין אדם שאין לו שעה, ואני פונה אליך מלב אל לב.

אבי מעוז: גלה אומץ לב והצל את מדינת ישראל מהתקציב הרע הזה ומהממשלה הרעה הזאת.

אבי מעוז: ניר, זאת שעתך, ויש קונה עולמו בשעה אחת.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הודעה לשר אלקין, בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, הממשלה הקשיבה בכובד ראש לכל ההערות שנאמרו כאן בהקשר של החוק.

זאב אלקין: כידוע, כל הדוברים כאן התייחסו אך ורק לגופו של – – –

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, חצות.

מיקי לוי: תאפשר לשר, בבקשה.

משה אבוטבול: בסדר, אבל שלא יצחק עלינו.

זאב אלקין: כמובן, כל הדברים שנאמרו כאן מעל לדוכן התייחסו לגופו של החוק ולפרטיו, והיות שהקשבנו לכל כך הרבה הערות מחכימות – אני רוצה להודיע לכנסת שלפי סעיף 95(א) לתקנון הכנסת, הממשלה בשלב זה חוזרת בה מהצעת החוק מיסוי רווחים ומשאבי טבע (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021.

משה אבוטבול: שפנים, שפנים.

זאב אלקין: כידוע, לפי תקנון הכנסת, הממשלה שומרת לעצמה את הזכות לחזור בה מהחזרה ולהחזיר את החוק לכנסת בעוד שבוע עד לטווח זמן של שלושה שבועות, אבל בשלב הזה ניקח את השבוע הקרוב לשקול את כל ההערות שהיו כאן.

זאב אלקין: תודה רבה.

קריאות: – – –

אוריאל בוסו: זה נקרא קואליציה פחדנית, ממשלה פחדנית.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: שקט במליאה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר אלקין.

אוריאל בוסו: לנו יש כוח למשוך עוד 30 שעות.

מיקי לוי: תם סדר-היום.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ז בחשוון התשפ"ב, 2 בנובמבר 2021, בשעה 09:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.