ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 66, 2021-10-26 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ' בחשוון התשפ"ב, 26 באוקטובר 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 24) (קרן להשתתפות במימון לימודים במוסדות להשכלה גבוהה – ממדים ללימודים), התשפ"ב–2021; הצעת חוק לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) (עילות חיפוש בלא צו בית משפט) (הוראת שעה), התשפ"ב–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח מבקר המדינה על פעולות ממשלת ישראל והיערכותה למשבר האקלים.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת ביטחון הפנים בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת איתמר בן גביר בנושא: הפרקטיקה של המשטרה בחקירות על ציוצים בטוויטר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

): אבקש להודיע על איוש חברים במקומות הפנויים בוועדות הבאות, מטעם סיעת יהדות התורה: בוועדת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה יכהן חבר הכנסת יצחק פינדרוס; בוועדת הכלכלה ובוועדת החוקה, חוק ומשפט יכהן חבר הכנסת אורי מקלב; בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת החינוך, התרבות והספורט יכהן חבר הכנסת מאיר פרוש; בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה המיוחדת לפניות הציבור יכהן חבר הכנסת ישראל אייכלר; בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדת הבריאות יכהן חבר הכנסת יעקב ליצמן.

): כמו כן, חבר הכנסת ישראל אייכלר יכהן כממלא מקום קבוע בוועדת החוץ והביטחון.

): תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

מיקי לוי: אני מברך על כך שהאופוזיציה חזרה למגרש הפוליטי.

יעקב מרגי: מתחילה.

מיקי לוי: מתחילה.

מיקי לוי: אני הייתי שמח אם זאת הייתה – ממלא מקום יושב-ראש הכנסת, אני כבר ביקשתי, חבר הכנסת מרגי, תוספות גם לוועדת האתיקה, וגם שישקלו איוש מלא מלא מלא, כי זה חבל.

מיקי לוי: ידי מושטת, מה שנקרא, לשלום, ואני מוכן להטות אוזן, אם אני יכול לעשות עוד דבר מה.

מיקי לוי: אני מפעיל את ההצבעה לנאומים בני דקה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, בבקשה.

מיכאל ביטון: אדוני יושב-ראש הכנסת, מזמן לא נאמתי נאום בן דקה.

מיכאל ביטון: שלחת אותנו למשימה של ניהול ועדה והיינו בטירונות שלושה שבועות.

מיכאל ביטון: היום הצבענו על הרוויזיה האחרונה.

מיכאל ביטון: כשכבשו את אילת הייתה תחרות בין חטיבת הנגב, אני חושב, ואני לא יודע, יפתח, מי ששם התחרה בהם.

מיכאל ביטון: כשהם שמו את דגל הדיו, הם אמרו: אנחנו מגישים את העיר אילת למדינת ישראל.

מיכאל ביטון: אז אנחנו מגישים לך מוועדת הכלכלה 12 חוקים זמינים, 100% ביצוע של המשימה.

מיכאל ביטון: עכשיו, כשהתפניתי לחזור לנאום בן דקה בכנסת, אני רוצה להקדיש אותו לאישה מיוחדת במינה, שכולנו מכירים ואוהבים, אבל היא לא בקדמת הבמה, והציבור לא תמיד יודע מי זאת.

מיכאל ביטון: לאישה הזאת קוראים ציונה.

מיכאל ביטון: מאחורי המליאה יש פרסה, וכשאנחנו פה בלילות יש אישה מעטירה ומאירת פנים, שדואגת לנו, מאכילה אותנו, מפנקת אותנו, משקה אותנו ונותנת לנו חיוך בימים הקשים.

מיכאל ביטון: היא מוותיקות הכנסת.

מיכאל ביטון: היום יש לה יום הולדת.

מיכאל ביטון: נכחתי ביום ההולדת שלה, של ציונה.

מיכאל ביטון: השם שלה הוא ציונה.

מיכאל ביטון: רש"י אומר: כששמים ה"א בסופה, זה למ"ד בתחילתה.

מיכאל ביטון: כתוב "חברונה", נכון, גפני?

מיכאל ביטון: "חברונה" זה לחברון; אז "ציונה" זה לציון.

מיכאל ביטון: אז אנחנו מציינים פה את ציון יום ההולדת של ציונה, וכולנו נעים לעיר ציון, ירושלים תובב"א.

מיכאל ביטון: יום הולדת שמח, ציונה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הכנסת וחברי הכנסת מצטרפים לברכה הזאת לציונה.

מיקי לוי: כולנו מוקירים אותה, מעריכים את עבודתה.

מיקי לוי: אנחנו בהחלט מודים לה ומאחלים לה חיים ארוכים.

מיקי לוי: בקשר לדגל הדיו וסיום הוועדה, חבר הכנסת ביטון, מה זה בשביל מ"מ בגולני, אחד שהשתתף באותו סרט מופלא "להיות קצין"?

מיקי לוי: אז בהצלחה, ותודה רבה לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אמשיך בשני דברים שידידי מיכאל ציין.

יעקב מרגי: קודם כול, אצטרף לברכות לציונה, עד 120 שנה ובריאות איתנה.

יעקב מרגי: שגם היא תברך אותנו – זה יום מבורך, היום שהיא נולדה בו – שתברך אותנו שהכנסת הזאת תהיה כנסת פורייה, משגשגת, איכותית ומייצגת.

יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך עוד נקודה שמיכאל העלה.

יעקב מרגי: הוא ציין בסיפוק כיו"ר ועדה, ומגיע לו, את נושא חוק ההסדרים.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר: בואו לא נשכח שחוק ההסדרים כפי שהוגש בקדנציה הזאת הוא חוק הסדרים ענק לפי כל קנה מידה.

יעקב מרגי: מי שלא יודע, לטובת האזרחים שלא יודעים מה זה חוק ההסדרים, זה מסלול מהיר של חקיקה מהירה.

יעקב מרגי: ואתה יודע, ידידי, כמה צריך ללעוס ולטחון וללוש כל חוק וכל תקנה.

יעקב מרגי: ואתה יודע בפרקטיקה כמה אנחנו מצליחים לשפר ולתקן, וכמה גם מפספסים.

יעקב מרגי: אני כולי תקווה שלא תצא תקלה, ולא שגגה, מתחת ידינו, אבל לדורות הבאים, לפחות, בואו באמת נשתמש בכלי הזה באמת בשעת הצורך בלבד, במידה ובמשורה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, עוד אחד על חשבון הבית, איזה כיף לדבר כשיש רוגע במליאה.

מיקי לוי: תודה רבה לך, חבר הכנסת מרגי.

מיקי לוי: אם הדבר היה תלוי בי – גם כסגן שר האוצר לשעבר הקפדתי להביא חוק הסדרים של 80 עמודים.

מיקי לוי: הלוואי ונשכיל אולי לקבוע מידה, אולי לקבוע דפים, אני לא יודע מה.

מיקי לוי: אין ספק, גם לאור העובדה ששנתיים וחצי לא היה פה חוק הסדרים, גם כך – 30% הצלחתי להוציא; לטעמי הייתי יכול וצריך קצת יותר, אבל מודה שגם כך היה קשה לי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני כבוד יושב-ראש הכנסת.

סימון דוידסון: חבריי חברי הכנסת, שוב אני מדבר על ספורט, אבל היום על החלק הפחות-יפה של הספורט: אלימות במגרשי הכדורגל והכדורסל.

סימון דוידסון: בכאב גדול אני יכול לומר שכיום ללכת למגרש הכדורגל זו בהחלט הליכה אל הלא-נודע.

סימון דוידסון: אנחנו הולכים לעודד קבוצה עם הילדים, עם המשפחות, ואנחנו שומעים אלימות ואנחנו שומעים קללות, ואנחנו רואים מקרים שאנחנו לא צריכים לראות במגרשי הכדורגל.

סימון דוידסון: הוצאתי מכתב ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה להוצאת ארגון לה פמיליה מהחוק והכרזתו כהתארגנות בלתי מותרת.

סימון דוידסון: מחר ב-09:00 בבוקר בוועדה לביטחון פנים אנו מקיימים דיון מיוחד בנושא אלימות במגרשי הספורט.

סימון דוידסון: אני קורא לארגוני הכדורגל, לאוהדים, לכבד את הספורט, לכבד את האוהדים, לכבד את הילדים שהולכים למגרשים, את המשפחות.

סימון דוידסון: תנו לנו ליהנות מהענף הכל-כך יפה הזה ולחזור הביתה שלמים.

סימון דוידסון: בבקשה, קחו את זה לידיים וטפלו בנושא.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת אתי עטייה, בבקשה.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, כתבה שפורסמה בידיעות אחרונות לאחרונה חשפה את התופעה הקשה של ניצול עובדים עם מוגבלויות בשוק התעסוקה: סיפורם של איתי וניצן, אנשים טובים ומוכשרים המשתכרים שכר רעב, בוודאי לעומת עמיתיהם שעושים את אותה עבודה.

חוה אתי עטייה: נשים וגברים שרוצים להיות שווים מרגישים שונים, ובצדק.

חוה אתי עטייה: הם עובדים שנים ללא תנאים סוציאליים ואינם זוכים ליחסי עובד–מעביד.

חוה אתי עטייה: הגיע הזמן להגדיל את הסיוע ואת ההשקעה במדיניות של שילוב צודק של אנשים עם מוגבלויות בשוק התעסוקה ובמערכת הביטחון הסוציאלי למענם.

חוה אתי עטייה: חברה נמדדת ביחסה לחוליות החלשות ביותר, ואסור לנו להיכשל בכך.

חוה אתי עטייה: מכאן אני קוראת לשר הרווחה, למינהל המוגבלויות ולכל המשרדים הנוגעים בדבר לפעול למענם בהקדם ולהסדיר את הטיפול באמצעות חקיקה, כפי שציין מבקר המדינה, ובפסקי דין של בית הדין לעבודה.

חוה אתי עטייה: זו חובתנו המוסרית עבורם.

חוה אתי עטייה: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני מבקש להקריא לך מתוך מצע מפלגת יש עתיד בפרק של מלחמה בשחיתות הציבורית: "תקציבים ייעודיים שקופים במקום כספים קואליציוניים: כספי תקציב המוקצים למקבל באופן ישיר תמורת תמיכה פוליטית הם כר פורה להתנהלות מושחתת.

משה גפני: חוסר שקיפות, שיקול דעת נרחב ובלתי מונחה מגבירים את פוטנציאל השחיתות הטמון בהעברות תקציביות מסוג זה".

משה גפני: זה מופיע במצע של מפלגת יש עתיד.

משה גפני: יש לי פרסומים שיושב-ראש יש עתיד, יושב-ראש המפלגה, ראש הממשלה החליפי יאיר לפיד, אומר שהכסף הזה הוא כסף של אזרחי המדינה.

משה גפני: הכסף הזה הוא של אנשים שעבדו ממש קשה, קמו מוקדם, הלכו לישון מאוחר, שילמו מיסים.

משה גפני: זה לא כסף של פוליטיקאים.

משה גפני: הפוליטיקאים בכנסת מתבקשים להסיר את ידיהם מכספם של אזרחי ישראל.

משה גפני: אני לא זוכר, אדוני היושב-ראש, צביעות כזאת.

משה גפני: אנחנו נמצאים באמת בחברה צבועה שאומרים דבר אחד ועושים דבר אחר.

משה גפני: הגיעה היום לוועדת הכספים ערמה של, לפי דעתי, 2 מיליארד שקל – מחלקים כסף, חברי הכנסת.

משה גפני: אגב, אצלי גם חילקו, אבל חילקו גם האופוזיציה, גם הקואליציה.

משה גפני: פה הקואליציה לקחה לעצמה כספים.

משה גפני: אומר יושב-ראש יש עתיד שזה כסף מושחת.

משה גפני: מחלקים את זה אחד לשני בלי קריטריונים, בלי שום דבר, אתה לא יודע איפה זה, ואתה מתפלא איך היועצים המשפטיים נתנו את הדבר הזה.

משה גפני: הצביעות במיטבה – או במרעה – של יש עתיד, של יושב-ראש יש עתיד.

משה גפני: אני הייתי מצפה שהוא יבוא ויגיד לחברים: תעצרו, מה שבקריטריון נמצא בבסיס התקציב – יהיה; מה שלא – לא מחלקים את זה.

משה גפני: זה כסף של אנשים שעבדו קשה, לא שלכם, הפוליטיקאים.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חברות וחברי הכנסת, קודם כול, מזל טוב לציונה.

בועז טופורובסקי: דבר שני, גם מזל טוב לאופוזיציה שחזרה למשחק.

בועז טופורובסקי: אני חושב שזה מבורך, זה ראוי.

בועז טופורובסקי: כבר רואים את ההשפעה של זה היום בקשיים שאתם מעלים בוועדות, וגם זה מבורך וככה צריך.

משה גפני: לא הייתם צריכים לעשות את זה ככה.

בועז טופורובסקי: ולדעתי – אני חושב שמגיעים לכם גם הישגים.

בועז טופורובסקי: ברגע שאתם במשחק מגיעים לכם הישגים, ואני אומר את זה לכל מי ששואל.

בועז טופורובסקי: ואני איתכם, ואני אשמח לשתף פעולה בכל דבר.

בועז טופורובסקי: בכל זאת, אתם 58, 52 או 59 – זה תלוי באיזה יום – חברי כנסת מהבית הזה, וכל עוד אתם במשחק אז אנחנו זוכרים שבפוליטיקה, בפעילות הפרלמנטרית, גם האופוזיציה מגיעה להישגים.

בועז טופורובסקי: עכשיו אני חוזר לסיבה שבכל יום שלישי אני עולה ומדבר כאן.

בועז טופורובסקי: השבוע אנחנו גם בשבוע הבטיחות בדרכים, עוד מעט אני גם אנאם מעל הפודיום על ההישגים השונים ועל עוד הישגים שנדרשים להגיע בשביל להציל חיים בדרכים.

בועז טופורובסקי: בינתיים אני אעשה מה שאני עושה בכל שבוע ואקריא ואציין את תאונות הדרכים הקטלניות שגבו חיי אדם בכבישי ישראל.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 19 באוקטובר, נהרג גבר בן 38 בכביש 1.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 20 באוקטובר, נהרג פעוט בן שנה כשרכב פגע בו ביישוב חורה שבפזורה הבדואית.

בועז טופורובסקי: ב-21 באוקטובר נהרג הולך רגל בן 62 בשדרות ההסתדרות בחיפה.

בועז טופורובסקי: ב-23 באוקטובר נהרג צעיר בן 27 בתאונה בכביש 310 סמוך ליישוב רהט.

בועז טופורובסקי: ארבעה אנשים נהרגו בדרכים השבוע, 302 מתחילת השנה.

בועז טופורובסקי: אנחנו מציינים בשבוע הבטיחות בדרכים, מצד אחד, הישגים ודברים שהרבה שנים חיכו להם במאבק בתאונות הדרכים, אבל מצד שני, שנה נוראית עם המון המון הרוגים, והשנה עוד לא נגמרה.

בועז טופורובסקי: זו משימה של כל אחד ואחת מאיתנו – לעבוד, לעשות ולהשפיע על מקבלי ההחלטות, וגם עצמנו, לוודא בכל הצבעה שאנחנו עושים מה שאפשר בשביל להציל חיים בדרכים.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כיושב-ראש השדולה למען שמירת השבת בכנסת זכיתי בשבוע שעבר להגיע למפגש וסיור עבודה במפעל קומקס להתקני שבת של משמרת השבת.

משה אבוטבול: נפעמתי לראות כיצד יושבים טובי המוחות והכוחות של טכנאים ואנשי מקצוע ומוצאים פתרונות טכנולוגיים מצוינים להתאמת כלל מכשירי החשמל הביתיים, כמו גם במפעלים.

משה אבוטבול: פתרונות טכנולוגיים למקררים, מקפיאים, מזגנים ועוד שלל מכשירים שהופכים למותאמים כהלכה בימי שבת וחג למהדרין ללא פשרות.

משה אבוטבול: זה משמח ומחזק ומביא כבוד גדול לשומרי השבת בארץ ובעולם.

משה אבוטבול: תודה לידידי המנכ"ל מתי אקשטיין ולרב אליהו בייפוס, יושב-ראש משמרת השבת, על פועלם הרב למען עם ישראל, להצילם ממכשולים, ובעיקר להביא את אור נועם השבת לבתי ישראל, בברכת שבת מקור הברכה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, נאום הנדסת תודעה מס' 29, והפעם על יושב-ראש ישיבה שמנסה להשתלט על הכנסת.

אבי מעוז: בשבוע שעבר, במהלך נאום שלי במליאה, נימק יושב-ראש הישיבה ההיא, חבר הכנסת טיבי, את החלטתו אם להוסיף לי זמן במילים "אני הריבון".

אבי מעוז: זוהי איננה מעידה לשונית אלא הנדסת תודעה ושיטה של חבר הכנסת טיבי, שבעבר נענש על ידי ועדת האתיקה בהרחקה מהמליאה על שדיבר כך אל השר אלקין וגירש אותו מהמליאה, כשהשר אלקין עוד היה במחנה היהודי לאומי, טרם עריקתו למחנה הנגדי.

אבי מעוז: חבר הכנסת טיבי הוא כמובן לא ריבון ואפילו לא יושב-ראש הכנסת, אלא בסך הכול אחד מסגני היושב-ראש, שיונק את סמכותו מיושב-ראש הכנסת, שסמכותו היא מכוח הריבון בארץ, עם ישראל, שקיבל אותה מריבון העולם.

אבי מעוז: אני ממליץ ליושב-ראש הכנסת להבהיר לחבר הכנסת טיבי את מקומו ולהעביר את העניין לוועדת האתיקה.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: אני אשמח אם ועדת האתיקה תקום.

מיקי לוי: בבקשה, תפעלו.

אבי מעוז: לכשתקום.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת מרעי.

עלי סלאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, אני רוצה לציין בנאום של דקה את אסעד חמוד מבית ג'ן, אלוף ישראל בפיתוח גוף.

עלי סלאלחה: אני רוצה לציין את הרופא פארס קבלאן, גם הוא מבית ג'ן, שנבחר לאחד מ-100 הרופאים הטובים והמשפיעים בעולם, שהוא גם – אמרתי – מבית ג'ן.

עלי סלאלחה: חשוב לי לציין את הצעירה בת ה-18, תושבת כפר ג'וליס, שזכתה במדליית זהב עולמית באליפות עולמית בקיקבוקס.

עלי סלאלחה: חברים וחברות, העדה הדרוזית השתנתה.

עלי סלאלחה: העדה הדרוזית היא לא עדה מסורתית ודתית.

עלי סלאלחה: אומנם אני מכבד את הדת ואת המסורת, אבל העדה הדרוזית חיה את החיים של המאה ה-21.

עלי סלאלחה: ואני בטוח שאנחנו תורמים ונותנים את הכול למדינה יקרה זו, אבל הצעירים שלנו, הכפרים שלנו, החברה שלי, סובלת ממחסור בכל התחומים – סובלת בתחום התכנון והבנייה, סובלת מחוק קמיניץ; רק אתמול קיבלתי 40 פניות מדאלית אל-כרמל ועוספיא, על צווי הריסה ויחד עם זאת 300,000 שקל קנס.

עלי סלאלחה: זה מתסכל.

עלי סלאלחה: זה מביא את האנשים לתסכול וייאוש.

עלי סלאלחה: ביחד אנחנו מבקשים לתת תקווה לצעירים שלנו, שנמצאים בכל התחומים, פורצי דרך, באקדמיה.

עלי סלאלחה: אנחנו מתקדמים בכל עת, בכל שנה, בכל התחומים החיוביים, וחשוב באמת לתת לצעירים שלנו לחיות במאה ה-21, כמו כולם, שווים בין שווים.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרעי, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת גינזבורג.

מופיד מרעי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, השרה, השרות – יש יותר משרה.

מופיד מרעי: אנחנו בשבוע לבטיחות בדרכים, עוד מעט אני גם אעלה לדבר בנושא בטיחות בדרכים ולציין את הקורבנות של התאונות, בטיחות בדרכים.

מופיד מרעי: אבל אנחנו באנו היום יחד איתך, אדוני היושב-ראש, מכנס יחד עם מבקר המדינה בנושא המצב של האקלים, בהובלתו של חבר הכנסת אלון טל.

מופיד מרעי: זה נושא מאוד מאוד חשוב, נושא שמחייב את כולנו באמת להירתם.

מופיד מרעי: ראינו את הנתונים שהוצגו שם, שאנחנו לא עומדים ביעדים שלנו כדי באמת לשמור על כדור הארץ מהכחדה.

מופיד מרעי: חובתנו בבית המחוקקים, חובתנו בממשלה, לקדם כל נושא וכל חקיקה וכל סיוע לכל מי שנרתם לשמירה ולעשייה בנושא הצלת כדור הארץ, בנושא אנרגיה חלופית.

מופיד מרעי: אני מבקש לקדם את כל התוכניות של ניצול האנרגיה החלופית, בכל התחומים, כדי שבאמת נעמוד ביעדים.

מופיד מרעי: אני חושב שזה חשוב מאוד, מאוד מאוד קריטי לנו להמשך הקיום של העולם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גינזבורג, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חברת הכנסת וולדיגר.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לברך היום את חברי האופוזיציה על כך שהם בחרו לחזור למשחק, על כך שהם בחרו סוף-סוף לחזור ולעשות את העבודה שהם מחויבים לעשות, שמצופה מהם לעשות, עבודה שכבר במשך ארבעה חודשים הם נמנעים מלעשות, בכך שהם שיבצו חלקים מהם כחברים בכמה ועדות.

איתן גינזבורג: לצערי, הם בחרו לעשות את זה מאוחר מדי, אחרי שבית המשפט העליון פסק כפי שפסק.

איתן גינזבורג: אני מצטער על כך שהם פנו לבית המשפט העליון.

איתן גינזבורג: אני בכלל חושב שאין מה לפנות לבית המשפט העליון בנושאים פנימיים של הכנסת, בנושאים פרלמנטריים.

איתן גינזבורג: אלה הם דברים שצריכים להיסגר פה, בתוך הבית הזה.

איתן גינזבורג: אלה דברים שלא צריכים להגיע בכלל להתדיינות בבית המשפט העליון.

איתן גינזבורג: למען הפרוטוקול גם אציין שהתנגדתי לפנייה לבית המשפט העליון כשהיושב-ראש לשעבר אדלשטיין לא קבע את המועד להחלפה או לבחירת היושב-ראש.

איתן גינזבורג: אני חושב שזה מסוג הדברים שצריכים לקבוע פה בתוך הבית.

איתן גינזבורג: לי רק מפריעה מעט הצביעות, אדוני היושב-ראש, אשר בדה-לגיטימציה שעושים חברי האופוזיציה לבית המשפט העליון כשנוח להם, אבל כשנוח להם במקום אחר, הם פונים לקבלת סעד מאותו מוסד; וכשפסק הדין לא מוצא חן בעיניהם, הם חוזרים לעשות עוד דה-לגיטימציה על כך שזה לא נקבע כפי שהם רצו וגם לא במועד שהיה נוח להם.

איתן גינזבורג: היה מוטב שחברי הכנסת מהאופוזיציה ישבצו את עצמם לחברות בוועדה מהיום הראשון, גם כשיש מחלוקת על אופן חלוקת הוועדות, וימשיכו להילחם את מלחמתם הצודקת מבחינתם על אופן החלוקה.

איתן גינזבורג: אבל החרמה, ללכת לבית המשפט העליון, לחכות לפסק דין, ובאמתלה הזאת שניתן פסק דין אז לחזור לוועדות – והכול תוך יצירת דה-לגיטימציה לבית המשפט העליון – זו צביעות.

איתן גינזבורג: היא אינה מקובלת, והייתי מציע לכולם – בואו נתכנס פנימה, בואו נעבוד במשותף, על אף המחלוקות.

איתן גינזבורג: בואו נקים את ועדת האתיקה, שהיא לא פוליטית, היא לא קשורה לחלוקת כוחות בין אופוזיציה לקואליציה – היא שניים מהאופוזיציה, שניים מהקואליציה, תמיד היה כך; ועדה שלנו, שדנה בעצמנו, שמדברת על מה שקורה כאן, באולם הזה, בוועדות השונות, בהתנהלות שלנו בינינו לבין עצמנו ובכלל – דבר שמאוד נדרש, בעיקר היום עם אווירת האלימות וחוסר הכבוד שמתקיימת כאן.

איתן גינזבורג: אני קורא לחברי האופוזיציה – תפסיקו עם החרמות.

איתן גינזבורג: תשתבצו לכל הוועדות ותאפשרו את קיומו התקין של הבית הזה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

משה אבוטבול: איתן, ומה אתה אומר על זה שבג"ץ היה זריז עם אדלשטיין ופה הוא משך חודשיים?

משה אבוטבול: מה אתה אומר על זה?

איתן גינזבורג: אני יכול להגיד לך הרבה – – –

משה אבוטבול: איך זה יכול להיות ששם מותחים, אה?

מיקי לוי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: – – –

משה אבוטבול: הצביעות עובדת יפה בבג"ץ, אה?

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, חבר הכנסת גינזבורג ישמח לשתות איתך קפה.

משה אבוטבול: אני אשמח גם.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיקי לוי: אחריה – חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי התראיינה היום אצל גדי נס ברדיו הצפון.

מיכל מרים וולדיגר: בדבריה אמרה את המשפטים הבאים: ניכנס באימא של הרבנות.

קריאות: – – –

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו נתחיל מהתחלה?

משה אבוטבול: היושב-ראש, לא שומעים אותה.

משה אבוטבול: שים שעון, היושב-ראש.

משה אבוטבול: שים שעון.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, תן לי אות ואני מתחילה מחדש.

מיקי לוי: מהתחלה, על חשבוני – דקה ורבע נוספות.

מיכל מרים וולדיגר: אז, כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי התראיינה היום אצל גדי נס ברדיו צפון.

מיכל מרים וולדיגר: בדבריה אמרה את המשפטים הבאים: ניכנס באימא של הרבנות, ובליכוד מתנהגים כמו מכורים לסמים.

מיכל מרים וולדיגר: ואני מזועזעת.

מיכל מרים וולדיגר: מזועזעת, כי קודם כול לא מדברים כך על אף אחד, ובוודאי ובוודאי שלא על הרבנות הראשית לישראל, שהיא הסמכות הרוחנית העליונה בשירות המדינה.

מיכל מרים וולדיגר: ועוד לא התחלנו לדבר על ממלכתיות.

מיכל מרים וולדיגר: אני מזועזעת, כי להגיד על הליכוד שהם מכורים לסמים זה סייניזם, אפליה.

מיכל מרים וולדיגר: מכורים לסמים מתמודדים עם התמכרות קשה.

מיכל מרים וולדיגר: רבים מהם מנסים לשוב לעצמם ונופלים, אך שוב קמים ולא מתייאשים.

מיכל מרים וולדיגר: הם נלחמים כמו אריות, ואני מצדיעה לכל אחת ואחד מהם.

מיכל מרים וולדיגר: ואז את, חברת הכנסת מלינובסקי, באה ומשתמשת בהם כדוגמה כדי לעלוב במפלגה הגדולה ביותר בכנסת, שמייצגת רבים מהעם.

מיכל מרים וולדיגר: חבל שהיא לא נמצאת פה, הגב' מלינובסקי.

מיכל מרים וולדיגר: צר לי, אבל זה לא ראוי, ואני עוד עדינה.

מיכל מרים וולדיגר: לא מדברים ככה על הרבנות הראשית, לא מדברים ככה על חברי ליכוד, לא מדברים כך על אף אחד.

מיכל מרים וולדיגר: אז אם אנחנו כבר מצהירים על להיות ממלכתיים מצופה מזה שאומר את זה גם להתנהג בהתאם.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: לא נותר לי אלא להצטער על כך.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת הלוי.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת – – –

מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב-ראש, מבלי שתכננתי את הדברים מראש, אני חייב להגיד שאני מתחבר לדבריו של חבר הכנסת מיכאל ביטון – דקה אחת, ברשותך – ולדבריו של רונן גינזבורג, חבר הכנסת רונן גינזבורג – – –

קריאות: איתן, איתן.

מאיר יצחק הלוי: איתן גינזבורג, סליחה.

מאיר יצחק הלוי: והמסר המרכזי בדבריי הוא אמירת התודה, שכל כך חשובה בבית הזה.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד לך, מיכאל, הפרגון לגב' ציונה הוא-הוא אשר צריך להיות חלק מהאווירה במשכן הזה.

מאיר יצחק הלוי: אני אספר לך שהייתה לי הזכות הענקית לארח את ציונה באילת, וזאת הייתה חוויה מרגשת לפרגן לאישה הכל-כך מיוחדת הזאת.

מאיר יצחק הלוי: ואני לחלוטין מסכים עם מה שאמר פה חבר הכנסת גינזבורג.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שיש כאן הזדמנות פז, אדוני, כאשר האופוזיציה נכנסת לעשות את מה שהיא צריכה לעשות, לקבל החלטה משותפת שמשנים את תרבות השיח במקום הזה.

מאיר יצחק הלוי: נאמרות פה אמירות שהן בלתי נסבלות, לא מכבדות אף לא אחד או אחת מהיושבים כאן.

מאיר יצחק הלוי: ולכן אנחנו צריכים באמת באמת לשנות זאת.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להציע לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, הצעה שנהגתי לעשות אותה כראש עיריית אילת.

מאיר יצחק הלוי: אני פתחתי כל ישיבת מועצה בפינת הפרגון.

מאיר יצחק הלוי: פרגנו למישהו שעשה מעשה טוב.

מאיר יצחק הלוי: אולי אם נתחיל עם אנרגיות טובות אז יכול להיות שאותן מילים, שהן מילים רעילות, ייעלמו מהמשכן הכל-כך חשוב הזה, שמבחינתי הוא משכן מחנך, שרואים אותו כל כך הרבה אנשים, ובעיקר בעיקר דור ההמשך שלנו.

מאיר יצחק הלוי: אני מקווה שהאמירות – גם שלך, חברי, וגם של חבר הכנסת מיכאל ביטון – יקרינו וישפיעו על כל יושבי הבית.

מאיר יצחק הלוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת להב, בבקשה.

משה אבוטבול: דבר עם חבר הכנסת יוליה – – –

מאיר יצחק הלוי: – – –

משה אבוטבול: איך שאתם מתוקים.

משה אבוטבול: אתם ממש סוכריות, יודעים להטיף – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול וחבר הכנסת הלוי.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוראי להב-הרצנו: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, ממש פה מחוץ למליאה התקיים היום כנס שארגן חברי חבר הכנסת אלון טל לקראת ועידת האקלים הבין-לאומית בגלזגו, סקוטלנד, שבו מבקר המדינה חשף את האופן שבו מתמודדת מדינת ישראל, על מוסדותיה ורשויותיה, עם משבר האקלים.

יוראי להב-הרצנו: במילה אחת: כישלון.

יוראי להב-הרצנו: בשתי מילים: כישלון מהדהד.

יוראי להב-הרצנו: המדינה קבעה, ממשלות ישראל הקודמות קבעו יעדים לא שאפתניים, וגם בהם לא עמדנו – לא במעבר לאנרגיות מתחדשות, לא בהתייעלות האנרגטית, לא בהפחתת הנסועה הפרטית.

יוראי להב-הרצנו: צריך להבין, משבר האקלים הוא האתגר הכי גדול שניצב בפנינו, בפני בני הדור שלי.

יוראי להב-הרצנו: הוא מאיים על בני הדורות הבאים, הוא מאיים על היכולת שלנו לקיים חיים ואיכות חיים פה, על פני כדור הארץ ובישראל.

יוראי להב-הרצנו: עלינו להתמודד עם המשבר כפי שהוא, בתור משבר, בתור איום.

יוראי להב-הרצנו: ועל כן אני רוצה לברך את הממשלה על הפרסום של שורת החלטות חשובות להתמודדות עם משבר האקלים.

יוראי להב-הרצנו: זאת התחלה טובה, אבל זה לא מספיק.

יוראי להב-הרצנו: שבענו הצהרות והחלטות שמשוגרות לאוויר העולם לפני ועידות בין-לאומיות; עלינו לוודא שהמדינה עומדת בהתחייבויות שלה, וצריך לעשות את זה במסגרת קידום של חוק מסגרת אקלים, שיגדיר יעדים קשיחים, יעדי ביניים ומנגנוני ביקורת ופיקוח, על מנת שנוכל באמת לוודא שאנחנו מתמודדים עם האיום הזה כפי שהוא, איום ממשי ורציני על בני האדם ועל כדור הארץ.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת בזק.

ענבר בזק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום לכבוד יום הבטיחות בדרכים אני רוצה לדבר על הנושא שמעסיק את כולנו – התנועה, הפקקים.

ענבר בזק: אני, כתושבת הצפון, תושבת משגב, כדי להגיע לעבודה אני יוצאת ב-05:00 בבוקר מהבית.

ענבר בזק: אני מגיעה במקרה הטוב תוך שלוש שעות, ובמקרה הפחות-טוב תוך ארבע שעות.

ענבר בזק: נהיה סיוט לעלות על כבישי ישראל.

ענבר בזק: ויש לי הצעה: לצד הצעדים המאוד-מאוד חשובים ומשמעותיים שמוביל משרד התחבורה, של תחבורה ציבורית – אבל אלה צעדים שייקחו זמן רב – אני רוצה להציע שנבחר, נחליט, כל אחד בעצמו והמעסיקים באופן יותר מוסדר, שכל אחד לא עולה עם רכבו על הכביש יום אחד בשבוע.

ענבר בזק: זה יהיה לנו טוב לכבישים אבל זה יהיה לנו גם טוב לאיזון הבית והמשפחה.

ענבר בזק: כולנו ראינו בעקבות הסגרים שאפשר לעבוד מהבית.

ענבר בזק: זה לא מוריד את הפריון.

ענבר בזק: אפשר להמשיך ולעבוד באותה צורה גם כשעובדים בכל הכלים הטכנולוגיים שיש לנו, ואני מעריכה שאם כל אחת ואחד מאיתנו יבחרו יום אחד בשבוע לעבוד מהבית, לא לעלות על הכביש, זה גם יוריד את העומס בכבישים ויפחית את תאונות הדרכים וגם יהפוך את החיים שלנו להרבה יותר טובים.

ענבר בזק: יהיה לנו יותר זמן למשפחה, לילדים, לתחביבים.

ענבר בזק: אז אני קוראת לכולם להצטרף אליי.

ענבר בזק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת סילמן, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת שפק, הסוגרת את הרשימה.

עידית סילמן: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה באמת לברך את חברי חבר הכנסת בועז טופורובסקי – שהוא גם ממלא מקום יו"ר הקואליציה ומסייע לי, יד ימין, ושנינו יחד עושים עבודה באמת נהדרת פה, אני חושבת – על היום החשוב הזה שאתה מעלה פה על נס בכנסת, של הבטיחות והזהירות בדרכים.

עידית סילמן: אני יודעת עד כמה הנושא הזה קרוב לליבך, כמה הנושא הזה מגיע מתוך הלב פנימה, ואתה עושה בו באמת עבודת קודש ועבודה של הלב.

עידית סילמן: תודה על הדיונים בוועדות, תודה על ההעלאה לסדר-היום כל פעם מחדש.

עידית סילמן: וכן, מנקודת המבט שלי, ואני באה מעולם הבריאות, אני יכולה להגיד שצריך להסתכל גם על היום שאחרי, כמו שאמרת, ולא רק על אלה שבאמת אינם איתנו ולצערנו מצאו את מותם בתאונות טרגיות מזעזעות בכבישים, שהרבה מאלה יכלו להימנע.

עידית סילמן: יש הרבה כאלה שמסתובבים עם הכאב גם ביום שאחרי, הרבה אנשים שמתמודדים עם הקושי יום-יום, עם פציעות קשות, עם שיקום ארוך מאוד.

עידית סילמן: וכן, אני רוצה להגיד לכולנו שהחיים חשובים מכול.

עידית סילמן: לפני שבוע אני בעצמי חוויתי – אומנם לא קרה לי כלום, אבל לא היה לי נעים באיזשהו אירוע ברכב, ורק לחשוב שהכול יכול להיגמר אחרת.

קריאה: מה קרה?

קריאה: מה קרה?

עידית סילמן: נתקעתי בגדר, ככה, בצידי הדרך, בצורה עדינה מאוד.

עידית סילמן: אבל אני רק רוצה להגיד שבאמת באמת המקום שלנו לשמור על החיים, לשמור על הזהירות, על הבטיחות שלנו, לחשוב פעמיים לפני שאנחנו עולים להגה, וכמובן – בלי ניידים.

עידית סילמן: לכולנו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו נמשיך.

שלמה קרעי: יושב-ראש הכנסת, אתה מחולל דיקטטורה.

שלמה קרעי: אישרת ליוליה למחוק 2,200 הסתייגויות בגלל איחור של דקה בוועדה – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי – – –

שלמה קרעי: – – כשהיו שם אחרים שהצטרפו להסתייגויות.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

מיקי לוי: אתה רוצה לבוא אליי למשרד?

שלמה קרעי: אתה מאפשר להם לרמוס את הדמוקרטיה, אתה מאפשר להם לעשות מה שהם רוצים.

מיקי לוי: בבקשה, צא החוצה.

שלמה קרעי: הייעוץ המשפטי לכנסת – –

מיקי לוי: צא החוצה.

שלמה קרעי: – – קובע שאתה לא יכול לעשות את זה – –

מיקי לוי: בבקשה, צא החוצה.

שלמה קרעי: – – ואתה בכל זאת מחליט.

מיקי לוי: בבקשה, צא החוצה.

שלמה קרעי: השתגעתם לגמרי.

מיקי לוי: צא החוצה.

שלמה קרעי: השתגעתם לגמרי, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: צא החוצה.

שלמה קרעי: השתגעתם לגמרי, אתם רומסים את הדמוקרטיה, אתם לא מאפשרים – – –

מיקי לוי: הבנתי.

מיקי לוי: תבוא אליי למשרד.

שלמה קרעי: אני לא אבוא אליך למשרד.

מיקי לוי: איחרת?

מיקי לוי: איחרת?

מיקי לוי: זה הכול.

שלמה קרעי: אתם, תתביישו לכם – –

מיקי לוי: איחרת?

מיקי לוי: זה הכול.

שלמה קרעי: – – אתה וכל הייעוץ המשפטי של הכנסת.

שלמה קרעי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: החוצה בבקשה.

מיקי לוי: (חבר הכנסת שלמה קרעי יוצא מאולם המליאה.

מיקי לוי: )

מיקי לוי: אנחנו נמשיך בסדר-היום.

מיקי לוי: הסתיימו נאומים בני דקה, והסעיף הבא הוא ציון יום – – –

נירה שפק: שכחת אותי.

מיקי לוי: אוי, אני מתנצל, חברת הכנסת שפק.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: ההסתערות הבלתי-מוסברת הזו, כשהפרוטוקול הוא לצידה של יושבת-ראש הוועדה: כשהוא לא היה נוכח באולם היא התחילה.

מיקי לוי: אף אחד מסיעת הליכוד לא היה יכול לייצג אותו, ולכן הפרוטוקול היה חד-משמעי, שאומר שהיא יכולה לבטל.

מיקי לוי: יותר מכך, היא שאלה אם מי מהנוכחים שותף.

מיקי לוי: אף אחד לא הרים את היד שהוא היה שותף, אז לכן – חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

נירה שפק: רגע, מרגי ביקש.

נירה שפק: אני מוותרת.

יעקב מרגי: עומדת לך זכות, כיושב-ראש, אבל חשוב שייאמר לטובת – מאחר שפתחתם את זה פה, שייאמר.

יעקב מרגי: היא ראתה אותו בפרוזדור רץ, אני הייתי אחריו עוד.

יעקב מרגי: היא פתחה לא בטקסיות שאנחנו רגילים לפתוח את הדיון: טוב, הליכוד לא פה, אף אחד לא – אבל בוא, אני לא נכנס לזה.

יעקב מרגי: וגם אם כן, היו דברים מעולם, אפשר לבוא איתו במשא ומתן: שמע, פספסת, תוריד ל-x, תוריד ל-y.

יעקב מרגי: אבל נגמר.

מיקי לוי: נגמר.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: מכיוון שלא אני היושב-ראש ולא יכולתי לבוא – אתה יודע שבדרך כלל אני, ברמה האישית, מאזן ובא לכדי פשרות, אבל התקנון לצידה, מה לעשות.

לא בדקה הזאת של הפרש.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, אתה מוזמן לכוס קפה.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת שפק.

נירה שפק: תודה רבה.

נירה שפק: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני בוחרת גם לציין את יום אזכור הבטיחות בדרכים.

נירה שפק: אני מברכת אותך, חברי חבר הכנסת בועז טופורובסקי, על זה שאתה דאגת להעלות את זה על סדר-היום ובכל הוועדות לדבר על זה.

נירה שפק: לכל אחד, לא משנה באיזו ועדה, יש נגיעה, ויש לנו אפשרות לטפל במה שקורה בכבישים ובעלויות שזה עולה לנו – עלויות בנפש, שזה מה שחשוב.

נירה שפק: אני רוצה לומר שלפני המון שנים הייתי שותפה למאבק בעוטף עזה שקראנו לו: יש לנו צבע אדום, לא רוצים כבישים אדומים.

נירה שפק: בעוטף עזה יש כבישים מסוכנים; יש לנו את המכללה הכי גדולה בארץ, שהיא לא מרומזרת בפניות אליה; יש לנו כבישים מסוכנים של פניות שמאלה.

נירה שפק: יש במשרד התחבורה – השרה יושבת כאן, היא מכירה את הסעיף – סעיף פניות שמאלה, שזה סעיף שהושם בגלל התאונות שמתרחשות בפניות שמאלה, ואנחנו צריכים לוודא שהתקציבים האלה ימומשו.

נירה שפק: אנחנו שנים – – –

בועז טופורובסקי: – – –

נירה שפק: יש תקציב שנקרא – תחשוב, כשאתה פונה ימינה אתה משתלב עם התנועה, כשאתה פונה שמאלה, בעצם אתה חוצה נתיבים.

נירה שפק: ולכן יש תקציב כזה, שנקרא "תקציב פניות שמאלה".

נירה שפק: ולצערי, לאורך שנים הסעיף הזה אף פעם לא מומש ב-100%, וזה דבר שלא יכול להיעשות.

נירה שפק: התקציב הזה הוא התקציב הראשון שצריך להיות מלא ב-100%.

נירה שפק: אנחנו גרים בעוטף עזה.

נירה שפק: יש לנו את כביש 232, כביש מסוכן, שחוצה את כל העוטף מצפון לדרום.

נירה שפק: הכביש הזה הוא כביש עם קווים רציפים.

נירה שפק: עוברים אותם בצורה לא מבוקרת, מסכנת חיים.

נירה שפק: יש המון הרוגים על הכביש הזה.

נירה שפק: לצערי בתקופה שהייתי מפקדת בסיס באוגדת עזה, בפעם אחת נהרגו לנו שישה חיילים.

נירה שפק: זו הייתה מכה קשה.

נירה שפק: התקציב הזה נעצר באמצע, כספים ממנו נלקחו למקומות אחרים, והיום, כשאנחנו פה, בשלטון, יש לנו את האופציה לתקן את הדברים האלה.

נירה שפק: אני רוצה לבקש כאן, ואני מבקשת גם ממך, בועז, לזכור, כמו שאמרנו במחאה של פעם, שיש לנו צבע אדום, לא רוצים כבישים אדומים, ולטפל בתשתיות האלה ולשבת על כביש 232, שבו נוסעות גם כל ההעברות לתוך הרשות – כל המשאיות, כל מה שנכנס לשם על הכביש הזה, כל התנועה של הצבא והאזרחים ביחד – ולעצור לנו את התקלה ואת המפגע הבטיחותי שיש שם.

נירה שפק: אז יחד איתך אני מאמינה שנגיע, עם המשרד, להצלחה בנושא הזה.

נירה שפק: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחברת הכנסת נירה שפק.

יעקב מרגי: בזה תם סדר הדוברים בסעיף נאומים בני דקה.

יעקב מרגי: << הלסי >> ציון יום הבטיחות בדרכים << הלסי >>

יעקב מרגי: נעבור להצעות לסדר-היום: ציון יום הבטיחות בדרכים, מס' 342, 356, 395, 459, 567, 617, 635, 642, 643, 645, 649 ו-652.

יעקב מרגי: הכנסת מציינת את יום הבטיחות בדרכים, ויש כמה דוברים – זה בסדר-היום.

יעקב מרגי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת שמחויב לנושא הזה ביום-יום, ואנחנו מודים לו על כך, חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבריי חברי וחברות הכנסת, 302 הרוגים מתחילת השנה, 34,612 הרוגים מקום המדינה, מתוכם 5,173 ילדים.

בועז טופורובסקי: אני אשמח אם כמה שניות אני פשוט אהיה בשקט.

בועז טופורובסקי: אם אתם תרצו, תחשבו על המספרים האלה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, אתה גם היית יושב-ראש ועדת הכלכלה ומינית אותי, עוד כשהייתי באופוזיציה, ליושב-ראש ועדת המשנה לבטיחות בדרכים, מתוך הבנה – ודרך אגב, בהערכה הדדית מאוד גדולה, יש לי הערכה מאוד גדולה כלפיך.

יעקב מרגי: זה הדדי.

יעקב מרגי: תודה.

בועז טופורובסקי: מתוך הבנה שבנושא של בטיחות בדרכים זה לא משנה מאיפה אתה מגיע – מאיזו מפלגה, מאיזה מקום, מאיזה גיל או מאיזו תפיסת עולם; זה לא משנה אם אתה חרדי, ערבי, דרוזי, יהודי, מוסלמי, נוצרי, צפוני, דרומי, מהמרכז.

בועז טופורובסקי: כשמת מישהו שחשוב לך, בין אם זה בן, בת, אח, אחות, סבא, סבתא, דוד, חבר, מכר, זו דקירה בלב שאני לא מאחל לאף אחד לחוות.

בועז טופורובסקי: זה מוות כל כך מיותר.

בועז טופורובסקי: אפילו אי-אפשר לבוא ולהגיד על הקבר – לעצמך, לאלוהים, לחברים – שהם מתו על קידוש השם, מתו למען המדינה.

בועז טופורובסקי: אין סיבה למוות, זה מוות ללא תכלית.

בועז טופורובסקי: האנשים, המשפחות השכולות – אתמול היה לנו טקס לקורבנות תאונות הדרכים – המשפחות השכולות תופסות את עצמן יום אחד בלי אהובן או אהובתן, ומנסות להבין למה ומחפשות תכלית.

בועז טופורובסקי: וכל פעם שחושבים על זה ומקבלים את הדקירה בלב, את ההתכווצות הזאת, רוצים למצוא סיבה למה ומה אפשר לעשות.

בועז טופורובסקי: גיליתי שהמון המון משפחות – מהיכרותי, לצערי, עם המון המון משפחות – מנסות לעשות מעשה, לעשות טוב לסביבתן:

בועז טופורובסקי: או להשפיע כדי שאף אחד אחר לא יחווה את האובדן הזה או אולי לעשות דברים שהיו חשובים לאותו אהוב או אהובה שנהרגו בתאונות דרכים.

בועז טופורובסקי: במקרה שלי, עד היום יש ספרייה על שם אחותי ועוד כל מיני פעולות כאלה ואחרות שההורים שלי עשו.

בועז טופורובסקי: אני חושב שאצלי חלק גדול מהאובדן הביא לכך שהשליחות הציבורית המרכזית שלי זה הנושא של תאונות הדרכים כי כל כך הרבה אנשים נהרגו בדרכים, כמו שאמרנו, נהרגו סתם – יותר ממלחמות ישראל, כמעט כמו מלחמות ישראל וכל נפטרי הקורונה ביחד.

בועז טופורובסקי: אם פרומיל, פרומיל מהיחס שאנחנו משקיעים בביטחון ישראל או אפילו במלחמה בקורונה, היינו משקיעים בבטיחות בדרכים' הכול היה נראה אחרת.

בועז טופורובסקי: היו ילדים שלא היו מתים סתם, היו נהגים שיכורים שלא היו זזים עם הרכב כי לא היה מתאפשר להם.

בועז טופורובסקי: היינו חיים את הקשיים, את המצוקות, ונלחמים כל הזמן למצוא פתרונות.

בועז טופורובסקי: לצערי גם היום אני לא מרגיש שאצל נבחרי הציבור זה מספיק גבוה – ואני לוקח את האחריות גם עליי – בסדר העדיפויות.

בועז טופורובסקי: ולכן אנחנו צריכים כל הזמן לבוא ולהזכיר, ולא לוותר, ולהילחם על כל תשומת לב, על כל שקל, על כל קבלת החלטות, על כל בחירת סדרי עדיפויות, בשביל להציל אנשים בדרכים.

בועז טופורובסקי: אנחנו יודעים – כמה זמן עוד נשאר לי?

בועז טופורובסקי: אני לא רואה בגילי.

יעקב מרגי: חצי דקה.

בועז טופורובסקי: אנחנו יודעים שהנושא של תאונות הדרכים זה נושא הוליסטי, זה נושא שדורש טיפול מורכב, גם של שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, גם של הרלב"ד, גם של משרד החינוך, גם של משרד ביטחון הפנים, גם של משרד המשפטים.

בועז טופורובסקי: היום היו לנו כמה דיונים בוועדות בנושאים האלה, וכל הזמן אמרנו שדרושים מנהיג או מנהיגה שיבואו ויתכללו את כל הנושא הזה, כדי שאף אחד לא יוכל להגיד: זה לא אני אשם, זה הוא אשם – ואז, עם אותה אמירה, גם לישון טוב בלילה.

בועז טופורובסקי: אנחנו רוצים להיות אלה שמזכירים לכל אחד מאלה שיש להם את האחריות שהם לא יכולים לישון טוב בלילה, כי כשהם ישנים טוב בלילה מישהו עולה על אוטו או אופנוע, עושה מעשה שאסור לעשות, וזה כמו שמישהו ייקח אקדח ויירה ללא הבחנה בכבישים.

בועז טופורובסקי: אני כאן גאה להגיד שאת כל הכספים הקואליציוניים שעלה בידי להשיג הפניתי למאבק בבטיחות הדרכים.

בועז טופורובסקי: בלי קשר לכספים הקואליציוניים, הפנינו 40 מיליון שקל, בתמיכת שרת התחבורה – שהיום הציגה תוכנית יפה ומכובדת למלחמה בתאונות הדרכים – למעקות בטיחות לרוכבי אופנוע; 20 מיליון שקל להגברת הבטיחות בקרבת מוסדות החינוך.

בועז טופורובסקי: אנחנו נביא את הכסף לרלב"ד, ועם הרלב"ד נפנה את זה לעיריות וליישובים – – –

יעקב מרגי: למתחמי "נשק וסע"?

בועז טופורובסקי: לא רק, גם למתחמי "נשק וסע", אבל לכל מה שקורה מסביב למוסדות.

בועז טופורובסקי: מה שאנחנו גילינו הוא שערים שהן חלשות יותר סוציו-אקונומית לא יכלו אף פעם לנצל תקציבים כאלה, כי דרשו דרישת מצ'ינג.

בועז טופורובסקי: אז חלק מההישג הוא שאנחנו נגיע אליהם בלי צורך להשיג מצ'ינג.

יעקב מרגי: נא לסכם, תודה.

בועז טופורובסקי: אני רק אסיים, ברשותך, במשפט אחרון: עוד 10 מיליון שקל למשטרת התנועה להגברת האכיפה.

בועז טופורובסקי: היום גם הצהרנו עם הממונה על הביטוח שאנשים שיעשו תאונה כשהם הרבה מעל הרף של השכרות – זה כאילו הם לקחו נשק וירו בו – לא יהיה להם כיסוי ביטוחי.

בועז טופורובסקי: אנחנו הסטנו תקציבים, בתמיכת שרת התחבורה ובעזרה של יושב-ראש ועדת הכלכלה, וקנסות מנתיבי התחבורה הציבורית, חלקם ילכו לשיפור הבטיחות הדרכים, ועוד מעקות בטיחות ועוד ועוד.

בועז טופורובסקי: נגמר לי הזמן.

בועז טופורובסקי: מה שאני אומר: אנחנו בכיוון טוב אבל שלרגע לא נחשוב שזה מספיק.

בועז טופורובסקי: יש לנו עוד המון מה לעשות.

בועז טופורובסקי: יש לנו עוד המון חיים להציל, וזו המשימה של כולנו.

בועז טופורובסקי: תודה.

יעקב מרגי: שוב תודה על המחויבות שלך לנושא.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר, ואחריו – חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, בנושא הזה של תאונות הדרכים, כשמחברים את כל מספרי ההרוגים, שלא לדבר על הפצועים ועל אנשים שכל חייהם השתנו בגלל זה, זו כמות מזוויעה ונוראה, שהיא יותר מאשר החללים במלחמות ישראל.

ואני חושב שאם אנחנו ניקח את העניין הזה בצורה של באמת עת מלחמה, אז הדבר הזה יוכל להשתפר.

ואני אומר לכם את זה כי אפשר לדבר על דברים שהם גזרת גורל, אבל אמרתי היום גם בוועדה – לא היה לי הרבה זמן לומר את זה – שהיינו כאן בכנסות, ואני חייב להזכיר לטובה גם את היושב-ראש הנוכחי, שטיפל בכך בוועדת הכלכלה, אבל גם את היושב-ראש הקודם של ועדת כלכלה, איתן כבל, שעשה הליך מדהים של שימוע ארוך, מקצועי, ממוקד, ולאחר מכן גם הקים ועדת משנה לבטיחות בדרכים, והייתה לי הזכות לעמוד בראש הוועדה הזו.

לא עשינו חשבונות אופוזיציה–קואליציה – אני הייתי בקואליציה והוא היה מהאופוזיציה בכלל, לידיעת כל האנשים שנמצאים פה – והיה תהליך מדהים.

והתהליך הזה, לא רק שהוא היה מדהים, אלא כשאנחנו מסתכלים על הגרף של מספר ההרוגים, אנחנו רואים שבאותן שנים שבהן היו פה דיונים אינטנסיביים, ולא היה שבוע או שבועיים שלא התקיימה ישיבה של הוועדה, והמשטרה באה ונתנה תשובות ושינתה גם שיטות עבודה, ולחצנו על הוספת ניידות, ולחצנו על נושא החינוך – כל נושא החינוך התעבורתי התקדם בצורה אדירה בתקופה הזאת – ראה זה פלא, אדוני היושב-ראש, אני הוצאתי אתמול טבלה, ואתה רואה שבשנים הללו הייתה ירידה, ירידה לא קטנה.

אין לי פה כרגע את הנתונים אבל אני עוד אוציא את זה בצורה מסודרת.

זה אומר דבר אחד, שזה בידינו.

ובידינו במיוחד גם – אמר פה בועז ידידי; שמעתי אותך בקשב רב, ואתה יודע מה, כשצריך כסף קואליציוני לניידות – לא נדבר על זה עכשיו, לא נערב את העניין הפוליטי – 10 מיליון שקל, זה דבר טוב, כל הכבוד לך שאתה מביא ומה שנקרא מקבץ נדבות עבור הדבר הזה, כי אתה באמת שחקן נשמה בעניין הזה, אבל זה לא צריך להיות כך.

וזה גם לא תלוי בשרת התחבורה, כי היא לא יכולה לבוא לשר הבט"פ ולהגיד לו: תקשיב, אני רוצה 400 ניידות.

כל גורמי המקצוע בכל המחקרים שנעשו אמרו שפה בארץ, כדי שתהיה נראות ושתהיה הגברה של אכיפה, צריך לפחות 400–450 ניידות.

אנחנו היום ב-170, או 220, משהו מהסוג הזה.

אז זה לא ש-10 מיליון כאלה או אחרים יעזרו לעניין הזה.

ולכן, גברתי השרה, הצעתי לך בבוקר, ואני מציע את זה גם עכשיו: הרלב"ד, שהיא רשות, צריכה להפוך להיות המתכלל וכלב השמירה של ההחלטות שיתקבלו בכל הנושא המקצועי הזה, גם בהסברה, גם במחקרים, גם בלהציע אלמנטים חדשים כאלה ואחרים, אלקטרוניים.

למשל, אני אתן לכם דוגמה: יש מצלמות – גברתי השרה, כדאי שתקשיבי לזה, זו עצה טובה ואני לא אשלח לך חשבונית על זה.

יש מצלמות מהירות, מה עושים בדרך כלל?

אתה מתקרב למצלמה, מאט, אתה ממשיך.

יש במדינות אירופה מצלמות שכשאתה נכנס לכביש מסוים הן מצלמות אותך, ועם הזמן, אחרי כמה קילומטרים מצלמים אותך שוב ויודעים לעשות את החישוב אם עברת על החוק או לא.

לפני שלוש שנים התחננתי למשרדים הרלוונטיים: תביאו את הדבר הזה.

אתה יודע איזו הרתעה זו?

זו התרעה לאורך קילומטרים שלמים, לא פיקים של 500 מטר קדימה, 300 אחורה.

מופיד מרעי: יש את זה בכביש 6, אבל זה לא הופעל.

יש וזה לא מופעל?

יעקב מרגי: לא מופעל.

כי שם יש בעיות משפטיות?

אבל אני אומר, יש כל כך הרבה דברים.

הסוד של ההצלחה במלחמה הזאת – אדוני, אני מסיים – זה לדעת לתכלל חמישה-שישה משרדים גדולים: משרד התחבורה, משרד הבט"פ, משרד החינוך, הנהלת בתי משפט, כדי לזרז הליכים נגד נהגים עבריינים.

כל הדבר הזה צריך להיעשות.

אני מציע ואני אומר, ידידי, בכספים הקואליציוניים – דיברתי איתך, גם דיברתי עם יושב-ראש הוועדה – – –

יעקב מרגי: נא לסכם.

אני חושב שגם בתקציבה השוטף של הרלב"ד, כדי לאתגר אותם לבנות את המקום שוב ולהתמקצע בו צריך לתת להם תקציב יותר גדול.

כרגע התקציב שלהם הוא 70 מיליון, זה לעג לרש.

אני מאחל לעצמנו ומאחל לך, גברתי, שתצליחי ותזכי לגרום לכך – להציל הרבה נפשות בישראל.

כל אחד הוא עולם ומלואו, ואנחנו בעניין הזה לא נהיה לא קואליציה ולא אופוזיציה.

נתמוך בכל דבר טוב וראוי שצריך כדי לעצור את הדימום הנורא הזה.

תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

יעקב מרגי: אחריו – חברת הכנסת אתי חוה עטייה.

יעקב מרגי: חמש דקות לרשותך, אדוני.

מאיר יצחק הלוי: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי שרת התחבורה, חברי בועז טופורובסקי, חברותיי וחבריי לכנסת ישראל, בראש וראשונה תודה לאותם אנשים שיזמו את השבוע ואת היום החשוב הזה.

מאיר יצחק הלוי: אין ספק, אנחנו יודעים שבשנתיים האחרונות נהרגו בכבישי ישראל 602 בני אדם.

מאיר יצחק הלוי: מתוך ההרוגים, אדוני היושב-ראש, 19 הרוגים הם מגיל יום עד גיל 14.

מאיר יצחק הלוי: ובשנת 2020 בלבד נהרגו 70 אזרחים שגילם מעל גיל 65.

מאיר יצחק הלוי: הנתונים הקשים צריכים להדיר שינה מעיני כולנו, על כולנו להתגייס לצמצם את הקטל בדרכים וכל הקהילה חייבת להתגייס ולסייע בכך.

מאיר יצחק הלוי: המשימה העומדת בפני משרד התחבורה היא לא רק בפניו אלא בפני מערכות שלמות שצריכות להתגייס לעניין.

מאיר יצחק הלוי: בדבריי היום אני בוחר, אדוני היושב-ראש, להתמקד בכביש הדמים, הלוא הוא כביש הערבה.

מאיר יצחק הלוי: אורכו של כביש זה, אדוני היושב-ראש, הוא כ-170 קילומטר.

מאיר יצחק הלוי: זה כמו הנסיעה מאשקלון לעכו.

מאיר יצחק הלוי: תחשוב, כמו הנסיעה מאשקלון לעכו, זה אורכו של כביש הערבה.

מאיר יצחק הלוי: כביש הערבה משמש כעורק תחבורה יבשתי עיקרי וכמעט יחיד לעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: על כביש זה נוסעים תושבי העיר אילת, תושבי אילות, תושבי הערבה התיכונה, ובנוסף, מיליוני נוסעים המגיעים לנפוש בעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: ולא דיברתי על מאות משאיות מדי יום שעוברות לנמל וחוזרות ממנו.

מאיר יצחק הלוי: חשוב לציין שמאז ההחלטה האומללה שהובילה לסגירת שדה דב, כמות המכוניות הנוסעות על כביש הדמים עלתה בצורה דרמטית, והנגזרת מכך – עלייה מדאיגה בכמות תאונות הדרכים.

מאיר יצחק הלוי: נכון להיום, שנבין, כ-90% מהמגיעים לעיר אילת מגיעים על כביש הערבה.

מאיר יצחק הלוי: חשוב שנדע את הנתון הזה, זה נתון שלא נערכנו לו קודם לסגירת שדה דב.

מאיר יצחק הלוי: לפני כ-15 שנה החל תהליך של שדרוג איטי מאוד.

מאיר יצחק הלוי: אז היה שר תחבורה שקראו לו שאול מופז, הוא היה שר התחבורה, והוא התחיל בעצם את הפעימה הראשונה, לשדרג את הכביש.

מאיר יצחק הלוי: מאז ועד היום חלפו 15 שנה, בכביש של 170 קילומטר שודרגו כ-60 קילומטר כביש, ונותרו לשדרוג עוד 110 קילומטר.

מאיר יצחק הלוי: הכביש, לצערי הגדול, ממשיך בחלק של ה-110 קילומטר לקטול עוד ועוד, הרוגים, לצערנו הגדול.

מאיר יצחק הלוי: ואנחנו שמחים להגיד, ואני אומר את זה פה לכולנו, שבחלק המשודרג – אפס תאונות קטלניות.

מאיר יצחק הלוי: מה יותר ברור?

מאיר יצחק הלוי: כאשר נוגעים בכביש והופכים אותו מכביש מסוכן לכביש בטוח – אפס תאונות דרכים על הכביש.

מאיר יצחק הלוי: פה אני רוצה לבוא עם בשורה – אני מסתכל גם על שרת התחבורה שנמצאת כאן, ועל שר האוצר ועל הרבה גורמים נוספים: התקבלה החלטה, לדעתי אני יכול לבשר אותה בסיפוק גדול, על כך שבתקציב זה יאושרו 300 מיליון ש"ח לטפל בחלק אחד משמעותי בתוך הכביש, וכמובן נקווה שבתקציב הבא, של 2023 – – –

יעקב מרגי: מה ההערכה לגמר כל ה-110 קילומטר?

מאיר יצחק הלוי: הכביש מפולח לחמישה פלחים.

מאיר יצחק הלוי: מדובר ב-110 ק"מ, אנחנו מדברים על בערך 25 ק"מ כל פלח, זה כמובן בתוכניות, שדרך אגב קיימות ברובן ברזולוציה שיכולה כבר כמעט לקדם מכרז.

מאיר יצחק הלוי: זה אומר שאם יעבדו בצורה טובה, בטווח של ארבע-חמש שנים אנחנו יכולים לקבל פה עורק תחבורה שהוא עורק תחבורה חשוב, בעל חשיבות אסטרטגית.

מאיר יצחק הלוי: צריך לזכור, הוא מגיע לשתי מדינות ערביות, מגיע לנמל ומוביל את תעשיית התיירות, ולכן החשיבות האסטרטגית של הכביש הזה היא אדירה.

מאיר יצחק הלוי: פה אני רוצה להגיד לך, גברתי השרה, תודה רבה על כך שאנחנו, ככה אני מאמין, בקרוב מאוד נוכל לראות דחפורים, טרקטורים, שמטפלים ומשדרגים את הכביש.

מאיר יצחק הלוי: ועוד נושא קטן שחשוב לי לציין.

מאיר יצחק הלוי: אני מתייחס לנושא האכיפה, ענישה לנהגים שנמצאים תחת השפעת אלכוהול וסמי הזיה.

מאיר יצחק הלוי: אמרת את זה נכון, חבר הכנסת טופורובסקי.

מאיר יצחק הלוי: אני חוויתי את החוויות הללו כראש עירייה כאשר היינו צריכים לטפל במסיבות שנגדיר אותן מסיבות אסיד: כשבאותן מסיבות היו בני נוער וצעירים שמשתמשים בכדורי הזיה, באקסטזי ועוד שכאלה – באותו רגע שמשתמש כזה עולה על ההגה, בדיוק כמו שהגדרת זאת, זה כמו אדם שמחזיק אקדח טעון ויורה, פשוט יורה על הכביש.

יעקב מרגי: אדם שלא רואה ולא שומע, בלי חושים, עולה לכביש.

מאיר יצחק הלוי: זה בדיוק כך.

מאיר יצחק הלוי: אלה סמים שהם סמים פסיכו-אקטיביים, שמביאים למצב שמי שיושב על ההגה הופך להיות פשוט רוצח בפוטנציה.

מאיר יצחק הלוי: ולכן צריך, להערכתי, לחוקק חוקים שיכבידו על אותם אנשים, שירתיעו אותם.

מאיר יצחק הלוי: ויש בכוונתי – ואני אשמח לעשות את זה איתך, אדוני – לחוקק חוקים.

מאיר יצחק הלוי: שידע כל מי שלוקח סמי הזיה כאלה שיבוא על עונשו ותישלל ממנו האפשרות לנהוג לאורך כל חייו.

מאיר יצחק הלוי: זו דעתי, תודה רבה, ושנדע רק בשורות טובות.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אתי חוה עטייה, ואחריה – חבר הכנסת מופיע מרעי.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי שרת התחבורה חברת הכנסת מרב מיכאלי, בהצלחה רבה.

חוה אתי עטייה: היום אנו מציינים את יום הבטיחות בדרכים החשוב כל כך.

חוה אתי עטייה: על פי דוח עדכני של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מתחילת השנה עד עכשיו נהרגו בתאונות דרכים 300 בני אדם.

חוה אתי עטייה: מדובר בעלייה של כמעט 20% במספר ההרוגים לעומת שנת 2020.

חוה אתי עטייה: על פי הנתונים מהעבר, אנחנו צפויים למספר בלתי נתפס, עוד כ-50 הרוגים בתאונות דרכים עד סוף שנת 2021.

חוה אתי עטייה: מי ייתן ולא נשמע על תאונות נוספות והרוגים נוספים, אבל המציאות מוכיחה לנו שעלייה בצפיפות התחבורה בישראל, עלייה מתמשכת במספר כלי הרכב ותוספת של אמצעי תחבורה נוספים כמו קורקינטים חשמליים ואופניים חשמליים – כל אלה מובילים לעלייה במספר התאונות, ובעקבותיה לעלייה במספר הפצועים וההרוגים.

חוה אתי עטייה: נראה שחלק מההרוגים ניתן למנוע, אלה ההרוגים בתאונות אופנועים.

חוה אתי עטייה: אם ראינו השנה עלייה של 20% במספר ההרוגים, הרי שהשנה הייתה עלייה של 33% במספר רוכבי האופנוע שנהרגו, 76 רוכבים.

חוה אתי עטייה: כמעט אין סוף שבוע ללא הידיעה התורנית על רוכב אופנוע שנהרג.

חוה אתי עטייה: יש כמה פעולות הגיוניות שהמחוקק יכול לעשות ולא עשה עד היום.

חוה אתי עטייה: אם לכל מכונית יש דלתות, כריות אוויר וחגורות בטיחות, הרי שרוכבי אופנוע חשופים לפגיעה חמורה בכל תאונה בגלל חוסר מיגון.

חוה אתי עטייה: הפעולה הראשונה שצריך לקדם היא לחייב את הרוכבים באביזרים למיגון רכיבה.

חוה אתי עטייה: הם ימנעו החמרה של פציעות, ובמקרים אחרים הם עשויים להציל חיים.

חוה אתי עטייה: המדינה יכולה להעניק הטבות מס על הציוד למיגון ולהביא בזמן קצר למיגון של כל רוכבי האופנוע.

חוה אתי עטייה: הפעולה השנייה, שכבר התחילו ליישם אך צריך להרחיב את היישום ולזרז אותו, היא שיפור תשתיות, שעשוי להציל רוכבים.

חוה אתי עטייה: הדגש צריך להיות על החלפת סימני צבע, שגורמים כיום להחלקות מיותרות, ועל בניית מעקות בטיחות כפולים.

חוה אתי עטייה: כיום הרוכב מחליק מתחת למעקה הבטיחות ופעמים רבות המעקה עשוי לחתוך איברים של אופנוענים שנופלים תחתיו.

חוה אתי עטייה: חובת מיגון, הטבות לרכישת מיגון ושיפור תשתיות הם חלק ממארג פתרונות שהמדינה צריכה לבצע, במקביל להדרכה ולחינוך שיינתנו למשתמשי הדרך, על מנת שנוכל לחיות במדינה שבה שיעור הנפגעים בתאונות דרכים יהיה נמוך משמעותית מהמספרים המחרידים שאנו רואים כיום.

חוה אתי עטייה: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מופיד מרעי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת משה אבוטבול.

מופיד מרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מופיד מרעי: גברתי השרה, חברות הכנסת, חברי הכנסת, אני באמת רוצה לברך על היוזמה להקדיש בכנסת יום בטיחות בדרכים, ולברך אותך, חבר הכנסת בועז, על היוזמה, על ההובלה, על הרצון שלך שהנושא זה לא ירד מסדר-היום.

מופיד מרעי: אנחנו נמצאים בשבוע הבטיחות בדרכים, אז באמת ברכה מעומק הלב.

מופיד מרעי: כל זה, כמובן, למרות העומס בדיונים על התקציב.

מופיד מרעי: למצוא זמן – אני חושב שזה באמת ערכי.

מופיד מרעי: כולי תקווה שהיום הזה באמת יסייע לנו להורדת גרף ההרוגים בתאונות הדרכים.

מופיד מרעי: אדוני היושב-ראש, הוזכרו כאן הנתונים, ואני לא אחזור עליהם אלא בחטף: מתחילת השנה נהרגו 302 בני אדם, ומתוכם הוזכרו על ידי קודמתי 76 הרוגים רוכבי הדו-גלגלי, שמהווים כמעט 30% מההרוגים, וזו השנה הכי קטלנית ברכב דו-גלגלי.

מופיד מרעי: זה מדליק לנו לא נורה אדומה אלא פרוז'קטור אדום, וחשוב לזכור את זה.

מופיד מרעי: אני חושב שהיום זה יום שזועק את זעקתם של עוד 302 משפחות הרוגים שיכלו להיות איתנו כאן, בחיים.

מופיד מרעי: לנו, כחברי וחברות כנסת, יש את היכולת להשפיע על הורדת גרף הקטל בדרכים.

מופיד מרעי: וכמי שהיה מנהל אגף מגזרים – הכוונה למגזר החרדי, עולים חדשים, חקלאי, המגזר הלא-יהודי –ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אני בטוח שניתן להוריד את כמות ההרוגים מדי שנה על פי תוכנית סדורה, והתוכנית הסדורה צריכה להתחיל בראש וראשונה בחינוך לבטיחות בדרכים.

מופיד מרעי: הייתה פה קודם גברתי שרת החינוך ונמצאת פה שרת התחבורה – חינוך בבתי הספר היסודיים, זה מתחיל משם, וכלה בהסברה והדרכה בתיכון, בחינוך הבלתי-פורמלי לנוער בשילוב של ועדי הורים.

מופיד מרעי: בשנת 2017, בוועדת הכלכלה, בתקופה של איתן כבל, כשהייתי ראש רשות ויושב-ראש הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות, העליתי את הצורך בעיגון הבטיחות בדרכים כמקצוע חובה בחינוך עד כדי שיהיה חלק ממבחני הבגרות.

מופיד מרעי: אם אנחנו נעשה את זה, אנחנו נוכל לזכות לחינוך טוב יותר בנושא בטיחות החל מהתקופה הראשונה של הבנים שלנו.

מופיד מרעי: אני מאמין ששרת החינוך תאמץ את הדרישה הזאת ותירתם למאמץ, ובהחלפת מילה איתה, היא באמת מתכוונת לעשות את זה.

מופיד מרעי: הנושא, אגב, מתחזק, גם בגלל העלייה בשימוש של בני נוער באופניים, טרקטורונים, קורקינטים חשמליים, שמהווים עוד סכנה נוספת – אין להם היתרים – עוד סכנה נוספת בתוך היישובים שלנו ובדרכים העירוניות.

מופיד מרעי: התחום השני הוא תשתיות.

מופיד מרעי: מדובר כאן על תשתיות בדרכים שלנו שבחלק גדול מהארץ הן במצב רע מאוד, במיוחד בגליל, בגלל המצב הטופוגרפי.

מופיד מרעי: ופה אני חוזר לתאונת הדרכים שהייתה, וראינו את התוצאה של תאונת הדרכים הקטלנית שהייתה בכניסה המזרחית לחורפיש, שגבתה את חייהם של חמישה אנשים – האוטובוס עם הרכב.

מופיד מרעי: מעקה בטיחות מפריד בדרך הזאת ואמצעי האטה יכלו למנוע את התוצאה הטרגית הזאת.

מופיד מרעי: לכן, יש צורך להגביר גם את השימוש בתחבורה ציבורית, אוטובוסים ורכבות, אבל כדי להשתמש בתחבורה ציבורית צריך לחבר את הפריפריה, את הגליל ואת הצפון, את הנגב ואת הדרום, למרכז, על ידי תשתיות מתאימות.

מופיד מרעי: נכון, התחילו וממשיכים לעשות, אבל צריך להאיץ את העשייה הזאת ולהוריד את הלחץ בדרכים.

מופיד מרעי: אנחנו היום מדינה של פקקים, מה לעשות?

מופיד מרעי: אגב, אני פותח את הכנסת בשעה 07:00.

מופיד מרעי: למה?

מופיד מרעי: כי אני קם ב-04:00 כדי לא להיתקע בפקקים, ועדיף לי להגיע לכאן, לנוח שעה, ואחרי זה להיכנס לוועדות.

מופיד מרעי: מיותר להזכיר שהדיונים בכנסת נדחים – בגלל מה?

מופיד מרעי: בגלל שאנשים נתקעו בפקקים.

מופיד מרעי: אני חושב שיש צורך – לא רק חושב, אני בטוח שיש צורך גם להגביר את האכיפה והענישה של משטרת ישראל ומערכות המשפט כדי שתהיה הרתעה.

מופיד מרעי: זה שלב מכריע במלחמה בתאונות הדרכים.

מופיד מרעי: ופה אני חוזר לנהג האוטובוס מהתאונה שדיברתי עליה קודם.

מופיד מרעי: אם היה מנגנון שידע שיש לו עבירות תנועה – לפחות לפי הדיווח, זה מה שאני קיבלתי – לפני כן, יכול להיות שהיינו מונעים גם את התאונה הזאת, ולא עשינו את זה.

מופיד מרעי: אני רואה בנושא הבטיחות בדרכים נושא לאומי, שמחייב אחריות לאומית ודורש שילוב של משאבים, מערכות, משרדי ממשלה, שבראשם עומדים ועומדות שרים ושרות שחיי אדם בראש מעייניהם – במיוחד משרד התחבורה, גברתי השרה – משרד האוצר, משרד החינוך, התרבות, ביטחון הפנים וכל מה שדובר ונגעו בו קודמיי, והוא נכון.

מופיד מרעי: אני מבקש מכל חברי וחברות הכנסת לתמוך בכל חקיקה ופעילות שתוביל ליעד הזה.

מופיד מרעי: בנימה אישית, חברים, זה לא נעים לקבל טלפון שהבן שלך עבר תאונת אופנוע והוא בדרך לבית החולים.

מופיד מרעי: לשמחתי זה הסתיים בשלום.

מופיד מרעי: ואגב, זה היה באותו עיקול שבו האוטובוס עשה את התאונה.

מופיד מרעי: תודה רבה.

יעקב מרגי: שנשמע רק בשורות טובות.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת מופיד מרעי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

יעקב מרגי: ועד שחבר הכנסת משה אבוטבול יעלה – ברשותכם, אנחנו מדברים ביום הבטיחות בדרכים בכנסת.

יעקב מרגי: גלי צה"ל מפרסמים על נהג הסעות תלמידים, נהג אוטובוס בן 60, שנסע בזיג-זג.

יעקב מרגי: כשבדקו אותו מצאו שהוא שתוי, שרמות האלכוהול הן פי עשרה בדם שלו, ועם בקבוק עדיין על המושב.

יעקב מרגי: אפשר לדבר הרבה, אפשר להשקיע בתשתיות, אבל גם הגורם האנושי – הגיע הזמן.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, עד חמש דקות.

משה אבוטבול: כמעט גנבת לי, אדוני היושב-ראש, את כל הנאום, אבל זה בסדר, כי בדיוק אני אמור להקריא מתוך זה.

משה אבוטבול: דברי הקישור שלך מחזקים את המגמה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אנחנו מציינים היום את היום הכואב הזה, ציון יום תאונות הדרכים שקורות בארץ, ובאמת ניתן לומר שזו בעצם המכה של הדור שלנו.

משה אבוטבול: כיום יש במכה הזאת, במלחמה הזאת, יותר הרוגים מכל מלחמות ישראל.

משה אבוטבול: מדובר פה בתאונות דרכים שמשפחות רבות מאבדות שם את יקיריהן, ואפילו הן לא מספיקות להיפרד מהן, בהפתעה.

משה אבוטבול: או כאלה שלצערנו בעקבות התאונה הופכים להיות מוגבלים ונכים וחסרי ישע, וזה דבר שממש מצער וגורם לכאבים רבים בכל המגזרים, בכל המגזרים.

משה אבוטבול: השנה הזאת, 2021, היא השנה הכי קטלנית בארבע השנים האחרונות, וההרוגים – מדובר פה על למעלה מ-300 איש, דבר עצוב, מעציב, ונותן לנו המון המון הרהורים וחשיבה.

משה אבוטבול: לצערנו, הוכנה תוכנית למלחמה בתופעה עוד בממשלת המעבר, בימיה האחרונים, ולצערנו, לא נדונה כלל אותה תוכנית למרות שהיום היעד הזה הוא יעד לאומי ממדרגה ראשונה.

משה אבוטבול: חייבים לאגד כוחות, כל המשרדים, בנושא הזה, אבל לא מספיק נעשה בנושא הזה.

משה אבוטבול: זה חייב לעלות במודעות בכל קמפיין אפשרי.

משה אבוטבול: אנחנו צריכים לצעוק בקול רם שרכב הוא נשק, רכב הוא נשק, רכב הוא נשק, וצריך ממש להיות זהירים כאשר אנו עולים על הרכב, ולא להתפתות לתת אותו לילדים בבית כדי שיהיה לך קצת שקט מהילד או מהבוגר שלך; תן לו את הרכב שייסע להסתובב, ולאחר מכן, לצערנו, סימן שאלה אם הוא חוזר הביתה.

משה אבוטבול: זוהי מלחמה לכל דבר – גברתי השרה, את איתנו, כן?

משה אבוטבול: זוהי מלחמה לכל דבר.

משה אבוטבול: במלחמה הזאת יש פצועים, יש הרוגים, יש הפסדי ממון ונזקים.

משה אבוטבול: חייבים לאגד כוחות לתת כל תקציב אפשרי למטרה הנעלה הזו ללא שום הגבלה.

משה אבוטבול: ואני רוצה רק לומר ממש כמה נקודות קצרות, שייתנו לנו, איך שאומרים, חומר למחשבה: כל משרדי הממשלה חייבים לעבוד חזק מאוד לסלילת כבישים והתאמתם לתוואי הדרך ולתנאי הדרך החדשים.

משה אבוטבול: הכול זה כבר לא מה שהיה פעם, ומי שנוסע כיום, גברתי השרה, גברתי השרה – – –

מרב מיכאלי: בשמחה.

משה אבוטבול: יש לך קצת חולשה כשאני מדבר, לעבור מאחד לאחד.

משה אבוטבול: אני חושב שעבדת קשה מאוד להגיע לאותו כיסא מעור הצבי.

משה אבוטבול: אנא, שבי במקומך, תכבדי את המעמד.

משה אבוטבול: זה היום שלך, יום ציון המאבק בתאונות הדרכים, אז אני בטוח שאני חייב את גב האומה, את הגב שלך, לנאום שלנו.

משה אבוטבול: אז לכן צריכים גם כן לסלול כבישים, להתאים אותם לתנאי הדרך, ולא להשאיר כבישים שבהרבה מקומות ממש נראים כמו כפרים מיושנים; תמרורים ברורים יוכלו למנוע המון בכי תמרורים מהורים; הארת הכבישים הבין-עירוניים; הטמעת לימודי הנהיגה גם בבתי הספר התיכון, בפרט בתחומי הזהירות בדרכים; הצבת ינשופים בכל אולמי השמחות לבדיקה עצמית טרם הנסיעה של הצעירים ברכב – לא צריך לחכות שהשוטר יבדוק מה קורה איתך.

יעקב מרגי: גם בפאבים, גם במסעדות.

משה אבוטבול: גם בפאבים, במסעדות, במועדונים, בכל הדברים האלה, שיונחו שם ינשופים לבדיקה עצמית; הצבת מצלמות מהירות במקומות נוספים.

משה אבוטבול: אמרתי בעבר גם כן, ואני חוזר על זה, אפילו שחלק גיחכו בהתחלה: צריכים לעודד נהגים זהירים שלא צברו במהלך השנה נקודות; לתת להם פרסים, הנחות לביטוח רכב מקיף או חובה.

משה אבוטבול: לעודד גם כן את אותם אנשים: אתה נהג זהיר, אנחנו רואים בך אזרח טוב שעושה למען המדינה.

משה אבוטבול: לחשוב על כל כיוון אפשרי, ולא להגביל בתקציב.

משה אבוטבול: לצערנו, גברתי השרה, להרבה דברים אומרים "אין כסף".

משה אבוטבול: לצערנו, אין כסף לחיילים.

משה אבוטבול: למה כן יש כסף, גברתי, וגם זה קשור לתחבורה?

משה אבוטבול: להמון נסיעות לחו"ל, לשרים, לח"כים, ואפילו עכשיו הקמת שדולה לתעופה.

משה אבוטבול: חסר רק שתקימי מועדון לנוסע המתמיד לכל השרים הנחמדים שטסים להם לדובאי ולכל המקומות.

מרב מיכאלי: לא אני הקמתי.

יעקב מרגי: שרה לא מקימה שדולות, נו.

מרב מיכאלי: אבל תן קרדיט למי שהקימו, חברת הכנסת בן ארי, חבר הכנסת רון כץ.

משה אבוטבול: לכן כואב לי הלב, גברתי השרה, אני עדיין עם לב דואב וכואב שהמון כסף נמצא בספר התקציב – –

מרב מיכאלי: מאוד דואב.

משה אבוטבול: – – לחתולי הרחוב – –

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: – – לחתולי האשפתות.

משה אבוטבול: אבל אל תשכחו שאנחנו גם כן אזרחים, לא רק החתולים – –

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: – – ותשמרו עלינו ועל הבטיחות של הדרכים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי, בבקשה.

יעקב מרגי: אחריה – חברת הכנסת אלינה ברדץ' יאלוב.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, חמש דקות לרשותך.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אדוני יושב-ראש הישיבה, גברתי השרה, חבריי וחברותיי בכנסת, אני רוצה לספר לכם משהו שלא יפתיע אתכם: גם בתאונות דרכים האזרחים הערבים במדינת ישראל מתים יותר, בייחוד כשמדובר בתינוקות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון להיום נהרגו בישראל 300 בני אדם בתאונות דרכים, מהם 34% היו ערבים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה לא בגדר גזרת גורל: איפה שיש תשתיות רעועות יש תאונות דרכים, איפה שיש יותר אי-שוויון יש יותר תאונות דרכים, איפה שיש כבישים המשמשים גני שעשועים יש יותר תאונות דרכים, איפה שיש חניוני עפר יש יותר תאונות דרכים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מכל תופעות תאונות הדרכים בחברה הערבית אולי הקשה ביותר, הקשה מכול, היא תופעת הדריסה לאחור של ילדים קטנים, תינוקות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לרוב זו כותרת קטנה בעיתון, כשהמציאות מחריבה משפחה שלמה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: על פי נתונים עדכניים של ארגון בטרם, מאז 2016 ועד היום נהרגו 42 תינוקות, כולם היו מתחת לגיל ארבע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כך היה בעילוט, כאשר נדרס תינוק בן שנה; כך היה באום אל-פחם כאשר ילד בן ארבע נדרס; כך גם היה כאשר תינוקת בת 17 חודשים נדרסה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: העניין הוא פשוט, תינוקות לא נספרים, כי זה לא נחשב לתאונת דרכים, דריסה לאחור עדיין לא נחשבת לתאונת דרכים.

יעקב מרגי: למה זה נחשב?

ג'ידא רינאוי-זועבי: סליחה?

יעקב מרגי: למה זה נחשב, אם לא?

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה נחשב לתאונה בבית או מסביב לבית, זה כל הסיפור, ואז זה לא קשור לא למשרד התחבורה ולא למועצה – –

יעקב מרגי: לגהות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: – – לבטיחות בדרכים, וצריך לשנות את זה, כי זה באמת משהו מרתיח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ממש מרתיח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ישנן הרבה סיבות לנתונים המזעזעים הללו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: האי-הכרה בנושא כחשוב וככזה שיש לדבר עליו היא רק חלק מזה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מעל לכול ישנה עדיין סיבה מרכזית אחרת, שזוכה כבר שנים להתעלמות: מצב התשתיות הבלתי-מתקבל על הדעת ביישובים הערביים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דמיינו לרגע איך היו נראים החיים שלכם אם מגרש המשחקים של ילדיכם, החניה של הרכב שלכם והכביש ביישוב שלכם היו נמצאים בדיוק על אותה נקודה, ולכם לא הייתה שום אפשרות לפקח כהורים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ככה זה אצלנו ביישובים הערביים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ככה זה כשמגרש המשחקים הוא הכביש, וכשגן השעשועים הוא הכביש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עכשיו יש לנו הזדמנות לשינוי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עכשיו, כאשר יש ממשלה חדשה, זה הזמן ליישם את הפתרונות גם בנושא הזה, ולהתחיל להניע תהליכים שיביאו למיגור התופעה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה אפשרי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: גברתי השרה, אני מבקשת להתחיל לספור את התאונות של דריסה לאחור לא כתאונה בבית אלא כתאונות דרכים, ולהתחיל למצוא פתרון אמיתי לתופעה המזעזעת הזאת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: רק השבוע שמענו על תוכנית החומש ההיסטורית לטובת קידום החברה הערבית והיישובים הערביים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דרכה נניע את המהלכים שיפתרו גם את הבעיות הללו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: המציאות הקשה של היפגעות ילדים מדריסה לאחור ביישובים הערביים מחייבת פעילות מיידית ורחבת היקף.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עלינו להכיר בתופעה הזו כבעיה בעלת חשיבות לאומית ממדרגה ראשונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עלינו לבנות גני שעשועים, לסלול כבישים חדשים, לתקן מבנים ראויים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: וכדי להתמודד עם כלי רכב מסוכנים במיוחד – גם להקצות שטחי חניה לרכבים גדולים ומשאיות, מחוץ לתחומים של הבתים הפרטיים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כך נוכל באמת להציל נפשות של תינוקות ולהציל חיים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אלינה ברדץ' יאלוב.

יעקב מרגי: אחריה – חבר הכנסת אופיר סופר.

יעקב מרגי: לאחר מכן אופיר סופר.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות יש לך.

יעקב מרגי: בבקשה.

אלינה ברדץ' יאלוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלינה ברדץ' יאלוב: גברתי השרה, שרת התחבורה מרב מיכאלי, חברי כנסת יקרים, על פי דוח של עמותת אור ירוק כ-300 בני אדם נהרגו מתחילת שנת 2021 בתאונות דרכים.

אלינה ברדץ' יאלוב: מדובר בעלייה חדה של כ-20% לעומת התקופה המקבילה אשתקד, ולצערנו היד עוד נטויה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אחת המגמות המדאיגות ביותר בדרכים, שעליה אני רוצה לדבר היום, היא העלייה החדה בשימוש באופניים ובקורקינטים חשמליים ככלי תחבורה לכל דבר.

אלינה ברדץ' יאלוב: בכל יום נפגעים שמונה בני אדם בתאונות אופניים וקורקינטים חשמליים, כשאחד מכל עשרה נפגעים הוא מתחת לגיל 16.

אלינה ברדץ' יאלוב: כ-15 בני אדם נהרגו כתוצאה מרכיבה על כלים ממונעים חשמליים מתחילת שנת 2021, ולא פחות מ-25 רוכבים ורוכבות נהרגו בשנת 2020.

אלינה ברדץ' יאלוב: הכלים הדו-גלגליים, שלא מצריכים רישיון, השתלבו במהירות בנוף ארצנו, והופכים שכיחים יותר ויותר.

אלינה ברדץ' יאלוב: יחד עם זאת, חלק מהערים אינן מותאמות תשתיתית לאותם כלים, האכיפה אינה מספקת, והרישום אינו קיים.

אלינה ברדץ' יאלוב: בטיחות אישית של כל רוכבת ורוכב היא הכרחית, כמובן.

אלינה ברדץ' יאלוב: זהירות וערנות, חבישת קסדה, ונסיעה בשבילים המיועדים לכך בלבד.

אלינה ברדץ' יאלוב: אך יש גם צורך בסלילת שבילי רכיבה רצופים ובטוחים, הגברת הפיקוח והאכיפה וכן מאגר ארצי לרישום מסודר של כל קורקינט ואופניים חשמליים שיוצאים מן החנות אל הרחובות.

אלינה ברדץ' יאלוב: לרשויות מקומיות יש כיום סמכויות רבות שבעזרתן הן יכולות לפתח מערך הסברה ולפקח, ולאכוף, על הכלים הדו-גלגליים הממונעים שבשטחן.

אלינה ברדץ' יאלוב: גם אכיפה משטרתית היא הכרחית במאמץ המשותף לשמירה על החוק והסדר.

אלינה ברדץ' יאלוב: רק עבודה משולבת של הרשויות המקומיות והמשטרה תצליח להניב פירות.

אלינה ברדץ' יאלוב: גם התאמת התשתיות הכרחית להצלת חיים, הן של הרוכבים והן של הסובבים אותם.

אלינה ברדץ' יאלוב: כשאין תשתית עירונית מתאימה לרכבים דו-גלגליים הרוכבים נאלצים לנסוע על המדרכה או על הכביש בין כלי הרכב.

אלינה ברדץ' יאלוב: כשהם עושים זאת הם לא רק מסכנים את עצמם אלא גם את הולכי הרגל ואת נהגי הרכבים סביבם.

אלינה ברדץ' יאלוב: הפתרון לכל אלו הוא הסדרת החקיקה בנושא וקביעת מדיניות ברורה, החל ברמת ההסברה והמודעות ועד אכיפה ורישום מסודר, ואותן אני הולכת לקדם באופן אישי כדי למנוע את הפציעה או חלילה את המוות הטרגי והמיותר הבא.

אלינה ברדץ' יאלוב: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, חברת הכנסת אלינה ברדץ' יאלוב.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איימן עודָה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יעקב מרגי: עודֶה, בסוף אני אתרגל.

יעקב מרגי: אני יודע, אבל – – –

קריאה: עוודָה.

יעקב מרגי: עוודה?

יעקב מרגי: הוא פעם תיקן אותי לעודה.

איימן עודה: מי אמר?

איימן עודה: מי אמר עוודה?

איימן עודה: בשפה הספרותית עוודָה, כלומר, שיבה, זכות השיבה.

איימן עודה: היזהרו.

איימן עודה: ובסלנג עודֶה.

יעקב מרגי: עודה.

יעקב מרגי: חמש דקות.

איימן עודה: כן, כן.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני מאוד מסכים עם ג'ידא רינאוי בקשר לסיבות ולמאפיינים, ובתמונה הכוללת אין ספק שהמצב במדינת ישראל מאוד קשה, הוא פי שלושה יותר ממדינות ה-OECD, וזה דבר שאמור להיות הכי חשוב לכולנו, יהודים כערבים.

איימן עודה: חשבתי לתומי ששנת הקורונה תלמד אותנו על חשיבות שותפות הגורל, שזה לא יהודים וערבים, ואפילו אחד יכול להדביק את השני.

איימן עודה: אותו דבר בתאונת דרכים: אחד יכול לפגוע בשני.

איימן עודה: לכן מהמקום הכי בסיסי זו סוגיה של כולנו, ואם ציבור כזה ייפגע, אז הציבור השני מן הסתם ייפגע.

איימן עודה: לכן אני פונה לשרת התחבורה ואומר לה – ומבחינתי זה המשפט הראשון וגם האחרון: אני מבקש להיות שותף, שותף למאבק.

איימן עודה: מרב מיכאלי, אום אורי, אום אורי, איפה את נמצאת עכשיו?

מרב מיכאלי: אני פה.

מרב מיכאלי: אני מקשיבה לכל מילה שלך.

איימן עודה: אני מבקש להיות – – –

מרב מיכאלי: (אומרת בערבית: כי לא חייבים ערבית ספרותית.

מרב מיכאלי: )

איימן עודה: אני מבקש להיות שותף לגמרי במאבק הכי צודק נגד תאונות דרכים.

איימן עודה: אני רוצה להגיד משהו על הציבור הערבי.

איימן עודה: תגידו לי אם זה נכון או לא נכון.

איימן עודה: האם יש קו שמחבר בין אחוז הנפגעים הערבים בתאונות דרכים ובתאונות בניין, ובין פשיעה, ובין סגירת התיק של יעקוב אבו אלקיעאן בבית המשפט העליון לפני כמה ימים, ובין אי-הגשת כתב אישום נגד הרוצח של מוסא חסונה במאורעות מאי לפני כמה חודשים, ובין חברתנו עאידה תומא שתעלה פה מחר לדבר על הטבח בכפר קאסם ולהגיד איפה האשמים, וזה שבאוקטובר 2000 יש הרוגים אבל אין אשמים – האם יש קו מחבר, שאומר שכשהנהרגים הם ערבים אז בין שהאשם ישיר ובין שהאשם פחות-ישיר אין פענוח, אין חשיבות מרבית בקרב הממשלה?

איימן עודה: אני חושב שכן.

איימן עודה: כן, יש קו מחבר.

איימן עודה: הרי הערבים הם שקופים.

איימן עודה: אני רואה את הקו המחבר הזה, ואני חושב שצריך שינוי תודעה טוטלי בהתייחסות לאזרחים הערבים.

איימן עודה: להפסיק עם התפיסה של: אה, הם נשארו פה, הם נשארו – הסמוטריץ' הזה אמר שבן-גוריון לא סיים את העבודה שלו, אז הם נשארו, אז צריך לנהל אותם.

איימן עודה: התפיסה צריכה להיות אחרת לגמרי: הם אזרחים בזכות וצריך לעשות את הכול, כי טובתם היא טובת החברה בכלל וטובת המדינה בכלל.

איימן עודה: זהו הדבר העיקרי.

איימן עודה: ג'ידא, אמרתי שאני מסכים עם החלק הראשון, אבל אני לא מסכים עם החלק השני.

איימן עודה: אמרת שיש פה ממשלת שינוי.

איימן עודה: אני לא רואה את הדבר הזה.

איימן עודה: אני באמת לא רואה את הדבר הזה.

איימן עודה: אני רואה שנתניהו לא נמצא אבל המדיניות שלו עדיין קיימת, עדיין קיימת.

איימן עודה: למה אני אומר את זה?

איימן עודה: הייתה תקופה, בתקופת ממשלת רבין, שהאמת – הרגשנו בשינוי מסוים.

איימן עודה: אין ספק בזה.

איימן עודה: אנחנו האזרחים הערבים הרגשנו שיש שינוי בגישה.

איימן עודה: אבל בממשלה הנוכחית אני לא מרגיש.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: כי אני רואה שיש גזענים שאומרים: יש לנו את הקבוצה של הערבים, אנחנו נאלצים ללכת איתם מסיבות קואליציוניות, אחרת אין לנו ממשלה, אבל במידה שיקפצו ארבעה מהליכוד, או אולי נשכנע את ליברמן לקחת מישהו מהחרדים, אני לא יודע מה, אז אפשר ללכת ולהמשיך בדרכנו.

איימן עודה: אין שינוי עמוק בתודעה.

איימן עודה: אין, אין.

איימן עודה: אני לא רואה את זה.

איימן עודה: אני מסכם.

איימן עודה: מבחינתי, כבוד השרה, אני רוצה להיות שותף במאבק נגד תאונות דרכים.

איימן עודה: תודה רבה.

יעקב מרגי: תפדל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר סופר.

יעקב מרגי: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי וחברות הכנסת, אין ספק שיום זה הוא יום חשוב ונחוץ והלוואי שנגיע ליום שנגיד: אנחנו מציינים את הניצחון שלנו על ההרג והפגיעות בתאונות הדרכים.

אימאן ח'טיב יאסין: בשנת 2020, לצערי הרב, היו לנו 100 הרוגים מהחברה הערבית, והיו לנו 4,558 פצועים.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו נסתכל על האחוז בתוך האוכלוסייה, אנחנו רק 20% אבל בפועל, כמו בעוד תופעות קשות בתוך החברה הערבית, אנחנו גם בתופעה הזאת מככבים, לצערי: 33%.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יכולים למנות סיבות מפה ועד הודעה חדשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני שמחה, כבוד השרה, על התוכנית שפרסת בפנינו בתוך ועדת הכספים וששמת שם תקציבים מיוחדים לנושא הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני יודעת שגם חבר הכנסת טופורובסקי פועל ללא לאות בנושא הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: בסופו של יום אנחנו רוצים לראות ורוצות לראות שזה קורה בפועל.

אימאן ח'טיב יאסין: ואיך אנחנו נדע שזה קורה בפועל?

אימאן ח'טיב יאסין: כשאנחנו נראה שאין לנו הרוגים בדרכים.

אימאן ח'טיב יאסין: מבמה זו – אני בבוקר דיברתי גם בוועדת החינוך על הנושא של ההסברה לגבי תאונות הדרכים ותאונות בתוך חצר הבית.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו ארגון שעובד בשם בטרם, ואני הופתעתי לשמוע שדווקא במקום הכי קשה, שקורות בו התאונות באחוז הכי גבוה, בחברה הבדואית בדרום – אני מבינה שמפסיקים את התוכנית שם בגלל שאין כסף.

אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת, יש כסף, רק למה מייעדים את הכסף הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לקחת את הדברים לידיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יכולה להסתכל על הסוגיה הזאת כמשהו כאילו בפני עצמו.

אימאן ח'טיב יאסין: זה דבר שקשור לקונטקסט הכללי ולהוויה הכללית של החברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: כשפועל ערבי יוצא מביתו ב-03:00, 04:00, 05:00, והוא יוצא לעבודה שחורה, מתישה פיזית, וחוזר ב-17:00, 18:00, 19:00, עד שהוא מגיע, אז אחוז הסיכון שהוא יירדם על ההגה הוא יותר גבוה.

אימאן ח'טיב יאסין: כשאנחנו נמצאים בסיטואציה שהכבישים לא מוארים, מפותלים, מלאים בכל מיני מהמורות, אז איך אנחנו לא נצפה שיהיו תאונות דרכים?

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן אני חושבת שהסוגיה הזאת, כמו סוגיות אחרות, צריכה טיפול הוליסטי.

אימאן ח'טיב יאסין: לקחת את הנושא מכל הצדדים.

אימאן ח'טיב יאסין: לקשור אותו עם הנושא של הסברה, של העלאת מודעות, עם חינוך תעבורתי מגיל מאוד צעיר, עם שמירה על הילדים הקטנים בכניסה לבתי הספר, עם מינוי משמרות בכניסה, משמרות של גיל הזהב, שיש להם מה לתת, הרבה מה לתת בחיים, לנכדים שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לתגבר ולתחזק את המתנדבים, ולא להשאיר אותם עומדים לבד שם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהכול אפשרי.

אימאן ח'טיב יאסין: הכוונות והחלומות לבד לא מספיקים, ולכן, כבוד השרה, צריך גם לעשות.

אימאן ח'טיב יאסין: אז ידידי איימן אמר שהוא רוצה להיות שותף – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

אימאן ח'טיב יאסין: – – אני אומרת, יש לך הרבה שותפות ושותפים.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אופיר סופר, אחרון הדוברים, ואחריו תשיב שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, השרה מרב מיכאלי.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מציינים את יום הבטיחות בדרכים.

אופיר סופר: אני חושב שכל אחד מאיתנו מכיר בסביבתו הקרובה וחווה אובדן.

אופיר סופר: אני יכול לספר שבסביבתי הקרובה מאוד שתי בנותיי חוו אובדן של חברה בכיתה א' בשני מקרים שונים בירידה מהאוטובוס, ואין מילים לתאר את הכאב ואת העוצמה.

אופיר סופר: אני מדבר על שני מקרים שונים בתקופות.

אופיר סופר: אוטובוס, ילדה בכיתה א'.

אופיר סופר: אני אישית, כבר הזכרתי פעם בעבר, איבדתי את אבי בהיותי בן 12 וחצי בתאונת דרכים, והתחושה היא לא אחת – ושוחחתי על זה לא מעט עם חברי, שעושה עבודה לתפארת, חבר הכנסת בועז טופורובסקי, שלקח את זה כמשימה ראשונה, וזה העלאת המודעות לסוגיה הזאת, קודם כול.

אופיר סופר: זה לא פשוט, כנראה, כי אם זה היה פשוט כנראה שזה כבר היה קורה.

אופיר סופר: היכולת להחזיק את הנושא הזה במדינה עם סדר-יום כל כך אינטנסיבי כמו שלנו, עם העבודה הכל-כך סיזיפית שהמלחמה בתאונות הדרכים דורשת, זה קשה מאוד.

אופיר סופר: אני רוצה לדבר כאן על שלושה אתגרים.

אופיר סופר: אני לא אומר שהם שלושת האתגרים הכי חשובים, רק נראה לי שהם שלוש נקודות משמעותיות.

אופיר סופר: הראשונה שבהן זו סוגיית המודעות, השנייה זו הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לתת עליה איזו נקודת מבט, והשלישית זו סוגיית החינוך.

אופיר סופר: כמו שאמרתי, סוגיית המודעות היא קריטית, היא דרמטית, והדוגמה של חברנו, של בועז טופורובסקי, היא דוגמה שנדרשת מאיתנו כאנשי ציבור, דוגמה שנדרשת ממחנכים, דוגמה שנדרשת מכל הגורמים, מאנשי תקשורת: לעסוק ולדון בעניין הזה.

אופיר סופר: אני רוצה להגיד, בעקבות הדיון שהיה לנו היום, עוד משפט אחד.

אופיר סופר: אנחנו צריכים להציב את זה כיעד, כיעד מתמטי:

אופיר סופר: כך וכך הרוגים, להפחית בכך וכך עשרות הרוגים לשנה הבאה.

אופיר סופר: זו צריכה להיות השורה התחתונה.

אופיר סופר: יעד מתמטי, שידקלמו את זה כולם.

אופיר סופר: בהקשר של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, בעקבות הדיון שהיה הבוקר חשבתי לא מעט על תפקידה.

אופיר סופר: אני קצת מרגיש שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מתנהגת כמו עמותה או ארגון חוץ-פרלמנטרי.

אופיר סופר: זו לא עמותת אור ירוק, שעשתה עבודה נפלאה, אבל אני מצפה שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים תהיה גוף מחולל, מתכלל, חזק, עם שיניים, שזה מה שהוא יעשה.

אופיר סופר: ואני אמרתי שכן, צריכה להיות ועדה בכנסת, ובעזרת השם היא תקום, בראשותו של בועז, והיא צריכה לזמן אחת לחודש לפחות ולדון כל הזמן, כל הזמן בסוגיה הזאת, עד שנמצא פטנט אחר יותר טוב.

אופיר סופר: לי אין רעיון אחר יותר טוב, אבל אני מרגיש שזאת עבודה סיזיפית וצריך לעשות את זה.

אופיר סופר: הסוגיה השלישית היא סוגיית החינוך.

אופיר סופר: הילדים של כולנו מתבגרים ואז אנחנו שולחים את כולם, מה שנקרא, ללמוד נהיגה.

אופיר סופר: אנחנו באמת שולחים אותם לעבור טסט.

אופיר סופר: יש את הגמרא שאומרת שחייב אדם ללמד את בנו תורה, להשיאו אישה, ויש אומרים אף להשיטו במים, ללמדו שחייה.

אופיר סופר: אני חושב שאם הגמרא הייתה נכתבת בימינו, אם מותר לי לומר, בתור הקטן, היא הייתה אומרת ללמד את בנו לנהוג, זהירות בדרכים.

אופיר סופר: ואני מקפיד לדבר עם המורים לנהיגה של הבנים והבנות שלי לפני ובאמצע ותוך כדי, ואני מדגיש להם שזו המשימה, זה מה שחשוב לי.

אופיר סופר: וכשאנחנו מדברים על חינוך אני יכול דווקא לתת דוגמה מהצבא, מהחוויה שאני עברתי בצבא בתור מפקד שנים רבות.

אופיר סופר: התובנות שאתה מפתח בעניין הזה, בתרבות הארגונית שנוצרה בצבא סביב הנושא של נהיגה, ולא בקטע של הפקודות אלא בקטע של המודעות – למזג האוויר, לנסיעה בשעות חמות, לשעות שינה – –

יעקב מרגי: השתלמויות ספציפיות.

אופיר סופר: – – לכל הדברים הללו, יש לזה משמעות מצילת חיים.

אופיר סופר: הרבה פעמים אני שואל את עצמי איך אני יכול להנחיל את הדבר הכל-כך פשוט הזה, לכאורה, גם לילדים שלי, לדור הבא.

אופיר סופר: משפט אחרון.

אופיר סופר: אני חושב שאם הייתי שרת החינוך היום, אם הייתי במקומה, אז הייתי קובע – וראיתי ששרת התחבורה כן מקדמת כיוון כזה – הייתי קובע לפחות יחידת לימוד אחת שתעסוק בנושא בטיחות בדרכים.

אופיר סופר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר סופר.

יעקב מרגי: תשיב לשלל הדוברים מהרשימה המכובדת בנושא חשוב זה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, חברת הכנסת – השרה מרב מיכאלי.

יעקב מרגי: אני כבר לא יודע, לא מעז.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: לא, לא, חברת כנסת.

מרב מיכאלי: גאה להיות גם חברת כנסת.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, זה לא עניין של מה בכך.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו.

יעקב מרגי: אנחנו לא נשלח אותך לאחת ממדינות סקנדינביה.

מרב מיכאלי: אל תשלח אותי לנורבגיה.

מרב מיכאלי: בדיוק מה שרציתי להגיד.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

יעקב מרגי: לאט-לאט נתרגל.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה לכל חבריי וחברותיי הרבים.

מרב מיכאלי: אני צריכה להגיד בהתפעלות שרבות ורבים מחברות וחברי הכנסת – ואנחנו יודעות שלא בכל יום מיוחד יש רשימה כל כך ארוכה של דוברות ודוברים שמעלות הצעות לסדר-היום בהקשר הזה.

מרב מיכאלי: ולכן תודה רבה.

מרב מיכאלי: ואני יודעת, אם להתחיל מאמירה של חבר הכנסת איימן עודה והתשובה של אימאן ח'טיב בעצם: איימן עודה אמר, אני רוצה להיות שותף, ואמרה אימאן ח'טיב יאסין, יש לך הרבה שותפות ושותפים.

מרב מיכאלי: ונדמה לי שהרשימה הארוכה הזאת של הדוברות והדוברים העידה על כך עדות ברורה מאוד מאוד.

מרב מיכאלי: אז קודם כול אני רוצה להגיד שנורא חשוב שהיום הזה מתקיים, ותודה לך, בועז טופורובסקי חברי – יושב לידו חבר הכנסת איתן גינזבורג, וציינתי היום בוועדה גם את בועז וגם את חבר הכנסת גינזבורג על הפעולה הקבועה, הרצופה והמשמעותית, שלך ושלך, בעניין הזה – שהיום הזה מצוין בכנסת.

מרב מיכאלי: תמיד חשוב לעצור רגע ולהתרכז בנושא הזה.

מרב מיכאלי: לא משנה כמה אנחנו נתקלות ונתקלים בזה ביום-יום ולא משנה כמה כל אחת ואחד מאיתנו, חבר הכנסת סופר, נתקלת בזה איפשהו בסביבה שלה – יש יום אחד שרגע את נעצרת וצריכה לתת דין וחשבון.

מרב מיכאלי: והינה אנחנו כאן.

מרב מיכאלי: מאז שאני שרת התחבורה והבטיחות בדרכים אני מקבלת באופן אישי מדי בוקר – סיפרתי הבוקר בוועדה – את הדיווח של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על הנפגעות והנפגעים, ולא עלינו, על ההרוגות וההרוגים של היום הקודם.

מרב מיכאלי: זה רגע כזה שגם מחדד את אחד מהיבטי החירום של מצב החירום הכללי שאנחנו נמצאות ונמצאים בו בתחום התחבורה במדינת ישראל; הדבר הזה עולה לנו בחיי אדם יקרים כל כך, ואנחנו מחויבות ומחויבים לעשות כל דבר כדי שלא נשלם את המחיר היקר הזה.

מרב מיכאלי: אני אגיד עוד מילה בכל זאת.

מרב מיכאלי: היום בוועדה מנכ"לית משרד התחבורה מיכל פרנק, כשדיבר אלמן של אישה שנהרגה בתאונת דרכים, שיתפה את משתתפות ומשתתפי הדיון בכך שהיא עצמה יתומה מאימא שנהרגה בתאונת דרכים.

מרב מיכאלי: זה ברור לכולן ולכולם שברגע שמנכ"לית משרד התחבורה מכירה על בשרה באופן הזה את המחיר הזה, אז מן הסתם זה נוכח בעבודה שלנו אולי אפילו עוד יותר מאשר רק בגלל המחויבות – "רק" במירכאות כפולות ומכופלות – העמוקה והיסודית שלי כמי שבאה לשרת את החברה הישראלית ולהתמודד עם הבעיות העמוקות של המדינה שלנו ושל החברה שלנו.

מרב מיכאלי: לכן אני רוצה להגיד שהדבר שמבחינתי הכי חשוב לציין באופן שבו משרד התחבורה בראשותי עומד להתמודד, או בעצם כבר מתמודד, עם סוגיית הבטיחות בדרכים, הוא שכל התקציב שלנו נבנה מתוך הסתכלות על בטיחות כחלק מובנה בתוך המחשבה על איך צריך להיראות תקציב המשרד לבטיחות בדרכים.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, המחשבה שיש בטיחות בדרכים בנפרד ותחבורה ציבורית בנפרד, כבישים בנפרד, רישוי רכב בנפרד וכן הלאה, היא מחשבה מוטעית, היא מחשבה מיושנת שמחלקת למחלקות כאילו כל אחת מהן עומדת בזכות עצמה, וזה ממש לא ככה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אם תיארה חברת הכנסת ג'ידא – ג'ידא אני יודעת להגיד, אבל אז אני מתבלבלת בשם המשפחה שלך, פדיחה נוראה מצידי.

מרב מיכאלי: ג'ידא זועבי תיארה את ההזנחה הנוראה של התשתיות, אבל של כל סוגי התשתיות, לא רק הכביש אלא המדרכה, או יותר נכון האין-מדרכה, והתשתית לילדות וילדים למשחק.

מרב מיכאלי: אם ההזנחה הזאת מביאה לכך שילדות וילדים נדרסים במספרים בלתי נסבלים מרוורס הכי בסיסי, אז את מבינה שחייבות וחייבים להסתכל על התמונה הכוללת ובאמת להבין שבטיחות נמצאת בכל החלטה ובכל ממד של ההבניה של עולם התחבורה שלנו.

מרב מיכאלי: אז כמו שאמרתם בצדק, זה נמצא גם בחינוך, זה נמצא גם בתרבות הנהיגה, תרבות ההליכה והתרבות הבסיסית של התנהגות אנושית שלנו זו כלפי זה, זה כלפי זו.

מרב מיכאלי: אבל על זה אולי נדבר בזמן אחר, נתרכז בתחבורה כרגע.

איימן עודה: כבוד השרה, לגבי התרבות: אני חושב שהמדינה בכל מקום בעולם היא סוכן השינוי – – – בכל מקום בעולם.

איימן עודה: כלומר, אפשר להגיד משהו על הכבישים – – – המדינה בשנה הראשונה, אחרי עשור, אחרי 15 שנים.

איימן עודה: אחר כך המדינה, שיש לה את כל האמצעים, יכולה גם לשנות את התרבות פה ושם.

איימן עודה: אני חושב שזה – – –

מרב מיכאלי: אני מסכימה עם אדוני חבר הכנסת עודה.

מרב מיכאלי: אני מסכימה, המדינה היא בהחלט סוכנת מרכזית של שינוי.

מרב מיכאלי: האמת היא שאפילו לא של שינוי; למדינה במידה רבה יש כוח שהיא מתווה בו את ההתנהגות של כל האזרחיות והאזרחים בכל מיני דרכים.

מרב מיכאלי: הינה האופן שבו אנחנו במשרד התחבורה מתכוונות לשנות את פני הדברים באופן עמוק: הדבר המרכזי הוא להבין שככל שיהיו פחות כלי רכב פרטיים על הכביש יהיו פחות נפגעות ונפגעים, נקודה.

מרב מיכאלי: ההשקעה המסיבית והגדולה ביותר שלנו תהיה להוריד כלי רכב פרטיים מהכביש.

מרב מיכאלי: זה ייעשה קודם כול על ידי היפוך של תפיסת העולם.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, עד היום תקציבי התחבורה במדינת ישראל תוכננו מתוך הסתכלות על הרכב הפרטי ועל כבישים שצריך לסלול כדי שהרכב הפרטי יוכל לנסוע בהם.

מרב מיכאלי: ואנחנו ראינו שגם ברמה התחבורתית, ולא רק הבטיחותית, מהר מאוד כל כביש כזה שנסלל נסתם.

מרב מיכאלי: פשוט נסתם.

מרב מיכאלי: אנחנו הופכות לחלוטין את סדר העדיפויות, ואומרות שבראש נמצאים הולכות והולכי הרגל.

מרב מיכאלי: הולכות והולכי רגל הם משתמשות ומשתמשי הדרך הפגיעים ביותר.

מרב מיכאלי: הם הראשונות והראשונים להיפגע, והפגיעה בהם היא האנושה ביותר.

מרב מיכאלי: לעומת זאת, אגב, בין נוסעות ונוסעי האוטובוס יש הכי פחות נפגעים, ולא כל שכן ברכבת או ברכבת הקלה או באמצעי הסעת המונים אחרים, שאותם אנחנו מתכוונות לחזק, להרבות, להוסיף, לדייק, לשפר, לשכלל ועוד.

מרב מיכאלי: אנחנו נוסיף בחמש השנים הקרובות 7.5 מיליארד שקל רק בסובסידיה, בשירות ממש, בכסף שמגיע לנוסעת ולנוסע, לכל אזרח ואזרחית שיבחרו להשתמש בתחבורה הציבורית, שאנחנו מאוד נשפר ונוסיף.

מרב מיכאלי: הולכות והולכי הרגל זה כל אחד ואחת מאיתנו גם אם יש לנו רכב פרטי; כי בסוף, עם כל הכבוד, אנחנו יוצאות מהאוטו והולכות והולכים על הרגליים שלנו.

מרב מיכאלי: אני רוצה שכל אחת ואחד מאיתנו תוכל ללכת לתחנת האוטובוס הקרובה, ושהיא תוכל מתחנת האוטובוס לנסוע באופניים, אולי, ולכן אנחנו נשקיע 2 מיליארד שקל בסלילה של שבילי אופניים, בהשקעה בתרבות של רכיבה על אופניים ובהגנה על רוכבות ורוכבי אופניים ובהפרדה שלהם מכלי הרכב הכבדים.

מרב מיכאלי: כאן אני מגיעה לסוגיה שהזכיר גם חבר הכנסת יעקב אשר, שאגב הגיש הצעת חוק בעניין הסדרת הכלים שנדבר עליהם עכשיו, הכלים החשמליים הקלים, זאת אומרת האופניים החשמליים והקורקינטים, כל ההמצאות החדשות-יחסית האלה, שהן באמת לא מוסדרות.

מרב מיכאלי: הן באמת פותרות בעיה מצד אחד, אבל מצד שני יוצרות בעיה גדולה מאוד, והפגיעה שלהן בהולכות והולכי רגל היא פגיעה לא מבוטלת.

מרב מיכאלי: אז גם יעקב אשר הגיש הצעת חוק, שאנחנו בוחנים אותה במשרד, על אופן הרישוי של הכלים האלה – – –

יעקב מרגי: גברתי השרה, ברשותך, הייתה פה חברת הכנסת בזק, ואני בזמנו גם העליתי:

יעקב מרגי: חוץ מימי השבת אפשר בדרך כלשהי לעודד את החברה הישראלית שכל אחד יתרום יום, וזה לא יהיה יום השבת.

יעקב מרגי: זה 14% פחות צפיפות בכבישים, פחות זיהום.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על אקלים, על פחות תאונות דרכים.

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

יעקב מרגי: אני חושב שאולי כדאי, אולי זאת ההזדמנות.

מרב מיכאלי: אולי זאת ההזדמנות.

משה אבוטבול: לפני 40 שנה זה היה.

יעקב מרגי: היה בחירום, בגלל האמברגו על הדלק.

מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שגם עכשיו אנחנו בחירום.

יעקב מרגי: הלוואי שנראה את זה כך.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, צריך לומר שאנחנו עכשיו במצב חירום.

מרב מיכאלי: ההצעה שאתה מעלה היא הצעה שאנחנו בהחלט בוחנות ובוחנים אם יש דרך להפוך אותה למשהו מעשי ולמשהו אטרקטיבי לאזרחיות ואזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: אבל אני באמת חושבת שלפני שנעשה את זה – או במקביל – אנחנו חייבות וחייבים לשנות את התשתיות באופן שישנו את ההתנהגות של האזרחיות והאזרחים, אבל שבאמת יספקו להם הגנה.

מרב מיכאלי: אם אנחנו מדברות ומדברים פה כל הזמן על הנפגעות והנפגעים, אז אין שאלה: ככל שיהיו פחות כלי רכב יהיו פחות נפגעות ונפגעים; ככל שהכלים הקלים, האופניים והולכות והולכי רגל יהיו מופרדים באופן אפקטיבי מהכלים הכבדים יהיו לנו פחות נפגעות והרוגים.

מרב מיכאלי: ככל שיהיו לנו יותר ויותר דרכים לנסוע בצורה בטוחה, לעבור את המעבר הבטוח מהליכה ברגל לאופניים, לאוטובוס או לרכבת, או אפילו לאוטו שחונה באיזה חניון, אבל הדרך תהיה כזאת שאת לא בסכנת דריסה בדרך, יהיו לנו פחות ופחות נפגעות ונפגעים.

מרב מיכאלי: וזאת המטרה של התקציב הזה, מעבר להורדת העומסים: לספק דרך בטוחה לכל משתמשת ומשתמש בדרך.

מרב מיכאלי: אני מתלבטת, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אם להתחיל ולפרט כאן כל מיני תקציבים ספציפיים, למשל לדבר כמו תחזוקת כבישים.

מרב מיכאלי: אחד הדברים המרכזיים זה שיש כבישים שנסללים, אבל עם השנים הם נשחקים, ואז הם הופכים – תיארו פה בורות בכביש למשל וסתם כל מיני תקלות ומפגעים, אז אנחנו הקצינו סכום מאוד גדול של כמעט 1.5 מיליארד ש"ח לתחזוקה של כבישים.

מרב מיכאלי: אני רוצה לספר לכם על דבר, שהוא דבר שלי, כחברת כנסת, הייתה אפילו הצעת חוק כזאת, וסוף-סוף עכשיו אני יכולה לממש את זה.

מרב מיכאלי: אנחנו נעשה מפרצי התרעננות בכבישים הבין-עירוניים.

מרב מיכאלי: מדהים אותי, תמיד הדהים אותי, שאין היום במדינת ישראל – כל כך הרבה סיבות יש לפעמים שצריך לעצור בדרך: את עייפה, חשה לא טוב, הילדות והילדים בוכים, את צריכה רגע לסמס משהו, את רוצה לבדוק.

יעקב מרגי: סכנה לעצור, היום זאת סכנה לעצור.

מרב מיכאלי: היום זאת סכנת נפשות.

מרב מיכאלי: אסור לעצור בשוליים, ובצדק, אבל אין מקום לעצור.

מרב מיכאלי: אנחנו עומדות ועומדים – ואנחנו הקצינו לזה עשרות מיליונים – לעשות בכבישים הבין-עירוניים שלנו כל כמה קילומטרים מקום, ולא פחות חשוב, אגב, מפרצים שיהיו גדולים מספיק כדי שמשאיות וכלי רכב מסחריים יוכלו לעצור בהם.

מרב מיכאלי: כי אנחנו יודעות ויודעים שכלי רכב מסחריים הם אחד הגורמים שמסכנים ומסוכנים בכביש, ונהגים של כלי רכב מסחריים זקוקים עוד יותר אולי להפסקות האלה ולמקומות שבהם הם יכולים להתרענן, משום שהם נוסעים ימים שלמים בתנאים לא פשוטים.

מרב מיכאלי: אז אנחנו נעשה את המפרצים האלה גם בשבילם.

מרב מיכאלי: דבר נוסף, אדוני היושב-ראש וחבריי וחברותיי היקרים, אנחנו נשקיע הרבה מאוד כסף בבניית מסופים לתחבורה ציבורית, שבהם – ולא רק בהם, אלא יותר – יהיו מקומות לנהגי ולנהגות אוטובוס לנוח ולהתרענן.

מרב מיכאלי: אחד הדברים הקשים ביותר לנהג ונהגת אוטובוס בעבודה זה שאין להם תנאים בסיסיים מינימליים אנושיים של כבוד אנושי, שבהם הם יכולים שנייה רגע לעשות את ההפסקה – שאגב מגיעה להם בחוק, והיא גם נדרשת בשביל הבטיחות של כל אלה שהם מסיעות ומסיעים אותם, אבל גם כל אלה שנוסעים מולם בכביש.

מרב מיכאלי: אני יכולה לתת הרבה מאוד דוגמאות נוספות.

מרב מיכאלי: אגב, השקעה אדירה בחברה הערבית, חברת הכנסת ג'ידא זועבי וחבר הכנסת עודה וחברת הכנסת אימאן יאסין, שהתייחסו לכך.

מרב מיכאלי: 3 מיליארד שקלים יושקעו בתשתיות בחברה הערבית.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת, במסגרת התוכנית ההיסטורית שהיא השיקה – וחבר הכנסת עודה, אני חייבת להגיד לך שככל שאני מסכימה שזה לא שפתרנו את כל הבעיות והשוויון לא כאן עדיין, כמו שהשוויון המגדרי גם כן עדיין לא כאן – –

איימן עודה: – – –

מרב מיכאלי: – – אז שינוי – אי-אפשר להגיד שאין.

מרב מיכאלי: יש שינוי.

מרב מיכאלי: השינוי בא לידי ביטוי גם בתוכנית הזאת עם המספר האדיר הזה של המיליארדים, 32 מיליארד בחמש שנים, שיושקעו באמת בכל תחומי החיים של החברה הערבית.

מרב מיכאלי: רק במשרד התחבורה יש 3 מיליארד ש"ח, וחוץ מ-3 מיליארד השקלים האלה יש תוכנית שהיא כבר בביצוע בנתיבי איילון, חברת נתיבי איילון, שהיא תחת משרד התחבורה, שממפה את הרשויות עצמן.

מרב מיכאלי: היא כבר מיפתה כמעט חצי מהרשויות הערביות ובוחרת יחד עם אנשי הציבור ויחד עם האנשים המרכזיים בכל רשות את הפרויקטים הכי – איך אני אגיד, גם לפי סדר חשיבות, גם לפי סדר דחיפות, ותשקיע הרבה מאוד בשדרוג כל התשתיות בערים האלה.

מרב מיכאלי: אנחנו נשקיע 140 מיליון שקלים בהסברה בחברה הערבית לעניין חינוך תעבורתי.

מרב מיכאלי: אני שותפה לחזון.

מרב מיכאלי: נמצאת פה שרת החינוך, חברתי, וכבר דיברתי איתה על זה דיבור ראשוני, אבל זה ייקח לנו עוד זמן, אולי לתקציב הבא.

מרב מיכאלי: אני שותפה לחזון של הטמעה מאוד מאוד עמוקה של חינוך תעבורתי, חינוך של התנהלות בדרך מגיל מאוד צעיר בתוך מערכת החינוך.

מרב מיכאלי: אני מאוד מאוד מקווה ומאמינה שנוכל לעשות את זה.

מרב מיכאלי: יש הרבה דרכים לעשות את זה.

מרב מיכאלי: בכל מקרה, יש הרבה דברים שהרבה זמן מחכים להם, דברים, אדוני היושב-ראש, שנשמעים כאילו מילים משעממות ומסובכות כאלה.

מרב מיכאלי: טכוגרף, אוקיי?

מרב מיכאלי: הקופסה השחורה הזאת שתהיה באוטובוסים ובמשאיות ותיתן לנו אינפורמציה.

יעקב מרגי: זכיתי כיו"ר ועדת כלכלה לתקן את התקנות של הטכוגרף.

מרב מיכאלי: הקודם.

יעקב מרגי: לבטל את הקודם ולהכניס את הדיגיטלי.

מרב מיכאלי: אנחנו ממש הקצינו כסף לדיגיטלי על מנת – נחזיק אצבעות – שבסוף שנת 2022 הוא ייכנס לפעולה, הטכוגרף הדיגיטלי, שבאמת יעקוב באופן אמיתי, ייתן לנו אינפורמציה גם על הנהיגה וגם על המצב של כלי הרכב הכבדים והאוטובוסים, וזה דבר שללא ספק יציל חיים.

מרב מיכאלי: משרד התחבורה גם עובד על תוכנית שתוריד מהכבישים, במידת האפשר, את המטענים הכבדים בשעות היום ובשעות העומס, כמו שראינו שנחסם כביש מס' 1 לארבע שעות בגלל משאית עם טרקטור עליה שנתקעה בגשר.

מרב מיכאלי: בקיצור, כמו שאתן מבינות ומבינים, יש לי רשימות ארוכות.

מרב מיכאלי: ואולי רק אסיים בדבר אחד אחרון.

מרב מיכאלי: אנחנו הסטנו, כמו שאמרתי, את כל תשומת הלב, את כל כובד הראש, את כל החשיבות בתקציב מכלי הרכב הפרטיים, להולכות והולכי הרגל, לכלים קלים, לתחבורה הציבורית.

מרב מיכאלי: ולכן אנחנו נשקיע פחות בסלילת כבישים ויותר, הרבה הרבה הרבה הרבה יותר, בכל אלה.

מרב מיכאלי: מה שכן נשקיע בכבישים – אנחנו מתעדפות ומתעדפים בצורה מובהקת קודם כול כבישים מסוכנים ומוקדי סיכון, אחר כך כבישים שהם תשתית לתחבורה ציבורית, ובסוף – או לא בסוף, במקביל – כבישים שנדרשים כדי להגיע לכל המקומות שאין אליהם גישה.

מרב מיכאלי: דיבר חבר כנסת מאיר הלוי על כביש מס' 90, שייכנס ב-2022 לתכנון וב-2023 לביצוע; כביש 65, החלק הצפוני, שהוא חלק נדרש מאוד גם מבחינת נגישות וגם מבחינת מסוכנות, גם הוא יתחיל להיות – אדוני היושב-ראש, שלום, התחלפת.

מנסור עבאס: שלום לך, גברתי השרה.

מרב מיכאלי: אז כביש 65 צפון – אנחנו נתחיל כבר עכשיו לממן את התכנון והביצוע העתידיים שלו.

מרב מיכאלי: זה פרויקט מאוד מאוד גדול, אז נצטרך לקחת אותו בחתיכות, אבל הוא יקרה.

מרב מיכאלי: אבל כבר נכנסו לעבודה כביש 66, כביש 55, וגם כבישים אחרים, קטנים יותר.

מרב מיכאלי: גם מישהי הזכירה כאן – אני עכשיו לא זוכרת מי הזכירה את הפניות שמאלה שמאלה, שהן באמת אחד הדברים שאנחנו בכל מקרה תקצבנו כבר ב-100 מיליון ש"ח השנה, אבל אנחנו מחפשות דרך לקצר את מספר השנים שזה ייקח ולהביא יותר כסף כמה שיותר מהר כדי לעשות אותם.

מרב מיכאלי: לסיכום, חברותיי וחבריי, אני באמת אגיד שאני חושבת שאנחנו חייבות וחייבים להסתכל על המכלול ולעבוד ביחד כדי לחסוך חיים וכדי שבאמת הדרכים שלנו יהיו בטוחות לכולנו בכל מובן שהוא.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, גברתי השרה.

מרב מיכאלי: להישאר?

מנסור עבאס: כן, כמובן, יש לך שאילתות עכשיו, אז ברשותך, אם תוכלי להישאר על הדוכן.

מרב מיכאלי: אני אביא את התשובות ואחזור.

מנסור עבאס: אין בעיה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלון טל, אתה תהיה הראשון, בהסכמה עם חבר הכנסת איתן גינזבורג.

מנסור עבאס: חברים, מציעי ההצעה של ציון היום לתאונות הדרכים, אתם מסתפקים בתשובה של השרה, נכון?

מנסור עבאס: כן, אז שנייה, חבר הכנסת אלון טל, שהשרה תיקח את מקומה.

מרב מיכאלי: השרה רוצה להגיד רק דבר אחרון: שהיא רוצה להודות לחבר הכנסת טופורובסקי, שהאיר את עיניי בעניין הזה של המעקות.

מרב מיכאלי: גם כן הזכירה את זה בדבריה מישהי, אחת מחברות הכנסת, היום – המעקות האלה של גדרות ההפרדה, שמסוכנים כל כך לרוכבי האופנוע.

מרב מיכאלי: באמת חבר הכנסת טופורובסקי הוא זה שהפנה את תשומת ליבי ובזכותו למדתי על הדבר הזה, ובאמת יכולנו להביא בעזרתו כסף כדי לטפל בזה, באמת הידד.

מנסור עבאס: תודה שוב, השרה.

מנסור עבאס: שאילתה מס' 118, חבר הכנסת אלון טל: מימון מחשוב לתחזיות אקלים.

מנסור עבאס: בבקשה.

אלון טל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, וגם לשרה.

אלון טל: מדובר בשאילתה שהוגשה בעצם לפני הפגרה אז אולי היא פחות רלוונטית.

אלון טל: אבל אז התפרסם בעיתונות שיש מחסור במימון של מחשוב בשירות המטאורולוגי, מה שמונע הקמה או הרצה של מודלים חיוניים להבנת העתיד האקלימי של כולנו, שהוא בוודאי על סדר-היום.

אלון טל: השאלה הייתה: מדוע לא מבוצעת הסטה תקציבית לרכישת המחשוב בסך 20 מיליון ש"ח?

אלון טל: אשמח לשמוע.

אלון טל: יש לי שאלת המשך קצת יותר מעודכנת, אבל כן.

מרב מיכאלי: טוב, לא נעים לי להגיד שבאמת אנחנו הבאנו תקציב תחבורה מאוד מאוד גדול ומאוד משמעותי ומאוד מהפכני, אבל לצערי במכון המטאורולוגי, המרכז המטאורולוגי, שהוזנח בצורה באמת שערורייתית כל השנים האלה – שם התקשינו קצת.

מרב מיכאלי: ולכן אנחנו – המנכ"לית ואני – עדיין מחפשות דרכים.

מרב מיכאלי: אנחנו מודעות לחשיבות של הדבר הזה.

מרב מיכאלי: אני מודה לך על השאילתה בעניין הזה, ואומרת בכנות שאנחנו עובדות על זה, ועדיין לצערי אין לי תשובה משביעת רצון מעבר למודעות ולניסיון כרגע למצוא את הכסף הזה.

אלון טל: היום בכנסת אנחנו בסימן ההכנות לקראת גלזגו, אז אולי זה באמת – שאלת ההמשך – – –

מרב מיכאלי: מצוין, אולי נגיד לראש הממשלה ולאוצר שלקראת גלזגו יסדרו לנו את התקציב הנוסף.

אלון טל: כי המידע הבסיסי הוא אצלך, במכון המטאורולוגי, כמובן, ואנחנו נשמח לקבל אותו.

אלון טל: השאילתה בהמשך באמת קשורה למשהו מאוד ספציפי, אבל כנראה חשוב: זה כמה שבועות, אתר bus.gov איננו מעודכן.

אלון טל: מדובר באתר שמהווה מקור המידע היחיד בפועל לנוסעי אוטובוסים, שהם 87% ממשתמשי התחבורה הציבורית.

אלון טל: לכן נוצר מצב בפועל שמשתמשי התחבורה הציבורית אינם יכולים לדעת לו"ז של יציאת אוטובוס והגעתו, לא יודעים דרך האפליקציה או האתר.

אלון טל: והשאלה פשוטה: מתי צפוי האתר לשוב לפעול?

מרב מיכאלי: רגע.

מנסור עבאס: שנייה.

מנסור עבאס: את רוצה לבדוק עכשיו?

אלון טל: אפשר לחכות – – –

מרב מיכאלי: הוא חזר.

מרב מיכאלי: התקלה טופלה.

מרב מיכאלי: אומנם לקח זמן רב, אבל התקלה טופלה, והאתר חזר לפעילות.

מרב מיכאלי: קולולו.

אלון טל: בשורה נהדרת.

מרב מיכאלי: איזה כיף.

אלון טל: על תשובות כאלו אני תמיד שמח.

מנסור עבאס: הינה, תראה.

אלון טל: בשם נוסעי האוטובוסים, אני מודה לך ולצוות שלך שטיפלו בזה.

אלון טל: ובקשר למכון המטאורולוגי, אנחנו בקשר עם ארגוני הסביבה – – –

מרב מיכאלי: חד-משמעית.

אלון טל: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אלון טל.

מרב מיכאלי: תודה רבה לך.

מנסור עבאס: יפה.

מנסור עבאס: אנחנו נעבור לשאילתות הבאות, של חבר הכנסת איתן גינזבורג.

מנסור עבאס: בבקשה, איתן.

מנסור עבאס: שאילתה מס' 78: קיצור קורסי נהיגה מונעת.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה הנכבדה, השאילתה: בתקופת הקורונה חודשו קורסי ריענון הנהיגה והנהיגה המונעת במתכונת המותאמת להנחיות התו הסגול.

איתן גינזבורג: בהתאם, קוצר משך הקורס, הופחתו השעות וצומצם מספר השאלות במבחן.

איתן גינזבורג: רצוני לשאול: 1.

איתן גינזבורג: האם כיום מתנהל הקורס במתכונתו המקוצרת והמצומצמת, למרות שבוטלו הנחיות הקורונה ההן?

איתן גינזבורג: 2.

איתן גינזבורג: האם הופחת חומר הלימוד? 3.

איתן גינזבורג: אם כן – מדוע?

איתן גינזבורג: 4.

איתן גינזבורג: מהי עמדת משרדך?

מרב מיכאלי: תודה רבה לך, חבר הכנסת גינזבורג.

מרב מיכאלי: אכן, כמו שאמרת, בגלל המגבלות המשמעותיות בתקופת הקורונה צומצם זמן הקורס.

מרב מיכאלי: אבל הזמן שצומצם היה בעצם זמן מינהלי, מה שנקרא – כל מיני הפסקות וכל מיני זמן מסביב שכזה, ולא החומר.

מרב מיכאלי: החומר לא נפגע, אותו היקף חומר נלמד בקורסים האלה.

מרב מיכאלי: אחרי שגילנו שבעצם – אתה יודע, מהדברים שגילנו בזכות הקורונה זה שאפשר לעשות את אותו דבר בפחות זמן.

מרב מיכאלי: אז אנחנו נשאיר את זה בזמן יותר מצומצם, משום שראוי לחסוך לציבור זמן יקר.

מרב מיכאלי: אני כן רושמת לפניי את שאלתך לגבי היקף השאלות במבחן, זה סיפור אחר לגמרי.

מרב מיכאלי: אני רוצה לוודא שבאמת, איך לומר, האופן שבו את רואה אם הציבור הפנים או הפנימה את החומר שנלמד בשיעורים האלה – שהוא, האמת, מאוד חשוב; כמי שהייתה לה הזכות המענגת להשתתף בקורסי נהיגה מונעת, צריך להגיד שזה אכן מרענן גם חוקים שאת, ככה, איך להגיד, אחרי הרבה שנות נהיגה אולי לא זכרת בול, וגם עוזר באמת להפנים את הסכנות ולהימנע מהן.

מרב מיכאלי: אז אנחנו נבחן את עניין השאלות.

מרב מיכאלי: אבל מבחינת החומר, הוא לא נפגע, ומשך הזמן – דווקא טוב שיישאר מצומצם.

מנסור עבאס: שאילתה נוספת?

איתן גינזבורג: תודה, בהחלט.

איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי.

איתן גינזבורג: באמת גם הבחינה צומצמה.

איתן גינזבורג: מ-20 שאלות ל-10 שאלות.

מרב מיכאלי: ואללה.

איתן גינזבורג: אני אומר את זה מתוך ידיעה אישית, כי אני עברתי לאחרונה קורס נהיגה מונעת, ומשם נובעת השאילתה כמובן.

מרב מיכאלי: כמובן.

איתן גינזבורג: יש דברים שבאמת, כמו שאת אומרת, חשובים יותר בתוך הקורס, וכאלה שהיית חושבת אולי קצת אחרת, אבל הקורס חשוב, אין ספק בכך.

איתן גינזבורג: נדמה לי שאם היום ובמשך כבר למעלה משנה נבחנים על עשר שאלות, אולי תשקלו להשאיר את זה במתכונת הזאת, כי אם זה היה טוב במשך שנה, אז אולי – – –

מרב מיכאלי: אז אני אומרת, לעניין של משך זמן, בוודאות אנחנו נשאיר ככה.

מרב מיכאלי: לעניין השאלות, אני מבטיחה לחזור אליך.

איתן גינזבורג: אז משך הזמן יישאר יומיים כמו היום ולא שלושה ימים כמו בעבר?

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: השאילתה הבאה, חבר הכנסת איתן גינזבורג, מס' 82: פתיחת קו מסילת השרון לכיוון מערב.

מנסור עבאס: בבקשה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: תחנות רכבת רעננה נחנכו בשנת 2018.

איתן גינזבורג: מאז ועד היום לא נפתח קו לכיוון תל אביב וחיפה דרך תחנת הרצליה, מה שמגביל מאוד את הנסיעה למוקדים אלו ובכלל.

איתן גינזבורג: רצוני לשאול: מהו המועד המתוכנן לפתיחת קו הרכבת במסילת השרון לכיוון תל אביב דרך תחנת הרצליה?

איתן גינזבורג: יודגש כי השאילתה הוגשה בחודש יולי 2021.

איתן גינזבורג: עבר זמן מאז, אז יכול להיות שהדברים – – –

מרב מיכאלי: עבר זמן.

מרב מיכאלי: אז קודם כול, בסוף נובמבר יושלם מערך החשמול מהרצליה דרך תחנות רעננה וקשת השרון ועד לתל אביב.

מרב מיכאלי: אז לפחות יש לנו בשורה בהקשר הזה, שבסוף נובמבר הקו הזה יוכל להיפתח.

מרב מיכאלי: נכון שזה עדיין לא קו ישיר ברעננה, אבל הרבה מאוד קווים והרבה מאוד יישובים והרבה מאוד נוסעות ונוסעים משלמות מחיר של פגיעה זמנית ביכולת לנסוע ישירות ברכבת בזמן החשמול.

מרב מיכאלי: אבל תסכים איתי שחשמול הרכבת הוא פרויקט לאומי ראשון במעלה, בחשיבות שלו – האקלימית, התחבורתית, מכל בחינה שהיא.

מרב מיכאלי: אני ביום ראשון יושבת עם יו"ר ועם מנכ"ל הרכבת בשביל לבדוק אפשרות להאיץ את הפרויקט הזה אולי אפילו עוד יותר ממה שאנחנו עושות עכשיו.

מרב מיכאלי: אבל צריך להבין שבשביל שהוא יתקיים צריך לפנות את הפסים ואת הקו לזמנים מסוימים.

מרב מיכאלי: אני כן אגיד שכשיושלם החשמול – קודם כול, ככל שהוא יתקדם יותר ויותר קווים יהיו חשמליים, יחזרו להיות יותר קווים ויתאפשרו יותר אפשרויות.

מרב מיכאלי: ואני רוצה להגיד שמשנת 2022 אנחנו נוכל לבדוק שוב עוד כל מיני אופציות של הזזת התוואים והחיבורים והקווים, השירות.

מרב מיכאלי: אנחנו נעשה את זה גם בהתייעצות עם ראשי הרשויות השונות.

מרב מיכאלי: צריך לזכור שבמקביל אנחנו בונות את המסילה הרביעית באיילון, מה שבאמת יפתח.

מרב מיכאלי: היום, חלק מהבעיה היא שהכול מתנקז לשלוש מסילות באיילון, וזה מגביל את האפשרות שלנו לעשות וגם לתת שירותים נוספים.

מרב מיכאלי: כשתיבנה המסילה הרביעית בבת אחת יהיו הרבה יותר אפשרויות.

מרב מיכאלי: צריך להגיד בסוגריים: במקביל לבניית המסילה הרביעית באיילון אנחנו התחלנו בתכנון – ואני מודה לשר האוצר ולשר החקלאות על שיתוף הפעולה פה – של תקצוב והתחלת קידום משמעותי של "מובל לים", כדי להימנע מסכנות של שיטפונות, חלילה, יחד עם הבנייה הזאת.

מרב מיכאלי: אז ככה שהפנים קדימה, החשמול בעיצומו, רעננה כרגע תצטרך לעשות קצת עיקוף, אבל לפחות ממש מסוף נובמבר היא יכולה לחזור לנסוע ברכבת.

איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי.

מנסור עבאס: שאלת המשך?

איתן גינזבורג: כן, שאלת המשך.

איתן גינזבורג: הייתה לי הזכות, בתור ראש העירייה, לחנוך את שתי תחנות הרכבת, גם להיות שותף לתכנון וגם להיות זה שחונך.

איתן גינזבורג: זה הובטח לי גם אז, כבר מייד, על ידי שלושה שרי תחבורה לפנייך.

איתן גינזבורג: כולם באו עם תשובתם מהרכבת.

איתן גינזבורג: כך שהייתי מציע לך, אם אפשר לעוץ עצה ידידותית, להקפיד על הזמנים של עמדת רכבת ישראל.

איתן גינזבורג: כי הזמנים, יש להם מין תכונה כזאת שהם פשוט עוברים, ופשוט כל פעם נדחים.

איתן גינזבורג: אז לעמוד על כך.

איתן גינזבורג: השאלה היא מתי בשנת 2022 ייפתחו אותן אפשרויות?

איתן גינזבורג: ודבר נוסף, האם החשמול יאפשר גם חיבור לכיוון למערב, לתל אביב?

איתן גינזבורג: היום זמן הנסיעה מרעננה לתל אביב דרך כפר סבא, הוד השרון, ראש העין, פתח תקווה, בני ברק, רמת גן, תל אביב – אורכת ברכבת 47 דקות.

איתן גינזבורג: לא נראה לי דבר שכדאי למישהו.

מרב מיכאלי: קודם כול, צריך להגיד שמסוף נובמבר, כשייפתח הקו המחושמל – נעשתה עבודה של תזמון הרכבות יחד עם הרכבות לחיפה, וכן יש אפשרות לתושבות ותושבי – – –

איתן גינזבורג: אבל מנובמבר זה יהיה לכיוון מזרח, נכון?

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: תושבות ותושבי רעננה יכולות כן לנסוע להרצליה ולהחליף שם רכבת.

איתן גינזבורג: מנובמבר?

מרב מיכאלי: יוכלו מסוף נובמבר, כן.

איתן גינזבורג: להרצליה מייד?

מרב מיכאלי: להבנתי, כן, כן.

מרב מיכאלי: יוכלו לנסוע דרך הרצליה לתל אביב, ויוכלו לנסוע לחיפה, כי אנחנו תזמנו את הרכבות.

מרב מיכאלי: לדעתי זה אמור לקרות מסוף נובמבר.

מרב מיכאלי: אני עושה וידוא נוסף לאור השאלה שלך – רגע.

מרב מיכאלי: האם מסוף נובמבר כבר כן או לא?

מרב מיכאלי: חמ"ל השאילתות שלי: האם כבר מסוף נובמבר תושבות ותושבי רעננה יוכלו לנסוע לתל אביב דרך הרצליה ברכבת?

מרב מיכאלי: כן או לא? תוך כדי כנראה.

מרב מיכאלי: בכל מקרה, אני מעריכה מאוד את העצה, ואני אגיד שאני כבר הנחיתי בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, ואני אעשה את זה שוב ביום ראשון עם יו"ר הדירקטוריון.

איתן גינזבורג: לא – – – לרכבת – – –

מנסור עבאס: מה זה, השרה מרב?

מנסור עבאס: את מכניסה פה דברים.

מנסור עבאס: נפלאות הכנסת – מה שאת עושה היום.

מנסור עבאס: און-ליין.

מרב מיכאלי: און-ליין, אני משתדלת, אבל בינתיים הם לא.

מרב מיכאלי: זה הגורם האנושי פה, כן.

מרב מיכאלי: כן – התשובה היא כן.

מרב מיכאלי: מסוף נובמבר תהיה רכבת עד הרצליה, ומשם תהיה החלפה מסונכרנת לתל אביב – זה עבודה לא טריוויאלית לסנכרן את הזמנים – מסונכרנת לתל אביב או לחיפה.

מרב מיכאלי: וגם הפוך – מחיפה וחדרה להרצליה ומשם לרעננה.

מנסור עבאס: תודה, איתן.

מנסור עבאס: תודה, השרה מרב.

מנסור עבאס: אנחנו כמובן ממשיכים.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יצחק פינדרוס – שאילתה מס' 176, בנושא גביית דמי רישום מתלמידי נהיגה.

יצחק פינדרוס: בשנים האחרונות מורי נהיגה גובים מהתלמידים מאות שקלים כעמלה ודמי רישום למערכת ברוש.

יצחק פינדרוס: בעבר מורי נהיגה גבו תשלום מופרז עבור שימוש ברכב לטסט, והוא הופסק בצו הפיקוח על מצרכים ושירותים.

יצחק פינדרוס: רצוני לשאול: 1.

יצחק פינדרוס: מדוע מערכת ברוש לא פתוחה לתלמידים לרישום עצמי ללא צורך ברישום בית הספר?

יצחק פינדרוס: 2.

יצחק פינדרוס: מדוע לא ייאסר בצו לגבות דמי רישום מתלמידי נהיגה?

מרב מיכאלי: תודה רבה לך, חבר הכנסת פינדרוס.

מרב מיכאלי: קודם כול, בוא נתחיל מהסוף.

מרב מיכאלי: אסור לגבות, זה כבר אסור, לא צריך צו.

מרב מיכאלי: זה אסור.

מרב מיכאלי: ככל שאתה מכיר תופעה כזו שבית ספר או מורות או מורים גבו מתלמידים תשלום תמורת הרישום הזה, אז פשוט תדווחו לנו ואנחנו נטפל בזה, כי זה אסור, נקודה.

מרב מיכאלי: אם אנשים עושים עבירות, דווחו לנו ונטפל בזה.

מרב מיכאלי: באשר לשאלתך לגבי מדוע התלמידות והתלמידים לא יכולות להירשם בעצמם למבחנים במערכת ברוש – זו שאלה מאוד טובה.

מרב מיכאלי: אני מודה לך שהפנית את זה לתשומת ליבי.

מרב מיכאלי: לא הייתי מודעת לזה קודם לכן.

מרב מיכאלי: אני באמת לא חושבת שעל פניו יש לזה סיבה טובה.

מרב מיכאלי: ההסברים שקיבלתי לא הניחו את דעתי, ואנחנו נעשה על זה עבודה ונבחן לשנות את המצב הזה לטובת הציבור.

יצחק פינדרוס: אני מודה לך מאוד.

יצחק פינדרוס: את מתארת לעצמך שאחרי תשובה כזו אין שאלת המשך.

מנסור עבאס: יופי.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

מנסור עבאס: גם אם הייתה לך, היא יודעת להסתדר – אין ספק.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב אשר, אתה רוצה שנעבור לחבר הכנסת בועז טופורובסקי?

מרב מיכאלי: לא, ספר לנו עם מי ועל מה אתה מדבר.

מרב מיכאלי: הוא מאוד נסער, חבר הכנסת אשר.

מנסור עבאס: כן, הוא גם רוצה לשאול שאלה און-ליין.

מנסור עבאס: בואו נחזור לתקנון.

מנסור עבאס: שאילתה מס' 229, בנושא: הטענה טלפונית של כרטיס רב-קו, בבקשה.

אני מתנצל, הייתי עם יושב-ראש הכנסת על הקו, כי ככה זה קורה כשאנחנו באמצע ועדה על הצבעות והסתייגויות, ויש לי כאן שאילתה שמאוד חשוב לי להעלות אותה לפני השרה, ואנחנו ככה מוטרלים.

אתה מבין?

תעביר את זה, בבקשה, ליושב-ראש הכנסת, שיחשוב לפני שהוא נותן אישור בזמן שאילתות לעשות דיונים והצבעות, ובמיוחד הצבעות.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת אשר, ההטרלה הולמת אותך.

ההטרלה דווקא לא.

יש כמה דברים אחרים, נדבר על זה בהזדמנות.

מההטרלה אני רוצה לדבר דווקא על הטענה, גברתי.

הטענת כרטיסי הרב-קו אפשרית או באמצעות המכשירים שקיימים, עמדות הטענה שקיימות והן פזורות במקומות כאלה ואחרים, גם באוטובוסים, אם אני יודע נכון, ויש אפשרות כמובן להטעין את זה באפליקציה, וזה שירות מצוין לציבור.

אממה?

יש ציבור שאין להם אפליקציה ולא רוצים אפליקציה ולא נוח להם, חלקם מסיבות של אמונה, חלקם מסיבות של אנשים מבוגרים, וחלקם הם אנשים שאין להם את האפשרות לקנות טלפונים משוכללים עם אפליקציות.

ולכן אני מבקש לשאול: כיצד בכוונת המשרד לפעול כדי להקים מערך טלפוני להטענה ולבירור יתרה?

ויש דברים כאלה שקיימים היום, הטכנולוגיות קיימות.

אפשר לעשות את זה כך שאדם מזמין דרך הטלפון: תלחץ אחד, תלחץ שתיים, תלחץ את סכום ההטענה, שלום על ישראל.

ואז יוכלו כולם ליהנות משירותי הרב-קו וליהנות משירותי משרד התחבורה בראשות השרה.

מרב מיכאלי: אתה צודק, אדוני, שאין כרגע אופציה של הטענה באמצעות הטלפון.

מרב מיכאלי: כן יש כנראה בכל המכונות של ההטענה, בכל העמדות של ההטענה, אפשרות לראות את היתרה, זה כן.

מרב מיכאלי: האמת היא שפרוסות באמת המון עמדות הטענה בהמון המון מקומות בארץ.

מרב מיכאלי: אבל דבר נוסף למי שבכל זאת מתעקש או מתעקשת לא לרכוש טלפון עדכני – ואני חייבת להגיד לך שלי יש כזה ואני אינני צופה בשום תוכן פוגעני משום סוג שהוא; זאת אומרת, זה לא חובה, זה לא באbuilt in , כן?

מרב מיכאלי: אבל ככל שבכל זאת רוצות להימנע מזה, כן אפשר לרכוש מתאם בסכום סמלי של 5 שקלים, ואפשר לחבר אותו למחשב בבית ובאמצעותו להטעין את הרב-קו.

מרב מיכאלי: נדמה לי שלאלו שלא מצליחות בכל זאת למצוא את עמדות ההטענה, שהן באמת באמת רבות, זה יכול בכל זאת לפתור את הבעיה הזו.

מרב מיכאלי: כאמור, לברר אין שום בעיה.

מרב מיכאלי: בכל עמדה אפשר לברר את היתרה.

מרב מיכאלי: אני מוכנה לבדוק את הסיפור של הטענה טלפונית.

מרב מיכאלי: אני לא רוצה להתחייב, אבל אני יכולה למצוא את זה.

מרב מיכאלי: אבל אני באמת חושבת שהעניין של המתאם הוא פתרון טוב מאוד.

מנסור עבאס: שאלת המשך, כן.

אם מאפשר לי היושב-ראש, ברשות היושב-ראש, מתאם כזה יכול לעזור ויכול להיות שהוא לא יעזור.

יש כאלה שאין להם מחשבים בבית, אבל לא חשוב.

מרב מיכאלי: כן, אבל אולי אצל השכנות, או למטה בחנות – בכל זאת.

אבל יש עוד דבר.

לא פעם ולא פעמיים מכונות מתקלקלות, ואדם נמצא באמצע האירוע.

זה מי שיש לו אפליקציה, הוא מטעין אותה והכול מסתדר.

ואם בודקים, אז הוא שילם והכול בסדר.

ואם אחד נוכח לדעת כשהוא כבר ברחוב שהכרטיס שלו ריק, אין לו אפשרות.

מרב מיכאלי: והוא אומר לעצמו: למה אין לי טלפון חכם, למה.

למה אין לי טלפון טיפש כדי שהאנשים החכמים של משרד התחבורה ייתנו לי את האפשרות גם דרך טיפש לסדר את העניין הזה?

אני אומר עוד פעם, אני אומר לך בידיעה: הטכנולוגיות קיימות.

מרב מיכאלי: שוב, אני לא רוצה לפסול את זה על הסף, אנחנו נבחן את זה, אבל אני רוצה להגיד עוד דבר.

מרב מיכאלי: נשאלתי, אינני זוכרת על ידי מי, אני לא רוצה לחטוא לאף אחד וחס וחלילה.

מרב מיכאלי: אתה יודע, האומרת דברים בשם אומרם מביאה גאולה לעולם, ואני לא רוצה להגיד בשם מישהו אחר.

מרב מיכאלי: אבל מישהו מחברי – – –

משה אבוטבול: השרה מאמינה בגאולה?

משה אבוטבול: זה עושה לנו טוב על הלב.

מרב מיכאלי: השרה מצטטת ממורשתה, מתרבותה.

מרב מיכאלי: היא לא חייבת להאמין בגאולה כדי לצטט משפט רלוונטי בקשר למביאה דברים בשם אומרם – זה הכול.

מרב מיכאלי: אני לא רוצה לייחס למישהו אחר.

– – –

מרב מיכאלי: לדעתי אחד מחברי הכנסת מסיעתך שאל אותי לגבי כרטיס שיהיה כמו סוג של כרטיס אשראי, שהרב-קו יהיה כמו סוג של כרטיס אשראי.

מרב מיכאלי: אנחנו במשרד חשבנו על זה, ואנחנו נבחן את האופציה של כרטיס דביט, מה שנקרא, כרטיס חיוב בעצם.

מרב מיכאלי: נדמה לי שאולי יהיה יותר כדאי ללכת לכיוון הזה, אבל נבחן גם את הסיפור של הטלפון.

מרב מיכאלי: בקיצור, אגיד רק עוד דבר אחד:

מרב מיכאלי: אנחנו נעשה בשנה הקרובה באמת מהפכה גדולה בתעריפים ובשירות.

מרב מיכאלי: אנחנו נפשט את התעריפים, ובמסגרת זה נפשט גם את האפשרות לשלם, ככה שכל הרעיונות האלה נכנסים לתוך הסל הזה.

מרב מיכאלי: התוצאות יבואו בקרוב.

תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: עוברים לשאילתה הבאה, מס' 185, של חבר הכנסת בועז טופורובסקי: כביש עוקף 57 צפון.

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ב-2016 הוקצבו 2.4 מיליארד ש"ח לסלילת כביש עוקף 57 צפון.

בועז טופורובסקי: עד כה יושמו כ-800 מיליון ש"ח.

בועז טופורובסקי: לאחרונה הוקפא התקציב לאלתר.

בועז טופורובסקי: לדבר משמעויות גורליות לכפר יונה וליישובים באזור.

בועז טופורובסקי: ברצוני לשאול: 1.

בועז טופורובסקי: מדוע הוקפא התקציב?

בועז טופורובסקי: 2.

בועז טופורובסקי: לכמה זמן הוא הוקפא?

בועז טופורובסקי: 3.

בועז טופורובסקי: מהם המענים שמשרדך מציע לעיר כפר יונה כחלופה?

מרב מיכאלי: תודה רבה לך, חבר הכנסת טופורובסקי.

מרב מיכאלי: אז קודם כול אין ספק שכביש 57 הגיע לשולחננו כבר כמה וכמה פעמים, ואכן מדובר באזור שסובל מבעיות תחבורה קשות, לצערי בדומה להרבה מדי אזורים במדינת ישראל – למעשה רובם – ולכן אנחנו באמת במצב חירום כל כך אנוש.

מרב מיכאלי: הפרויקט של כביש 57 מוערך ב-2.3 מיליארד, כמעט 2.5 מיליארד ש"ח.

מרב מיכאלי: זה פרויקט ענק, באמת, מי כמוך יודע.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות על כמעט מיליארד שקל לכביש 65, ו-1.5 מיליארד, או מה, לכביש 90 – וזה 2.5 מיליארד.

מרב מיכאלי: זה באמת פרויקט ענק.

מרב מיכאלי: כמו שאתה אומר, הוא תוקצב עקרונית, אבל מה שבאמת הוקצה להתחלת התכנון היה רק כמה מאות מיליוני שקלים, וזה באמת נעשה – התכנון הזה, כדי להתחיל אותו, נעשה, ולכן עכשיו הוא אחד המועמדים לתוכנית החומש הקרובה.

מרב מיכאלי: הרי בגלל כל המשבר הפוליטי שהיינו בו נגמרה תוכנית החומש ועד לא נעשתה חדשה, אז הוא לגמרי ייכנס לתוך הבחינה שלנו.

מרב מיכאלי: התחרות היא קשה, מה לעשות.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שלעומת זאת המשרד ישקיע במקביל, בשנים הקרובות, השקעות חסרות תקדים בפרויקטים נוספים במרחב כפר יונה, שייתנו גם הם מענה תחבורתי, ואתה ואני מקדמות את אותם כיוונים לגבי הפתרונות הנדרשים.

מרב מיכאלי: יהיו פרויקטים של תחבורה ציבורית במסגרת זה שאנחנו רוצות ורוצים לקדם תחבורה ציבורית, אז יהיו נת"צ בכביש 57 הקיים, יהיו שבילי אופניים מכפר יונה ועד תחנת הרכבת בנתניה, יהיה נת"צ לאורך כביש 4, ומסוף בבית ליד ומתחם חנה וסע במחלף ניצני עוז, שיאפשר גם היסעים – להלן: שאטלים – עד תל אביב, למוקדי תעסוקה שונים.

מרב מיכאלי: ובוא נזכור שמקודמת גם המסילה המזרחית, שגם היא תביא מזור גדול גם לאזור הזה וגם לאזורים אחרים.

מרב מיכאלי: ככה שכביש 57 הוא לא הפתרון היחיד, וודאי שלא נשליך עליו את כל יהבנו, אבל הוא בהחלט אחד המשתתפים, ובוודאי איזשהו חלק, אני מניחה, ייכנס לתוכנית החומש.

מנסור עבאס: שאלת המשך?

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

מנסור עבאס: תודה לגברתי השרה.

מנסור עבאס: אני רוצה להדגיש, אנחנו ב-2022 מתחילים שלב ראשון, מסוים, בכביש 65, צומת גולני עד עפולה?

מרב מיכאלי: גם זה.

מנסור עבאס: גם זה.

מנסור עבאס: ובקשר לחוק חובת לחצן מצוקה באוטובוסים, הנושא הזה?

מרב מיכאלי: אני חייבת להגיד לך שנפגשתי השבוע עם נציגות ונציגים של נהגי האוטובוסים מכל המפעילים, לדעתי, והם דווקא לא חשבו שזה הפתרון הנכון, אבל נדבר על זה.

מנסור עבאס: נדבר על זה.

מרב מיכאלי: בכיף.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מנסור עבאס: ירדנה, אני תמיד רוצה לנהל את המליאה כאשר יש שאילתות לשרה מרב מיכאלי.

מנסור עבאס: [מס' מ/1400; חוברת זו, ישיבה 65.]

מנסור עבאס: אנחנו מסיימים את השאילתות ועוברים לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021, קריאה שנייה ושלישית.

מנסור עבאס: אנחנו בעצם בהמשך נימוק ההסתייגויות.

מנסור עבאס: אנחנו מתחילים עם חברינו מסיעת ש"ס, הסתייגויות לסעיף 1.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

מנסור עבאס: חמש דקות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, יש פה שר?

יואב בן צור: יש פה שר, אדוני היושב-ראש?

מנסור עבאס: יש, השרה יפעת שאשא ביטון.

יואב בן צור: אה.

יואב בן צור: אם את פה, אני רגוע.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מעמידים אותנו פה במצב ממש בלתי אפשרי.

יואב בן צור: אנחנו נמצאים בוועדת חוקה בדיון על הסתייגויות.

יואב בן צור: מצד שני, יש לנו פה דיבור במסגרת ההסתייגויות.

יואב בן צור: אני לא יודע, מעולם אני לא זוכר שבכנסת – אני לא 20 שנה, אבל שמונה שנים לפחות, ואני לא זוכר מציאות שבקלות כזאת נותנים לוועדות להתנהל תוך כדי מליאה.

יואב בן צור: תגידו, איפה אנחנו צריכים לשים את עצמנו – לרוץ לוועדה הזאת, לרוץ לוועדה האחרת?

יואב בן צור: אני לא חושב שזה אנושי, אני לא חושב שזה נכון, אני לא חושב שזה תקנוני בכלל.

יואב בן צור: היו משתמשים בזה בעיתות חירום ממש.

יואב בן צור: אני זוכר שהיושב-ראש יולי אדלשטיין לפעמים תוספת לזמן בוועדה של חמש דקות הוא לא היה מוכן לתת, ופה מתחילים את הוועדה באמצע המליאה, ומריצים אותנו משם, ואחר כך אומרים: לא נוכח, לא נוכח, לא נוכח.

יואב בן צור: דיברתי עם היושב-ראש לפני כן על הנקודה הזאת, והוא אמר לי שבגלל שאני צריך להיות בוועדה אני יכול לדבר ברצף יותר מחמש דקות ואפילו רבע שעה.

יואב בן צור: מיקי.

יואב בן צור: תבדקו איתו בבקשה.

יואב בן צור: תבדקו.

מנסור עבאס: עכשיו מתחילים חמש דקות.

מנסור עבאס: בבקשה.

יואב בן צור: אז מה קיבלתי, כמה תוספת זמן?

מנסור עבאס: המזכירה בודקת.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, כידוע לכם, הציבור החרדי אינו חף ממצוקת הדיור הכללית, אבל הציבור החרדי, ברוך השם, הינו עם משפחות גדולות והם חיים באמת בדירות זעירות וקטנות.

יואב בן צור: אני, במסגרת תפקידי הקודם, אדוני היושב-ראש, הייתי סגן שר הפנים והייתי אחראי על המגזר.

יואב בן צור: אין ספק שיש מצוקת דיור קשה גם בציבור הלא-יהודי, אבל לעומת זאת, בציבור הלא-יהודי יש שם טירות.

יואב בן צור: גם אם מישהו גר בבית לא כל כך מפותח, הוא גר בבית ענק.

יואב בן צור: נכון שהוא גר עם הילדים ונכון שהוא גר עם הנשואים.

יואב בן צור: אנחנו מצטופפים בשכונות, אין לנו מרחבים.

יואב בן צור: מצטופפים בשכונות, בבתים מאוד קטנים.

יואב בן צור: מאוד קטנים.

מיקי לוי: תמשיך, תמשיך, אתה צודק.

יואב בן צור: אין ספק שצריך למצוא פתרונות לדיור הזה.

יואב בן צור: מבקר המדינה המליץ בביקורת – צריכים להמשיך ולשווק יחידות דיור לאוכלוסייה החרדית בכלל הרשויות המקומיות הרלוונטיות.

יואב בן צור: אבל לצערנו, ראשי הרשויות לא מוכנים ולא מעוניינים להקים שכונות חרדיות.

יואב בן צור: יש לנו משהו משותף, את שנינו לא רוצים, הא?

מנסור עבאס: מוחלשים.

יואב בן צור: מוחלשים.

יואב בן צור: אני רוצה ומקווה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, אני עומד בסיכום, גם קדימה וגם אחורה.

יואב בן צור: אני מודה לך, אדוני.

יואב בן צור: רבע שעה יש לי?

יואב בן צור: פנטסטי.

יואב בן צור: אני לא אספיק לגמור.

יואב בן צור: נכון, אני חייב לחזור לוועדה.

מאיר פרוש: – – –

יואב בן צור: אני צריך לחזור לוועדה.

יואב בן צור: מישהו החליף אותי שם, ואני צריך לחזור.

יואב בן צור: רבותיי, באוגוסט 2016 הממשלה קיבלה את החלטה 1823, שעניינה תכנון ושיווק מקרקעין לאוכלוסייה החרדית.

יואב בן צור: מטרתה הייתה שבהסכמי הגג הכלליים יקדמו יצירת פתרונות דיור ייעודיים למגזר החרדי, מתוך הבנה שהציבור היקר הזה זקוק לצרכים שונים מאלו של מגזר אחר.

יואב בן צור: ולכן, הממשלה הנחתה את גורמי המקצוע לפעול להכניס בתכנון של הסכמי הגג בכל עיר שכונות חרדיות.

יואב בן צור: בשבוע שעבר עמד פה שר השיכון והתהדר בכך – באמת, אנחנו מאוד מודים לו – הוא דיבר עם ראש עיריית עכו שבמסגרת התוכנית של תוספת דירות בעיריית עכו תינתן שכונה לציבור החרדי.

יואב בן צור: אנחנו מאוד מודים לו, לאדון הגדול שדאג לנו.

יואב בן צור: באמת, אנחנו כולנו בריגושים מכך שדאג לנו.

יואב בן צור: מאידך, הוא הלך ולקח שכונה או מקום שהיה מיועד לציבור החרדי, והחליט שהוא הופך אותו לציבור הכללי.

יואב בן צור: איך עושים את זה?

יואב בן צור: בונים בניינים רבי-קומות.

יואב בן צור: הם יודעים שהחרדים לא יגורו בבניינים רבי קומות.

יואב בן צור: בונים בניינים שבהם לא יהיו סוכות.

יואב בן צור: לא מקצים מספיק מקומות למבני ציבור, כמו בתי ספר וגני ילדים.

יואב בן צור: ברוך השם, המשפחות שלנו ברוכות ילדים.

יואב בן צור: ועוד אומרים: לא, השארנו לכם, השארנו לכם.

יואב בן צור: הוא יודע שבמקום שהשאירו לנו, ראש הרשות החדש שם לא רוצה בשום אופן לתת לאותם אנשים לגור ביישוב שלו או במועצה שלו.

יואב בן צור: לכן הדברים שאמר שר השיכון הם באמת דברים שאין להם שום תפיסה.

יואב בן צור: איך אמר חבר הכנסת גפני, אנחנו חרדים, אבל לא מטומטמים.

יואב בן צור: אנחנו מבינים עדיין, יש לנו יכולת להבדיל ולדעת בין דברי אמת ובין דברים נכלוליים.

יואב בן צור: אנחנו מבקשים שמשרד האוצר ישלים גיבוש של מערכת תמריצים שתאפשר לתמרץ רשויות מקומיות של יישובים הטרוגניים שחתומים על הסכם גג ולשלב בהם שכונות לאוכלוסייה החרדית, בהתאם לאמור בהחלטת הממשלה לגבי הדיור לאוכלוסייה החרדית.

יואב בן צור: דברי המבקר לא מגיעים לחינם.

יואב בן צור: למרות שחתמו על הסכמי גג, רוב ראשי הרשויות, כמו שאמרתי לכם, אינם מוכנים להקים שכונות חרדיות בתחומן.

יואב בן צור: קראתי את דברי המבקר פעם ופעמיים, שפשפתי את עיניי בתדהמה, האם אני רואה נכון.

יואב בן צור: האם ישנם ראשי ערים שמסרבים לקלוט חרדים?

יואב בן צור: זאת המציאות?

יואב בן צור: ואני מזכיר, לא מדובר בשינוי שיהפוך את העיר הזאת לחרדית.

יואב בן צור: אין מציאות כזאת.

יואב בן צור: אלא מדובר על שכונות מסוימות שבהן ייתנו להם את התנאים הנכונים, שיוכלו לנהל את החיים שלהם כמו שצריך, עם כל מה שצריך.

יואב בן צור: כולם יודעים, ורשויות התכנון יודעות בדיוק מה הצרכים של הציבור הזה.

יואב בן צור: אתם יודעים, זה מזכיר גם את חוק הזרים באנגליה, בשנת 1905, שניסה למנוע את הגירת היהודים לשטחי הממלכה.

יואב בן צור: באים ראשי הערים ודה פקטו אומרים: איננו רוצים את החרדים בעיר שלנו.

יואב בן צור: אז בבלגיה עצרו שחיטה כשרה במטרה לדחוק את היהודים מהמדינה.

יואב בן צור: האם זה השלב הבא של ראשי הערים בארץ, לאסור קיום אורח חיים חרדי בתחומם?

יואב בן צור: המחשבה על בנייה של שכונות לחרדים דווקא בערים שבהן יש מיעוט ממשי של חרדים בעיר, זאת תוכנית יפה בעיניי.

יואב בן צור: שהרי לאחר שהיה נתק בין הציבורים הללו, בין המגזרים הללו, החליטו לחזור למצב שבו יש שילוב והכלה הדדית של כל הציבורים.

יואב בן צור: אגב, עד שנות התשעים, כולם חיו יחד בחיפה, בתל אביב.

יואב בן צור: במרכז תל אביב – בצפון תל אביב גרים חסידי גור.

יואב בן צור: היו חסידים נוספים באותם מקומות, וחיו אחד לצד השני.

יואב בן צור: אף אחד לא הפריע לחייו של השני, חיו בשלום ובשלווה.

יואב בן צור: בשנים האחרונות חלה הקצנה, הקצנה תוך הסתה של התקשורת מול הציבור הזה.

יואב בן צור: ההקצנה הזאת גורמת לכך שזה מחלחל, וראש עיר מפחד לאשר שכונות חרדיות, שמא יבולע לו בקדנציה הבאה.

יואב בן צור: זה מה שקרה במועצה האזורית שפיר.

יואב בן צור: ראש המועצה שנבחר השתמש בדחיפה של ראש המועצה הקודם להקים את היישוב שפיר, השתמש בזה במערכת הבחירות.

יואב בן צור: ראש המועצה הקודם טוען עד היום שהוא הפסיד בגלל שהוא הלך עם שר הפנים דאז ושר השיכון, הלך להקים שם עיר.

יואב בן צור: שומו שמיים?

יואב בן צור: איפה אנחנו נמצאים?

יואב בן צור: למה השנאה הזאת?

יואב בן צור: למה הקיטוב הזה?

יואב בן צור: למה?

יואב בן צור: לשם מה?

יואב בן צור: מי מרוויח מהדבר הזה?

יואב בן צור: אנחנו יהודים כולנו.

יואב בן צור: כשאנחנו נלך לאיזה מקום, אנחנו נהיה כולנו יהודים.

יואב בן צור: האנטישמיות איננה מבחינה בין יהודי חרדי ליהודי דתי ליהודי לאומי.

יואב בן צור: אצל כולם היא נוגעת.

יואב בן צור: אנחנו כולנו יהודים.

יואב בן צור: ואם פה, בתוכנו, יש לנו בעיה כזאת, אם פה, בתוכנו, יש לנו מציאות כזאת, שבה דוחים אותנו, שומו שמיים, להיכן הגענו?

יואב בן צור: התורה, היהדות, מצווה על אהבת האחר, מצווה על כיבוד האחר, בן אנוש באשר הוא.

יואב בן צור: לכבד ולאהוב.

יואב בן צור: אחד הדברים שיכולים להביא קרבה זה יחסי שכנות טובים, להתייחס יפה לאנשים.

יואב בן צור: אני אומר לכם, כשקראתי את הדברים האלה, על הסקרים שנעשו בקשר לשנאה שיש בין מגזרים שונים בתוך עמנו, התחלחלתי כולי.

יואב בן צור: אני צופה פני עתיד, ומתוך הבנת הצורך אני מקווה שהשפיות תגבר והתמריצים שיהיו יגרמו לחשיבה מחודשת.

יואב בן צור: נראה שינוי מיוחל וחדש; נראה מציאות שבה מיישמים החלטות ממשלה קודמות, החלטות שלטוניות של שרים שממשיכים אותן ברצף, ולא שאת כל מה שהיה ואת כל מה שדובר מנסים להפוך בצורה כזאת, לא להשאיר שריד ופליט מכל ההחלטות הקודמות.

יואב בן צור: אחרי שהשקיעו הרבה כסף, אחרי שהשקיעו משאבים, רשויות התכנון באבחה אחת מוצאות איזה סעיף בתקנון, חצי סעיף כזה, מבטלות את כל מה שהיה ועכשיו מחדש.

יואב בן צור: זהו.

יואב בן צור: אִלי פאת מאת.

יואב בן צור: ועכשיו אנחנו מתחילים משהו חדש.

יואב בן צור: חבל.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לכם, זה משהו שאי-אפשר לחשוב עליו.

יואב בן צור: הממשלה שקמה – בסדר, עשו אקזיט.

יואב בן צור: בנט עשה אקזיט.

יואב בן צור: כמו שהוא עשה אקזיט כלכלי הוא עשה אקזיט פוליטי, הצליח להיות ראש הממשלה.

יואב בן צור: אוקיי.

יואב בן צור: ולכן מה, מהיום והלאה להיות דורסניים?

יואב בן צור: אין בעיה, אתם עכשיו בממשלה, אתם השולטים, אנחנו כן רוצים או לא רוצים, הממשלה הזאת כן טובה או לא טובה, זו המציאות.

יואב בן צור: אבל למה לדרוס, למה לשנות כללים?

יואב בן צור: למה שיבוא עכשיו, חס – לא חס ושלום, אנחנו מקווים שתתחלף ממשלה; האם מישהו היה רוצה שאנחנו נתנהג כמו שהם מתנהגים עכשיו?

יואב בן צור: אדם שמתנהג ככה, זה מבחינת אכול ושתה היום כי מחר נמות.

יואב בן צור: חטוף ואכול כמה שאתה יכול עכשיו, מי יודע מה יהיה מחר, בוא ננצל את היום, בוא נדרוס, בוא נבטל, בוא נשנה, בוא נעשה דברים אחרים.

יואב בן צור: זה מה שעכשיו אנחנו צריכים ורוצים?

יואב בן צור: זה מראה על חוסר ביטחון במשילות.

יואב בן צור: כי מי שמושל יודע להסתכל לטווחים ארוכים ועושה את הדברים בשום שכל, עושה את הדברים בהיגיון, עושה את הדברים בחשיבה נכונה – האם באמת נכון, האם באמת מתאים, האם באמת צריך לעשות את מה שצריכים לעשות.

יואב בן צור: ככה הוא צריך להסתכל על הדברים.

יואב בן צור: אבל אם מסתכלים על הדברים בבהילות, כנראה יש חשש, יש פחד.

יואב בן צור: ואנחנו רואים את מפלגת השלטון של ראש הממשלה, שישה מנדטים בסך הכול – ואנחנו רואים: אחד רוצה ללכת ליש עתיד, השני לא יודע מה יהיה איתו, והשלישי ילך למקום אחר.

יואב בן צור: מי יודע, כשאנשים מריחים את הסוף הם מחפשים ערי מקלט, הם מחפשים מקום לשבת בו.

יואב בן צור: אתה מבין, בועז טופורובסקי, כולם רוצים לבוא למפלגה שלכם.

יואב בן צור: אתה רואה מה זה?

יואב בן צור: סימן שאתם יציבים.

בועז טופורובסקי: – – –

יואב בן צור: אני אומר לך, תראה, אם יאיר לפיד היה ראש ממשלה, אפילו שאני חולק עליו בהרבה דברים, אז אנחנו מבינים.

יואב בן צור: בכל אופן יש לו כמות מנדטים נאותה וכו'.

יואב בן צור: אבל כשלראש הממשלה אין גיבוי אפילו בממשלתו – פעם היו אומרים שלראש הממשלה יש כוח.

יואב בן צור: היום לראש הממשלה אין כוח.

יואב בן צור: אנחנו יודעים בדיוק מי בעל הבית בממשלה, מי קובע מה.

בועז טופורובסקי: יש ראש ממשלה אחד.

יואב בן צור: אני שמח שאתה מאשר לי.

בועז טופורובסקי: יש ראש ממשלה אחד.

יואב בן צור: יש ראש ממשלה אחד, אתה צודק, קוראים לו יאיר לפיד.

יואב בן צור: אתה צודק, מה שנכון – נכון.

בועז טופורובסקי: הוא ראש הממשלה של כולנו, גם שלך.

יואב בן צור: ראש הממשלה של כולנו.

יואב בן צור: אמרתי עכשיו – יש ראש ממשלה בתואר, עם הצ'קלקות וכו', ויש ראש ממשלה בפועל.

יואב בן צור: עזוב, שנינו יודעים את האמת.

יואב בן צור: רבותיי, לצערי הממשלה הזאת רומסת, נוקמת, מנסה לשרוף כל חלקה שעוד יש בה סיכוי לתיקון העולם.

יואב בן צור: חבל שהם שורפים את כל הקשרים במסגרת מסע הנקם.

יואב בן צור: איך אני יודע את הדברים הקשים שאני אומר?

יואב בן צור: כי אנחנו רואים.

יואב בן צור: אנשים הזהירו אותנו לפני שקמה הממשלה הזאת, אתם לא תהיו בקואליציה, תראו מה נעשה לכם.

יואב בן צור: איימו, תראו מה נעשה לכם.

יואב בן צור: והם מממשים את האיומים.

יואב בן צור: מממשים.

יואב בן צור: מחליטים החלטות לא מקצועיות.

יואב בן צור: אני אתן לכם דוגמה.

יואב בן צור: אנחנו נמצאים בוועדת חוקה כרגע, ובתוך ועדת החוקה יש דיון על חוק ההסדרה.

יואב בן צור: כל החוק הזה כולו נעשה כדי לרצות סגן שר, שאני לא רוצה להגיד את שמו, שיש לו אכזבות גדולות והוא לא יודע מה לעשות מול הבוחרים שלו.

יואב בן צור: הוא לא יודע מה להגיד לאנשים שלו, שבזכותם הוא נמצא פה בכנסת.

יואב בן צור: זה מה שהוא עשה.

יואב בן צור: כל זה כדי לרצות אותו.

יואב בן צור: יושבים שעות יועצים משפטיים – זה חוק טוב, אני לא אומר, יש דברים וחלקים בחוק שהם חלקים טובים ונכונים.

יואב בן צור: אבל חוק כזה, מן הראוי היה שיבוא לדיון ארוך, מסודר, עם אנשי המקצוע, לא באמצע הלילה ולא בהקראת הסתייגויות מהירה כזאת, לא בחשיבה שלא הייתה נכונה.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לכם, רבותיי, חבל מאוד.

יואב בן צור: חבל מאוד שזו המציאות.

יואב בן צור: חבל מאוד.

יואב בן צור: יש לי הרבה חברים בקואליציה, ואני אומר לכם, חברים, שאם נשארה לכם מעט יושרה, אם נשארה לכם קצת הגינות, בואו תשתמשו בהגינות הזאת.

יואב בן צור: תבואו בהגינות הזאת ותגידו: רבותיי, בואו עכשיו נשלב ידיים ונראה מה אפשר לעשות יחד.

יואב בן צור: לא דורסנות – – –

מנסור עבאס: כן.

יואב בן צור: אני מסיים.

יואב בן צור: לא דורסנות, לא אלימות מילולית, לא דווקא לעשות, להוציא למישהו את העין – לא אכפת לו שיצאו לו שתי העיניים אבל הוא יוציא לשני את העין שלו, זה מה שאכפת לו וזה מה שהוא רוצה.

יואב בן צור: אני מקווה שהשכל יגבר, ולא הרגש.

יואב בן צור: תהיו רציונליים ולא אמוציונליים, ואז, אם כך, נגיע אולי למשהו אחר.

יואב בן צור: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב בן צור.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: כמה דקות, אדוני היושב-ראש?

מנסור עבאס: חמש דקות.

ינון אזולאי: על איזו הסתייגות אני עכשיו – על איזה סעיף ההסתייגות?

מנסור עבאס: סעיף מס' 1.

ינון אזולאי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני חושב שהחוק המובא בפנינו היום, בדרך שהוא הגיע, הוא חוק שאיננו טוב.

ינון אזולאי: אגב, אחת ההסתייגויות שלי הייתה למחוק בכלל את החוק הזה.

ינון אזולאי: הייעוץ המשפטי של הכנסת הביע את דעתו שהחוק הזה אינו יכול לבוא בחוק ההסדרים.

ינון אזולאי: זה חוק – נכון שיש שם את קרן העושר, אבל הוא לא מדבר באמת על מה שקורה בקרן העושר.

ינון אזולאי: קרן העושר, אנחנו יודעים שהיא צריכה להגיע למיליארד ואז יוכלו לחלק אותה.

ינון אזולאי: כרגע זה לא עומד על מיליארד, למרות שיש מי שאומר שעד סוף השנה זה יעבור את המיליארד גם לולא החוק הזה.

ינון אזולאי: מה שבאים להגיד פה בחוק זה שהכסף השנוי במחלוקת יעבור – 75% – לרשות המיסים.

ינון אזולאי: ואני שואל מה ההיגיון.

ינון אזולאי: גם בוועדה אמרנו, אגב, ויש גם בחוק משאבי הטבע – למה חששנו להביא אותו?

ינון אזולאי: כי כתוב בחוק ההסדרים שעסקים שהם של 10 מיליון, גם שם 30% משווי המס יעבור לרשות המיסים.

ינון אזולאי: ואני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, אתה אדם חכם ויודע.

ינון אזולאי: כשיש לך ויכוח עם אדם מסוים, אתה תגיד לו: קח את הכסף ואחר כך נסתדר?

ינון אזולאי: הרי לעולם זה לא יכול לקרות.

ינון אזולאי: אני בעד שאלה שנקראים הטייקונים שישלמו.

ינון אזולאי: מי שיש לו לשלם 100 מיליון, אתה יודע מה, סימן שהוא גם מרוויח הרבה, שישלם גם חצי מיליארד וגם מיליארד.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: לכך נוצרה קרן העושר, זה אמור להגיע אלינו בחזרה.

ינון אזולאי: אבל אנחנו לא יודעים איפה הכסף הזה יהיה מושקע.

ינון אזולאי: אמרנו: נפתח קופה.

ינון אזולאי: היו לנו כמה הסתייגויות מה נעשה עם זה.

ינון אזולאי: אני לא חושב שזה היה הזמן עכשיו לדון – למרות שאני טעיתי, זה לא בחוק ההסדרים.

ינון אזולאי: אבל זה לא היה נכון לדון עכשיו בחוק הזה.

ינון אזולאי: לפי מה שנתנו לנו בחוקי ההסדרים יש לנו מספיק חוקים לדון בהם.

ינון אזולאי: היה פה עוול, ולכן אנחנו אמרנו שאנחנו לא מסכימים לצורה שבה זה התנהל.

ינון אזולאי: אני חייב להגיד לך שבוועדה ביקשנו שהסכום אולי יהיה מופקד במקום אחר, לא דרך רשות המיסים, כי אותו אחד שיש לו מחלוקת עם רשות המיסים, הוא ילך לתבוע – הוא יצטרך לרדוף אחרי רשות המיסים.

ינון אזולאי: ואתה יודע מה, עכשיו הם מחזיקים אותו קצר.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: הכסף נמצא אצלם, ועכשיו שהוא ירדוף אחריהם, חובת ההוכחה עליו.

ינון אזולאי: וזה עוול שנעשה.

ינון אזולאי: אם היית לוקח ושם את הכסף הזה כבר בקרן העושר ואחר כך המדינה הייתה מחזירה, ובינתיים הציבור היה נהנה – אתה יודע מה, הייתי אומר: הציבור נהנה מזה.

ינון אזולאי: כרגע הציבור לא נהנה.

ינון אזולאי: הציבור רק יפסיד מהנושא הזה.

ינון אזולאי: וזה גם מה שביקשנו:

ינון אזולאי: בסוף הסכום שמעבר לסכום השנוי במחלוקת יופקד בידי גוף חיצוני ואובייקטיבי אשר את זהותו תקבע ועדת הכספים של הכנסת.

ינון אזולאי: ביקשנו דבר פשוט.

ינון אזולאי: יש את הכסף הזה, השנוי במחלוקת – הרב גפני, הרב גפני, אתה עם היושב-ראש מיקי לוי.

ינון אזולאי: רק משהו קצר, אני לא אעסיק אתכם, אבל מה אנחנו ביקשנו?

ינון אזולאי: שהכסף השנוי במחלוקת יהיה בקופה – אתה מכיר את משאבי הטבע, כבוד היושב-ראש.

ינון אזולאי: ההסתייגות שלנו הייתה עניינית: שגוף חיצוני, אובייקטיבי, נשים אצלו את הכסף השנוי במחלוקת, שני הצדדים.

ינון אזולאי: אני מאמין שאם אתה, היושב-ראש, היית, היית מצביע בעד ההסתייגות – אתה יודע מה, היית מגיש אותה.

ינון אזולאי: אבל לצערי, לא הסתכלו עלינו פה.

ינון אזולאי: אני משחרר אותך, אדוני היושב-ראש, להמשך הדיבור עם הרב גפני, אבל היה חשוב לי להגיד את זה, כי ביקשנו שוועדת הכספים תאשר.

ינון אזולאי: שיביאו איזה גוף טוב, אובייקטיבי, אפילו חברה ממשלתית – לא משנה מה.

ינון אזולאי: זה לא קרה.

מיקי לוי: או – – –

ינון אזולאי: או?

מיקי לוי: – – – מה הוכנס – – –

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אזולאי.

ינון אזולאי: נכון, ואנחנו לא קיבלנו את זה, ולא קיבלנו גם בהסתייגות.

ינון אזולאי: חבל, וזה הימים שבהם אני מתגעגע ליושב-ראש הכנסת כשהיה חבר בוועדת כספים.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת חיים ביטון – אינו נוכח.

ינון אזולאי: הינה הוא.

ינון אזולאי: הינה הוא.

ינון אזולאי: הינה הוא.

ינון אזולאי: פה.

ינון אזולאי: הוא החליף איתי.

חיים ביטון: אני יודע שאתה לא רואה אותנו.

מנסור עבאס: סליחה.

מנסור עבאס: סליחה.

ינון אזולאי: לא, לא, הוא בסדר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, מה שגפני לימד אותי לימדתי אותך.

ינון אזולאי: בסדר – – –

מנסור עבאס: חמש דקות, אדוני.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בא לפה מוועדת הכספים, אני חייב להצדיע לך כאן.

חיים ביטון: תשמע – אמרו לי עשר.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: הינה עוד חמש.

חיים ביטון: תודה.

ינון אזולאי: אז אתה חייב לי חמש דקות.

חיים ביטון: ינון, לא ביקשת, לא קיבלת, מה אתה רוצה.

חיים ביטון: הכול פה זה לפי מה שמבקשים, זה בסדר.

חיים ביטון: אז אדוני היושב-ראש, אני חייב להצדיע לך.

חיים ביטון: באתי מוועדת הכספים.

חיים ביטון: מגיע לך, אתה יודע, הון העושר, סיפורים פה, מדברים – התעשרתם, ברוך השם.

חיים ביטון: בעזרת השם, נקווה שזה יגיע לכל האוכלוסיות, בלי האפליה שהממשלה הזאת עושה, לצערנו.

חיים ביטון: אבל טוב, זה היה תחת ההשפעה שאיתה באתי לכאן, אז נעבור לנושא שבו רציתי להעיר את דבריי בנאום הזה.

חיים ביטון: אם אפשר בבקשה קצת – – –

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: חברי הכנסת, בואו נשמור על קצת שקט, שנוכל לשמוע.

חיים ביטון: תודה, היושב-ראש.

חיים ביטון: אני רציתי לדבר – אתמול השר מתן כהנא עמד פה בנאום זחוח של כשעה, וחבט, איך אומרים, ללא הכר, או אפילו בשמחה, בכל מערכי הכשרות הקיימים היום.

חיים ביטון: הוא עושה את זה כבר מאז שהוא נהיה שר, אפשר לומר ממש מהרגע שהוא נהיה שר, באותה שנייה – זה אחד הדברים המקוממים בסיפור הזה, אבל ניכנס לזה עוד מעט.

חיים ביטון: אתם יודעים, כשהוא נכנס להיות שר, אז ציפינו שילמד קצת את המשרד.

חיים ביטון: אז הוא, איך אומרים, לא עשה הנחות לאף אחד, ובשנייה שהוא נכנס הוא בא עם איזושהי תוכנית מוכנה.

חיים ביטון: צריך באמת לשאול מי הכין לו את התוכנית הזאת שהוא בא כל כך מוכן אליה.

חיים ביטון: אחר כך הוא אפילו התנצל בפני העובדים של המשרד שהוא זלזל בהם על 73 שנים של פגיעה בכשרות, הוא אפילו עמד להתנצל פה.

חיים ביטון: אבל תראו, היום היה דיון שאני חושב שמעלה פה את כל הנושא מחדש.

חיים ביטון: הדיון התקיים בוועדה למיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים, ועדה מיוחדת שהוקמה לצורך העניין, אפשר לומר, ושם, לשאלת חברי הכנסת, הודו נציגי האוצר כי ייתכן שבעבור הרפורמה המדוברת המחיר הכלכלי של הכשרות במדינת ישראל יעלה.

חיים ביטון: אני רוצה לשאול את השר מתן כהנא: כשקיבלת את ההחלטה על הרפורמה הזאת ככה, באבחת יד, כמו שאמרנו, ולא עניינה אותך פגיעה ב-4,000 משגיחים, שעושים את העבודה כבר הרבה שנים ועושים עבודה טובה; ולא עניין אותך ולא היית מוטרד מכך שהראשונים לחבק אותך היו הארגונים הרפורמיים וליברמן, שבאמת כנראה יש להם אינטרס: הם קיבלו הכרה ודריסת רגל בנושא הכשרות, שלצערי באמת – אני לא יודע למה הם פתאום מתעניינים בתחום הזה, למה ליברמן מתעניין בתחום הכשרות, אני לא יודע כמה הציבור שלו בכלל מתעניין ורוצה לדעת מה קורה שם או משתמש בכך.

חיים ביטון: הוא גם לא היה מוטרד מהעובדה שבאמת זה משרד שעובד הרבה מאוד שנים, ועצם הרפורמה עצמה זו פגיעה משמעותית באמון של כל אחד ואחד מעובדי המשרד – חוץ מהמשגיחים, שדיברנו על כך שפרנסתם בוודאי נפגעת, ואנחנו שומעים ורואים אותם מפגינים כל יום גם מול ביתו של מר כהנא.

חיים ביטון: הוא גם גיחך על הטענה – טענו טענה שאיכות הכשרות כמעט ולא תהיה קיימת, וזה דבר שכמובן יפגע בכל שומרי המסורת, שנוהלי הכשרות הם באמת נר לרגליהם גם בשגרת יומם.

חיים ביטון: הוא גם לא התייחס לשאלה – מעניין, שימו לב, רבותיי: כל כך הרבה משרדי ממשלה, וזה המשרד היחיד שמצא לו את הזמן, הראשון, ממש עם כניסתו לתפקיד, לפרק את המונופול.

חיים ביטון: אף משרד אחר לא בא כנגד מונופול מלא של כל המשרד.

חיים ביטון: משרד הדתות, הנושא של הכשרות זה נר לרגליו, והוא במקום הלך על זה.

חיים ביטון: טוב, האמת היא ששמענו שהוא מתכנן גם לגבי המונופול בנושא גיור.

חיים ביטון: כנראה שהמשרד הזה, לדידו, מאז ומעולם היה צריך לעשות שם – מונופול – מה שלא קורה באף משרד אחר.

חיים ביטון: רבותיי, גם אמרנו לו, וזעקנו כאן מעל הבמה, שהמציאות הזאת של גופי כשרות רבים כל כך תיתן באמת גם כר נרחב ושגשוג, כך שכל אחד מבעלי העסק יוכל להרשות לעצמו כל הזמן לאיים על הגוף הכשרותי שנתן לו כשרות, ויוכל בעצם לזלזל בו ולומר לו: לא אתה, ניקח אחד אחר.

חיים ביטון: היום זה הרבנות הראשית, והוא בעצם כל פעם יוכל להרשות לעצמו לזוז ממקום למקום, וכך זה ייהפך להיות כר נרחב, שגשוג של זיופים ואיומים מצד אותה מסעדה או אותו מפעל מול גוף הכשרות שלו.

חיים ביטון: דבר אחד הוא באמת ישב והסביר פה ואמר בלי הפסקה: אנחנו נוריד את מחירי הכשרות.

חיים ביטון: כך הוא טען, והוא טען את זה וחזר על זה חזור ושנה.

חיים ביטון: אבל הינה, היום בוועדה אנשי האוצר בעצם חשפו את השקר הגדול של העניין הזה.

חיים ביטון: הם מודים.

חיים ביטון: כל מי שמבין בכשרות מבין.

חיים ביטון: זה כמו שהיום הבד"צים, שהם בעצם גופי כשרות שכאילו תואמים את גופי הכשרות שאמורים להיכנס למערכת הכשרות, עולים יותר.

חיים ביטון: זה כל כך פשוט להבין מדוע הרבנות, שהיא גוף מקצועי, ממשלתי, נאכף ממשלתית, המחירים אצלה הרבה יותר נמוכים מאשר גוף שצריך להקים מנגנונים גדולים כדי לקיים את הדבר הזה, מנגנונים שהיום קיימים במדינה.

חיים ביטון: אז ברור שהמחיר עולה.

חיים ביטון: הוא בעצם כל הזמן ניסה לצייר שהמחיר ירד, והינה, היום נציגי האוצר אומרים את זה בצורה חד-משמעית, את מה שכולם יודעים – מחירי הכשרות במדינת ישראל יעלו.

חיים ביטון: אז נו, אולי באמת הגיע הזמן שמר כהנא ידון מחדש עם עצמו, יבחן את הנושא ויגיד: טעיתי?

חיים ביטון: הינה, נציגי האוצר, אנחנו יודעים שהם אמונים, ובואו נגיד שהם בצד שלכאורה אומרים בו את האמת, הם רוצים לומר את האמת, אבל לא חושבים עליהם שהם באמת בצד של החרדים או בצד של אלה שאנחנו עומדים וטוענים – הרי רבותיי, עם כל הכבוד, הכשרות המתבקשת כאן היא לא עבורנו; אנחנו משלמים לבד"צים בדרך כלל.

חיים ביטון: אנחנו מדברים על הציבור המסורתי ברחבי הארץ, שרוצה לצרוך כשרות, וכשהמחירים יעלו הוא לא יוכל לעמוד בזה, וכשיהיו זיופי כשרות, לאור כל מה שאמרתי כרגע, הוא לא יעמוד בזה ויצטרך לצערנו לאכול אוכל שאיננו כשר.

חיים ביטון: אז מה זה רפורמה בענייני כשרות ומה זה הרעיון הזה לבוא ולדון על הרבנות בצורה כל כך שרלטנית?

חיים ביטון: אני מבין, בן אדם שבא ממקום כל כך יהיר ורוצה לדון בצורה, איך אומרים, אובייקטיבית על דבר שהוא כבר הצהיר אותו וזעק אותו מעל כל במה, זה לא פשוט.

חיים ביטון: אתם יודעים מה, אף אחד מאיתנו לא יכול היה בקלות לבוא ולרדת מהעץ.

חיים ביטון: אבל הינה, יש לך כרגע עובדה שנותנת לך אפשרות לרדת מהעץ.

חיים ביטון: למדת את הנושא, שלושה חודשים אתה בתפקיד, שמת את זה על השולחן מההתחלה, ברור שמישהו שם לך את זה על השולחן, ברור שזה אותם נציגים של אלה שרוצים להיכנס לכשרות – הרפורמים וצהר וכו' – אבל הינה, באים נציגי האוצר בוועדה מקצועית ואומרים שהמחיר עולה.

חיים ביטון: אז יש לך סולם, יש לך מדרגה לרדת מהעץ, מרפורמה שאני בטוח – אני כמעט בטוח, אתם יודעים מה, קשה לומר בטוח; אני כמעט בטוח שכשאתה הולך, כשאתה אומר קריאת "שמע" בלילה לפני שאתה ישן, אתה שואל את עצמך: למה נכנסתי לדבר הזה?

חיים ביטון: נכון, אתה יודע מה, מבחינת פרסום, PR קיבלת ככה, איך אומרים, מפה ועד הודעה חדשה.

חיים ביטון: אתה כבר יכול לצייר את עצמך כשר הדתות המפורסם ביותר מקום המדינה.

חיים ביטון: אבל על מה?

חיים ביטון: מה, הכול כשר לעניין כזה?

חיים ביטון: רפורמה כזאת שהולכת לפגוע בדת, וכולם זועקים – נציגי הדת זועקים, נציגי הרבנות הראשית צועקים, מועצת הרבנות הראשית זועקת ומתכנסת ואומרת: מה אתה רוצה לעשות?

חיים ביטון: והינה, גם נציגי האוצר באים אומרים לך: אדוני היקר, זה גם יעלה יותר כסף.

חיים ביטון: אז יש לך מדרגה, יש לך סולם.

חיים ביטון: רד ממנו, חזור בך.

חיים ביטון: אתם יודעים מה, אני אומר יותר מזה: הוא לא יכול?

חיים ביטון: זה לא מכבודו?

חיים ביטון: אז לפחות תוציאו את זה מחוק ההסדרים, תכניסו את זה לדיון פה בכנסת.

חיים ביטון: למה מריצים את זה כל כך מהר?

חיים ביטון: מה כל כך דחוף, ממה אתם פוחדים?

חיים ביטון: אם הוא לא יכול – בואו נעזור לו בכנסת להפיל את החוק הזה.

חיים ביטון: אני לא מצליח להבין מה המשמעות של חוק – יש דברים שאני מבין.

חיים ביטון: אתם יודעים מה?

חיים ביטון: דברים כספיים, רוצים להריץ, רוצים לשים מתחת השולחן, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, בסדר.

חיים ביטון: אבל מה יש פה מתחת לשולחן?

חיים ביטון: מה אתה מחביא פה?

חיים ביטון: הוא לא יכול?

חיים ביטון: תביאו את זה לכאן, ונמוסס את זה כאן, בעזרת השם.

חיים ביטון: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת חיים ביטון.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

מנסור עבאס: עד עשר דקות.

מנסור עבאס: אתה יכול לנצל אותן, אתה יכול לחתוך אותן.

משה אבוטבול: לא, לא, אל תדאג.

משה אבוטבול: לא תישאר מהן דקה אחת.

מנסור עבאס: אז הינה, עשר דקות.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר שנמצא איתנו כאן, אין ספק שאנחנו נמצאים בימים מאוד עצובים, שאנחנו רואים כיצד הממשלה, ברגל רומסנית, ברגל של גאווה ובוז, מתייחסת לאותם חברי אופוזיציה שמנסים לעזור לעם, מנסים לתת אמירות טובות לאותן משפחות ברוכות ילדים, לאותן משפחות שנמצאות במצוקה.

משה אבוטבול: הממשלה המנותקת הזאת לא יודעת מה קורה מחוץ לאולם הזה.

משה אבוטבול: הם לא מסתכלים הלאה.

משה אבוטבול: מעניין אותם דבר אחד: הכיסאות מעורות הצבי, הטיסות לדובאי, הטיולים לכל מקום.

משה אבוטבול: הם אפילו, אמרתי קודם, הקימו שדולה לתעופה.

משה אבוטבול: שרת התחבורה הקימה שדולה לתעופה.

משה אבוטבול: כנראה שאולי או-טו-טו השלב הבא – עבאס, הם הולכים להקים כנראה את מועדון הנוסע המתמיד בין כל חברי הממשלה, מרוב שהם טסים, כפי שאנחנו שומעים.

משה אבוטבול: אבל אם זה לא היה הטיפש שלי גם אני היית צוחק, כמו שאומר המשל היהודי.

משה אבוטבול: זה מאוד מאוד כואב, כי מדובר פה בממשלה שאמורה לתת מענה לעם היושב בציון, אמורה לתת מענה לאותן משפחות אומללות ונזקקות שמחפשות סעד, משען, מבטח, לראות במי אפשר באמת לתת טיפ-טיפה – אנשים שאפשר לסמוך עליהם.

משה אבוטבול: אנחנו מוצאים את עצמנו דווקא מול אנשים אטומים שכל היום עסוקים רק בעצמם בתוך מאבקים, ליצור גיבושון – גיבושון לקואליציה.

משה אבוטבול: למה להתגבש?

משה אבוטבול: מה יש להם להתגבש?

משה אבוטבול: הרי הם מספיק מספיק מספיק ידעו להפריד את העם הזה.

משה אבוטבול: אני רוצה רק לקרוא דווקא בנושא הזה.

משה אבוטבול: אנחנו נגד ספר התקציב, זה ברור, למרות כל הרומסנות בתוך הוועדות – בוועדות הכספים, בוועדות הרפורמה, ששם אפילו לא מאפשרים לנו לדבר כרצוננו, לא מאפשרים לנו להביע את אותן הסתייגויות בצורה נורמטיבית, אלא מנסים כל הזמן להפריע לעבודת האופוזיציה.

משה אבוטבול: אבל אני שמח שהדברים ככה בשידור ישיר, שידור חי, וכל העם רואים את הקולות, רואים בדיוק איך מתייחסת אותה קואליציה שבעה ודשנה שלא מעניין אותה שום דבר מהעם, לא מעניין אותם שום דבר.

משה אבוטבול: הדאגה לחתולים מקבלת הרבה הרבה הרבה יותר מענה מאשר הדאגה לסתם תושב ואזרח שנמצא במצוקה כזאת.

משה אבוטבול: כמה מיליונים יש להם עבור החתולים.

משה אבוטבול: טוב, אם יש לנו פה בתוך הכנסת גם חברת הכנסת שהיא דור רביעי למגדלי חתולים, זה לא פשוט.

משה אבוטבול: דור רביעי.

מאיר פרוש: כמה כסף קואליציוני – – –

משה אבוטבול: ושם יודעים להעניק, כפי שציינו את הרשימה לפי שמות.

משה אבוטבול: כשזה קרה בעבר אצל המפלגות החרדיות היינו נקראים גנבים, סחטנים.

משה אבוטבול: מה לא אמרו עלינו, מה לא אמרו עלינו.

משה אבוטבול: ופתאום עכשיו הכול שקט, דממה, שקט.

משה אבוטבול: כמו שאומרים, שקט זה רפש.

משה אבוטבול: אבל איך שאומרים, מזל שהיום בטכנולוגיה ניתן לאצור את כל התגובות ואחרי זה, כשאנחנו נראה לכם את כל ההתייחסות שלכם תשתדלו להיראות מופתעים.

משה אבוטבול: תיראו מופתעים, כי אנחנו נציג בפניכם כמו מראה איך התנהגתם כשהייתם לתקופה מאוד קצרה, מאוד קצרה – אל תתבייתו, זה הולך להיות קצר מאוד – מאוד קצרה בשלטון, והתעמרתם בכל אותם אלה שבאו בסך הכול להיטיב עם אותם אזרחים.

משה אבוטבול: ואני רוצה לחשוף בפניכם: סקר חדש חושף את מחדלי הממשלה: מרבית המשפחות הסובלות מאי-ביטחון תזונתי אינן זוכות לסיוע.

משה אבוטבול: 17% מהמשפחות נזקקות, אך רק 11% מהן מוכרות לרשויות הרווחה.

משה אבוטבול: רק 6.7% מקבלים סיוע מהרשויות המקומיות, ו-13% מקבלים סיוע בחלוקת מזון מרשויות הרווחה.

משה אבוטבול: תעודת עניות למדינת ישראל.

משה אבוטבול: ראשית צמיחת גאולתנו?

משה אבוטבול: אולי גלותנו, לבוא לראות יהודים שאין להם מה לאכול.

משה אבוטבול: אנחנו כולנו יודעים שילד רעב לא לומד.

משה אבוטבול: אני רוצה לדבר על הסקר החדש שחושף את מחדלי הממשלה בטיפול בנזקקים.

משה אבוטבול: "רובן המוחלט של המשפחות החיות באי-ביטחון תזונתי בישראל כלל לא מוכרות לרשויות הרווחה, כך עולה מסקר שנערך באוניברסיטת העברית בשיתוף אגף התזונה במשרד הבריאות".

משה אבוטבול: מהסקר, שנערך השנה בהובלת פרופ' אהרון טרואן, מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה באוניברסיטה העברית, יחד עם פרופ' רמי בנבנישתי מבית הספר לעבודה סוציאלית – מה כתוב שם – "עולה כי 17% מהמשפחות בישראל סובלות מאי-ביטחון תזונתי, אך רק 11% מהן מוכרות לרשויות הרווחה".

משה אבוטבול: בושה, הם אפילו לא ניגשים כי הם יודעים שאולי אין להם מה לצפות לתקווה מהרווחה.

משה אבוטבול: כמחצית מהנזקקים שהשתתפו בסקר סיפרו כי את הסיוע הנדרש להם הם מקבלים בפועל מקרוביהם, וכשליש מהם סיפרו כי הם מקבלים סיוע מעמותות וארגונים פרטיים.

משה אבוטבול: תבינו, מזל שיש לנו את העמותות שעוזרות, אחרת אנשים היו זרוקים ברעב ברחובות.

משה אבוטבול: "רק 6.7% מהנזקקים העידו כי הם מקבלים סיוע מהרשויות המקומיות, ו-12.7% מהנזקקים אמרו שהם מקבלים סיוע בחלוקת מזון מהרשויות של הרווחה.

משה אבוטבול: כשנשאלו מדוע לא זכו לסיוע העידו רוב הנשאלים – 60% מהם, כי לא הרגישו בנוח לבקש, ו-28% מהם סיפרו שלא ידעו בכלל למי לפנות".

משה אבוטבול: תבינו באיזה מצב קשה אנחנו נמצאים כאן.

משה אבוטבול: כסף לרפורמים – יש, כסף לכל מיני מיזמים כאלה, הזויים – חתולים וחתולות, אני לא יודע, צריך לשאול את מיכאלי איך אומרים – חתולים?

משה אבוטבול: חתולות?

משה אבוטבול: כמו כותל – כותלות?

מאיר פרוש: חתולות וחתולים.

משה אבוטבול: כן, אז לזה יש כסף.

משה אבוטבול: לזה יש המון כסף.

משה אבוטבול: תדעו לכם, תושבים יקרים, שהיום כבר משתלם להיות חתול במדינה, חתול אשפתות, יותר מאשר להיות תושב.

מאיר פרוש: שחורות שחורים.

מאיר פרוש: אזרחים אזרחיות – – –

משה אבוטבול: המחקר התמקד, חבריי היקרים – אנחנו צוחקים, אבל ממש צריך לשבת על הרצפה ולבכות איך שהממשלה הזאת אטומה לכל צורך של תושבים.

משה אבוטבול: אבל לא רק לנו.

משה אבוטבול: ייאמר לשבחם שהם הורגים את כולם – את החיילים, את הקשישים, את הזקנים, את הנכים.

משה אבוטבול: אין כלום.

משה אבוטבול: למי כן יש?

משה אבוטבול: לרפורמים המיליארדרים האלה, שיש להם פול של כסף, צריכים לתת להם תקציב.

משה אבוטבול: אני באמת לא מבין, הרי כל הזמן אמרו: אל תתחילו איתם כי הם עשירים גדולים.

משה אבוטבול: איזה עשירים?

משה אבוטבול: הם עומדים בפתח לקבל פה תקציב.

משה אבוטבול: מה, הם שנוררים?

משה אבוטבול: אבל נו, ככה זה המדינה, נותנים למי שלא צריך.

משה אבוטבול: אגוזים למי שאין שיניים.

משה אבוטבול: "המחקר התמקד במשפחות לילדים בגילי בית ספר ונועד לבחון את השפעת סגרי הקורונה על הביטחון התזונתי של המשפחות הישראליות בזמן המשבר".

משה אבוטבול: הסקר מעריך ומעניק אומדן של היקף הבעיה.

משה אבוטבול: לדברי פרופ' טרואן, הסקר נערך "בשל סירוב גורמים רשמיים, כולל של ראש המועצה הלאומית לביטחון תזונתי, לבחון את היקף האי-ביטחון התזונתי בעקבות המשבר, בטענה שאין פתרונות גם לאלו המוכרים וזה רק יעלה את התסכול, כי אין פתרונות לספק להם".

משה אבוטבול: אתם מבינים?

משה אבוטבול: להיות בת יענה – לא מדברים, לא מציגים את הסקר, שותקים.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי אין פתרונות, אז למה לתסכל את העם היושב בציון?

משה אבוטבול: כלומר, עדיף להיות בורים במה שקורה במערכת מאשר לדעת כשאין לך פתרונות – סוג יצירתי של בת יענה.

משה אבוטבול: "בעיה כה משמעותית, שעל פי הנתונים הרשמיים האחרונים מ-2016 פוגעת ב-17.9% מאזרחי המדינה, צריכה לזכות לתשומת לב וניטור מקצועי על ידי הרשויות, ושהמדיניות הממשלתית תיקבע על בסיס נתונים, כולל יעדים ברורים לצמצום התופעה ומדיניות מתכללת למניעתה", ציין אותו פרופסור בעקבות חשיפת הממצאים.

משה אבוטבול: "בהיבט של סיוע למזון, במשרד הרווחה הודיעו על הקצאת 118 מיליון שקל למיזם הלאומי לביטחון תזונתי בבסיס התקציב כל שנה".

משה אבוטבול: אבל שימו לב: "רק 46 מיליון שקל עברו קריאה ראשונה בתקציב הדו-שנתי", שזה סך הכול 23 מיליון שקל בשנה.

משה אבוטבול: "למעט העובדה שהסכום יעוגן בבסיס התקציב, אין כאן הגדלה ביחס למצב הקיים" והמבזה.

משה אבוטבול: וכן גם כן מסבירים כי "סכום זה מספק תמיכה במזון רק ל-11,000 משפחות בלבד מתוך 1.2 מיליון משפחות, שמשרד הרווחה מעריכים שחיים באי-ביטחון תזונתי – – – יש לציין כי 700 מיליון שקלים שחולקו על ידי משרד הפנים בעת המשבר הגיעו ל-320,000 משפחות, ולדברי העמותות המחלקות עוד הרבה נזקקים נדחו ולא מיצו זכויות.

משה אבוטבול: המהלך הממשלתי הקיים נראה כמו תרגיל מוכר מהעבר – מכריזים הכרזות וגורפים את ההון הפוליטי מבלי לקיים את ההבטחות".

משה אבוטבול: לסיום, אני רוצה לומר לך, מר עבאס, היושב-ראש, במעבר חד וכואב: כמה מצער וכמה יש צער מהממשלה הזו, שבניגוד לממשלה הקודמת, שידעה לסייע למשפחות היקרות הללו – כולנו זוכרים וגם מתגעגעים ליוזמה הברוכה של ידידנו יושב-ראש תנועת ש"ס הרב השר אריה דרעי, שר הפנים לשעבר, שידע להשכיל ולנווט סכומי ענק לשוברי מזון למשפחות הללו, כתנועה חברתית.

משה אבוטבול: הוא ידע היטב שילד רעב לא לומד.

משה אבוטבול: נשאר רק להתפלל – – –

מנסור עבאס: כן.

משה אבוטבול: נשאר רק להתפלל שספר התקציב לא יעבור, והממשלה במהרה פול תיפול.

משה אבוטבול: תודה רבה, עבאס.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: אוריאל.

מנסור עבאס: איך אתה מבטא את השם שלך?

מנסור עבאס: עשר דקות?

מנסור עבאס: עד עשר דקות אתה רוצה?

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, היום בבוקר נחשפנו להתבטאות נוראה של יושבת-ראש הוועדה לשירותי דת יהודיים ברדיו צפון.

אוריאל בוסו: היא התראיינה, כמובן, בנושא הרפורמה, ושם היא התבטאה – אני לא רוצה להתבטא, כי זה לא מכבודה של הכנסת: ניכנס באימ-אימא שלהם.

אוריאל בוסו: של מי? של הרבנות.

אוריאל בוסו: יושבת-ראש הוועדה לשירותי דת יהודיים – זה מוקלט.

אוריאל בוסו: ברבנות.

אוריאל בוסו: אתמול השר לשירותי דת עומד כאן, מעל דוכן הכנסת, ואומר: הרפורמה הזאת תחזק דרמטית את הרבנות, אנחנו רוצים לחזק את הרבנות.

אוריאל בוסו: באותו זמן היא מעבירה רפורמה, והיא אומרת: אנחנו ניכנס בהם.

אוריאל בוסו: אגב, עד עכשיו לא שמעתי גינוי, לא מהשר לשירותי דת, שאמור להגן על הרבנות, שקמה לפני 100 שנה לא על ידי הקנאים שנמצאים כאן, כביכול, האורתודוקסים; הציונות הדתית, הרב קוק, כמעט 30 שנה לפני הקמת המדינה.

אוריאל בוסו: אותה רבנות, שהוא מגדף אותה פעם אחר פעם, ואומר: אף פעם לא טיפלו, לא עשו, הרי על מי הוא מדבר?

אוריאל בוסו: הוא מדבר על המפלגה שממנה הוא כביכול הגיע שלא עשו שום דבר.

אוריאל בוסו: אתמול ההשתלחות שלו – כאילו עד היום לא הייתה שם כשרות; ציפיתי ממנו, מניר אורבך, מאנשים שאומרים: הרבנות הראשית.

אוריאל בוסו: רק אם יהיה סתיו בראש הרבנות הראשית יגנו על הרבנות הראשית?

אוריאל בוסו: אולי, אבל לא שמענו שום גינוי.

אוריאל בוסו: זה רק מראה לך שהרפורמה הזאת, שעובדת שם תחת מי שהיושבת-הראש – אתה יודע מה, אם היו לוקחים את הרב אייכלר ומקימים ועדה לעידוד גיוס לצה"ל, זה היה הרבה יותר מתאים לאופי שלו ולתוצאה מאשר שיוליה מטפלת בכשרות.

אוריאל בוסו: זו פשוט בדיחה.

אוריאל בוסו: היא גם העלתה טיק-טוק היום, סרטון, שמבזה את הבד"צים, ואומרת: הבד"ץ של יוליה, כביכול היא מקימה בד"ץ.

אוריאל בוסו: זו ההתייחסות לכשרות.

אוריאל בוסו: גם אם יש בעיות במערכת הבריאות, לא אומרים: ניקח איזה שלושה רופאים מומחים וניתן להם להחליט בניגוד לדעתה של מערכת הבריאות, כי זה חשוב.

אוריאל בוסו: אותו דבר בביטחון, בחינוך – לא מקימים משהו חלופי.

אוריאל בוסו: אבל בכשרות, מי מטפל בכשרות?

אוריאל בוסו: מי שזה לא ציפור נפשו, מי שזה לא אכפת לו.

אוריאל בוסו: ואני אומר לך, החברים שנמצאים פה ואני, אנחנו נדע בדיוק לסנן ולמיין איזו כשרות, מי המאכיל, מי בעל המקום ובעל המסעדה.

אוריאל בוסו: אבל אותם אנשים – כשאני רוצה לומר לך שב"אותם" מדובר לדעתי על הרבה יותר מ-80% מהעם, שקרובים ליהדות ולמסורת בכל דרך ומבקשים לאכול כשר מהרבה טעמים.

אוריאל בוסו: ואגב, כפי שחשפו פה לפני כן, הם ישלמו יותר על הרבנות.

אוריאל בוסו: עזבו את כל מה שאומרים לכם, הרי זה לא חוקי לחלוטין להכניס את הרפורמה הזאת בחוק ההסדרים.

אוריאל בוסו: הרי מה זה חוק ההסדרים?

אוריאל בוסו: חוק ההסדרים זה סעיפים שיש להם השלכות כספיות, שיכניסו לקופת המדינה, ורק רוצים לעקוף את כל התהליך החקיקתי ומביאים אותם בחבילה אחת ביחד.

אוריאל בוסו: מביאים חוק – א.

אוריאל בוסו: זה לא אמור להכניס לקופת המדינה, אולי להוזיל לאזרחים, ואז באים כל הכלכלנים ואומרים לך: לא רק שזה לא יוזיל, זה ייקר.

אוריאל בוסו: הייתי מצפה מהיועצת המשפטית של הכנסת שבמקום תגיד שזה לא שייך לחוק ההסדרים, שצריך להוציא את זה.

אוריאל בוסו: אבל פיצלו אתמול מחוק ההסדרים פה, אתם יודעים את מה?

אוריאל בוסו: את העלויות של הנטפליקס ועוד קשקושים, שזה יותר חשוב, כנראה שיש להם לובי יותר חזק.

אוריאל בוסו: במדינת היהודים הלובי לכשרות פחות חזק?

אוריאל בוסו: נסתר מבינתי.

אוריאל בוסו: תראו את האנשים שנמצאים, ומבטאים.

אוריאל בוסו: גם אם רוצים להגיע לאיזו הסכמה שם, בהסתייגויות מתקשרים לבוס.

אוריאל בוסו: מי זה הבוס?

אוריאל בוסו: לא השר לשירותי דת – אביגדור ליברמן: אתה מאשר להכניס את ההסתייגות?

אוריאל בוסו: בשום פנים ואופן לא מאשר – מצביעים נגד ההסתייגות.

אוריאל בוסו: ככה נראית ההכנה.

אוריאל בוסו: בכותרת קוראים לזה, אגב: ייעול מערך הכשרות.

אוריאל בוסו: טוב, באמת זה משהו שנסתר מבינתי.

אוריאל בוסו: היום אמרתי שאני רוצה לברך את כנסת ישראל, את יסמין פרידמן, חברת הכנסת, על ההישג אדיר של הכנסת 40 מיליון ש"ח לחתולי רחוב ועוד בעלי חיים.

אוריאל בוסו: אגב, ביקשו התייחסות ברפורמה – – –

מאיר פרוש: יש כמה סניפים, כי יש כמה חברות כנסת.

מאיר פרוש: אחת – – –

אוריאל בוסו: לא, דור רביעי למגדלי חתולים.

מאיר פרוש: יש שמגדלים חתולות בהרצליה, יש – – –

אוריאל בוסו: הרב פרוש, יש מי שנקרא "דור רביעי למגדלי חתולים".

אוריאל בוסו: אתה לא יכול לקחת התואר הזה לאף אחד.

אוריאל בוסו: היא אמרה את זה כאן, אגב, בנאום בכורה, חברת הכנסת פרידמן, אז ייחסתי את זה לה.

אוריאל בוסו: אגב, ברפורמות הכשרות היה מן הראוי להתייחס לכשרות – מה עם האוכל של החתולים, אולי, כי כנראה זה מה שמטפלים בו.

אוריאל בוסו: ואז שאלתי: אם הילדים שלנו יתחפשו לחתולים אז יתייחסו אליהם לפחות כאל חתולי רחוב, הם יקבלו כסף למעונות, או שכאן במדינה זכויות המהלכים על ארבע גוברות על זכויות המהלכים על שתיים?

מיכל מרים וולדיגר: כי החתולות כבר מחונכות, החרדים לא.

מאיר פרוש: – – –

אוריאל בוסו: חתולות וחתולים.

אוריאל בוסו: זה נשמע בדיחה, אבל זה אמיתי וזה עצוב.

אוריאל בוסו: לוקחים את הילדים שלנו, ואומרים להם: לא יהיה לכם מימון לגיל הרך, לשנים הפשוטות שצריך להכניס בהן ילד למסגרת, אבל נמצא את המימון לדברים אחרים.

אוריאל בוסו: אני מצדיע לך, כי כל הקומבינות שעושים בכל הוועדות זה בסוף לממן את ההתחייבויות למגזר.

אוריאל בוסו: ואתמול, אגב, שיבחתי אותך ואמרתי: אנחנו, כבר לפחות טיקט של סחטנים יוציאו מאיתנו.

מנסור עבאס: לא, לא, אתם שוב משתמשים בשיטה הזו, אבל – – –

אוריאל בוסו: למה?

אוריאל בוסו: אני הקראתי כותרת שאמרו על הרב גפני ב-2017: הסחטנות עוזרת – – –

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוריאל, את האשמות בסחטנות של החרדים אני מכיר, ולא מסכים לזה, אבל היום יש גם מי שאומר בימין, במיוחד בליכוד, שיש סחטנות של רע"מ.

מנסור עבאס: וזה לא נכון.

מנסור עבאס: כי הם כל הזמן התגאו שהם השקיעו עשרות מיליארדים בחברה הערבית, עד כדי כך שראש הממשלה לשעבר בכבודו ובעצמו קרא לעצמו אבו יאיר.

מנסור עבאס: אז חבל שאתה כך זורם עם הגישה הזו.

מנסור עבאס: הגישה הראשונה היא מוטעית – – –

אוריאל בוסו: לא, לא, אמרתי הפוך.

אוריאל בוסו: אמרתי הפוך.

אוריאל בוסו: אנחנו לא קראנו לך סחטן, אבל הייתי – – –

מנסור עבאס: לא, לא אתם, השותפים שלכם.

אוריאל בוסו: אז אמרתי, אני לא זורם, אבל אני אומר:

אוריאל בוסו: בזכותך אנחנו נוכל אחר כך לבקש דברים שמגיעים לנו, כמו שאתה אומר, בזכות.

אוריאל בוסו: גם לנו – בזכות.

אוריאל בוסו: הסתכלתי אתמול, הקראתי כותרת בכלכליסט נגד הרב גפני וכל ראשי המפלגות החרדיות, "הסחיטה הגדולה", כי תקציב הישיבות היה אמור להיות 1.2 מיליארד וכמעט עלה ל-1.3.

אוריאל בוסו: אתה מבין?

אוריאל בוסו: אנחנו 16 מנדטים, כמעט 1.3 מיליארד – וכותרות בכל העיתונות.

אוריאל בוסו: איפה ביחס לגודל האוכלוסייה?

אוריאל בוסו: באמת אני אומר, בחלק הזה אנחנו ניקח אפילו לא בשביל המנדטים, זה יעזור לנו ויסייע.

אוריאל בוסו: לכן אני אומר – – –

מנסור עבאס: אבל שיהיה ברור, חבר הכנסת אוריאל בוסו, והינה הרב גפני וכל חברי הכנסת החרדים – – –

אוריאל בוסו: אתה לא נחשד כאחד שאומר סחטנות.

מנסור עבאס: אני לא רק חושב שזה נכון, אני גם תומך ודורש שהממשלה הזו, וכל ממשלה, תקדם את החברה החרדית כמו שהיא מקדמת כל מגזר מוחלש במדינה.

אוריאל בוסו: אני אגיד לך איפה הבעיה הקטנה שלנו.

אוריאל בוסו: אומרים שצריך להיות בצד הנכון של המפה, אז אני אגיד לך.

אוריאל בוסו: כל כסף ייחודי שרצו לתת – לא ייחודי, במסגרת כספים קואליציוניים – יש ביורוקרטיה משפטית שעוברים בדרך: אתה לא יכול לצבוע את הכסף למי שמגיע.

אוריאל בוסו: ומכניסים לנו שם למשל את יוצאי הצבא ודברים שלך לא עושים.

אוריאל בוסו: בגלל זה אני אומר:

אוריאל בוסו: הלוואי ונלמד ממך ונצליח, כי אתה בצד הנכון.

אוריאל בוסו: ממך לא דרשו את מה שדרשו מאיתנו: יוצאי צבא, ואבא לילדים, ושניים, ואיפה הוא גר.

אוריאל בוסו: את כל הקשיים מכניסים בשביל ששום כסף לא נוכל לצבוע.

מאיר פרוש: אתה תסכים איתי, חבר הכנסת עבאס, שאם ארבעה מנדטים של רע"מ שווים בערך 30 מיליארד שקל – – –

אוריאל בוסו: אנחנו צריכים לקבל 200.

מאיר פרוש: 16 מנדטים של ש"ס ויהדות התורה – 140 מיליארד ש"ח.

מאיר פרוש: זה החשבון.

אוריאל בוסו: זה החשבון.

אוריאל בוסו: אבל אני אומר, אנחנו לא הצלחנו לממש חלק מזה, אפילו, בגלל ביורוקרטיה משפטית.

מאיר פרוש: תסכים איתי.

אוריאל בוסו: ומשהו אחרון שאני רוצה לומר.

אוריאל בוסו: היום – אני, לפחות ממבט עיניי – התמודד לתפקיד יושב-ראש התעשייה האווירית חבר הכנסת ושר הביטחון לשעבר עמיר פרץ, והוא לא נבחר בידי הוועד המנהל של התעשייה האווירית.

אוריאל בוסו: הם גם לא נימקו למה, הם לא צריכים לנמק.

אוריאל בוסו: הוא היה שר ביטחון, הוא גם כן הביא את כיפת הברזל.

אוריאל בוסו: כנראה שאת זה הוא יכול לעשות, ולהיות יושב-ראש התעשייה האווירית הוא לא ראוי.

אוריאל בוסו: אני, לפחות במבט עיניי, חושב שמדובר פה במבט גזעני מבחינת – אולי הלובי שלו פחות חזק.

אוריאל בוסו: אבל אתה יודע מה, הסתכלתי עכשיו על הרשימה של תקווה חדשה, הגיעו שם כבר למספר 17 כמעט במינויים של חברי כנסת: נורבגים, משנה למנכ"ל, מנכ"לי משרד, יושב-ראש יד ושם, ועכשיו מונה משנה למנכ"ל משרד החינוך.

אוריאל בוסו: כנראה שעם הצפיפות של הרשימות שם לא הגיעו למספר 20 וביש עתיד לא הגיעו ל-30 אחרי המינויים של שגרירים, ואולי הוא לא בצד הנכון של המפה עכשיו, ולכן הוא לא נבחר.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לדובר הבא, מקבוצת יהדות התורה, חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

מאיר פרוש: ואחריו?

מנסור עבאס: הרב משה גפני.

מנסור עבאס: אה, סליחה, חשבתי שאתה אומר "הרב".

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב ליצמן; אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב; אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מנסור עבאס: אתה רוצה להתנגד לשני הסעיפים ולדבר עשר דקות?

מנסור עבאס: אוקיי, עשר דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני אבקש ברשותך להתייחס אחרי זה לדיאלוג שהיה בינך לבין הדובר חבר הכנסת בוסו על החברה הערבית ועל החברה החרדית, אבל קודם כול אני רוצה לדבר על החוק עצמו.

משה גפני: אני סבור שהחוק הזה הוא איננו חוק מוסרי ונכון.

משה גפני: מה בעצם אומר החוק, בגדול?

משה גפני: החוק אומר שפקיד השומה, זה שקובע מה גובה המס של החברה שעומדת לדיון בפני רשויות המס, הוא קובע את הסכום, הוא קובע את המחיר והחברה חייבת לשלם, גם אם הוא פונה לבית המשפט.

משה גפני: הוא יכול לפנות לבית המשפט; עד שלא יהיה פסק דין, בינתיים כספו נמצא אצל פקיד השומה, שזה דבר חמור, דבר שלא מתאים למשטר דמוקרטי.

משה גפני: אני טענתי בוועדה שזה גם יביא חוק נוסף.

משה גפני: הם יראו כי טוב עם הנושא הזה של החברה של משאבי טבע אז הם יחילו את זה גם על חברות פרטיות, על בעלי מכולת שמרוויחים יותר או קצת יותר מהנורמה, והם יחילו את זה על חוקים אחרים ועל אפשרויות אחרות.

משה גפני: ולכן הנורמה המוסרית בעניין הזה היא לא צודקת.

משה גפני: זה מה שטענתי.

משה גפני: באמת החוק השני שהיה בחוק ההסדרים ירד.

משה גפני: היה חוק בחוק ההסדרים שפקיד השומה יכול לקבוע לבעל מכולת מה השומה שהוא מחליט לגביו והוא צריך לשלם, גם אם הוא פונה לבית המשפט.

משה גפני: החוק הזה כבר היה, עבר בממשלה, עבר פה בקריאה ראשונה וזה ירד מסדר-היום מכיוון שהיו זעקות נגד החוק הזה.

משה גפני: פה, במקרה הנוכחי, מדברים כאילו על חברות גדולות שהן חברות שעוסקות במשאבי טבע.

אורית פרקש הכהן: נו, אז זה ירד מסדר-היום או לא?

משה גפני: ירד מסדר-היום.

אורית פרקש הכהן: אז לא צריך להתנגד.

משה גפני: ירד מסדר-היום, מכיוון שהחוק עצמו לא צודק.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו.

משה גפני: יש פה הטעיה, גברתי השרה, יש פה הטעיה גם בחוק הזה.

משה גפני: הכסף הזה שיגבו מהחברות האלה לא הולך לקרן העושר.

משה גפני: הכסף הזה לא הולך כדי להגדיל את הרווחים של הקרן כך שבעקבותיהם יהיה אפשר להשתמש בזה לצרכים שלשמם הוקמה הקרן.

משה גפני: זה הולך לקרן שנמצאת אצל החשב הכללי, לא משתמשים בכסף הזה ומחכים עד פסק דין חלוט.

משה גפני: זאת אומרת, עושים עוול ולא משתמשים בכסף ומציגים כאילו על ידי החוק הזה יגדילו את קרן העושר ויוכלו להשתמש בכסף, שזה, אדוני היושב-ראש, פשוט לא נכון.

משה גפני: ולכן לפי דעתי החוק הזה איננו מוסרי.

משה גפני: אני לא מנהל עליו מלחמה יותר מדי בגלל שברגע שהחוק השני ירד, הלא-צודק לחלוטין, אז אני לא מנהל על זה מלחמה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לומר: אני הייתי בוועדת הכספים וראיתי, ודובר על זה קודם – אני רוצה לומר לך, אתה דואג לציבור הערבי, אני דואג לציבור החרדי, אני דואג לכולם אבל אני בין היתר דואג גם לציבור החרדי.

משה גפני: ואני רוצה לומר לך, התרבות הישראלית איננה מכירה אלא במיינסטרים של החברה הישראלית.

משה גפני: כל מי שהוא קצת שונה לא נמצא בתוך הרצון לדאוג לו, לילדיו, לשכונותיו, לעריו, לערים האלה.

משה גפני: שכונה ערבית?

משה גפני: בסדר, אין ברירה, צריך את מנסור עבאס שהוא יצביע עם הקואליציה, נבטיח לו כסף.

משה גפני: צריך את משה גפני בקואליציה?

משה גפני: נבטיח לו כסף, ייתנו גם לציבור החרדי.

משה גפני: ברגע שזה לא קורה או שיש אפשרות רק להבטיח ולא לקיים – לא יקיימו.

משה גפני: שלא תהיה לך טעות.

משה גפני: אני, יש לי ניסיון רב-שנים, אתה פעם ראשונה בקואליציה.

משה גפני: אני הרבה שנים בקואליציה, אני מכיר.

משה גפני: הייתי גם באופוזיציה, הייתי בקואליציה.

משה גפני: יושבים היום – – –

מנסור עבאס: זה תקף לשני – – –

משה גפני: אנחנו מיעוטים.

מנסור עבאס: כן, אבל זה תקף לגבי הימין והשמאל.

מנסור עבאס: אני מסכים איתך, אבל זה תקף – – –

משה גפני: יש לי מה לומר על הימין ויש לי מה לומר על השמאל, אני לא אומר, אני עכשיו מדבר איתך.

משה גפני: אני רוצה שתדע על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: אני קראתי את התקציב שהונח על שולחן הכנסת, יש שם פגיעה בלתי רגילה בילדים החרדים.

משה גפני: חתכו את כל הכסף שהיה נקרא כסף קואליציוני.

משה גפני: הם אמרו לי: מה אכפת לך איך מכניסים את זה?

משה גפני: לא צריך שהתקציב יהיה גבוה, ואנחנו בלאו הכי נעביר את הכסף.

משה גפני: הם שיקרו לי.

משה גפני: אגב, הבניין הזה הוא עגול, לא כולם יודעים.

משה גפני: היום אתה למטה, מחר אתה למעלה, נגמר הסיפור הזה, אצלנו לא יהיה כסף שלא יהיה כסף בבסיס התקציב.

משה גפני: מה שלא בבסיס התקציב לא יהיה.

משה גפני: אנחנו לא נעמוד כעניים בפתח.

משה גפני: חתכו את הסמינרים לבנות אצלנו, חתכו את תלמודי התורה, התרבות החרדית, שהיו שם כמה עשרות מיליונים בשביל התרבות של הציבור החרדי – אפס, אין תקציב.

משה גפני: אי-אפשר לתאר אפילו את הדבר הזה.

משה גפני: עכשיו, יושבים חברי כנסת ששייכים למיינסטרים של החברה הישראלית ומוסיפים כסף מתקציב האוצר, מוסיפים כסף שמוגדר ככסף קואליציוני, 9 מיליון שקל לחתולות רחוב.

מאיר פרוש: חתולות?

משה גפני: חתולות רחוב.

מאיר פרוש: מהרצליה?

משה גפני: חתולות רחוב, לא בדקתי מאיזה עיר הן.

מאיר פרוש: מה עם חתולים – – –

משה גפני: חתולות.

משה גפני: אני לא יודע, לא התעמקתי.

משה גפני: מה אני רוצה לומר לך?

משה גפני: יושבים חבר כנסת, או חברת כנסת, יש להם אפשרות, בגלל שנותנים להם: אתה יכול לקחת 10 מיליון שקל ותיתן את זה למה שאתה מוצא לנכון.

משה גפני: לא קם חבר או חברה בקואליציה הזאת, אחד מחברי הכנסת, ואמר: אני נותן את הכסף הזה לילד חרדי שקיצצו לו בתקציב, או לילדה חרדית.

משה גפני: לא, הוא נותן את זה לחתולות רחוב.

משה גפני: אתה צריך להבין, חבר הכנסת מנסור עבאס, אדוני היושב-ראש, אתה צריך להבין על איזה חברה אנחנו מדברים.

משה גפני: אנחנו מדברים על חברה – הם מבטיחים לך כסף, והם אומרים: נכון, יש עוול גדול לציבור הערבי, אנחנו מבטיחים 53 מיליארד שקל.

משה גפני: אני לא בטוח בשקל שתקבל.

משה גפני: אני מכיר את זה.

משה גפני: אני יודע איך פתאום מגיע יועץ משפטי ואומר שעל פי הקריטריון זה לא מגיע לך, וצריך לעשות דברים אחרים, ומה פתאום ניתן לרשויות ערביות, צריך לתת לרשויות אחרות גם כן, שווה בשווה.

משה גפני: ויהיו יועצים משפטיים ויהיו פקידים שאתה תצטרך להתמודד איתם, ולא תצליח, אתה תעמוד בפני שוקת שבורה.

משה גפני: אם לא נשנה את פניה של החברה הישראלית כך שגם אלה שהם במיעוט זכאים לשוויון בחינוך הילדים שלהם, כל ההבטחות האלה – יבואו בתקופת הבחירות ויגידו לך: מה עשית, חוץ מלתת לגיטימציה לבנט, חוץ מלתת לגיטימציה לכל אנשי הימין שנמצאים בממשלה הזאת, או לתת לגיטימציה, ואני לא מביע עמדה, לבני גנץ, שששת הארגונים הפלסטיניים הם ארגוני טרור?

משה גפני: אתה נתת להם לגיטימציה.

משה גפני: חשבת שאתה תעזור לציבור הערבי, תביא כסף לילדים הערבים שמתחנכים בבתי הספר, והם האחרונים בתור מבחינה תקציבית; פתאום תגיע לבחירות ויתברר לך שלא מיניה ולא מקצתיה.

משה גפני: רק לגיטימציה נתת, ולא קיבלת דבר וחצי דבר.

משה גפני: אני מכיר את זה.

משה גפני: אני נמצא באותו מקום, רק אני עם ניסיון, עברתי את כל התקופה הזאת.

משה גפני: אני יודע שחברי כנסת שנמצאים בקואליציה, יותר חשוב להם לתקצב את חתולות הרחוב מאשר את הילדה שנמצאת בבני ברק.

משה גפני: תדע שהזהרתי אותך, פומבית.

משה גפני: אמרתי לך: שלא תחשוב שמישהו יקיים את ההבטחות האלה איתך, שלא תחשוב.

משה גפני: הם צריכים ממך את האצבעות, הם צריכים ממך את הלגיטימציה, הם צריכים ממך את זה שתדע שגם הימנים שנמצאים בקואליציה הזאת, מנסור עבאס תומך בהם.

משה גפני: את זה הם צריכים, ואת זה אתה נותן להם בחינם.

משה גפני: אני יודע מה עובר בליבך עכשיו, אני יודע, גם אני הייתי כזה.

משה גפני: הייתי בטוח, באתי לחברים שלי ואמרתי להם: הבטיחו לתת לילדים החרדים בשווה כמו לכולם.

משה גפני: העבירו אפילו חוק על החינוך העצמאי, שהחינוך העצמאי צריך להיות מתוקצב בשווה כמו לכלל ילדי ישראל, זה כתוב בחוק.

משה גפני: ופתאום מתברר שמקבלים הרבה פחות.

משה גפני: יש בחוק שהמוכר שאינו רשמי, שנוגע גם אליך, יקבל 75%, ומתברר במהלך דיונים בוועדת הכספים שהוא מקבל בקושי 50%, 45%.

משה גפני: ואנחנו זועקים מרה: אנחנו מדינת חוק, איך הם לא מקיימים?

משה גפני: אז מתחילים להגיד תשובות.

משה גפני: היועץ המשפטי והפקיד הזה והפקיד ההוא, ובסוף הילד במוכר שאינו רשמי מקופח.

משה גפני: אני מחכה לראות אם תצליח, אני עומד בתור.

משה גפני: אתה תדרוש 75%, ואני אעמוד מאחורי הגב שלך.

משה גפני: אם תקבל, אני אגיד: גם לי מגיע, גם אני מוכר שאינו רשמי.

משה גפני: לא אתה תקבל ולא אני אקבל.

משה גפני: זאת חברה שדואגת לחתולות הרחוב, לא לילד הערבי מאום אל-פחם.

משה גפני: הוא שונה מהילד שנמצא במיינסטרים הישראלי.

משה גפני: הוא שונה, ואם הוא שונה, לא מגיע לו.

משה גפני: גם אני שונה.

משה גפני: אני שונה, ועליי לא אומרים שאני תומך טרור.

משה גפני: עליך אומרים, עליי לא אומרים, אבל אומרים לי: תלך לצבא, ולך לא אומרים.

משה גפני: לכל אחד אומרים משהו אחר.

משה גפני: אתה תומך טרור.

משה גפני: לכן אני חושב שהגיע הזמן שנתחיל לתאם עמדות.

משה גפני: אל תיכנס לקואליציה בלי שאתה מתייעץ איתנו, ואנחנו לא הולכים לאופוזיציה בלי שאנחנו מתייעצים איתך.

משה גפני: תדע לך שהם כולם נגדנו.

משה גפני: תדע לך שאתה לא תקבל מה שהבטיחו לך.

משה גפני: אני אמשיך להילחם.

משה גפני: אני אמשיך להיאבק.

משה גפני: כשאני הייתי יושב-ראש ועדת הכספים הרבה שנים דאגתי לכולם – לציבור היהודי ולציבור הערבי, לציבור החרדי ולציבור שאיננו דתי.

משה גפני: דאגתי לכולם.

עמר בר-לב: אני יכול להעיד על זה – – –

משה גפני: נכון.

משה גפני: דאגתי לציבור בפריפריה, לציבור במרכז הארץ, דאגתי לכולם.

משה גפני: אני מכיר אותם, אני יודע מה קורה כשהם לא צריכים אותי.

משה גפני: אני יודע מה יקרה – עכשיו הם צריכים אותך, הם יבטיחו, עד שהם לא יצטרכו אותך ואז פתאום יתברר לך שנעמדת בפני שוקת שבורה.

משה גפני: כבר אין לי זמן.

משה גפני: אקח חלק – אני רוצה לסיים בחלק הזה של הכותל המערבי, במשפט אחד.

משה גפני: המציאות הזאת שבה בכותל המערבי מתפללים יהודים כל השנה, רבים מאוד – באמת, אצלנו זה מקום המקדש, זה מקום ששם אנחנו שופכים שיח בפני בורא עולם.

משה גפני: מגיעה קבוצה קטנה שפוגעת מאוד ברגשות של הציבור שבא להתפלל שם באופן קבוע.

משה גפני: אני לא מדבר על הימים שבהם הכול מלא, בסליחות ובחגים ובשבתות, אני מדבר על ימים רגילים.

משה גפני: מתפללים שם המוני אנשים, ומגיעים ופוגעים ברגשות של הציבור הזה.

משה גפני: אז עכשיו מגיעה הממשלה – אנחנו לא בקואליציה הזאת – ולא אכפת להם לדבר על זה שהם הולכים לפגוע בציבור.

משה גפני: יש להם היום גם חבר כנסת שמשתמש בחסינות שלו כדי לפגוע בכל הרגשות שלנו.

משה גפני: אנחנו, חברי הכנסת החרדים, הדתיים, אנחנו נהיה שם, אם הוא יגיע לשם בראש חודש.

משה גפני: אנחנו נהיה בכותל.

משה גפני: גם את זה אתה יכול להבין.

משה גפני: אנחנו לא נאפשר את הפגיעה במקום המקדש, במקום קודשנו, שאצלנו זה המקום הקדוש ביותר.

משה גפני: לא ניתן לחבר כנסת שישתמש בחסינות כדי לפגוע בנו.

משה גפני: תודה רבה על ההקשבה.

מנסור עבאס: תודה רבה, חבר הכנסת הרב משה גפני.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: עשר דקות לשתי ההסתייגויות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אני ממש עכשיו חוזר מהוועדה לשירותי דת – מ-10:00 ברצף, הצגת הסתייגויות לחוק הכשרות.

אורי מקלב: אנחנו הפסקנו עכשיו את הישיבה, ממש בדקות אלה, לאחר שיושבת-ראש הוועדה בליווי הייעוץ המשפטי הטילו את הסנקציה, את נוהל הדיונים, שהוא חריג ביותר, וקצבו את הזמנים של הסיעות השונות, שהגישו הסתייגויות לא רבות.

אורי מקלב: לא רבות.

אורי מקלב: היינו מוכנים – הגשתי את זה הבוקר, אני עוד הספקתי, 80; אחרים – 120, 200, וזה סדר הגודל.

אורי מקלב: ביחד הגיעו ל-500–600.

אורי מקלב: הליכוד הגיש הרבה הסתייגויות והוועדה מוכנה לצמצם את זה ל-100 הסתייגויות בסוף.

אורי מקלב: היינו מוכנים להגיע להסדרים – נמצא כאן חבר הכנסת שלמה קרעי, הוא ידע להסביר את זה טוב, כמה הוא היה מוכן ללכת לקראתם, לצמצם את זה ב-95%, את ההסתייגויות.

אורי מקלב: אלה הסתייגויות – אנחנו רגילים בכנסת להרבה יותר מכך.

אורי מקלב: זה חוק מורכב מאוד, זה חוק פוגעני, שהופך את כל שירותי הכשרות.

אורי מקלב: זה לא רק השירותים עצמם אלא עצם כך שבמדינת ישראל, בארץ ישראל, יש כשרות מובנית בדברים ממלכתיים, בדברים הציבוריים.

אורי מקלב: יש כשרות אחת, והולכים והופכים את הקערה על פיה במשהו שמתוכנן הרבה זמן, בניגוד אינטרסים, עם קשר של השר לשירותי הדת יחד עם גוף כלכלי, גוף שנותן כשרות והוא יחד עם שר האוצר בתפיסה הדתית שלו, לא הכלכלית שלו.

אורי מקלב: אני יכול להגיד את זה כאן באופן בטוח ביותר ובאופן מהימן ביותר: הכשרות הזאת, אין לה שום ערך כלכלי ויכולת כלכלית להוזיל מחירים, היא רק תייקר את המחירים ואין על זה חולק בכלל.

אורי מקלב: האוצר היה לבוז באופן שהוא הציג את התוכנית הכלכלית במצגת שיש לו, והוא היה מאוד מאוד לא מקצועי.

אורי מקלב: אבל הכנסת, ואתה משמש סגן יושב-ראש הכנסת, מגבילה באופן פוגעני מאוד.

אורי מקלב: נכנס לכאן יושב-ראש הכנסת, ואני רוצה להגיד לך, יושב-ראש הכנסת, בעניין הזה.

מיקי לוי: כן, באיזה עניין, חבר הכנסת מקלב?

אורי מקלב: בעניין של הפעלת הסדר הדיון, לא במליאה, אלא בוועדה לשירותי דת, ששם דובר על כמה מאות הסתייגויות והיינו מוכנים לצמצם את זה אולי ב-75% או ב-70% – על כל עשר הסתייגויות, שבע דקות.

אורי מקלב: בסך הכול היינו 60 קבוצות, זה לא הרבה זמן לעשות את זה.

אורי מקלב: להפעיל באופן דרקוני, באופן עקשני – קבעו יעד מתי לסיים ואנחנו צריכים להתכנס.

אורי מקלב: כבר אמרנו שכך היה בסדום – קבעו גודל של מיטה וכולם היו צריכים להיכנס אליה, גם הארוכים וגם הנמוכים, כולם היו צריכים להיכנס לאותה מידה, לא יותר ולא פחות.

אורי מקלב: החוק מורכב מאוד, ולא היו הרבה דיונים בחוק.

אורי מקלב: הוא בכלל לא מתאים לחוק ההסדרים.

אורי מקלב: אנחנו נאלצנו להפסיק להציג את ההסתייגויות, ומבחינתנו סיעות שלמות לא דיברו על ההסתייגויות, אף שהן היו מאוד-מאוד ענייניות.

אורי מקלב: אני חושב שציינו את זה.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שמתוך 60 הסתייגויות שאני הסרתי היום, אני וחבריי ביחד, הסתייגויות שאני כתבתי, קרוב ל-20% או בין 15% ל-20% מההסתייגויות – קיבלו אותן.

מיקי לוי: זה יפה מאוד.

מיקי לוי: אני שמח.

אורי מקלב: קיבלו אותן.

אורי מקלב: נכון שזה הסתייגויות כאלה, אבל זה לא משנה מה משמעותן בחוק.

אורי מקלב: אבל בסך הכול זה אומר שההסתייגויות הן הסתייגויות אמיתיות.

אורי מקלב: ועל אף דבר כזה לא נותנים את האפשרות להתבטא.

אורי מקלב: אני חושב שאני הייתי אמור להגיש הסתייגויות בוועדת החוקה על חוק ההסדרה – לא הצלחתי להגיש את זה.

אורי מקלב: היו לי הסתייגויות מוכנות, אני חבר בוועדת החוקה, ולא יכולתי להסתייג, בגלל שהייתי בוועדה הזאת.

אורי מקלב: עכשיו עזבתי בגלל המליאה כאן.

אורי מקלב: אנחנו עושים הכול ביחד, אנחנו מאוד רוצים לעמוד בלוח הזמנים אבל יש גם משהו בדמוקרטיה.

אורי מקלב: אנחנו עושים את העבודה.

אורי מקלב: ברשותך, חוץ מהעניין הזה, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצא כאן השר לביטחון הפנים, וליידע אותך, בתקווה שאתה כן יודע, שלפני יומיים – אדוני השר, אם אתה קשוב, זה חשוב מאוד, אם כבוד השר במקרה יכול להיות קשוב.

מיקי לוי: אדוני השר, אתה מוכן להקשיב לו?

אורי מקלב: ממש בקצרה, ממש לדקה אחת.

אורי מקלב: אני מנצל את זה שאתה נמצא פה.

אורי מקלב: לפני יומיים פרצו לשלושה בתי כנסת בירושלים, בהר נוף.

אורי מקלב: מעבר לגנבה של רימוני כסף ודברי ערך גם עשו ונדליזם ופגעו וזרעו הרס רב.

אורי מקלב: שלושה בתי כנסת, של הדבחים, התימנים וההולנדים.

אורי מקלב: זה מצטרף לעוד התנכלויות לבתי כנסת.

אורי מקלב: אני הגשתי שאילתה.

אורי מקלב: זה היה בבני ברק לפני כמה חודשים, ואז סגנך אמר שזה בתהליך מתקדם מאוד, אבל מאז לא שמענו שום דבר.

אורי מקלב: היו מצלמות, והיום משתדלים לרשת בתי כנסת עם מצלמות, לאור הפגיעות.

אורי מקלב: מה שכן צריך לעשות.

אורי מקלב: אין ספק שלמשטרה יש את היכולות, השאלה היא מה סדרי העדיפויות בעניין.

אורי מקלב: אני חושב שלפגוע בבית הכנסת, מעבר לפגיעה הציבורית, זה לא רק הפרטית – יש כאן דברים שלא פעם מעורבים בהם דברים אחרים, חוץ מאשר העבריינות לשמה, ההרס הרב.

אורי מקלב: אם מדברים רק על רכוש – זה כואב מאוד, בוודאי כשזה נעשה בבית כנסת, אבל יש עוד אלמנטים, של חילול והרס רב, וזה דבר שוודאי שאנחנו צריכים לטפל בו.

אורי מקלב: אני מבקש ממך – לתשומת ליבך, ואני מאחל לך הצלחה; אנחנו לומדים להעריך את העבודה החשובה ואת הרוגע שאתה משרה על המשטרה, ואני חושב שראוי לציין את זה, בגלל שאנחנו, כמייצגי ציבור – וזוכר את זה גם היושב-ראש כשהוא היה בתפקיד אחר – כמעט כל שבוע היו לנו כמה שאילתות בנושא ביטחון הפנים ועל המשטרה, היחס שלה לאוכלוסיות מסוימות.

אורי מקלב: אני חושב שהדרך הזאת לא להפלות ולהתנהג במשנה זהירות, בזהירות רבה לכלל האוכלוסיות זה דבר חשוב מאוד, ועל זה אני מודה לך.

שלמה קרעי: חבר הכנסת מקלב, תראה איזו הודעה הוציאו מהוועדה: אחרי הדורסנות של מיקי, היושב-ראש, ושל הייעוץ המשפטי, בגלל שאנחנו לא מנמקים בשיטה שבה הם רוצים, אז אין נימוקים, הפסיקו את הנימוקים, וב-22:00 כבר יש הצבעות.

שלמה קרעי: הפסקת דיון ענייני שהיה לאורך כל היום, בדורסנות אישרת להם, בגלל דקה אחת של איחור, למחוק 2,200 הסתייגויות של הליכוד, כשאתה יודע כמה קשה עובדים על זה, ועכשיו גם נתת להם לאשר נוהל חריג בשביל כמה מאות הסתייגויות, כי הם רואים שזה לא הולך להם.

שלמה קרעי: בושה וחרפה מה שהפך להיות מהבית הזה.

אורי מקלב: ודאי יש לך זכות דיבור, אני מציע שתפתח.

אורי מקלב: אני לא רגיל שבשביל דקה – ואני הייתי, אני כן הייתי, וראיתי את זה נעשה.

אורי מקלב: נעשה מחטף, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: זה לא היה שחיכו למישהו דקה, אפילו לא היה שלום, לא היה בוקר טוב: טוב, הליכוד לא נמצאים, אני מבטלת להם.

אורי מקלב: זאת לא הדרך, אתה גם לא עושה את זה אם אתה רואה שמישהו מתמהמה.

אורי מקלב: אם זה היה איחור שהיה מובנה באופן רגיל – בוא נניח.

אורי מקלב: גם לא.

אורי מקלב: אבל זה למהר כדי לנצל את האיחור הזה.

אורי מקלב: זה לא היה צעד – וזה דבר שהוא מאוד חשוב.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך עוד תובנה שהייתה לנו בתוך הוועדה: מעבר לכל הדברים של חוק הכשרות, באמת ראינו דברים קשים וחמורים שלא היו מעולם, המדינה לא הייתה מרשה לעצמה שום דבר כזה.

אורי מקלב: המדינה לא מרשה שבמשהו סמכותי אדם יכול לבחור את הסמכות.

אורי מקלב: אדם לא בוחר את פקיד השומה, אדם לא בוחר את הפקיד בביטוח לאומי ובאיזה מחוז.

אורי מקלב: אנשים – כותבים לכל אזור למי הוא יכול.

אורי מקלב: לא עושים רפורמה, שהכול פתוח.

אורי מקלב: עושים רפורמה שהכול פתוח כשאין שום צורך בפיקוח.

אורי מקלב: אבל בוודאי לא נעשה את הדבר הכי פוגעני בחוק הזה, שזה ועדת רבנים שהיא זאת שקובעת גם את התקנים.

אורי מקלב: ועדת רבים קובעת, ולא משנה עכשיו מי הרבנים, קובעת תקן.

אורי מקלב: לא מועצת הרבנות, לא משהו ממלכתי קובע תקן, והיא גם יכולה להיות הגוף שאחרי זה יפעל וייתן את הכשרות.

אורי מקלב: זה דבר שלא היה.

אורי מקלב: אני רק בכל אופן רוצה להוסיף, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: בתוך כל עליות המחירים ובתוך כל מה שאנחנו חווים כאן, אני חושב שצריך לציין את הדברים האחרים, כמו הסערות הציבוריות, לא רק התמיכה של סכומי עתק, שלא היו אף פעם לרפורמים.

אורי מקלב: תפקידם פה בארץ – וצריך להגיד את זה, שהרפורמים בארץ זה לא הרפורמים בחוץ לארץ.

אורי מקלב: כאן לא יקבלו – ברוך השם יש כאן אנשי מסורת, ויש מי ששומר יותר ומי ששומר פחות; לא יינתן מצב כזה שתהיה כאן חתונה עם כומר ורב.

אורי מקלב: אין דבר כזה, זה לא תופס פה.

אורי מקלב: אז צריך לחפש פה אג'נדה אחרת, מה יש למכור באג'נדה.

אורי מקלב: האג'נדה שמוכרים פה זה רק לפגוע באחר.

אורי מקלב: אני אומר לך, כל הרפורמים וכל העמותות והארגונים שמסביב להם, מחזיקים עשרות אנשים במשכורת, עשרות אנשים בשכר, כדי לדעת איך לפגוע בדברים של דת – שלא עושים להם שום דבר.

אורי מקלב: ילדים שלא עושים להם דבר.

אורי מקלב: מה אכפת להם גן ילדים, ילדות, שעובדים שם באופן כזה או באופן אחר?

אורי מקלב: והיום במשמרת שלנו, במשמרת שלכם – אתם רוצים לתת סדר-יום חדש?

אורי מקלב: מאה אחוז, אבל לבוא ולהציק וגם להשמיץ ולהכפיש ולא לתת את מה שמגיע לאנשים – כשיש, כשאתה נותן לאחרים.

אורי מקלב: כשאין, אתה אומר: תשמע, לכולם מקצצים, אז יש לנו סדרי עדיפויות.

אורי מקלב: אבל הכספים באמת ניתנים ברוחב לב ומול ציבורים מסוימים, באופן מפגיע – –

מיקי לוי: משפט אחרון, בבקשה.

אורי מקלב: משפט אחרון.

אורי מקלב: – – באופן מפגיע אצלו אתה גוזר גזרות, אצלו אתה מעלה מיסים, במודעות לציבור הזה.

אורי מקלב: אף אחד לא חושב שאנשים כאן תמימים ושאנחנו לא יודעים בדיוק מה עומד מאחורי זה.

אורי מקלב: הרי האנשים האלה אמרו במערכות בחירות – –

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: – – ויודעים למה הכוונה.

אורי מקלב: וזה הדבר החמור ביותר.

אורי מקלב: דווקא בתקופה שאתם יודעים להכיל כל מיני אנשים אחרים שהיו רחוקים מההשקפה, יש ציבור שהוא כל הזמן ואותו אפשר לא להכיל אלא לפגוע בו במודע.

אורי מקלב: זה דבר שבאמת אין לו זכות קיום, ואסור שיהיה דבר כזה, לא לתת לדבר הזה להתקיים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מיקי לוי: עד שחבר הכנסת פרוש יגיע – סדר-היום במליאה יסתיים ב-20:30.

מיקי לוי: מחר המליאה תיפתח כסדרה.

מיקי לוי: סדר-היום שמתוכנן למחר יישמר.

מיקי לוי: זכותם של חברי הכנסת להציג את החוקים הפרטיים שלהם.

מיקי לוי: סדר-היום יישמר.

מיקי לוי: לאחר סיום סדר-היום נמשיך בחוק של משאבי הטבע.

שלמה קרעי: פתאום אתם שומרים על זכותם של חברי הכנסת.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה לך.

שלמה קרעי: למה אתם לא שומרים עליהם בוועדות?

שלמה קרעי: זה לא מצחיק.

שלמה קרעי: אתה מחייך – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה.

שלמה קרעי: אבל מה שהיה היום בוועדה של יוליה מלינובסקי זאת הייתה חרפה.

מיקי לוי: תודה.

שלמה קרעי: הייעוץ המשפטי הורה להם להחזיר את ההסתייגויות – –

מיקי לוי: תודה.

שלמה קרעי: – – ואתה אחר כך ביטלת את ההחלטה של הייעוץ המשפטי.

שלמה קרעי: בושה וחרפה.

אורי מקלב: יש מצלמות.

מיקי לוי: אני יכול להראות לך את הסעיף, אבל בסדר.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: איזה סעיף אתה יכול להראות לי, איזה סעיף?

שלמה קרעי: שמעת מה אמר לך מרגי, היא נכנסה, ראתה אין ליכוד – –

מיקי לוי: אני לא שופט, מה אני יכול לעשות, לא הייתי.

שלמה קרעי: – – ב-10:01 נכנסתי – – –

אורי מקלב: יש מצלמות, יש מצלמות.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת פרוש, חמש דקות.

שלמה קרעי: מיקי, והחרדים היו מצורפים גם כן להסתייגויות שלנו, וגם מזה הם התעלמו.

מיקי לוי: אתה רוצה עשר על חשבון היום הבא?

מיקי לוי: על חשבון?

מאיר פרוש: היום יש פתיחה טובה.

מיקי לוי: היום יש חמש דקות.

מיקי לוי: אתה רוצה עוד חמש על חשבון הסעיף הבא?

מיקי לוי: אני לארג' איתך.

מאיר פרוש: כן.

מאיר פרוש: הלך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בלי השתלחויות, קצת על היסטוריה.

מאיר פרוש: מכובדי השר, אני מקריא מפרוטוקול סטנוגרמה של הכנסת ביום שהוקמה מפלגת העבודה.

מאיר פרוש: הישיבה המאתיים-וארבעים-וארבע של הכנסת השישית, כ"ב בטבת תשכ"ח, 23 בינואר 1968, הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת על הקמתה של סיעת מפלגת העבודה הישראלית בכנסת, חיבור של מפלגת ארץ ישראל, המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל וסיעת רשימת רפ"י.

מאיר פרוש: הכנסת בישיבה הזו דנה על חוק גנים לאומיים ושמורות טבע (תיקון מס' 2), תשכ"ח, ואני מצטט מדבריה של חברת כנסת מטעם מפלגת העבודה הישראלית ושמה בישראל שולמית אלוני, וכך היא אומרת: "לנוכח אותה השתלטות של משרד הדתות וצבא שרתיו על אתרים היסטוריים, הפיכתם למקום מכוער לפולחן ולטיפוח של אמונות הבל ועבודת עץ – – – ולכך אנחנו עדים".

מאיר פרוש: אומרת לה היושבת-ראש סנהדראי: חברת הכנסת אלוני, היא מבקשת, כדאי למחוק את המילים האלה.

מאיר פרוש: "לא, אינני מוחקת.

מאיר פרוש: קראת את הסיפור על המקל שהלכו איתו אל הכותל – – – אני מוסמכת לומר את התרשמותי.

מאיר פרוש: כשרואים ליד הכותל המערבי אנשים שבנו שם מכלאות" – אנשים שבנו שם מכלאות, הכוונה לעשות מחיצה בכותל המערבי – "דוחפים צועקים ומעליבים", ואני איני יכולה לבוא למקום הזה – ובאתי – עם ילדיי.

מאיר פרוש: אתה מטפח את המיסטיקה", היא מדברת אל חבר הכנסת הרב גרוס, "אתה מטפח את המיסטיקה של המשפחה, אני מדברת על רק על אחוות המשפחה, ואף בזו פוגעים".

מאיר פרוש: "לא – היא ממשיכה – הגעתי לשם עם ילדיי ורציתי להראות להם את המקום, לתת להם תחושה של המקום.

מאיר פרוש: לא יכולתי ללכת איתם כי יש לי בנים.

מאיר פרוש: כל אנשיך שם, שנראים כיצורים שנלקחו מ'הדיבוק', עם צעקות וקפיצות מסביב, התחילו לצעוק עליי ועל אחרות שהגיעו לשם כאילו היינו יצורים שלא מן העולם הזה", וככה היא ממשיכה הלאה.

מאיר פרוש: ועולה לדוכן אליעזר שוסטק מהמרכז החופשי, והוא אומר לשולמית אלוני:

מאיר פרוש: לא אדבר כמו חברת הכנסת שולמית אלוני.

מאיר פרוש: "אינני יודע לשם מה הייתה צריכה ללבות אש זרה.

מאיר פרוש: לא מדובר בביקור על יד הכותל, כאילו אסור לגברים ולנשים לבקר יחד.

מאיר פרוש: חברת הכנסת אלוני דיברה על מכלאות.

מאיר פרוש: האם מציעה חברת הכנסת אלוני שבארץ ישראל יתפללו בבתי התפילה גברים ונשים יחד?

מאיר פרוש: שתבוא ותציע זאת.

מאיר פרוש: האם היא מציעה שנהפוך כולנו להיות יהודים רפורמים שמתפללים כולם יחד?

מאיר פרוש: היא אומרת שהאישה כל כך קדושה כמו הגבר.

מאיר פרוש: אדרבה, שתציע זאת, למה צריך לקרוא לכך מכלאות?

מאיר פרוש: ראינו את המחיצה ליד הכותל המערבי".

מאיר פרוש: שבוע לאחר מכן אנחנו משתתפים בישיבה המאתיים-וארבעים-ושבע של הכנסת השישית, כ"ט בטבת תשכ"ח.

מאיר פרוש: אותה יושבת-ראש, והנושא שעל סדר-היום: מהות תרבות החיים בדמוקרטיה פעילה.

מאיר פרוש: ואני מצטט מדבריו של אבי, זיכרונו לברכה, חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל, וכתוב: "שבוע ימים מעיק עליי הדבר, איך להגיב מעל במת הכנסת על הדברים המכאיבים והמעליבים שהשמיעה כאן חברת הכנסת אלוני בדיוק לפני שבוע, כאשר התבטאה בדיבורים חמורים מאוד אגב הדיון על תיקון מס' 2 לחוק גנים לאומיים ושמורות טבע.

מאיר פרוש: לא אחרוג כלל מן המסגרת אם אשלב זאת בנושא הנדון כעת במיוחד, נושא תרבות חיים.

מאיר פרוש: בעצם ביטוייה החמורים של חברת הכנסת אלוני מלפני שבוע הם הם השייכים לנושא של תרבות חיינו יותר מאשר לנושא של חוק גנים ושמורות טבע.

מאיר פרוש: ברור לי כי דבריה החמורים של חברת הכנסת אלוני הם רק תוצאה מתרבות החיים הזרה שחדרה לחלקים מסוימים במדינה.

מאיר פרוש: אני מצטער עד מאוד שחברת הכנסת סנהדראי, יושבת-ראש הישיבה שבה השמיעה חברת הכנסת אלוני דברים חמורים, לא עמדה על דרישתה למחוק דבריה הפוגעניים של חברת הכנסת אלוני מפרוטוקול הכנסת, וחרפת דבריה נשארו לחרפתנו – – – אני בטוח בכך" – אמר אבי, זיכרונו לברכה – "שלא רק אני, ולא רק רבבות שולחיי, כי אם גם רבים רבים בבית הזה ורבבות שולחיהם נפגעו עמוקות מדבריה של חברת כנסת אלוני, שאמרה על הכותל המערבי, על שריד בית מקדשנו, על יקר היקרים שלנו, על המקום הגדול הנשגב הזה אשר נחלי דם ודמעות נשפכו עליו.

מאיר פרוש: מקום קדוש זה שהשכינה לא זזה ממנו, מקום קדוש שהיה שם מיליוני אחינו ואחיותינו שופכים לפניו שיחם, תפילתם, תחינותיהם ובקשותיהם.

מאיר פרוש: לו נקבצו הדמעות שנשפכו בכל הדורות ליד הכותל המערבי, והדמעות של מיליוני אחינו בתפוצות, תוך צפייה וכמיהה לכותל המערבי ועל הכותל המערבי, כי אז היו נהפכות לנחלים, לימים שלמים, עם גוונים מגוונים שונים, דמעות מלבבות, קרועות מצרות כלל ישראל ובני ישראל.

מאיר פרוש: אבני הכותל המערבי, שריד בית מקדשנו, ספגו במשך הדורות תפילות ותחנונים אשר רק בורא העולם יודע סודם.

מאיר פרוש: הוד קודש של אימה ויראה, אהבה וחיבה חופפים על אבני הכותל המערבי.

מאיר פרוש: ועל מקום קדוש, נעלה ונשגב זה, כפי שהוא לעינינו, הרשתה לעצמה חברת הכנסת אלוני ממפלגת העבודה להתבטא, שמקום קדוש ונשגב זה נהפך למקום מכוער לפולחן ולטיפוח אמונות הבל ועבודות עץ ואבן.

מאיר פרוש: עפרא לפומיה", הוא צעק פה.

מאיר פרוש: "ולא רק זאת", הוא לא הסתפק בקריאה הזאת, עפרא לפומיה, על שולמית אלוני.

מאיר פרוש: "חברת הכנסת אלוני הרשתה לעצמה לכנות את היהודים העומדים שם לפני שריד בית מקדשנו, תוך לגלוג זול, כ'יצורים' שנלקחו מן 'הדיבוק' עם צעקות וקפיצות מסביב".

מאיר פרוש: והוא סיים, "חברי הכנסת, לא ייתכן שנעבור לסדר-היום על דברים פוגעים כאלה של חברת הכנסת אלוני, אשר פגעה בציפור נפשנו, ותרבות זו מוליכה להידרדרות ולא לאזרחות טובה".

מאיר פרוש: והוא מבקש לשאול, מי שמדבר אחריו – מסיים בעצם אבי, והוא שואל: "ארשה לי לשאול את חברת הכנסת אלוני: אם את מבינה שהכותל המערבי אינו אלא אתר היסטורי, אולי תסבירי לי מדוע אף אומות העולם קוראות למקום הזה כותל הדמעות?

מאיר פרוש: " והיושב-ראש מבקש מאבי: תמחק את הביטוי עפרא לפומיה שהשתמשת בו, כי זה לא ביטוי פרלמנטרי.

מאיר פרוש: והוא אומר: אני לא מסכים למחוק את דבריי.

מאיר פרוש: אומר היושב-ראש: אני קובע.

מאיר פרוש: אתה שומע?

מאיר פרוש: אומר לו אבי, זיכרונו לברכה: לפני שבוע ביקש היושב-ראש למחוק את דברי חברת הכנסת אלוני ולא מחקו.

מאיר פרוש: אם ימחקו את דבריה המבזים והפוגעים בכותל המערבי, אפשר יהיה למחוק גם את הביטוי שלי.

מאיר פרוש: אני אמרתי את זה וציטטתי.

מאיר פרוש: לא את כולם זה מעניין, אולי את השר עמר בר לב כאיש מפלגת העבודה זה מעניין.

מאיר פרוש: זה צריך בוודאי לעניין את יושבת-ראש מפלגת העבודה הנוכחית מרב מיכאלי, שהתבטאה על כך שהינה אנחנו הולכים לשחרר את הכותל.

מאיר פרוש: ממתי ואיפה שמענו פעם שאת מרב מיכאלי מעניין והיא רוצה להתפלל לפני הקדוש ברוך הוא?

מאיר פרוש: זה הרי דבר שקשה לי לומר, אבל היא לא מאמינה בדבר הזה.

מאיר פרוש: היא אמרה – עוד מעט אני אגיד מה שהיא אמרה.

מאיר פרוש: היא מתעניינת, היא רוצה לדעת מה בקשר לכותל המערבי?

מאיר פרוש: מעניין אותה הכותל?

מאיר פרוש: מעניינות אותה התפילות של הכותל המערבי?

מאיר פרוש: מעניין אותה להתחכך ומעניין אותה להיות במריבה עם המגזר החרדי.

מאיר פרוש: אם היא יודעת שזה פוגע במגזר החרדי, היא תעשה את זה.

מאיר פרוש: היא לא תעז לעשות במה שיש למעלה, בהר הבית.

מאיר פרוש: אני רוצה לשמוע אותה אומרת דברים נגד המופתי, שהוא אחראי על התפילות או על התִפלות בהר הבית, על הסדר שם.

מאיר פרוש: היא שם לא תעז, כי זה מיעוט ערבי, אסור להתגרות בהם.

מאיר פרוש: ולמה מותר להתגרות באחים שלך והאחיות שלך, בני העם היהודי, למה?

מאיר פרוש: בגלל שאנחנו חרדים, אנחנו חרדיות – לטעמך?

מאיר פרוש: את אמרת שאת הולכת לשחרר את הכותל?

מאיר פרוש: אנחנו כיהודים חרדים לא עולים להר הבית, אנחנו לא נאמר שהולכים להר הבית.

מאיר פרוש: אבל אלה שאומרים "הר הבית בידינו" הרי יודעים שהר הבית לא בידינו.

מאיר פרוש: הר הבית נמצא בשליטה מוחלטת של הערבים.

מאיר פרוש: אני מאחל לשרה מיכאלי: כמו שהר הבית לא בידייך, כך גם הכותל המערבי לא יהיה בידייך, הוא יישאר לעולמי עד ולנצח-נצחים מקום שבו מתפללים בהפרדה מלאה גברים ונשים.

מאיר פרוש: ועלייך נוכל לומר: שלי נעלייך מעל – במקום הקדוש הזה.

מאיר פרוש: זוזי מפה.

מאיר פרוש: לכי מפה.

מאיר פרוש: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת פרוש.

מיקי לוי: גמרת בזמן.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר?

איתמר בן גביר: השאלה היא – – –

מיקי לוי: מי?

מיקי לוי: מי? אין בעיה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, חבר הכנסת בן גביר, מי שרוצה.

מיקי לוי: אין בעיה.

איתמר בן גביר: בסדר.

איתמר בן גביר: מקסימום אני מחר, אם זה – – –

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אנחנו נמשיך מחר.

מיקי לוי: כל מי שירצה לדבר, נכבד את רצונו על פי הסדר.

מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני חוזר עכשיו, אדוני היושב-ראש, מהוועדה לתשתיות ולשירותי דת יהודיים – למה דווקא יהודיים, אני לא יודע; אי-אפשר היה לעשות גם שירותי דת מוסלמיים?

מה, מי לא הסכים?

מנסור עבאס.

אל תענה לי, אני ככה – אתה בתפקיד ממלכתי.

אני רוצה לומר לך, ואת זה אתה יודע היטב, שאנחנו דנו ברפורמה שהיא רפורמה שנוגעת לא בכסף, והיא גם לא תחסוך כסף למדינה.

אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, בתור אחד שהיה ממצטייני הכנסת הקודמת בוועדות, שאני ביקשתי במהלך הדיון – הרי מה אומרים לציבור?

שהולכים להוזיל את הכשרות.

אני ביקשתי מהאוצר – באוצר דיברו הוא על 550 מיליון שקל, הרבה כסף.

אני כמעט השתכנעתי, רק ביקשתי מהאוצר: תנו לי את הדוח של ההערכה התקציבית הזאת.

אני אשלח לך את זה אחרי הדיון.

אחרי יומיים, שלושה, ארבעה, עם תזכורות שלי, נחתה על שולחן הוועדה ואצלנו במחשב מצגת יפה, והבת שלי, שלומדת עכשיו שנה ראשונה גרפיקה, הייתה יכולה לעשות את זה אולי אפילו יותר יפה, עם ציורים, עם שק של כסף ומספרים – רק, אתה יודע, מוחלטים, אין את החישוב, אין את הלוגיקה.

כשאני נזכר בחברי הכנסת החרוצים – אתה לא חייב לזכור מי זה בדיוק, אבל אני יודע שיש חברי כנסת שעומדים מול פקידי האוצר, מכבדים אותם, כועסים עליהם, לפעמים אנחנו אפילו מתוסכלים מחלק מההתנהלות שלהם, לפעמים, אבל אנחנו יודעים שהתקיפה שאנחנו נתקוף אותם היא לא אישית, חלילה, אלא אני מדבר אליהם במספרים: אתם אומרים משהו, תעמדו מאחורי זה, תראו איך זה הולך להביא את העניין.

אדוני היושב-ראש, במצגת הזאת היה מדובר על 550 מיליון שקל.

זה בא בעצם לנתח את השוק ואיך זה יקרה, אני אראה לך את זה.

שאלתי את חבר הכנסת בליאק, שהוא לא מאוהדי הרבנות הראשית, נקרא לזה ככה, אבל הוא רואה חשבון, אמרתי לו: אם אני הייתי מגיע עם דוח כזה למס הכנסה או לכל מקום ממשלתי שאני צריך לתת בו דוח, היו זורקים אותי מהמדרגות.

ולכן אני אומר, זה לא כלכלי, אבל מבחינתנו, דווקא מהציבור החרדי, שהוא לא היה – אנחנו תמיד שמרנו על הרבנות הראשית, זה משהו מצחיק כזה, שמרנו על הרבנות הראשית.

ניהלו פה חברי הכנסת, חבריי הוותיקים, הרב גפני ועוד, חברי הכנסת הקודמים וחברי הכנסת שנמצאים היום – תמיד שמרנו על המוסד הזה.

לא שמרנו את זה בשביל הילדים שלנו, לא שמרנו את זה בשביל הכשרות שאני דואג לה, מה הנכדים שלי יאכלו.

לא זה.

שמרנו את זה בשביל עם ישראל.

כי אתה יודע למה, אדוני היושב-ראש?

המוסד הזה שנקרא רבנות הוא מוסד ממלכתי, שהוקם בזמן המנדט הבריטי.

בזמנו יזם את זה ובנה את זה מרן הרב קוק, זצ"ל, וגדולי עולם איתו.

100 שנה למוסד הרבנות.

הרפורמה הזאת באה להפריט את הרבנות הראשית.

אנחנו שאלנו לאורך כל הדרך, חבריי ואני: תחשבו שמצאנו ליקויים, קצת, בבתי משפט.

נגיד.

יש ליקויים גם ברבנות.

גם לנו היו טענות לגבי חלק מהתפעול של מערכת הכשרות וכו', אבל אתה יודע, אדוני, שבבתי המשפט גם יש הרבה בעיות, גם יש הרבה אנשים שממתינים שנים לגזר דין או לפסק דין, שלא לדבר על דברים שקשורים בדיני נפשות, בטעויות בהחלטות ובטעויות בפרוצדורה.

אתה יודע הרי כמה אנשים מחכים לפיצויים על תאונת דרכים שקרתה להם, במאבקים מול חברות הביטוח, שהן כוחות חזקים בשוק – ולבתי המשפט יש את הזמן שלהם.

אז יש ליקויים גם בבתי משפט.

אז תחשוב שאני הייתי מגיע לפה, לדוכן, ומגיש הצעת חוק שבאה ואומרת שלצד בתי המשפט אנחנו רוצים להקים גוף חדש, שנקרא לא ועדת השלושה – שלושת הרבנים, אלא ועדת השלושה – שלושת עורכי הדין, ואפילו היינו לוקחים שופט בדימוס כדי שיפתח מסלול חדש במקביל למסלול של בתי המשפט.

מיקי לוי: ולסיכום.

עשר דקות יש לי.

מיקי לוי: אתה רוצה, אני אתן עשר.

מיקי לוי: אין לי בעיה.

לא.

בטח, זה מה שאמרו לי.

אני תכננתי על עשר.

אני מתוכנת, אדוני.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: עשר דקות.

לסיכום אתה תחכה, בסבלנות.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: זה כאילו על חשבון הסיעה.

כן, כן, כן.

מיקי לוי: עליי.

מיקי לוי: בבקשה.

זה עליי ועליך.

תחשוב, אדוני, שהיינו באים והיינו מציעים הצעה כזאת, הרי היו זועקים, ובצדק.

מיקי לוי: להחליף את כל בתי המשפט.

לא להחליף.

גם לא מחליפים.

הרי עמד פה השר כהנא ואמר: אני מחזק את הרבנות, היא נשארת, רק בניתי עוד כביש קטן של רבנות סוג ב', אולי הוא רואה בזה סוג א', הפרטה של שירותי הרבנות.

למה?

כי זה לא עבד טוב לדעתו.

יש דברים – והרי אנחנו לא צריכים להיות המטיפים של זה – יש דברים שהם ממלכתיים.

הרבנות היא האחראית על הדת במדינה.

ככה קבעו את זה, ככה המנדט הבריטי הכיר בזה, בן-גוריון הכיר בזה, כולם הכירו בזה.

אתה רוצה לשפר?

אם הוא היה מביא רפורמה שמשפרת בתוך הרבנות, גם אם הייתה התנגדות מתוך הרבנות, אנחנו היינו עוזרים לו.

אבל לא, כי המטרה היא פה לערער את הסמל הזה.

אחד מהסמלים של המדינה היהודית זה מוסד רבנות ממלכתי.

וברגע שזה לא קיים זו פגיעה קשה במהות של המשפט שאומר שהמדינה יהודית ודמוקרטית.

החלק היהודי נכנס עוד פעם לפינה, כמו שדואגים לעשות הרבה.

עכשיו, אדוני, אני לא רוצה, ואתה יודע שאני מכבד אותך, מעריך אותך ואפילו ידיד שלך, אבל אני מרגיש שהפעילו ומפעילים עליך לחץ לפעול בניגוד לדנ"א שלך, שאנחנו מכירים אותו, כפרלמנטר אחד מהטובים והחרוצים שהיו פה בכנסת.

וההרגשה שלי פה היא בגלל שאותה החלטה על הנוהל החריג הזה – שאושר בסופו של דבר על ידי הייעוץ המשפטי בוועדה, ויושבת-ראש הוועדה קיבלה אותו – היא דבר לא נכון, לא ראוי, במיוחד ש-98% מההסתייגויות – ונמצא פה חבר הכנסת אבי מעוז, והיה פה קודם ידידי הרב מקלב – היו הסתייגויות ענייניות.

אני אעביר לך אותן, אתה תראה אותן אחת לאחת.

ולא רק שהיו ענייניות, אלא אפילו, אתה יודע, הרב מקלב אוהב להיכנס גם לניסוח וזה, אפילו התקבלו כמה.

מיקי לוי: אני שמח.

אתה שמח, אבל אני עצוב.

כי מה קרה בעקבות ההחלטה שגובתה גם על ידי היושב-ראש והצוות המשפטי?

מה קרה?

אני אתאר לך מה שקרה.

ברגע שהם קיבלו את הנוהל החריג – עד שהם קיבלו את הנוהל החריג, אז הצגנו, חילקנו בינינו.

כל אחד הציג את ההסתייגויות שלו, חלק קיבלו, חלק לא קיבלו, הצבענו, עשינו התייעצות סיעתית, חזרנו, הכול טוב ויפה.

מה קרה מהרגע שקיבלו את הנוהל החריג?

הודיעו לחבר הכנסת מרגי ולי, אלה שהיו בקבוצות שהיו צריכים עוד, וחבר הכנסת מעוז – אתה תקבל שעה וחצי, אתה תקבל חצי שעה, אתה תקבל זה, תתחילו לנאום.

זה לא הסתייגויות, לא נימוק ההסתייגויות.

כי נימוק ההסתייגויות זה כשאתה מדבר על הסעיף, מסביר אותו.

שכנעת – קיבלו את זה, לא שכנעת – מצביעים, וזה נופל או לא נופל.

ואתה יודע מה קרה כמה דקות אחר כך, כשהצליחה יושבת-ראש הוועדה, שמהבוקר כבר מנסה – לא מהבוקר, מאתמול מנסה לקבל את האישור החריג הזה?

אתה יודע מה קרה?

היושבת-ראש נעלמה, ואיתה אפילו צוות המשפטנים הבכיר של הוועדה, ונתנו לרב מרגי לפצוח בנאום, ושמו ממלא מקום את מוסי רז, מסכן, שמו אותו שינהל את הדיון, בלי קשב.

כל אנשי הממשלה, מנכ"ל משרד הדתות, מנכ"ל הרבנות הראשית, חלק מאנשי האוצר שהיו שם נעלמו, כי הבינו שעכשיו זה רק הפוליטיקה.

זה לא הסתייגויות.

אדוני, זאת פגיעה בעבודה שלנו, זאת פגיעה בעבודה שלנו.

ובמיוחד על חוק שאמרה היועצת המשפטית של הכנסת, ואני חושב שגם אתה חושב כך וגם אני חושב כך ואחרים, שהיה מן הראוי שרפורמה בסדר גודל כזה תידון בהצעת חוק נפרדת ולא בהסדרים.

אז דחפו את זה להסדרים, ועכשיו לא נותנים לנו – לא, על זה אתה מסכים, אבל לפחות תנו לנו למצות את התהליך שלנו.

אז אם היינו מביאים סתם התפרעות של הסתייגויות, אני מבין.

הכול היה מקצועי.

היו כמה דברים דקלרטיביים שהם היו יותר – אני מסיים.

מיקי לוי: ולסיכום.

ולסיכום, אדוני היושב-ראש, זאת בושה במדינת ישראל שלא נותנים לנו לשחק בכללי המשחק.

יש פה דורסנות, והדורסנות היא לא רק עלינו, לדעתי היא גם עליך.

ואני אומר לך – על דעתי לפחות, אני בטוח גם על דעת חבריי, כי אתה יודע שיש הרבה מאוד אצלנו שמעריכים אותך באופן אישי ובאופן ציבורי – אתה צריך לשמור על כבודה של הכנסת, ואתה עושה את זה.

אבל לשמור על התהליכים שלנו כשאנחנו עושים אותם בצורה הנכונה והראויה.

והדורסנות הזאת מגיעה רק מדבר אחד, היא מעידה בעצם על מה שאמרנו בתחילה – אני מסיים – שכל מטרת החוק הזה היא שהם רוצים להגיע להחלטה הזאת.

לא מעניין אותם אם הרפורמה תצא לפועל או לא, הרבנות הראשית לא בטוח תשתף פעולה עם העניין הזה, הציבור יצא מבולבל, תתחיל פה מלחמת הכשרים מפה עד אמריקה – לא בציבור החרדי אלא בציבור המסורתי – והכול כדי שיעמוד פה כהנא ויגיד בשחצנות: הינה, אני מחזיר לכם, הינה אני פוגע בזיכרונו של הרב קוק, כשחברו מהמפלגה ניר אורבך הגיש השבוע הצעת חוק לממשלה, לוועדת שרים, להנציח את זכרו של הרב קוק.

הם מנציחים והורסים.

צבועים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: צר לי, אבל מה אני יכול לעשות יותר?

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת מעוז.

לך קשה לשמוע, לי לא קשה להגיד.

מיקי לוי: תרצה לדבר, חבר הכנסת פינדרוס?

מיקי לוי: אני רוצה לסגור ב-20:30.

מיקי לוי: אם אתה רוצה עוד לדבר אז – – –

יצחק פינדרוס: המתנתי פה בסבלנות שעה וחצי.

מיקי לוי: אין בעיה, אתה מוזמן, ואנחנו נסגור אחריך.

מיקי לוי: ברצון רב.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת מעוז.

אבי מעוז: עשר דקות, אפשר?

מיקי לוי: אתה רוצה?

מיקי לוי: זה על חשבון הפעם הבאה.

אבי מעוז: כן.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, ראשית אני מצטרף לכל דבריו של חברי חבר הכנסת יעקב אשר בקשר למה שהתהלך היום בוועדה לשירותי דת.

אבי מעוז: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לדבר על סכנת החלוקה של ארץ ישראל, סכנת החלוקה של הכותל המערבי.

אבי מעוז: אני רוצה להתחיל עם סיפור, ואני אקריא מתוך דברים שאמר רבנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, זכר צדיק לברכה, במסיבת יום העצמאות בישיבת מרכז הרב בשנת תשכ"ז, י"ט להקמת המדינה.

אבי מעוז: "לפני י"ט שנה, באותו לילה מפורסם, בהגיע ארצה החלטתם החיובית של מושלי אומות העולם לתקומת מדינת ישראל, כשכל העם נהר לחוצות לחוג ברבים את רגשי שמחתו" – הוא מתכוון לאותו לילה שקרוי כ"ט בנובמבר – "לא יכולתי לצאת ולהצטרף לשמחה.

אבי מעוז: ישבתי בדד ואדום, כי נטל עליי.

אבי מעוז: באותן שעות ראשונות לא יכולתי להשלים עם הנעשה, עם אותה בשורה נוראה כי אכן התקיים דבר השם בנבואה בתרי עשר – 'ואת ארצי חילקו'.

אבי מעוז: " ואז קרא רבנו הרב צבי יהודה הכהן קוק כמעין נבואה, כי לאחר חגיגת יום העצמאות, כמה שבועות לאחר מכן, שלושה שבועות, פרצה מלחמת ששת הימים.

אבי מעוז: כך הוא קרא אז: "איפה חברון שלנו?

אבי מעוז: אנחנו שוכחים את זה?

אבי מעוז: ואיפה שכם שלנו?

אבי מעוז: אנחנו שוכחים את זה?

אבי מעוז: ואיפה יריחו שלנו?

אבי מעוז: אנחנו שוכחים את זה?

אבי מעוז: ואיפה עבר הירדן שלנו?

אבי מעוז: איפה כל רגב ורגב, כל חלק וחלק של ארבע אמות של ארץ השם?

אבי מעוז: הבידינו לוותר על איזה מילימטר מהם?

אבי מעוז: חלילה וחס ושלום.

אבי מעוז: באותו מצב מזועזע בכל גופי, פצוע כולי וחתוך לגזרים, לא יכולתי אז לשמוח.

אבי מעוז: כך היה המצב לפני י"ט שנים, באותו לילה ובאותן שעות.

אבי מעוז: למוחרת בא אל ביתנו איש ברית קודשנו, הגאון רבי יעקב משה חרל"פ זצ"ל.

אבי מעוז: היה לו צורך לבוא, וכלום ייתכן שלא היה בא?

אבי מעוז: התייחדנו אז שנינו רגעים אחדים באותו חדר קטן ומקודש שבבית הרב, ולאן יבוא אז אם לא לשם?

אבי מעוז: מזועזעים ישבנו ודמומים.

אבי מעוז: לבסוף התאוששנו ואמרנו שנינו כאחד: '

אבי מעוז: מאת השם הייתה זאת היא נפלאת בעינינו'.

אבי מעוז: נקבעה החותמת".

אבי מעוז: עד כאן דבריו.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אני הגדרתי לפני כמה חודשים את הממשלה כשהיא קמה שזוהי ממשלת מדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: אני רוצה להגדיר אותה עכשיו בעוד הגדרה: זוהי ממשלת החלוקה.

אבי מעוז: ולמה אני מתכוון?

אבי מעוז: מי שכורת ברית עם מפלגת רע"מ ומכניס אותה כשותפה לממשלה גורם לחלוקת הארץ.

אבי מעוז: ואני רוצה להסביר על מה אני מדבר.

אבי מעוז: אם ניקח את ארץ ישראל, את מדינת ישראל, גבולות המדינה, ונחלק אותה מצפון לדרום לשלוש גזרות: החלק המערבי, שסמוך לים, החלק המרכזי והחלק המזרחי.

אבי מעוז: ניקח את הצפון – מראש הנקרה בחלק המערבי של המדינה, נקרא לזה הגליל המערבי, ועד אזור חדרה יש רוב יהודי של 85% לעומת 15% שאינם יהודים שגרים שם; מי שלוקח את החלק המזרחי, מהגליל המזרחי עד אזור הגלבוע סמוך לנהר הירדן – שוב, אנחנו מגלים רוב יהודי של 80%–85% לעומת 15%–20% של ערבים שגרים שם; אבל מי שלוקח את הגליל המרכזי עד שהוא מגיע לכביש הסרגל מדרום לעפולה, עד שהוא מגיע למגידו, הוא מוצא שהאזור הזה של הגליל המערבי בואכה ואדי עארה מאוכלס ב-80% ערבים לעומת 20% תושבים יהודים.

אבי מעוז: לאחר מכן אנחנו נמשיך בוואדי עארה, ש-95% ממנו מיושב באוכלוסייה ערבית.

אבי מעוז: לאחר מכן החיבור ליהודה ושומרון ומיהודה ושומרון אנחנו יורדים דרומה ומקבלים את הנגב.

אבי מעוז: בנגב הפזורה הבדואית יוצרת גשר רציף מדרומה של יתיר עד רצועת עזה במערב.

אבי מעוז: כך, אם אתם יכולים לדמיין לעצמכם את המפה שציירתי לפניכם, אנחנו מגיעים בדיוק לתוכנית החלוקה.

אבי מעוז: זוהי תוכנית החלוקה.

אבי מעוז: אתם, הממשלה הזאת, בשותפות הזאת ובוויתורים האלה, כמו שעשתה עכשיו שרת הפנים, שחתמה על העברת שטח של 1,000 דונם מאזור משגב לעראבה – אתם מממשים בעצמכם את תוכנית החלוקה.

אבי מעוז: ולא מסתפקים בחלוקת הארץ – אתם הולכים לחלק את הכותל המערבי.

אבי מעוז: מי שיחלק את הכותל סופו שיחלק גם את הארץ.

אבי מעוז: זאת ארצנו.

אבי מעוז: אני חוזר על הקריאה של רבנו הרב צבי יהודה, "ואת ארצי חילקו".

אבי מעוז: אתם בפועל מחלקים את הארץ, אתם מחלקים את הכותל, אתם מחלקים את הארץ, ואתם מתחילים עם הלב.

אבי מעוז: הלב הפועם שלנו זה הכותל המערבי.

אבי מעוז: אותו אתם מחלקים, ומתוך כך תגיעו לחלוקת הארץ.

אבי מעוז: מי שרוצה לחלק מתחיל מהלב, ואתם עומדים להתחיל לחלק את הכותל.

אבי מעוז: אז ממשלת החלוקה, אדוני היושב-ראש, מונהגת היום על ידי ראש ממשלה שגדל בציונות הדתית או בציבור הדתי הלאומי.

אבי מעוז: בימים אלה המפלגה שלי, מפלגת נעם, יוצאת בקמפיין התפקדות שכותרתו "דתי לאומי מתפקד לנעם".

אבי מעוז: חז"ל לימדו אותנו ש"זכור ושמור בדיבור אחד נאמרו: מה שאין יכול הפה לדבר, ומה שאין האוזן יכול לשמוע".

אבי מעוז: גם בהגדרת הציבור המיוחד שנאמן לתורה ולמדינה – אנחנו מגדירים אותו מתוך אילוץ בשתי מילים: יש אומרים "ציוני דתי", ויש אומרים "דתי לאומי".

אבי מעוז: אני מקפיד לומר שגדלתי בשכונה דתית לאומית.

אבי מעוז: ה"דתי" קודם ל"לאומי", היות שהמקור ליחס שלנו למדינה וללאומיות שלנו הוא תורת ישראל.

אבי מעוז: רק מתוך ערכי הנצח של עם ישראל אנחנו קובעים את דעתנו ויחסנו לכל דבר ועניין, ובמיוחד לתהליכים משמעותיים כמו הציונות ושיבת ציון.

אבי מעוז: זאת הייתה דרכם של גדולי ישראל שהביטו בעין חיובית על תנועת חובבי ציון והקמת התנועה הציונית, כמו הרב מוהליבר זצ"ל, הרב ריינס זצ"ל, מרן הרב קוק זצ"ל ועוד רבים מגדולי ישראל.

אבי מעוז: זאת הייתה דרכו של רבנו הרב צבי יהודה הכהן קוק זצ"ל, שהדגיש שאנחנו באים אל המדינה מתוך התורה ולא להפך.

אבי מעוז: זאת דרכה של התנועה הדתית לאומית, שנציגיה הפוליטיים לאורך שנות המדינה היו נושאי הדגל של המאבק לשמירת זהותה היהודית של מדינת ישראל.

אבי מעוז: וזה ההפך הגמור מדרכו של ראש הממשלה בנט, שבציניות, בהונאה, רכב על הציבור היקר הזה בדרכו לכבוש את ראשות הממשלה, שהוכיח במעשיו שוב ושוב ושוב שתפיסתו הציונית והלאומית היא, במקרה הטוב, לאומיות שטחית עם כיפה מתנוססת מעליה.

אבי מעוז: אנחנו נמצאים בנקודת תפנית קריטית בהיסטוריה של עם ישראל, שבה המערכה העיקרית היא על זהותה של המדינה.

אבי מעוז: לאחר הקמת המדינה ועשרות שנות ביסוס חומרי מדינת ישראל ניצבת בפרשת דרכים שבה יוכרעו דרכה וזהותה.

אבי מעוז: מול שטף הניסיונות לפגוע בזהותה של מדינת ישראל אני מתחייב, אדוני היושב-ראש, שנמשיך לעמוד, להגן ולחזק בכל כוחנו את צביונה היהודי של מדינת ישראל.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בדיוק בזמן.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה, אחרון הדוברים.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודע לזה שאתה לא שבע רצון ואוהב שאנחנו קוראים לממשלה הזאת "ממשלת ההונאה" ושאנחנו מדגישים את זה, אבל אני חייב לומר לך, ואני אומר לך את זה בכאב, לא בגלל אופוזיציה או קואליציה: הדבר הכי גרוע שיכול להיות זה צביעות.

יצחק פינדרוס: יש לאנשים עמדות ולא תמיד צריך להסכים.

יצחק פינדרוס: צריך להתווכח בלהט, צריך לעמוד על העמדות.

יצחק פינדרוס: אבל צריכה להיות עמדה.

יצחק פינדרוס: מה שקרה היום בסדרי הדיון של הכשרות הוא סימפטום.

יצחק פינדרוס: אני גם אגיד לך למה.

יצחק פינדרוס: כשהגיע חוק ההסדרים למליאה אמרו כולם – אמר את זה היועץ המשפטי לוועדה, ואני מזכיר שגם שר הדתות שעמד כאן אמר שהוא לא חשב בכלל להכניס את זה לחוק ההסדרים.

יצחק פינדרוס: מתברר שזה גם יעלה את עלות המחיה בישראל וזה גם ייקר, כי זה מפריט את הכשרות, שהיום היא ממלכתית וממומנת על ידי הממלכה והופכת להיות פרטית, על ידי תאגידים.

יצחק פינדרוס: אז המשמעות הכלכלית שלה היא בעייתית, ויש נושא של זכויות עובדים.

יצחק פינדרוס: אבל הוא אמר שזה דיון שלא אמור להיות בחוק ההסדרים, הוא אמור להיות בנפרד.

יצחק פינדרוס: ציפינו שמינימום ייתנו למצות את הדיון.

יצחק פינדרוס: כפי שסיפר קודם חברי לסיעה הרב יעקב אשר, היו לפחות 10 או 12 הסתייגויות, היום, שנכנסו לתוך החוק בעקבות הסתייגויות שהגישה האופוזיציה.

יצחק פינדרוס: בעקבות ההסתייגויות הבינו מייד שיש פה טעות וצריך לתקן.

יצחק פינדרוס: אבל בשלב מסוים ברח הפקק, ועשו סדרי דיון.

יצחק פינדרוס: אמרו: לא מעניין – תשמעו, תלכו ותעשו מה שאתם רוצים.

יצחק פינדרוס: למה זה מרגיז?

יצחק פינדרוס: כי אני אומר לך בכנות: אם יורשיה של שולמית אלוני, לצורך העניין, יורשיה של אותה תנועה רפורמית שהרב פרוש היטיב להגדיר קודם – ופורסם היום בעיתון המבשר מה הם חשבו על הקיר של בית המטבחיים, עפרא לפומיה, או על הקיר של איפה שהורגים יונים, עפרא לפומיה – רוצים לבטל את אחד משלושת הנושאים שנעמדו בסטטוס קוו, את הכשרות במדינת ישראל, ניחא.

יצחק פינדרוס: זאת עמדה של מפלגת מרצ כל השנים, זכותם המלאה.

יצחק פינדרוס: זכותם, חובתם, אבל יכול להיות ויכוח, זאת לפחות עמדה שאתה מתווכח איתה.

יצחק פינדרוס: ההונאה והצביעות הן כשבא מישהו בשם הדת ואומר: אני רוצה לעשות תיקון.

יצחק פינדרוס: אתמול עמד פה השר, ובמצח נחושה סיפר על החוליים, ואותם חוליים – לא נעים לי להגיד לך, אדוני, ואתה יודע את זה, היית קצין משטרה, ויושב פה השר לביטחון הפנים – יש גם במשטרה חוליים, יש גם בבתי המשפט חוליים.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא עלה לכאן ואמר: אז בואו נפריט את משטרת ישראל וכל חברת אבטחה תהפוך להיות משטרה.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא העלה בדעתו רעיון כזה, ויש הרבה חוליים.

יצחק פינדרוס: אתה מכיר את זה, אני מכיר את זה, השר, אני מאמין שיכיר, אם עוד לא הספיק, יש חוליים.

יצחק פינדרוס: יש בבתי המשפט חוליים.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא אמר שכל שלושה רועי בקר יהפכו להיות לשופטי בית משפט העליון.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא חשב על זה.

יצחק פינדרוס: יש חוליים.

יצחק פינדרוס: פה הוא מספר על החוליים, ובמקום להסכים לתקן את החוליים, מה הוא אומר?

יצחק פינדרוס: אני מבטל את זה, אני סוגר את המועדון, מבטל את הבסטה, ולא מוכן אפילו לקיים דיון.

יצחק פינדרוס: הרי זה חטא על פשע.

יצחק פינדרוס: הכנסתם את זה לחוק ההסדרים בחטא.

יצחק פינדרוס: זה לא אמור להיות בחוק ההסדרים, ואדוני היושב-ראש יודע את זה שזה לא אמור להיות בחוק ההסדרים; בטח לא בתוך חוק הסדרים כל כך צפוף, שהוא אחד מהצפופים שהיו בעשור האחרון פה בכנסת, אם לא הצפוף ביותר.

יצחק פינדרוס: לבוא ולהגיד: אנחנו קובעים סדרי דיון מיוחדים כי אנחנו בתוך חוק הסדרים זה להוסיף חטא על חטא על פשע.

יצחק פינדרוס: ואתה יודע מה, זה מזכיר לי את מה שהיה לי היום בצוהריים בוועדת הפנים.

יצחק פינדרוס: תראה, הממשלה הביאה חוק, חוק נוראי, חוק שמוריד את אחוז הסכמת הדיירים בפינוי בינוי.

יצחק פינדרוס: אני הסתכלתי בעיניים של אותן משפחות ביובלים, בקריית יובל בירושלים.

יצחק פינדרוס: הסתכלתי בעיניים של המשפחות בתלפיות.

יצחק פינדרוס: ראיתי אותם בוועדות לתכנון ובנייה בוכים על הזכויות שלהם, שנרמסות.

יצחק פינדרוס: באה הממשלה, שחברות בה מרצ, מפלגת העבודה, חברות בה מפלגות שאומרות שהן דואגות לחלשים – איפה אתם?

יצחק פינדרוס: לטייקונים אתם דואגים?

יצחק פינדרוס: הדבר הזה לימד אותנו, וזה מה שהיה לנו בפרשה בשבוע שעבר: יכול להגיע לוט מבית אברהם, מבית אברהם אבינו, שראה את מידת החסד של אברהם אבינו, אבל אם אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני, והופך להיות נשיא בית המשפט העליון בסדום.

יצחק פינדרוס: זאת בדיוק הדרך של אותם אנשים שלא עומדים מאחורי העמדה שלהם.

יצחק פינדרוס: תארו לעצמכם שיהדות התורה מחר בבוקר בקואליציה ומודיעה שהיא סוגרת את הישיבות, זה בדיוק מה שהם עושים.

יצחק פינדרוס: לא מאמינים בכלום, בוגדים באמונה שלהם, בדברים שהם מאמינים בהם, בערכים שלהם.

יצחק פינדרוס: אם אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: מחר אנחנו נמשיך בסדר-היום הרגיל: שאילתות דחופות, הצעות חוק פרטיות, הצעות דחופות לסדר-היום ושאילתות רגילות.

מיקי לוי: רק לאחר קיום סדר-היום – למעשה יום רביעי הוא לזכותם של חברי הכנסת, אנחנו לא ניגע בשום דבר מתוך סדר-היום הקיים.

מיקי לוי: רק בסיום סדר-היום הרגיל נחזור להצעת חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע, ונמשיך אותה.

יצחק פינדרוס: יש לי תחושה שהממשלה לא רוצה באמת שזה יעבור והיא משתמשת בנו לעניין הזה, אבל זה דיון בפני עצמו.

מיקי לוי: דווקא לא, אני חושב שקואליציה–אופוזיציה – החוק הזה מאוד מאוד חשוב להם, בתיקונים כאלה או אחרים, אבל זהו חוק חשוב.

מיקי לוי: ובכלל, חבר הכנסת פינדרוס, הוא של הממשלה הקודמת.

מאיר פרוש: אם אפשר לדעת מדוע היה שינוי בסדר-היום – – –

מיכל מרים וולדיגר: – – –

יצחק פינדרוס: כן, אבל יש לי תחושה שהממשלה הזאת לא רוצה שהוא יעבור, אז היא מורחת – – –

מיקי לוי: לא שמעתי.

מאיר פרוש: מדוע שינו את סדר-היום, ומסיימים עכשיו את הישיבה?

מיקי לוי: מכיוון שלהריץ אתכם מהוועדות למליאה, מהמליאה לוועדות, לתת לכם הצמדות של הזמנים, נראה לי לא נכון ולא סביר, ולכן מצאתי לנכון לסגור את המליאה היום.

מאיר פרוש: מעבר לשבוע הבא – – –

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, מה שלא נכון ולא סביר זה מה שעשיתם היום לחבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: תודה.

אורית סטרוק: זה לא נכון וזה לא סביר.

מיקי לוי: ולכן תם סדר-היום.

אורית סטרוק: פשוט לא ראיתי התנהגות כזאת מעולם.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א בחשוון התשפ"ב, 27 באוקטובר 2021, בשעה 11:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.