ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 62, 2021-10-18 00:00

מיקי לוי: היום י"ב בחשוון התשפ"ב, 18 באוקטובר 2021.

מיקי לוי: ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה, במלאת 26 שנים להירצחו.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת לכבד את נשיא המדינה בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

מיקי לוי: אבקש את השרים וחברי הכנסת לכבד בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה.

מיקי לוי: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מיקי לוי: ) בבקשה לשבת.

מיקי לוי: כבוד נשיא המדינה יצחק הרצוג והגב' מיכל הרצוג, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת נפתלי בנט, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות, ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו, שר הביטחון חבר הכנסת בני גנץ, שרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת גיל סגל, היועצת המשפטית לכנסת שגית אפיק, דליה ובני משפחה יקרים, חניכי המכינה הקדם-צבאית להכשרה ומנהיגות חברתית על שם יצחק רבין, מכובדיי כולם, שלוש היריות שנורו בכיכר מלכי ישראל בליל 4 בנובמבר 1995 עדיין מהדהדות בין כותלי הבית הזה ובתוך החברה הישראלית גם 26 שנים אחרי.

מיקי לוי: הרצח הטראומטי הזה השאיר בליבה של הדמוקרטיה הישראלית פצע קבוע שלא יכול להגליד.

מיקי לוי: הטראומה וההלם של הלילה הקודר ההוא מלווים מאז כל ויכוח ומחלוקת שידענו.

מיקי לוי: משהו בתמימות של החיים הפוליטיים בישראל נשבר באותו לילה והלך לבלי שוב, כי מאז אותו לילה, אנחנו יודעים שזה יכול לקרות.

מיקי לוי: אכלנו מהפרי המורעל של השיח הרדיקלי והמסית; הרגשנו את החום הצורב של הלהבות המתגברות ברחובות, וראינו איך האלימות הפוליטית מגיעה לכדי רצח של ראש ממשלה בישראל.

מיקי לוי: מאז ועד היום, אנו מסרטטים כל העת את הקו שבין אמירות נוקבות, שהן לגיטימיות כחלק מחופש הביטוי, לבין דברי הסתה מסוכנים, שעלולים להסתיים, חלילה, ברצח של מנהיג פוליטי.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, לבית הזה ולחברים בו יש השפעה עצומה על הצורה שבה מתנהל ויכוח פוליטי ברחוב וברשתות.

מיקי לוי: יש לנו אחריות כלפי הציבור לנהל את השיח בבית הזה ואת המחלוקות הלגיטימיות והקשות בינינו בכבוד הדדי ובשפה נקייה.

מיקי לוי: בתוך הוויכוח הסוער הזה כדאי שנזכור תמיד שאנו יכולים להשפיע על האווירה ברחוב ולפספס את האדם בקצה, שיפרש אותנו באופן מרחיק לכת ומעוות ויפנה לאלימות.

מיקי לוי: אנחנו יכולים לאבד שליטה על התבערה שאנו מדליקים.

מיקי לוי: בואו ננהל את השיח באופן אחראי.

מיקי לוי: מכובדיי כולם, הרוצח הנאלח שירה בגבו של ראש הממשלה ביצע פשע נגד הדמוקרטיה הישראלית כולה.

מיקי לוי: הוא ערער את היסודות שעליהם מושתתת החברה שלנו, שהרי כל הרעיון הדמוקרטי מבוסס על כך שאנו מנהלים את הוויכוחים בינינו באמצעות נציגים שהעם בוחר; בשיח ובהצבעות של רוב, ולא באלימות של כל דאלים גבר.

מיקי לוי: יגאל עמיר ניסה לקבוע באמצעות יריות אקדח עבור העם בישראל עובדה פוליטית שהרוב לא בחר.

מיקי לוי: הוא לקח בכוח הזרוע את הזכות ששמורה לכולנו לקבוע את עתידנו באופן דמוקרטי בקלפי ובכנסת.

מיקי לוי: על הפשע החמור, המסוכן והחצוף הזה אין מחילה ואין כפרה.

מיקי לוי: הוא יישאר כתם אפל בהיסטוריה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: משפחת רבין היקרה, אתם איבדתם בעל, אח, אבא וסבא יקר ואוהב.

מיקי לוי: אנחנו איבדנו רמטכ"ל מהולל שהוביל את צה"ל לגדול שבניצחונותיו; מנהיג אמיץ, ערכי וצנוע, שהקריב את כל חייו הבוגרים לחיזוק ביטחונה של מדינת ישראל ורווחת אזרחיה; ראש ממשלה שהביא לפריחה כלכלית שאפשרה את קליטתם של עולי ברית המועצות וכללה ירידה חדה באבטלה והשקעה חסרת תקדים בחינוך ובתשתיות; ראש ממשלה שהביא לחתימת הסכם שלום היסטורי עם ירדן, שעימה יש לנו את הגבול הארוך ביותר.

מיקי לוי: מכובדיי, אפשר להתווכח על דרך אוסלו השנויה במחלוקת ועל מורשתו של רבין.

מיקי לוי: לעולם, כמובן, לא נדע מה היה קורה אילו, אבל על כנות כוונותיו של רבין, על אומץ ליבו, על יושרו ועל דאגתו לביטחון ישראל איש אינו יכול להתווכח.

מיקי לוי: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך.

מיקי לוי: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה חבר הכנסת נפתלי בנט, בבקשה.

נפתלי בנט: כבוד נשיא המדינה יצחק הרצוג ורעייתו מיכל, יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מיקי לוי, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות, ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו, משפחת רבין היקרה, חניכי המכינה הקדם-צבאית להכשרת מנהיגות חברתית על שם יצחק רבין, חבריי חברי הכנסת, כמובן חבריי לממשלה, השרים, כנסת נכבדה.

נפתלי בנט: כל מי שחווה את ליל 4 בנובמבר 1995 לעולם לא ישכח את הרגע.

נפתלי בנט: באותו הלילה שבו נרצח ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, באותה תקופה שירתי כמ"פ במגלן והייתי בחופשת שבת בחיפה.

נפתלי בנט: הייתי בסרט קולנוע במרכז הכרמל.

נפתלי בנט: יצאנו, חברתי ואני, מחשכת אולם הקולנוע אל חשכה ובלבול גדולים בהרבה.

נפתלי בנט: ירו ברבין – כך אמרו מסביב האנשים, ודהרנו הביתה לבית הוריי בחיפה ובדרך שמענו שרבין מת.

נפתלי בנט: הלם שאין מילים לתארו.

נפתלי בנט: יצחק רבין, מפקד חטיבת הראל במלחמת העצמאות, רמטכ"ל הניצחון הגדול בששת הימים, ראש ממשלת ישראל, נרצח על ידי יהודי.

נפתלי בנט: יצחק רבין הוא זה שכנער ראיתי את תמונתו באותם אלבומי ניצחון שהייתי קורא בסלון ביתי על ניצחון ששת הימים, רבין שהוערץ כמפקד, כמצביא.

נפתלי בנט: הבושה והמבוכה היו גדולות, קודם כול בגלל האיש שהיה ואיננו, הצבר הראשון שהיה לראש ממשלה בישראל, עם החיוך המבויש; הג'ינג'י שידע לקחת אחריות בהצלחות, אבל גם בכישלונות.

נפתלי בנט: כולנו זוכרים איך הוא התייצב אחרי הכישלון בפעולת החילוץ של נחשון וקסמן ולקח אחריות.

נפתלי בנט: אותו לילה הייתה שעה קשה, כי לא באמת האמנו.

נפתלי בנט: לא האמנו שאפשר שיתרחש אצלנו במדינת ישראל דבר כזה, שמתנקש יהודי ימתין באקדח טעון ויירה שלושה כדורים קטלניים בגבו של ראש ממשלת ישראל.

נפתלי בנט: חברים, ב-26 השנים שחלפו מאז הרצח חזרתי, כמו בוודאי רבים מאיתנו, הרבה פעמים אל הלילה ההוא בכיכר מלכי ישראל.

נפתלי בנט: אני מקווה שמאז הרצח למדנו כמה מסוכנת אלימות וכמה היא מהווה קו אדום מובהק, מוחלט.

נפתלי בנט: אני מקווה שגם למדנו שאסור להשתיק ציבורים שלמים בחברה שלנו.

נפתלי בנט: אסור להכפיש ציבור שלם אם פרט מתוך אותו ציבור פשע או סרח.

נפתלי בנט: לא הימין רצח את רבין.

נפתלי בנט: לא הדתיים רצחו את רבין.

נפתלי בנט: יגאל עמיר רצח את רבין.

נפתלי בנט: אני בעיקר מקווה שלמדנו שאם חלילה נקום איש על רעהו פה במדינה הטובה שלנו, אם ניתן לשנאה לחלחל ולחצוץ בינינו, אם ניתן להכללות להשתלט על השיח בינינו, נאבד, נאבד, חבריי, את כל מה שיקר לכולנו, וחלילה נאבד גם את המדינה שלנו.

נפתלי בנט: אנחנו, הדור הזה, שרובנו כבר נולדנו במדינת ישראל, לוקחים את מדינת ישראל כדבר מובן מאליו.

נפתלי בנט: מדינת ישראל היא לא דבר מובן מאליו.

נפתלי בנט: אנחנו חייבים בכל פעם לא רק לפעול לביצור ביטחונה של המדינה כלפי חוץ, אלא להבין שאיבדנו בעבר את הבית שלנו מבפנים.

נפתלי בנט: כשהרומאים הגיעו לתוך ירושלים היא כבר הייתה חרבה, עשינו עבורם את העבודה.

נפתלי בנט: מכובדיי, לא היה נעים להיות חובש כיפה באותם ימים שאחרי רצח רבין, וזאת בדיוק הסיבה שהחזרתי את הכיפה לראשי אחרי שנתיים בצבא שהייתי בלעדיה.

נפתלי בנט: אני חשבתי שזו התשובה הראויה לאותה מתקפה שהייתה באותה העת אל מול חובשי כיפות, כי באותם ימים כמעט כל חובש כיפה הואשם ברצח ראש הממשלה.

נפתלי בנט: ככה ההרגשה; אני אומר אולי סובייקטיבית, אבל לא רק.

נפתלי בנט: ובאותם שבועות שאותו ציבור הפך להיות סכנה למדינה, דווקא אז, כמפקד פלוגה – היו לי 80 חיילים – ידעתי שהם מאוד מעריכים אותי, והחלטתי שאני שם את הכיפה על הראש כדי לבטא את תחושתי ואת אמונתי.

נפתלי בנט: שני לקחים גדולים עולים מהרצח ומתקופה.

נפתלי בנט: האחד, חברים: גם אם אתה בטוח במאה אחוז בצדקת דרכך ואתה בטוח, פשוט בטוח, שהצד השני שוגה, יש קווים שבשום אופן לא חוצים אותם, לא משנה מה.

נפתלי בנט: אלימות מכל סוג, מכל סוג, היא מחוץ לתחום.

נפתלי בנט: נקודה.

נפתלי בנט: הלקח השני הוא שאסור להשחיר קבוצות בישראל או להאשימן בחטא היחיד.

נפתלי בנט: אני רוצה להדגיש: הלקח הוא לא שצד כלשהו צריך לוותר על ערכיו, על האידיאולוגיה שלו, על אמונותיו, בגלל הרצח.

נפתלי בנט: הרצח כשלעצמו לא מוכיח את צדקת הדרך של אף צד – לא של מפלגות השמאל, לא של המפלגות מימין.

נפתלי בנט: הלקח של הרצח צריך ללמד אותנו איך לנהל את הוויכוח בין שמאל לימין ומה גבולות הגזרה של הוויכוח.

נפתלי בנט: בשום מצב, בשום תנאי, לא מרימים יד איש על רעהו.

נפתלי בנט: הממשלה שהקמנו, חבריי ואני, לפני כארבעה חודשים, מיישמת בעצם כינונה את שני הלקחים האלה ומביאה מסר ברור, מסר שמעצים את המשותף, שמעצים את המחבר והמאחד בינינו.

נפתלי בנט: ואני לומד מיום ליום כמה המחבר הזה הוא רב, כמה הוא הרבה יותר גדול מהמפלג, למרות שיש מחלוקות.

נפתלי בנט: אני גם רוצה לומר כראש ממשלת ישראל לאזרחי ישראל: אני רוצה, אנחנו רוצים, שכל אזרחי ישראל ירגישו רצויים – ירגישו רצויים, כל המגזרים במדינת ישראל, בין שיש להם ייצוג בקואליציה ובין שאין להם ייצוג בקואליציה.

נפתלי בנט: אתם רצויים.

נפתלי בנט: אנחנו ממשלה של כולם.

נפתלי בנט: אנחנו דואגים לכולם.

נפתלי בנט: אכפת לנו מכולם.

נפתלי בנט: אנחנו לא מנופפים הצידה אף אחד.

נפתלי בנט: כולם אזרחינו.

נפתלי בנט: ב-4 בנובמבר 1993, שנתיים בדיוק לפני שנרצח, נשא יצחק רבין את הדברים הבאים: "מדינה נבנית במעשים קטנים, אפורים, יום-יומיים.

נפתלי בנט: אם נבנה בתים ונבנה קורת גג לעולים חדשים ולזוגות צעירים ולחיילים משוחררים, אם נדאג לתעסוקה לכל מי שרוצה ויכול לעבוד, אם יחושו אזרחי ישראל ביטחון בחייהם, בבית וברחוב, אם נסלול כבישים ואם נדאג לחינוך טוב לילדינו, אם כל אחד מכם ומבני משפחותיכם – – – וחבריכם, אם יהיו לו המזון, והבית, והביטחון והבריאות במידה הראויה, כי אז עשינו את שלנו" – כממשלה – "הצדקנו את התקוות שתלו בנו".

נפתלי בנט: חבריי לממשלה, זאת בדיוק המשימה שלנו, הדברים האלה: לדאוג לעולים, לדאוג למשוחררי צבא, לדאוג לאנשים שמוכנים ורוצים לעבוד, לדאוג לתעסוקה לכולם, לדאוג לתחבורה ציבורית יעילה, למערכת בריאות חזקה, ולבצר את ביטחון ישראל בכל גבולותינו.

נפתלי בנט: ואת זה אנחנו עושים – בשיתוף פעולה, ברצון טוב, בשקט; אנחנו עושים את זה די בשקט.

נפתלי בנט: עבודה שקטה לא יוצרת כותרות, אבל היא בונה מדינה.

נפתלי בנט: אנחנו, בעזרת השם, נמשיך לעשות כל שביכולתנו כדי שבכל יום ויום לא רק נזכור את שאירע בנובמבר 1995, אלא נעשה הכול – כפרטים, כחברה – כדי שחלילה זה לא יקרה שוב.

נפתלי בנט: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך.

מיקי לוי: ראש הממשלה החליפי ושר החוץ חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד הנשיא ורעייתו, נשיאת בית המשפט העליון, משפחת רבין, ראש האופוזיציה, יש קו ברור בין רצח רבין לשנה האחרונה – שניהם חלק מהמאבק הישראלי הגדול.

יאיר לפיד: הוא לא בין ימין לשמאל; המאבק הישראלי הגדול הוא בין אנשים שמאמינים בדמוקרטיה לבין אנשים שמנסים להרוס אותה.

יאיר לפיד: רבין לא נרצח בידי הימין – ימין אמיתי הוא דמוקרטי; רבין נרצח בידי מי שלא היה מוכן לקבל את הדמוקרטיה הישראלית.

יאיר לפיד: יגאל עמיר רצה לרצוח את הרעיון הדמוקרטי.

יאיר לפיד: הוא אמר לעצמו שהרוב לא קובע, כי הוא יודע יותר טוב.

יאיר לפיד: אם מישהו אומר לעצמו שהרוב לא קובע, הוא לא באמת במחנה הלאומי – הוא לאומן קיצוני ומסוכן.

יאיר לפיד: במקום לאהוב את המדינה הוא שונא את כל מי שלא חושב כמוהו.

יאיר לפיד: לאומנים קיצוניים הם לא פטריוטים.

יאיר לפיד: לאומנות קיצונית היא לא אהבת הארץ, היא סחיטה באיומים.

יאיר לפיד: צאצאיו האידיאולוגיים של יגאל עמיר יושבים היום בכנסת ישראל, מקבלים לגיטימציה, אורחים רצויים בכל האולפנים.

יאיר לפיד: אילולא חוללנו את הנס של ממשלת השינוי, הם היו עכשיו שרים בממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מתכוון לרשימה המשותפת?

בצלאל סמוטריץ': תגיד, אתה לא מתבייש – – –

יאיר לפיד: הבחירות האחרונות היו משאל עם על הדמוקרטיה – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מתבייש?

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ'.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', תודה.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מתבייש?

קריאות: – – –

יאיר לפיד: – – על השאלה אם אנחנו עדיין רוצים לחיות בממשל דמוקרטי – –

בצלאל סמוטריץ': תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': תתבייש.

משה ארבל: תכבד את רבין – – –

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מסוגלים – – –

מיקי לוי: רק רגע, בבקשה.

יאיר לפיד: – – משטר דמוקרטי עם שלטון חוק – –

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', תודה.

משה ארבל: בושה וחרפה.

ינון אזולאי: – – –

יאיר לפיד: – – או שאנחנו רוצים לעבור למשטר פופוליסטי, סמכותני, לאומני וקיצוני.

משה ארבל: חצוף.

יאיר לפיד: על זה היו הבחירות.

קריאות: – – –

קריאה: על ראש הגנב בוער הכובע.

יאיר לפיד: זו החלוקה.

מיקי לוי: אני מבקש מהצד הזה להירגע.

מיקי לוי: תודה.

יאיר לפיד: זו החלוקה, לא ימין ושמאל.

קרן ברק: אתה מביך את רבין.

יאיר לפיד: אלה שמאמינים בדמוקרטיה ואלה שנמאס להם מהדמוקרטיה; אלה שרוצים לאחד את העם מול אלה שרוצים לפרק אותו.

יאיר לפיד: בכל ארבע מערכות הבחירות של השנה החולפת, בכל המהלך המסובך של הקמת הממשלה, המקהלה האנטי-דמוקרטית לא הפסיקה לצעוק: שמאל, שמאל, שמאל, שמאל, שמאל.

יאיר לפיד: בגלל זה הם הפסידו – כי הם נתקעו בשפה של האתמול, כי זה ישן.

יאיר לפיד: הממשלה שהקמנו היא לא שמאל ולא ימין, היא ממשלה של רוב אזרחי ישראל שהחליטו להציל את הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: הדיון הזה הולך אחורה עד רבין.

יאיר לפיד: רבין לא באמת היה שמאל, הוא היה ביטחוניסט.

יאיר לפיד: הוא חשב שאם לא ניפרד מהפלסטינים, הביטחון הישראלי בסכנה ואנחנו עלולים להידרדר למדינה דו-לאומית ולא דמוקרטית.

יאיר לפיד: אולי הוא צדק, אולי הוא טעה, יש רק מקום אחד לברר את התשובה – מתוך התהליך הדמוקרטי, בקלפי.

יאיר לפיד: ראש ממשלה מחליפים בקלפי.

יאיר לפיד: למרות כל קשיי השנה האחרונה, עדיף שלוש מערכות בחירות משלושה כדורי אקדח.

יאיר לפיד: ההסתה היום דומה מאוד להסתה אז; אותם אנשים אומרים אותם דברים.

יאיר לפיד: מי שמדבר ככה, מי שפועל ככה, לא מאמין בדמוקרטיה, לא מאמין בחיים שיש בהם גבולות וחוקים.

יאיר לפיד: לדמוקרטיה יש מחיר – הפרדת רשויות, בתי משפט חזקים, שמירה על זכויות אדם, צבא שצריך לציית לחוק גם אל מול פני המלחמה.

יאיר לפיד: בדמוקרטיה אמיתית התקשורת חופשית ומוגנת מפני השלטון.

יאיר לפיד: שקרים והפחדות הם אויבי הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: אדם שהולך לקלפי לבחור ממשלה צריך לדעת את העובדות.

יאיר לפיד: העובדות הן שהיו בחירות וניצחנו.

יאיר לפיד: הבאנו לאולם הזה 61 אצבעות – –

יואב קיש: 60.

יאיר לפיד: – – והקמנו ממשלה.

קריאות: 60.

יאיר לפיד: אלה החוקים, ככה זה עובד.

קריאה: לא יודע לספור.

יאיר לפיד: התברר שגם הדמוקרטים יודעים לעמוד על שלהם, יודעים להיאבק על העמדות שלהם, יודעים לנצח.

יאיר לפיד: זו מורשת רבין, מורשת הלוחם.

יאיר לפיד: אתה רוצה להגן על מה שאתה מאמין בו, אתה רוצה להביא שינוי – תצטרך להיכנס לבוץ עם הרגליים ועם הידיים.

יאיר לפיד: ויש בוץ, אנחנו מוקפים בו.

יאיר לפיד: דמוקרט אמיתי לא שותק כשמנסים למחוק את שלטון החוק, ובטח שהוא לא שותק מול אלימות.

יאיר לפיד: לא ניתן לנצל את הסובלנות שלנו כדי לרסק את הדמוקרטיה.

יאיר לפיד: דמוקרטיה צריכה לדעת להגן על עצמה.

יאיר לפיד: כמה דקות לפני מותו רבין אמר:

יאיר לפיד: אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית.

יאיר לפיד: יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה.

יאיר לפיד: זה מה שעשינו.

יאיר לפיד: הגנו על עצמנו.

יאיר לפיד: זה לא חוג לנימוסים והליכות.

יאיר לפיד: החלטנו שאנחנו לא נשב בצד ונכתוב מאמרים מלומדים על סובלנות ועל מתינות בזמן שעל מדינת ישראל משתלטים כוחות של חשכה אנטי-דמוקרטית.

יאיר לפיד: רצח רבין היה התנקשות בדמוקרטיה הישראלית.

יאיר לפיד: בשנים האחרונות היה פה ניסיון להתנקש בה באמצעים אחרים.

יאיר לפיד: מנענו אותו ברגע האחרון מתוך מחויבות, מתוך פטריוטיות, מתוך הבנה שמה שקרה – אסור שיחזור.

יאיר לפיד: ואני רוצה להגיד לכוחות האנטי-דמוקרטיים שמסתובבים בתוכנו: אנחנו פה להרבה זמן.

יאיר לפיד: אנחנו לא הולכים לשום מקום.

יאיר לפיד: אנחנו לא מפחדים מכל הצעקות.

יאיר לפיד: יצחק רבין אמר: בחרדה לא בונים מדינה.

יאיר לפיד: אנחנו יודעים מה הציווי שרבין הותיר לנו – להמשיך להיאבק, להמשיך לנצח.

יאיר לפיד: יהיה זכרו ברוך.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו, בבקשה.

קריאה: – – –

אורית סטרוק: בושה וחרפה.

אורית סטרוק: בושה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: אני מבקש לכבד את המעמד.

מיקי לוי: אני מבקש מכם שקט.

מיקי לוי: אני לא מתכוון – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': באתי כדי לכבד את המעמד.

אורית סטרוק: – – – שאתה שותף – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', זה ביתה של הדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: כל זמן שזה לא פלילי, יגידו מה שהם רוצים.

אורית סטרוק: בושה.

אורית סטרוק: בושה איך שהוא מסית.

מיקי לוי: שמעתי אותך, חברת הכנסת – – –

אורית סטרוק: – – – אני רוצה שנפתלי ישמע אותי.

אורית סטרוק: תתבייש, נפתלי, שאתה שותף – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, החוצה.

מיקי לוי: אני מאוד ביקשתי ממך, בכל לשון של בקשה.

מיקי לוי: בבקשה, החוצה.

מיקי לוי: תודה.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ורעייתו – – –

משה ארבל: אתה צריך לקרוא שלוש קריאות לפני שאתה מוציא.

אורית סטרוק: לא צריך שלוש קריאות.

אורית סטרוק: (חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק יוצאת מאולם המליאה.)

מיקי לוי: אל תגיד לי מה לעשות.

מיקי לוי: אל תגיד לי מה לעשות.

מיקי לוי: אני לא עובד אצלך.

משה ארבל: התקנון אומר לך, אדוני.

מיקי לוי: אל תגיד לי מה לעשות.

משה ארבל: התקנון אומר גם לך.

מיקי לוי: תבוא אליי אחר כך.

משה ארבל: התקנון חל גם עליך.

מיקי לוי: בבקשה.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ורעייתו, יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, השרים, נשיאת בית המשפט העליון, חברי הכנסת, משפחת רבין, מכובדיי, את יצחק רבין הכרתי אישית 20 שנה.

בנימין נתניהו: הוא היה לוחם, מפקד, שגריר ומנהיג עתיר זכויות שתרם רבות לביטחונה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: חייו נגדעו בידי רוצח נתעב באחד הרגעים הטרגיים של עמנו ומדינתנו.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הפגישה הראשונה שלי עם יצחק רבין, ב-1974.

בנימין נתניהו: אני התלוויתי אל אבי, פרופ' בן ציון נתניהו, למפגש עם ראש הממשלה רבין כדי לסייע לו בבלימת הלחצים שהגיעו מהממשל האמריקני על ממשלתו.

בנימין נתניהו: שנתיים לאחר מכן, ב-1976, יצחק רבין ניחם אותנו בנפול אחי יהונתן במבצע יהונתן באנטבה.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד לכם שכמי שאישר הרבה מאוד מבצעים מעבר לקווי האויב, אני יודע את כובד האחריות שהוא נשא על כתפיו ואני מתאר לעצמי מה עבר בראשו, מה עבר בליבו כשאישר ללוחמי צה"ל לטוס למשימת החילוץ של החטופים בלב אפריקה.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, בין יצחק רבין לביני היו נקודות הסכמה והיו גם נקודות מחלוקת.

בנימין נתניהו: ההסכמה הראשונה הייתה על המרכיבים, מרכיבים חיוניים שאנו חייבים לשמור עליהם בכל הסדר מדיני.

בנימין נתניהו: בנאומו של רבין בכנסת ב-5 באוקטובר 1995, חודש לפני הירצחו, רבין אמר – הוא אמר זאת בניגוד לרבים במחנהו – שלפלסטינים לא תהיה מדינה אלא פחות ממדינה, כך הוא אמר.

בנימין נתניהו: ונוסף על כך הוא אמר: "גבול הביטחון להגנת מדינת ישראל יוצב בבקעת הירדן בפירוש הנרחב ביותר של המושג הזה".

בנימין נתניהו: הסכמה שנייה: ירושלים תישאר מאוחדת כבירת ישראל בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: רבין אמר: "אין שתי ירושלים, יש ירושלים אחת".

בנימין נתניהו: ירושלים הייתה שלנו, היא שלנו היום, והיא תישאר שלנו לעולמי עד.

בנימין נתניהו: את זה צריך לומר היום בקול ברור וחד לידידינו בארצות הברית.

בנימין נתניהו: לאחר שפעלנו, פעלנו והבאנו להכרה אמריקנית בירושלים כבירת ישראל והעברת השגרירות האמריקנית אליה, יש להתייצב בתקיפות נגד כל ניסיון לפגוע במעמדה של ירושלים כבירתה המאוחדת של ישראל על ידי התפשרות עם פתיחת קונסוליה אמריקנית לפלסטינים בלב ירושלים.

בנימין נתניהו: היא נסגרה, היא לא צריכה להיפתח שם.

בנימין נתניהו: הסכמה שלישית: הסכנה של איראן.

בנימין נתניהו: יצחק רבין ראה במשטר האייתוללות את מחולל הטרור האסלאמי הגדול ביותר בעולם.

בנימין נתניהו: הוא קרא לעולם "הרובץ בתרדמה" – כך הוא התבטא – להתעורר, כי – אני מצטט: "סכנת המוות רובצת לפתחם של עמים רבים".

בנימין נתניהו: אני לא צריך לומר לכם שמאז ועד היום איראן הגבירה עשרות מונים את תוקפנותה במזרח התיכון, וכמובן שהדבר החשוב ביותר הוא להמשיך למנוע מאיראן להשיג נשק גרעיני ולעולם לא לוותר על עצמאות הפעולה שלנו נגד הגרעין האיראני.

בנימין נתניהו: עלינו להיות מסוגלים להגן על עצמנו בכוחות עצמנו, ברשות עצמנו ובמועד שנקבע בעצמנו.

בנימין נתניהו: הסכמה רביעית: השלום עם ירדן.

בנימין נתניהו: כשיצחק רבין חתם על הסכם השלום עם המלך חוסיין ב-1994 בירכתי אותו על כך מעומק ליבי ותמכתי בצעד הזה ללא סייג.

בנימין נתניהו: הגעתי למליאת הכנסת מתוך ראייה ממלכתית, וללא שום שיקול פוליטי דיברתי כאן בזכות ההסכם והצבעתי עבורו.

בנימין נתניהו: אני אומר את זה ליאיר לפיד, שדיבר עכשיו בזכות הממלכתיות, שלא היה פה, נמנע מלהצביע לטובת הסכמי השלום עם בחריין ואיחוד האמירויות.

בנימין נתניהו: זה לא מונע ממך, ולא צריך למנוע מאף אחד, ליהנות מפירות השלום.

בנימין נתניהו: ההסכם הזה עם ירדן הפיל עוד לבנה בחומת העוינות הערבית.

בנימין נתניהו: לפני שנה הרחבנו אף יותר את מעגל השלום עם ארבעה הסכמי שלום היסטוריים – עם איחוד האמירויות, בחריין, סודאן ומרוקו.

בנימין נתניהו: ובכן, אלו ההסכמות, והיו עוד כמה, אבל בצד ההסכמות שתיארתי היו ביני לבין יצחק רבין חילוקי דעות מהותיים.

בנימין נתניהו: רבין חתם על הסכמי אוסלו מתוך הנחה שערפאת ואש"ף יזנחו את מחויבותם להשמדת ישראל ויילחמו בטרור בצורה חסרת פשרות.

בנימין נתניהו: איך הוא אמר?

בנימין נתניהו: "בלי בג"ץ ובלי בצלם", ככה הוא אמר.

בנימין נתניהו: זה לא קרה.

בנימין נתניהו: אני חשבתי שהדבר מחייב אותנו לא רק לשקול מחדש את ההסכמים הללו אלא גם לפעול לטובת דבר שהאמנתי בו במשך שנים רבות וגם פעלתי עבורו, שאת השלום עם עוד מדינות ערביות רבות נשיג לא דרך רמאללה אלא בציר עוקף רמאללה.

בנימין נתניהו: לצערי, רבין לא עשה זאת.

בנימין נתניהו: הוא וחבריו המשיכו לדגול בתפיסה שהפריצה לשלום עם יתר מדינות העולם הערבי תעבור רק דרך השלום עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: תמיד האמנתי שאם השלום עם מדינות ערב יהיה תלוי בהסכמת הפלסטינים, לעולם לא יהיה שלום.

בנימין נתניהו: יכול להיות שהפלסטינים יהיו האחרונים; הם בטח לא יהיו הראשונים, ואולי הם לא יבואו בכלל.

בנימין נתניהו: אז למה לחכות, למה לתת להם וטו, ולמה לשים את השלום בידיים שלהם?

בנימין נתניהו: זאת אומרת, זו הייתה אי-הסכמה יסודית.

איימן עודה: זה אתה – – –

בנימין נתניהו: אבל הוויכוח שלי עם יצחק רבין לא היה רק על הכוונות של הפלסטינים אלא לא פחות – על המעשים של הפלסטינים.

בנימין נתניהו: הרי את התוצאות הקטלניות של אוסלו ראינו כולנו: אוטובוסים מתפוצצים, מחבלים מתאבדים, שטחים שנמסרו לפלסטינים והפכו באופן מיידי לבסיסי תקיפה ובסיסי טרור נגדנו.

איתן גינזבורג: ואז חתמת על הסכם חברון.

בנימין נתניהו: הסכמי אוסלו המחישו שלא ניתן להשיג שלום בר-קיימא על יסודות של תקוות בלבד, ובוודאי לא על בסיס של תקוות שווא.

בנימין נתניהו: תמיד האמנתי ששלום עושים עם אויבים, אבל רק עם אויבים שמחליטים להפסיק להיות אויבים.

עופר כסיף: לפי ההיגיון שלך – – –

בנימין נתניהו: לא עושים שלום מדומה עם מי שמשתמשים בהסכם שלום – –

עופר כסיף: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף, חבר הכנסת כסיף – –

בנימין נתניהו: – – כדי לשפר עמדות להמשך – –

מיקי לוי: – – מספיק, אתה מפריע.

בנימין נתניהו: – – המאבק בישראל.

אופיר כץ: למה אתה לא מוציא אותו?

מיקי לוי: חברי הכנסת, אל תעזרו לי.

קריאות: – – –

מיקי לוי: בבקשה, אני מתנצל.

בנימין נתניהו: לא עושים שלום מדומה עם מי שמשתמשים בהסכם השלום להכין סיבוב נוסף להמשך המאבק לחיסולה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: בהקשר הזה אני חוזר ואומר – אמרתי את זה הרבה פעמים ואני אגיד את זה שוב: אין דבר כזה קורבנות שלום, יש קורבנות טרור.

בנימין נתניהו: טרור הוא טרור ושלום הוא שלום.

בנימין נתניהו: מכובדיי, הפולמוס עם עמדת הממשלה דאז היה מהותי, הוא היה תקיף והוא היה חריף, כיוון שהוא עסק בנושאים גורליים לעתידנו ולקיומנו.

בנימין נתניהו: אבל גם בלהט הוויכוח אמרתי שוב ושוב, מעל כל במה – וזה מתועד היטב: "יש לנו עניין", כך אמרתי, "עם יריבים פוליטיים, לא עם אויבים.

בנימין נתניהו: בני עם אחד אנחנו".

בנימין נתניהו: ועוד אמרתי: "רבין אינו בוגד.

בנימין נתניהו: הוא טועה, אבל הוא אינו בוגד".

בנימין נתניהו: מעל דוכן הכנסת, חודש לפני הרצח, אמרתי בצורה חד-משמעית – –

תמר זנדברג: למה לא אמרת את זה בכיכר ציון?

בנימין נתניהו: – – התופעה הזאת – –

מיקי לוי: השרה זנדברג – – –

בנימין נתניהו: – – של כינוי מנהיג ישראל בתואר "רוצחים" או "בוגדים" – "רבין רוצח", "בגין רוצח", "שמיר רוצח", "שרון רוצח" – אלה דברים שהיו פסולים תמיד, ואנו מגנים זאת בכל פה.

בנימין נתניהו: ועוד הוספתי – – –

איימן עודה: אתה הֵסַתָּ – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת איימן עודה, אני מבקש ממך, אני מבקש, אני לא רוצה להוציא אותך.

אמיר אוחנה: איזה יופי אתה מבקש – – –

מירי רגב: – – –

מיקי לוי: אל תעזרו לי, אל תעזרו לי.

משה ארבל: – – – פחות.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, די, הבנתי אותך, אתה לא יועץ שלי.

משה אבוטבול: אחת, שתיים, צא.

מיקי לוי: בבקשה – – –

משה אבוטבול: לא למדת לספור עד שלוש, אה, מיקי?

משה אבוטבול: בשבוע שעבר עד שלוש לא ידעת לספור.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, תודה.

אחמד טיבי: יכול להיות – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי.

עמיחי שיקלי: – – – מסיתים, תומכי טרור, לכו הביתה.

מיקי לוי: די.

עמיחי שיקלי: צאו מכאן.

אחמד טיבי: שיקלי, אתה תיעלם ואני אשאר.

עמיחי שיקלי: מה לכם ולמדינה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: אתה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שיקלי, פעם ראשונה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, פעם שנייה.

בועז טופורובסקי: אזרחי ישראל – – –

בנימין נתניהו: ועוד הוספתי – – –

מיקי לוי: אני מבקש שקט.

בנימין נתניהו: אדוני.

עאידה תומא סלימאן: – – – אתה.

בנימין נתניהו: אתה אומר שאתה לא רוצה להוציא את חבר הכנסת איימן עודה, ככה זה נראה.

מיקי לוי: אני אוציא אותו אם אני אצטרך, חבר הכנסת נתניהו.

מיקי לוי: האמן לי, אינני חושש מאף אחד.

בנימין נתניהו: אני סומך עליך.

קרן ברק: זה לא נראה כך.

מיקי לוי: תודה רבה.

דוד אמסלם: חוץ מלפיד.

משה אבוטבול: – – – רק לעשות נו, נו, נו, נו, נו, נו.

דוד אמסלם: חוץ מלפיד.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: אמיתי.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: לחש לך לפני שבועיים, קיבלת הנחיות.

מיקי לוי: אתה מפריע ליושב-ראש המפלגה שלך, זה נהדר, תודה.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: ועוד הוספתי: מה שעלינו לעשות כולנו יחד הוא להתייצב נגד התופעות הללו ונגד כל ניסיון להכתים את הציבור שיושב כאן בכתמים של אותו קומץ קטן וקיצוני.

בנימין נתניהו: וזאת האמת, וכל דבר אחר שחוזרים עליו שוב ושוב לא יהפוך להיות אמת.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, במשטר דמוקרטי זכותה וחובתה של האופוזיציה למתוח ביקורת תקיפה, חריפה, נגד הממשלה, אבל ראו מה קורה כאן:

בנימין נתניהו: יש צד אחד – זה לא משנה אם הוא באופוזיציה או בקואליציה – שכל מה שהוא אומר ועושה, כולל הביטויים הקיצוניים ביותר, כולל הצגת חבלי תלייה וגיליוטינות וביזוי סמלי המדינה, זו דמוקרטיה, ממלכתיות, חופש הביטוי; יש צד אחר, שגם כשהוא מבטא עמדות לגיטימיות שמייצגות את רוב הציבור הישראלי, זה מתויג כהסתה, שיח שנאה, פילוג, שיסוי, וולגריות.

בנימין נתניהו: עכשיו יש גם תוספת חדשה: חוסר ממלכתיות.

בנימין נתניהו: אז אני חייב לומר לכם משהו מדם ליבי.

בנימין נתניהו: כבר 26 שנים, שנה אחר שנה, יש מי שמשתמש בימי הזיכרון ליצחק רבין כדי לנגח חלק עצום מהעם ואת מי שמייצג אותו.

בנימין נתניהו: במשך כל השנים שמעתי באירועים האלה דברים פוגעניים ושקריים על המחנה שאותו אני מייצג וגם עליי אישית, אבל חרקתי שן, הבלגתי, ולמרות העוינות מילאתי את חובתי להיות שם כראש ממשלה, בהתאם לפרוטוקול הממלכתי.

בנימין נתניהו: כמובן, כשבאתי שאלו למה באתי, ועכשיו, כשאני לא ראש ממשלה וזה כבר לא מחויב בפרוטוקול, שואלים: למה הוא לא בא?

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה להבהיר – – –

נחמן שי: לא שואלים.

נחמן שי: לא שואלים.

מיקי לוי: שקט.

בנימין נתניהו: אני יכול למנות לכם את ראש האופוזיציה שלא בא לשם, כמו שהוא לא בא לאירועים אחרים, ימי זיכרון אחרים שנמצאים כאן, אבל אני לא שומע דבר וחצי דבר על חוסר ממלכתיות.

אמילי חיה מואטי: – – –

מיקי לוי: שקט, בבקשה.

בנימין נתניהו: אני מבקש להבהיר דבר אחד: אנחנו איננו מחליפים את דעותינו על מנהיגי המדינה בהתאם לאופנת הזמן ופקודת התקשורת.

בנימין נתניהו: אנחנו גם לא חושבים שאפשר להחליף את המושגים של חוקיות ולגיטימיות.

בנימין נתניהו: הממשלה היא חוקית לכל דבר, אבל יש מי שאמר פה שלהקים ממשלה עם עשרה מנדטים, לא עם שישה, זה לא לגיטימי וזה לא דמוקרטי, ואני מפנה את זה לתשומת ליבו של ראש הממשלה החליפי, שמי שאמר את זה הוא מי שיושב לידו כרגע.

בנימין נתניהו: אז אל תטיף לנו על דמוקרטיה, אל תטיף לנו על לגיטימיות ואל תטיף לנו מוסר על ממלכתיות.

מיכל רוזין: הפילוג – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, פעם ראשונה.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד, תכבד את היום – – –

אופיר כץ: תכבדי את – – –

בנימין נתניהו: אנחנו איננו מחליפים את דעותינו – – –

מיכל רוזין: פעם אחת תכבד – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, פעם שנייה.

מיקי לוי: בבקשה.

גלעד קריב: על אפך וחמתך – – –

קטי קטרין שטרית: את יכולה לצאת.

מיקי לוי: שקט, חברים.

מיקי לוי: חבר הכנסת קריב, פעם ראשונה.

מיקי לוי: מספיק עם זה.

מיקי לוי: לאפשר לחבר הכנסת נתניהו להגיד את דבריו, אני מבקש.

בנימין נתניהו: אנחנו איננו מחליפים את דעותינו על מנהיגי המדינה בהתאם לאופנת הזמן, בהתאם להצלפות התקשורת וה-political correctness המדומה והמעוות.

בנימין נתניהו: אנחנו מתייחסים בכבוד עמוק ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, על סגולותיו הרבות, על תרומתו הגדולה לביטחון ישראל, ועם זאת, איננו מסתירים ולו לרגע את חילוקי הדעות בינינו.

בנימין נתניהו: זאת ממלכתיות.

בנימין נתניהו: יהי זכרו של יצחק רבין, לוחם, מצביא, מנהיג, נצור בלב העם לדורותיו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר בנימין גנץ, בבקשה.

בנימין (בני) גנץ: מכובדיי, לפני שאני אנאם אני רוצה לומר משהו.

בנימין (בני) גנץ: אדוני נשיא המדינה, נשיאת בית המשפט העליון, חברי הכנסת, חברי הממשלה, משפחת רבין, אני רוצה לומר משהו לפני שאני אנאם.

בנימין (בני) גנץ: יושבים פה נציגי תנועות הנוער, צופים בנו אנשים רבים מהבית.

בנימין (בני) גנץ: הם לא צריכים להסכים ולו למילת תוכן אחת שלנו; הם כן רוצים לראות ולו פעם אחת, ולו ברגע מכונן אחד, התנהלות שהיא טיפה אחרת מכולנו, אז בואו בבקשה ננסה לתת להם את זה ולו מעט.

בנימין (בני) גנץ: "מנהיגות יכולה לפלס דרך, להראות דרך", אמר יצחק רבין, זכרו לברכה.

בנימין (בני) גנץ: רבין פרץ דרכים רבות, ובהן גם את הדרך לירושלים.

בנימין (בני) גנץ: בצד הפריצה הפיזית, במנהיגותו פילס במו ידיו את הדרך עבור רבים – דרך של מנהיגות, דרך של צניעות, של ענווה.

בנימין (בני) גנץ: כקצין, כמפקד, כרמטכ"ל וכראש ממשלה, רבין ידע שלא כל החוכמה ניתנה לו וידע להקשיב ולהחליט.

בנימין (בני) גנץ: בהצלחות לא דרש את הקרדיט אלא חילק אותו בנדיבות; בכישלונות לקח אחריות.

בנימין (בני) גנץ: מורשת ענפה הותיר לנו רבין במעשיו, מורשת של השקעה חסרת תקדים בחינוך ובתשתיות למען הדורות הבאים, של הגנה על ביטחון ישראל ללא פשרות ושל חתירה לשלום, גם פנימה בבית וגם עם אויבים מרים.

בנימין (בני) גנץ: כך פעל כשחתם על הסכם השלום ההיסטורי עם ירדן, שעליו ובעקבותיו נבנו יחסים ביטחוניים ואסטרטגיים משמעותיים.

בנימין (בני) גנץ: "היה צורך בהחלטה נועזת, לפעמים תוך חריקת שיניים, כדי להתגבר על הצחיחות שבין שני העמים, על המוקשים", אמר בטקס החתימה על ההסכם בוושינגטון.

בנימין (בני) גנץ: "היינו זקוקים להרבה כוחות נפש, משני הצדדים, לסלוח על השכול שגרמנו זה לזה, לפנות את שדה המוקשים שחצצו בינינו כל כך הרבה שנים".

בנימין (בני) גנץ: עכשיו הגיע הזמן, אמר, לא רק לחלום על עתיד טוב יותר, אלא גם לעשות אותו.

בנימין (בני) גנץ: ההסכם עם ירדן הצטרף להסכם השלום עם מצרים כאחד ההישגים המדיניים והביטחוניים המשמעותיים ביותר של ישראל מאז ומעולם.

בנימין (בני) גנץ: גם היום, כל פעולה שמרחיבה את שיתוף הפעולה והיחסים ברמה הביטחונית, האזרחית או הכלכלית היא אינטרס ישראלי, ירדני, מצרי ואזורי של מי שרוצה בשגשוג וביציבות.

בנימין (בני) גנץ: 27 שנים אחרי ההסכם אנחנו לא מסתפקים בחלומות, בחלומות על עתיד טוב יותר, אלא מנסים לייצר אותם.

בנימין (בני) גנץ: צריך לומר ביושר: כך היה גם בהסכמי אברהם שהוביל ראש הממשלה הקודם נתניהו וכך גם בהסכמים ובשיתופי פעולה שעוד יקרו, יתרחבו ויעמיקו.

בנימין (בני) גנץ: בימים הללו של תהפוכות אזוריות ואתגרים ביטחוניים חובתנו לחזק את היסודות שהניח רבין ולשפר את היחסים עם כל השותפים במרחב כדי לבנות שלום, שלום בין עמים, שלום בין אנשים.

בנימין (בני) גנץ: עלינו ללכת בדרך זו גם עם שכנינו הפלסטינים, שאינם הולכים לשום מקום, ועליהם להכיר בכך שאנחנו כאן לתמיד.

בנימין (בני) גנץ: גם היום אין לנו ארץ אחרת ואין לנו דרך אחרת מלבד השילוב החשוב שבין שלום, חתירה אחריו, ובין ביטחון ושמירה קפדנית עליו.

בנימין (בני) גנץ: חברות וחברי הכנסת, מורשתו של רבין המנהיג היא גם, לצערי, מורשת רצח רבין.

בנימין (בני) גנץ: נודה ביושר, בימי האפלה ההם נכשלנו.

בנימין (בני) גנץ: בצילו של פילוג איבדנו את היכולת להתווכח באופן ענייני, ואני מציע שניזהר בכך גם היום.

בנימין (בני) גנץ: מיריבים פוליטיים הפכנו זה את זה לאויבים, ואני מציע שניזהר בכך גם היום.

בנימין (בני) גנץ: פשענו, חטאנו, ושלוש יריות העירו אותנו, וכדאי מאוד שנישאר ערים.

בנימין (בני) גנץ: מורשת רצח רבין צריכה לעמוד לנגד עינינו גם היום, כשהשנאה נישאת בחלל ומועצמת ברשתות החברתיות.

בנימין (בני) גנץ: אנחנו צריכים לבלום זאת לא רק כדי למנוע רצח פוליטי, אלא גם כדי שנוכל לחיות כאן בביטחון ובשלום אחד עם השני, כדי שנוכל לצמוח כאן גם כשאנחנו חלוקים על הדרך, כדי שנסכים על המסגרת המדינתית ועל כללי המשחק ולא נערער עליהם ועל יסודות הדמוקרטיה.

בנימין (בני) גנץ: חובתנו להכיר שמי שהקים את הממשלה ראוי שיוביל אותה; חובתנו להכיר שמי שנבחר לרשות המחוקקת נבחר בזכות; חובתנו להכיר שמי שיושב בכס השיפוט הוא הסמכות לקבוע בדין, שמי שמשרת בצה"ל ובכוחות הביטחון הוא מגיננו, והסמכות להפעיל כוח ניתנה לא ורק לו.

בנימין (בני) גנץ: וכל אזרח – יהודי, ערבי, דתי מסורתי או חילוני – כל אזרח הוא שווה זכויות.

בנימין (בני) גנץ: אין אנו שוכחים לרגע כי בין שתומכים במהלכים שלנו ובין שמתנגדים להם כולנו אחים, כולנו יהודים, וגורל אחד לכולנו, אמר רבין.

בנימין (בני) גנץ: ונאמר גם אנחנו: כולנו אחים, כולנו אזרחים שווי זכויות במדינה יהודית ודמוקרטית.

בנימין (בני) גנץ: מורשת רבין המנהיג היא שלום וביטחון, היא חינוך ותשתיות, והיא גם מורשת רבין, מורשת רצח רבין, לשמור על השלום בתוכנו, לבנות גשרים בין השבטים, לא להפסיק לדבר ולכבד גם כשלא מסכימים ולשמור על אחדות העם גם בימים קשים.

בנימין (בני) גנץ: יהי זכרו של רבין ברוך ומורשתו – נר לרגלינו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: כבוד נשיא המדינה מר יצחק הרצוג ורעייתו, יושב-ראש הכנסת מיקי לוי, ראש הממשלה נפתלי בנט, נשיאת בית המשפט העליון גב' אסתר חיות, ראש האופוזיציה בנימין נתניהו, בני משפחת רבין, גבירותיי ורבותיי, כנסת נכבדה, 26 שנים חלפו מאז נרצח ראש ממשלת ישראל.

גדעון סער: חוץ מאלה מאיתנו שהם צעירים מאוד, אני משוכנע שכל אחד מאיתנו זוכר בדיוק איפה הוא היה באותו רגע שבו שמע את הבשורה הקשה.

גדעון סער: הזיכרון חי, זיכרון אותו ערב ארור.

גדעון סער: אני עדיין זוכר את דבריו של מנחם דמתי, נהגו של רבין בליל הרצח, מתאר את הרגעים שבהם הבהיל את ראש הממשלה לאחר שנורה לבית החולים איכילוב, את תיאור חילופי הדברים, את אנחותיו של ראש הממשלה הפצוע.

גדעון סער: דמתי דיבר ואנחנו בכינו – דמעות של זעם על ההשפלה שהושפלנו כולנו, איך נרצח לוחם וקצין, הרמטכ"ל שהוביל את צה"ל לגדול שבניצחונותיו, ראש הממשלה הנבחר של ישראל, על ידי מנוול, בלב עירי, העיר העברית הראשונה.

גדעון סער: באותם ימים הייתה מחלוקת רעיונית אמיתית בעם.

גדעון סער: הציבור נחצה לשני מחנות באשר לדרך להגיע לשלום ולביטחון בארצנו.

גדעון סער: אני נמניתי עם אלה שחשבו שהדרך שבה הלכה הממשלה באותן שנים אינה הדרך הנכונה, אבל המחלוקת ביסודה הייתה מחלוקת לשם שמיים.

גדעון סער: במהלך השנים, ולאחר הניסיונות שהתנסינו בעקבות הסכמי אוסלו ויישומם ובעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, הצטמצמו מאוד הפערים האידיאולוגיים בקרב הציבור.

גדעון סער: לא רבים הם המאמינים היום שהשלום תלוי רק בהחלטותינו או בנכונותנו לוותר ושיש לנו שותפי אמת בקרב שכנינו להשגתו.

גדעון סער: הדבר המטריד הוא שלמרות שההבדלים האידיאולוגיים בין המחנות הצטמצמו, הקיטוב, השיח הרעיל, ולעיתים האלים, השנאה בעם – כל אלה רק העמיקו.

גדעון סער: מעל במה זו, שאין חשובה ממנה, אנחנו שומעים לא אחת גידופים וקללות, שקרים, ביזוי הזולת.

גדעון סער: האם זאת הדוגמה שאנחנו רוצים לתת לילדינו?

גדעון סער: האם זה השיח שאם נשמע אותו מהם, מהילדים, נאמר להם: יישר כוח, כך ראוי?

גדעון סער: לא ולא.

גדעון סער: בוויכוח נוקב, קשה, לא ניתן להשתמש רק במילים מתקתקות ופייסניות, אבל יש דברים שאי-אפשר לקבל.

גדעון סער: האחד הוא ניסיון לדה-לגיטימציה של האחר ושל הדעה האחרת.

גדעון סער: עם יריבים פוליטיים יש להתמודד עם טיעונים ונימוקים, ולא באמצעות הכפשה, הכתמה והשחרה של היריב הפוליטי.

גדעון סער: יש הבדל בין ביקורת מנומקת ועניינית לבין מסע דה-לגיטימציה ארסי ומסוכן המבקש לערער את הלגיטימיות של המוסדות הממלכתיים.

גדעון סער: וגם כאן שמענו את המילים, את ההתחכמות, "חוקית, אבל לא לגיטימית".

גדעון סער: מסע כזה התנהל בשנים האחרונות נגד רשויות אכיפת החוק וגם נגד מוסדות ממלכתיים אחרים כמו נשיאות המדינה.

גדעון סער: מסע כזה מתנהל היום כנגד הממשלה הנבחרת המכהנת מכוח אמון הכנסת, מכוח רוב פרלמנטרי.

גלית דיסטל אטבריאן: מה עושים מול הפיכה שלטונית?

גלית דיסטל אטבריאן: שותקים?

גדעון סער: הדבר השני שאין לקבל – –

גלית דיסטל אטבריאן: הייתה פה הפיכה שלטונית.

גדעון סער: – – הוא העמדת דעה פוליטית או אידיאולוגית כלשהי מעל החוק.

קריאה: – – –

מיקי לוי: ששש.

גדעון סער: נאמר בקול צלול: אין אידיאולוגיה שעומדת מעל החוק ומותר בשמה להפר חוק או לפגוע בדמוקרטיה.

גדעון סער: החוק הוא חישוק שמחזיק את החברה ביחד.

גדעון סער: הוא אינו בגדר המלצה, ואין דעה שבשמה מותר להרים יד.

גלית דיסטל אטבריאן: החוק הפך – – – לפיצול של השמאל, ואתה הראשון שיודע את זה.

גדעון סער: עבריינות אידיאולוגית מסוכנת במיוחד משום שהיא מסכנת – –

מיקי לוי: חברת הכנסת דיסטל.

גדעון סער: – – את עצם הדמוקרטיה וחותרת תחת אושיות החברה.

גדעון סער: למרבה הצער, החברה הישראלית היום היא אלימה יותר מאשר לפני 26 שנים.

גדעון סער: אנחנו חייבים להציב את המאבק באלימות בכל מעגלי החיים בראש סדר העדיפויות הלאומי.

גדעון סער: החברה הערבית סובלת מפשיעה חמורה שמערערת מהיסוד את הביטחון האישי, פוגעת ללא תקנה באיכות החיים, ויותר מדי גם בחיים עצמם.

גדעון סער: אבל, גבירותיי ורבותיי, את ארגוני הפשיעה הללו לא נוכל למגר באמצעות מילים יפות ושבועות חגיגיות.

גדעון סער: נדרשים מעשים, מעשים שיעמידו כלים אפקטיביים לרשויות אכיפת החוק במערכה הזאת, במסגרת עקרונות היסוד של המשטר הדמוקרטי.

גדעון סער: מי שאומר Arab Lives Matter – ואין אדם שלא יסכים – יואיל נא לגבות את המאמץ, שיהיה קשה וארוך לאחר שנים של הזנחה, לחולל את השינוי הנדרש.

גדעון סער: יש לנו רצון לשמור על זכויות אדם חשובות מאוד, חברת הכנסת תומא סלימאן – הזכות לחיים, הזכות לחיות בביטחון אישי וללא פחד, הזכות של אם לא לפחד כשילדיה ברחוב.

גדעון סער: זו זכותו של כל אזרח במדינה.

גדעון סער: כדי שנוכל להמשיך ולהתקיים כאן לא מספיק רק לנצח את האויבים שמאיימים על קיומנו מבחוץ; זהו כמובן תנאי הכרחי, אבל לא מספיק.

גדעון סער: אפילו כלכלה חזקה והייטק מתקדם לא יספיקו.

גדעון סער: עלינו לחזק את החברה הישראלית, את הגשרים בין מגזרים וקבוצות שונות באוכלוסייה, את הערבות ההדדית בינינו, ובעיקר לשאול את עצמנו באיזו מדינה אנחנו רוצים לחיות – במדינה שבה הבריונות שולטת?

גדעון סער: מדינה שבה נבחרי ציבור, תובעים ושופטים עוברים מסעות הכפשה והסתה וצריכים להסתובב עם אבטחה צמודה?

גדעון סער: עלינו להיאבק ביחד לחברה הישראלית טובה יותר, צודקת יותר, שוויונית יותר, כפי שחלם ולחם יצחק רבין שתהיה, לשמור על רוחה החופשית של ישראל.

גדעון סער: מהי הרוח הזאת?

גדעון סער: סובלנות כלפי האחר והשונה; כבוד האדם ללא אפליה מטעם כלשהו; מלחמה בשחיתות ובאלימות; השקעה בחינוך, כפי שרבין האמין ועשה, כי החינוך הוא העתיד שלנו, הוא הביטחון הלאומי האמיתי והוא המפתח לעתיד טוב יותר.

גדעון סער: ישראל ששומרת על אופייה הדמוקרטי; ישראל שיש בה יותר שוויון הזדמנויות לאזרחיה, נשים כגברים, עולים כוותיקים, ערבים כיהודים, פריפריה כמרכז; ישראל שבה כל נערה ונער יוכלו לממש את חלומותיהם בלי קשר למקום שבו נולדו ולנקודת הפתיחה שלהם בחיים.

גדעון סער: לא ויתרנו.

גדעון סער: איננו יכולים לוותר על חלומנו שישראל תהיה חברת מופת, אור לגויים.

גדעון סער: כן, התרחקנו מכך, אבל על כך חלמו כל אבות הציונות ובוני הארץ מכל הזרמים, וזאת המשימה שלנו.

גדעון סער: אנחנו יכולים לעשות זאת.

גדעון סער: בכנסת הזאת, הכנסת העשרים-וארבע, יצרנו קואליציה של ישראלים השונים אחד מהשני אך מוכנים לחולל ביחד שינוי למען ישראל ועתיד טוב יותר לאזרחיה.

גדעון סער: איננו יכולים ואיננו רוצים למחוק את ההבדלים בינינו, אבל אם נצליח – ואין ודאות שנצליח – אם נצליח, תהיה זו הוכחה לכך שככלות הכול המשותף בינינו הוא רב בהרבה על המפריד.

גדעון סער: נזכור את יצחק רבין, שמגיל צעיר נשא נשק להגנת עמו, למען הקמת המדינה ולהגנה עליה, פטריוט ישראלי שהקדיש את חייו לביטחון ישראל.

גדעון סער: נזכור את הרצח המתועב, שהיה גם ניסיון התנקשות בדמוקרטיה הישראלית וברוחה של ישראל.

גדעון סער: נבטיח לעצמנו שנעשה כמיטב יכולתנו כדי שישראל לא תגיע פעם נוספת לשפל כזה.

גדעון סער: נשמור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

גדעון סער: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך.

מיקי לוי: השרה מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת, חברי הנשיא ורעייתו, נשיאת בית המשפט העליון, משפחת רבין היקרה, תודה רבה לכן ולכם שאתם מתייצבות ומתייצבים כל שנה לפני כל מדינת ישראל להנכיח את האישי ואת הפוליטי.

מרב מיכאלי: חברי חוג 4 בנובמבר ממפלגת העבודה, ששומרים על הגחלת.

מרב מיכאלי: יצחק רבין היה ראש ממשלה מטעם מפלגת העבודה.

מרב מיכאלי: הוא היה רמטכ"ל הניצחון המזהיר של 67' – הניצחון האדיר שהגדיר את מדינת ישראל לטוב ולרע.

מרב מיכאלי: יצחק רבין היה שר ביטחון פעמיים; היה איש ששילח את מבצע אנטבה המדהים, ובכל זאת, רצח רבין התחיל ביום שבו היו מי שמצאו לנכון להודיע ולהגדיר שגיבור ישראל הזה הוא לא לגיטימי משום שהוא נתמך בקולות חברי כנסת ערבים.

מרב מיכאלי: 26 שנה אחרי, אני גאה להיות יושבת-ראש מפלגת העבודה, שהיא שותפה מרכזית בקואליציה מגוונת שיש בה שמאלניות וימנים וחברי כנסת וחברות כנסת ממפלגה ערבית.

מרב מיכאלי: אנחנו מתחילות ומתחילים את התיקון במקום הזה.

מרב מיכאלי: יצחק רבין אמר כאן ב-1992, בטקס כינון הממשלה שלו: היה זה נכון להודות שבמשך שנים שגינו ביחסינו לאזרחיות ולאזרחים הערבים – הוא לא אמר "אזרחיות", צריך להגיד את האמת.

מרב מיכאלי: התיקון לאזרחים הערבים עדיין לא נעשה, הקואליציה הזאת מתחילה לעשות אותו, אבל השיקום שאנחנו זקוקות וזקוקים לו מההסתה, מהאלימות שהביאו לרצח – השיקום הזה עדיין נדרש, והאחריות לעשות אותו היא עלינו.

מרב מיכאלי: "בצד חילוקי הדעות האפשריים בין מרכיבי הקואליציה, בהיותם מגוני הקשת הפוליטית, מאחדת הממשלה החדשה תחושה הנטועה בימים אלה בעם, שזוהי שעת רצון, שעה של אפשרויות והזדמנויות גדולות, אשר נעשה הכול כדי שלא להחמיץ אותן" – יצחק רבין כאן ב-1992.

מרב מיכאלי: אני מתרגשת להרגיש בעצמי שהמילים האלה נכונות לנו גם היום.

מרב מיכאלי: רצח רבין והאלימות שהביאו אליו סיכנו ומסכנות עדיין את הדמוקרטיה שלנו.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת, כאמור, מתחילה את הצלת הדמוקרטיה שלנו, אבל זה לא מספיק.

מרב מיכאלי: ההסתה נגד רבין התחילה בגלל שיצחק רבין, איש של אמת, הלך עם האמת שלו ואמר לציבור הישראלי את האמת הזאת.

מרב מיכאלי: הוא אמר: אין אנו עוד בהכרח "עם לבדד ישכון", ואין זה נכון שהעולם כולו נגדנו.

מרב מיכאלי: עלינו להיחלץ מתחושת הבידוד האוחזת בנו כמעט יובל שנים, שאם לא כן, נישאר אחרונים ובודדים בתחנה.

מרב מיכאלי: יצחק רבין מעולם לא התקרבן.

מרב מיכאלי: הוא מעולם לא התקרבן לא ברמה האישית ולא ברמה הלאומית.

מרב מיכאלי: הוא לא אפשר למדינת ישראל להתקרבן.

מרב מיכאלי: הוא לקח אחריות, אמר ועשה.

מרב מיכאלי: ב-1994 כבר יצחק רבין ביקר בעומאן שבמפרץ ודן שם עם הסולטן קאבוס על מים ועל השקיה.

מרב מיכאלי: 26 שנה לפני הסכמי אברהם, ב-1995, יצחק רבין כונן יחסים דיפלומטיים עם מרוקו לראשונה.

מרב מיכאלי: במקביל, רבין היה הראשון להבין את הסכנה למדינת ישראל, ובלי להפחיד ובלי לאיים הוא אמר: ישראל ערוכה כבר זמן רב לנוכח סכנת קיומו של נשק גרעיני, אולם מציאות זו מחייבת אותנו למחשבות נוספות בדבר הצורך הדחוף בסיומו של הסכסוך הערבי–ישראלי ובשלום עם שכנינו.

מרב מיכאלי: רבין הבין שכדי להתמודד עם איראן – כן, איראן – ישראל חייבת להיות בהסדר עם הטבעת הקרובה אלינו, להעביר את השכנות והשכנים אלינו קרוב אלינו, להיות איתנו בצד שלנו, לשמוט לאיראן את השטיח מתחת לקרקע ולא לאפשר לה להתבסס כאן מסביבנו.

מאיר פרוש: – – – ראש ממשלה – – –

מרב מיכאלי: בשנים שחלפו מאז הרצח ומאז נזנח מתווה אוסלו והשלום האזורי, איראן הלכה והעמיקה את אחיזתה בטבעת הזאת.

מרב מיכאלי: 12 שנות ההנהגה האחרונות חיזקו את איראן וקירבו את האיום שלה אלינו במקום לעשות את ההפך.

מרב מיכאלי: יצחק רבין דיבר במונחי עשיית שלום; לא תהליך שלום אלא עשיית שלום.

מרב מיכאלי: רבין הבין והנחיל לכולנו את ההבנה שביטחון הוא לא רק כוח, אלא ביטחון הוא החוסן של החברה שלנו, של החינוך, של הרווחה, של הדמוקרטיה, של אחווה בינינו.

מרב מיכאלי: זה, חברות וחברים, המאבק הגדול שעדיין מונח לפתחנו, משום שהאיום הגדול ביותר על ישראל הוא הסכסוך הישראלי–פלסטיני בצורתו הנוכחית.

מרב מיכאלי: מבחינה דמוגרפית, מבחינה דמוקרטית, מבחינה מוסרית, מבחינה מעשית, זה הדבר ששואב את כל האנרגיה שלנו, זה הדבר שמגדיר אותנו כבר הרבה יותר מדי שנים.

מרב מיכאלי: יצחק רבין הציע לנו להשתחרר מהסכסוך הזה.

מרב מיכאלי: הוא הביא לחיינו את האפשרות, את ההבנה ששלום וביטחון הם לא הפכים.

מרב מיכאלי: להפך, הם משלימים.

מרב מיכאלי: הביטחון שלנו יבוא מכך שנשת

מרב מיכאלי: מש בכוח העצום שלנו – של צה"ל, של השב"כ, של המוסד, של המדע, של הכלכלה – הכוח שלנו, במיוחד בתוך השכונה הזאת, כדי לעשות הסכמים עם השכנות והשכנים שלנו, להעצים גם אותם, להרוויח מהחיבורים האלה.

מרב מיכאלי: במלחמה יש מנצחים ומפסידים, בשלום כולם מנצחים, אמר רבין.

מרב מיכאלי: כולנו לומדות ולומדים בשנים האחרונות על בשרנו עד כמה במלחמה יש רק מפסידות ומפסידים, ויש לנו כל כך הרבה מה להרוויח ומה לנצח מלעשות עשייה של שלום.

מרב מיכאלי: אנחנו, אנשי ונשות מפלגת העבודה, מחויבות ומחויבים לדרכו של יצחק רבין היום יותר מתמיד, ואנחנו נעשה הכול כדי להחזיר את מדינת ישראל אל המסלול שיחזיר אותה אל החזון הציוני של בית לעם היהודי שיש בו ביטחון שבא משלום, שרואה כל אזרחית ואזרח בשוויון מלא, שדואג לכל אזרחית ואזרח ומאפשר לכל אחד ואחת לחיות לפי דרכה ולפי דרכו ואמונתו – החזון של מגילת העצמאות כפי שראה והוביל יצחק רבין.

מרב מיכאלי: יהיה זכרו ברוך.

מיקי לוי: השר ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: כבוד הנשיא, נשיאת בית המשפט העליון, ראש הממשלה, ראש האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, יום אחד בשנה כולם מדברים על רבין, מדברים על דרכו, מורשתו, מדברים על פיוס והתנגדות לאלימות; יום אחד שאחריו אפשר לחזור ולעשות בדיוק את ההפך.

ניצן הורוביץ: אבל המילים "מורשת רבין" אינן מילים חלולות.

ניצן הורוביץ: זה לא סתם סיסמה.

ניצן הורוביץ: המילים שהוא אמר, "כן לשלום, לא לאלימות", הן לא רק סיסמה.

ניצן הורוביץ: מורשת רבין היא השקפת עולם ערכית, מוסרית ומעשית.

ניצן הורוביץ: מורשת רבין היא ההבנה שמדינה דמוקרטית איננה יכולה לשלוט על עם אחר.

ניצן הורוביץ: מורשת רבין היא ההכרה שהכיבוש מנוגד לעקרונות הבסיסיים של הציונות – –

משה ארבל: בנט, שמעת?

ניצן הורוביץ: – – שאי-אפשר לקיים מדינה דמוקרטית ויהודית תוך המשך השליטה על עם אחר.

ניצן הורוביץ: ומורשת רבין היא התובנה שביטחון אמיתי מושג גם באמצעות שלום והסדרים מדיניים.

ניצן הורוביץ: רבין היה ראש הממשלה הישראלי הראשון שהכיר במציאות הזו, שהכיר בקיומו של עם פלסטיני, שהכיר בצורך לסיים את השליטה בשטחים ולקיים משא ומתן לשלום – לא לטובתם, אלא גם לטובתם וגם לטובתנו.

אמיר אוחנה: ממשלת עשר מעלות ימינה.

ניצן הורוביץ: רבין סלל את הדרך.

ניצן הורוביץ: מפלגתי, מרצ, הייתה שותפה בכירה בממשלתו, ועלינו לסיים את הדרך הזו ולממש את חזונו של רבין כפי שהתקיים בהסכם אוסלו עם שכנינו הפלסטינים.

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו פועלים ואנחנו מחויבים להחזיר את ישראל והפלסטינים למסלול של הידברות.

ניצן הורוביץ: עם מי נידבר אם לא הם, שכנינו הקרובים והחשובים ביותר?

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו מקיימים קשר עם הרשות הפלסטינית – כדי לשמר את האמון, כדי לשמור על פתרון שתי המדינות.

ניצן הורוביץ: אני יודע, כי אני נפגש איתם, בירושלים וברמאללה – יש לנו פרטנר.

ניצן הורוביץ: יש עם מי לדבר, בדיוק כמו שרבין הבין.

ניצן הורוביץ: והוא עבר דרך, וגם אנחנו עברנו איתו דרך עד שההבנה הזו וההכרה הזו חלחלו.

ניצן הורוביץ: ומה שהיה נכון אז נכון גם היום, יסודות הסכסוך לא השתנו.

ניצן הורוביץ: מי שלא מדבר עם המתונים מחזק את החמאס; מי שלא מקדם פתרון שתי מדינות גורר אותנו לקטסטרופת המדינה האחת שאיננה דמוקרטית וגם לא יהודית.

ניצן הורוביץ: מורשת רבין היא גם מאבק בלתי מתפשר באלימות, בהסתה, בשיסוי ובשנאה.

ניצן הורוביץ: הייתי שם, ראיתי את זה במו עיניי.

ניצן הורוביץ: מורשת רבין היא לדבר דוגרי ולומר את האמת.

ניצן הורוביץ: הקיצוניים ממשיכים להוציא גזענות, אלימות, אכזריות וטרור, וכן, נערי הזוועות, שבשטחים מכים פלסטינים, עוקרים עצים ותוקפים גם חיילי צה"ל, הם ממשיכי דרכו של הרוצח.

ניצן הורוביץ: כהניסטים שרדפו את רבין בחייו והיום חברי כנסת במשכן הם ההוכחה העצובה שהלקח עדיין לא נלמד במלואו.

ניצן הורוביץ: דקות לפני הירצחו אמר רבין: "אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה".

ניצן הורוביץ: את האלימות הזאת יש לבודד, להוקיע ולגנות גם היום וגם כשהיא מתרחשת בדרום הר חברון או במקומות אחרים.

ניצן הורוביץ: הממשלה הזאת מחויבת לשינוי השיח; למאבק באלימות; ליצירת אווירה של פיוס ואיחוי.

ניצן הורוביץ: יותר מדי זמן – – –

משה אבוטבול: זה מתחיל בהשמצות שלך.

ניצן הורוביץ: יותר מדי זמן היה פה שלטון שעסק בשיסוי, שהטיח במחצית העם שהם בוגדים ולא נאמנים, שהם תומכי טרור.

ניצן הורוביץ: יותר מדי זמן – – – יותר מדי זמן – – –

יעקב מרגי: רק אמר שאתם חמושים – – –

עופר כסיף: הוא הסית לרצח.

עופר כסיף: הדם של רבין על הידיים שלו, הגיע הזמן שיגידו את זה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף, אני קורא לך פעם שנייה.

מיקי לוי: בבקשה.

ניצן הורוביץ: יותר מדי זמן היה כאן שלטון שקרא: שמאלנים בוגדים – –

גילה גמליאל: מיקי, אתה צריך להקציב לו זמן.

גילה גמליאל: איזה מין דבר זה?

ניצן הורוביץ: – – שתייג אותנו כאויבים.

ניצן הורוביץ: לא עוד.

ניצן הורוביץ: לא עוד.

ניצן הורוביץ: הגיע הזמן לשנות, הגיע הזמן לפיוס ואיחוי, וגם זו מורשת רבין.

יובל שטייניץ: אבל אתה מסית עכשיו נגד חצי מהכנסת והעם.

ניצן הורוביץ: שלום – – –

קטי קטרין שטרית: אתה לא מפסיק להסית מאז שעלית למעלה, זה לא בסדר.

ניצן הורוביץ: שלום עם שכנינו ושלום בתוכנו.

ניצן הורוביץ: שלום עם שכנינו ושלום בתוכנו.

קטי קטרין שטרית: דברו על רבין, תפסיקו להסית.

קטי קטרין שטרית: דברו על מורשת רבין, תפסיקו להסית.

יובל שטייניץ: איזה "שלום בתוכנו" אם אתה מסית נגדנו?

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית.

מיקי לוי: בבקשה להמשיך.

משה אבוטבול: מצד אחד להתקיף, מצד אחד להשמיץ.

קרן ברק: – – – אחרת.

קרן ברק: אתה אומר את זה כבר – – –

קטי קטרין שטרית: ממשלת ריפוי?

קטי קטרין שטרית: איזה ריפוי יש פה?

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית.

מוסי רז: חלק מהמורשת של רבין זה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת רז, מוסי רז.

קטי קטרין שטרית: תפסיקו עם זה.

קטי קטרין שטרית: תפסיקו עם זה.

קרן ברק: דרך אגב, זה לא – – – מורשת רבין.

קרן ברק: רבין לא – – –

אמיר אוחנה: – – – למורשת רבין.

דוד אמסלם: אני מציע שתדבר אל בנט ואלקין.

דוד אמסלם: עזוב אותנו, דבר אליהם – –

ניצן הורוביץ: יותר מכול – – –

דוד אמסלם: – – החבר'ה שאיתך בשיירה.

דוד אמסלם: דבר אליהם, דבר אל גדעון סער, דבר, דבר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה, תודה רבה.

ניצן הורוביץ: יותר מכול – – –

דוד אמסלם: עשיתם פוליטיקה מכל האירוע הזה.

ניצן הורוביץ: יותר מכול, וגם זאת תכונה – – –

דוד אמסלם: לא מתביישים.

דוד אמסלם: עוד מעט אתם – – –

ניצן הורוביץ: יותר מכול, וגם זה חלק ממורשת רבין – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה תהיה בשקט.

דוד אמסלם: למה?

מיקי לוי: ככה.

דוד אמסלם: למה?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דוד אמסלם: תקרא, נו, כרגיל, כרגיל אצלך.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: מה רגיל בבריונות שלך, בוא תספר לי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אני קורא אותך לסדר.

דוד אמסלם: פעם שנייה, תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, החוצה, בבקשה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

ניצן הורוביץ: לסיום – – –

דוד אמסלם: תגיד תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, החוצה.

מיקי לוי: שבעתי די.

ניצן הורוביץ: עוד נדבך חשוב במורשת רבין, שלא היה ממש מובן באליו בשנים שלאחר מכן, היה הניקיון שלו, היושר האישי שלו, הנטייה שלו גם לומר דברים בצורה אולי לפעמים בוטה, אבל דברים שיצאו מליבו.

ניצן הורוביץ: איש ישר, ישר, שברח משחיתות והתנער ממנה גם כשזה היה קשה, כשזה נגע אפילו במקומות קרובים לו.

ניצן הורוביץ: הוא שמר על הדרך הנקייה ביותר, ואני חושב שגם כאן

ניצן הורוביץ: חובתנו ללכת בדרך הזו; להבין שכשלטון, כנבחרי ציבור, כולנו חייבים לשמור מכל משמר על ניקיון, על טוהר מידות, על יושר, ולומר דברי אמת.

ניצן הורוביץ: יהיה זכרו של יצחק רבין ברוך.

מיקי לוי: תודה רבה.

קריאה: נאום מבזה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת לכבד את יציאת נשיא המדינה בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

ירדנה מלר-הורוביץ: נא לשבת.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, שאלה קצרה.

מיקי לוי: תמה הישיבה המיוחדת.

מיקי לוי: נחדש את הישיבה בעוד כחמש דקות.

מיקי לוי: תודה רבה.

בשעה 18: << נושא >> מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת << נושא >>

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: אני מבקש לחדש את הישיבה.

מיקי לוי: חברות הכנסת, חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הרשות הלאומית לביטחון קהילתי (תיקון מס' 2), התשפ"ב–2021; הצעת חוק לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) (הוראת שעה) (עילות חיפוש בלא צו בית משפט), התשפ"ב–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל מהצעת חוק פ/2286/24 וכלה בהצעת חוק פ/2337/24:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק דוד בן-גוריון (תיקון – ביטול הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת איתן גינזבורג, מיכל רוזין, יוראי להב הרצנו, מירב בן ארי ורם שפע; הצעת חוק להגנה על קופת הציבור מפני דרישות כזב, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת לימור מגן תלם, יבגני סובה, יוליה מלינובסקי, אלכס קושניר, אלינה ברדץ' יאלוב ושרון רופא אופיר; הצעת חוק תשלום פיצויים בשל נזקי אסון טבע, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק גיל הפרישה (תיקון – מקצועות שוחקים), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ומשה גפני; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת פטין מולא, קטי קטרין שטרית, יואב גלנט, אמיר אוחנה, אופיר כץ, משה אבוטבול, ניר ברקת, מכלוף מיקי זוהר, מאי גולן, חוה אתי עטייה ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – תנאי קבלה למוסד להשכלה גבוהה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004) (תיקון – ביטול ההיטל על עובד זר העוסק בסיעוד בבית חולים גריאטרי), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק ערבויות מטעם המדינה בשעת חירום (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – החכר מימוני לדירות), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס וינון אזולאי; הצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין במשפחה (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק אוויר נקי (תיקון – איסור שימוש בתנורי עץ, סולר ונפט), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת נעמה לזימי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגנה עצמית בנסיבות של אלימות במשפחה), התשפ"ב–2021,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם לבני שני המינים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – הוספת סעיף שוויון), מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – קווי פעולה של חברה ממשלתית), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת משה טור פז; הצעת חוק חג המימונה, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק החברה למתנ"סים, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ייצוג הולם לבני החברה הערבית, לרבות הדרוזית והצ'רקסית), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי; הצעת חוק הקרן לעידוד העסקת אזרחים ותיקים, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת לימור מגן תלם, יבגני סובה, יוליה מלינובסקי, אלכס קושניר, אלינה ברדץ' יאלוב ושרון רופא אופיר; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק שכר לחיילים בשירות סדיר, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (עתירות אסיר – ערעור בזכות), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי שופטים לבית המשפט העליון וקציבת כהונתם), מאת חברי הכנסת מאי גולן, דוד אמסלם, מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, איתמר בן גביר, גלית דיסטל אטבריאן, יצחק פינדרוס, פטין מולא, אופיר סופר, אופיר כץ, אבי מעוז, מיכל וולדיגר, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויעקב אשר; הצעת חוק החלת ריבונות על בקעת הירדן, גוש עציון, גבעת זאב, מעלה אדומים, ביתר עילית ועפרה, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; הצעת חוק הוועדה לטיפול במשפחות נעדרים אזרחיים, התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת נירה שפק, טטיאנה מזרסקי, יוראי להב הרצנו, מוסי רז, יסמין פרידמן, מיכל שיר סגמן, משה טור פז, יבגני סובה, לימור מגן תלם, יוליה מלינובסקי, יעקב מרגי,

ירדנה מלר-הורוביץ: נעמה לזימי, זאב בנימין בגין, ענבר בזק, אלון טל ורון כץ; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור בתים לחשמל), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת ווליד טאהא, מנסור עבאס, מאזן גנאים, אימאן ח'טיב יאסין וג'ידא רינאוי זועבי; הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (תיקון – קיצור זמן המענה בפניות ציבור), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק החובה למתן חינוך בלתי פורמלי לילדים ולנוער, התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הקמת מוסדות להשכלה גבוהה בפריפריה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – ביטול דרישת מבחני כניסה וציון פסיכומטרי), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק למניעת ביצוע עבירות באמצעות פרסום באינטרנט (הסרת תוכן), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת מאיר יצחק הלוי, מירב בן ארי, טטיאנה מזרסקי, יסמין פרידמן, ולדימיר בליאק, מופיד מרעי, מיכל שיר סגמן, עלי סלאלחה, יעקב מרגי, מאזן גנאים וג'ידא רינאוי זועבי; הצעת חוק זכות יוצרים (תיקון – תשלום תמלוגים), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת לימור מגן תלם, יבגני סובה, יוליה מלינובסקי, אלכס קושניר, אלינה ברדץ' יאלוב ושרון רופא אופיר; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (משיכה מקרן השתלמות) (הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – מינוי יועצים משפטיים של משרדים), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת שלמה קרעי; הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק להגבלת שכר טרחת כונסי נכסים (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת לחצן מצוקה באוטובוס), התשפ"ב–2021,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, מנסור עבאס, מאזן גנאים ווליד טאהא; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים) (תיקון – שירות להשוואת עלויות פיננסיות), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל שיר סגמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הכרה בהוצאות אש"ל לעצמאים), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הכרה בניכוי הפקדות לביטוח סיעודי), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה מארנונה לעסק חדש בשנת פעילותו הראשונה), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי לילדים נפגעי אלימות במשפחה או חשופים לאלימות במשפחה), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי תשלומים לעצמאים), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הפקדות לקרן השתלמות לעצמאי), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק ליצירת תחרות והגדלת זמינות האשראי, התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל שיר סגמן; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת איימן עודה; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת נהג אוטובוס), התשפ"ב–2021, מאת חברי הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, מנסור עבאס, מאזן גנאים ווליד טאהא; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לגמלאים על תשלומי פנסיה), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת יצחק פינדרוס; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כלפיו צו הגנה), התשפ"ב–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק ליישוב תחת איום מיידי (הוראת שעה), התשפ"ב–2021, מאת חבר הכנסת שלמה קרעי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בממשלה בשל: << נושא >>1.

בממשלה בשל: התעלמות הממשלה מהפגיעה הקשה בעסקים הקטנים והבינוניים מאז תחילת גל התחלואה הרביעי של מגפת הקורונה; << נושא >>

בממשלה בשל: << נושא >> 3.

בממשלה בשל: ממשלה המכילה מתים ומגבילה חרדים << נושא >>

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, וממשיכים בסעיף 3 – הצעות סיעות הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה, התאחדות הספרדים שומרי תורה, תנועתו של מרן הרב עובדיה יוסף זצ"ל, יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה, להביע אי-אמון בממשלה בנושאים שונים.

מיקי לוי: הנושא הראשון: התעלמות הממשלה מהפגיעה הקשה בעסקים הקטנים והבינוניים מאז תחילת גל התחלואה הרביעי של מגפת הקורונה – תנמק את ההצעה חברת הכנסת קרן ברק; הנושא השני: ממשלה ותקציב הפוגעים בחלשים, של התאחדות הספרדים שומרי התורה של מרן הרב עובדיה יוסף – ינמק את ההצעה חבר הכנסת מלכיאלי; נושא שלישי: ממשלה המכילה מתים ומגבילה חרדים, של יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה – ינמק את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש.

מיקי לוי: חברת הכנסת ברק, בבקשה.

קרן ברק: לפני שאני מתחילה לנמק, אני רק רוצה להגיד על מה שקרה כאן לפני כן: ממש ממש צר לי ועצוב לי שביום כזה, שבו אנחנו מציינים את הירצחו של ראש הממשלה שלי ושלך ושל מרב ושל מוסי ושל קטי ושל אופיר – הוא היה ראש הממשלה של כולנו – – –

מיכל רוזין: – – –

קרן ברק: אני אגיד איך שבא לי, בסדר?

קרן ברק: כי אתם מעצבנים אותי.

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, אני מגן – – –

מיכל רוזין: – – –

קרן ברק: כי אתם מעצבנים אותי.

מיקי לוי: רק שנייה.

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, אני מגן על זכותה של חברת הכנסת ברק להגיד מה שהיא רוצה.

מיקי לוי: זו מהותו של הבית הזה.

מיקי לוי: בבקשה לא להפריע.

מיקי לוי: בבקשה.

קרן ברק: רק תוסיף לי את הזמן.

מיקי לוי: אני אאפס מהתחלה.

קרן ברק: אני רוצה להגיד מילה על זה ואני אתחיל את הדברים שלי.

קרן ברק: צר לי שדווקא ביום הזה, שהוא של ראש הממשלה של כולנו, שאנחנו מגיעים ומכבדים מדי שנה ורוצים להרגיש חלק מהזיכרון הזה, שהוא של כולנו – הטראומה היא טראומה של כל העם הזה – נאום אחרי נאום אחרי נאום גורם לנו להרגיש לא נוח.

קרן ברק: את מי זה משרת?

קרן ברק: תסבירו לי, את מי זה משרת?

קרן ברק: תנו לנו להתאבל ולגנות את הרצח המתועב על ידי הרוצח השפל הזה.

קרן ברק: תנו לנו להרגיש מחוברים.

קרן ברק: אנחנו מרגישים מחוברים עד שאנחנו מגיעים לשבת פה.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: למה לתת לנו להרגיש ככה?

קרן ברק: למה לנכס את הרצח הזה – את הבן אדם הזה, לא את הרצח – לבן אדם אחד ולהאשים?

קרן ברק: למה?

קרן ברק: הוא לא היה רק שלהם, ואתם יודעים מה, אני בטוחה שדעותיו היו יותר דומות לחלק מהאנשים שיושבים כאן מאשר לאנשים שיושבים שם, למשל.

קרן ברק: אני בטוחה בזה.

קרן ברק: זו מורשתו.

קרן ברק: כל אחד לוקח את המורשת שלו לאן שהוא רוצה, ואתם לא יכולים להפוך את היום הזה לשל צד אחד.

קרן ברק: לא, זה של כולם.

קרן ברק: זהו, זה מה שאמרתי על זה.

מיקי לוי: תודה רבה באמת על הדברים החשובים.

מיקי לוי: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

קרן ברק: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בנאום הזה לניתוק של ממשלת השינוי לכאורה ממצבם של העסקים הקטנים והבינוניים בישראל.

קרן ברק: מתחילת גל התחלואה הרביעי שפוקד את המדינה ועד יוני האחרון – לצערנו זה לא הגל האחרון – הורע מצבם של העסקים באופן דרסטי.

קרן ברק: כידוע לכם, משבר הקורונה שפקד את מדינת ישראל במרץ 2020, כמו גם את יתר מדינות העולם, היה אחד המשברים הקשים והמאתגרים ביותר.

קרן ברק: יש לו השלכות רוחביות על הכלכלות בעולם וגם על כלכלת ישראל.

קרן ברק: נזקי המשבר לא פסחו על אף ציבור ועל אף מגזר.

קרן ברק: במשבר הזה כולם נפגעו, גם משקי הבית הפרטיים, גם ציבור העצמאים, העסקים הקטנים והבינוניים וגם בעלי החברות הגדולות – חוץ מבעלי הסופרים.

קרן ברק: יותר מכול הוכיח לנו משבר הקורונה כמה המשק הוא רקמה חיה אחת וכמה כולנו מחוברים זה לזה, ושפגיעה במגזר אחד גוררת פגיעה בכלכלה של כולם.

קרן ברק: כידוע לכם, בתקופות הסגר הקודמות אנחנו אלה שניהלנו את המשבר, את הפגיעה הקשה שחוו עסקים רבים שנאלצו להשבית את פעילותם למשך שבועות רבים לטובת הצלת חיי אדם.

קרן ברק: בתקופה מאתגרת זו, בטרם פותחו החיסונים, היינו צריכים לעשות סגרים – זה מה שהיינו צריכים לעשות, לא הייתה לנו ברירה אז.

קרן ברק: אבל למרות זאת במשמרת שלנו, למרות הנסיבות המורכבות וחוסר הוודאות ששרר, פעלנו בכל דרך אפשרית כדי לאזן בין הצורך לשמור על בריאות הציבור לבין שמירה על המגזר העסקי חי ונושם עם מינימום פגיעה אפשרית.

קרן ברק: לצורך זה ממשלת ישראל, בראשותו של ראש הממשלה דאז מר בנימין נתניהו, החליטה על מתן חבילות סיוע בתחומים שונים נוסף על הגדלת ההוצאה הממשלתית בתחום הבריאות, כדי לסייע למשקי הבית ולעסקים שנפגעו.

קרן ברק: את חבילות הסיוע האלה עדכנו במהלך המשבר שוב ושוב ושוב.

קרן ברק: החבילות האלה חולקו לציבור, גם לשכירים וגם לעסקים.

קרן ברק: חשוב שתבינו: הפקידות הממשלתית, במיוחד הפקידות של משרד האוצר, מתוכנתת בצורה אחת – היא מתוכננת לגבות כסף.

קרן ברק: הפקידות לא יודעת לחלק כסף, היא יודעת לגבות כסף.

קרן ברק: אנחנו, בגלל שהיינו ממשלה עתירת ניסיון, עם ראש הממשלה נתניהו עתיר הניסיון ושר האוצר ישראל כץ עתיר הניסיון גם הוא, החלטנו לשנות להם את הדיסקט והכרחנו אותם במקום לגבות כסף לחלק כסף, ובכך בעצם הצלנו את המשק עד היום.

קרן ברק: גם מדד בלומברג מעיד על זה שאנחנו הובלנו את המשק והצלנו אותו, עד היום.

קרן ברק: רק כדי לסבר את האוזן, כמה נתונים חשובים שכדאי שתכירו: לפי המחקרים של הממ"מ, אפיקי הסיוע הממשלתי להתמודדות עם משבר הקורונה – סך התקציב שהוקצה להתמודדות עם המשבר עמד על 208.3 מיליארד שקלים, מנתוני ינואר 2021.

קרן ברק: 137 מיליארד שקלים מתוכם הלכו מתוך תקציב המדינה, והשאר היו בקופסאות קורונה.

קרן ברק: בתחום הביטחון הסוציאלי הקצבנו 74.23 מיליארד שקלים; לטובת הזכאות לקבלת דמי אבטלה ולתמיכה כלכלית עסקית לעסקים קטנים נתנו 98.5 מיליארד שקלים, וקראנו לזה המשכיות עסקית.

קרן ברק: מה זה המשכיות עסקית?

קרן ברק: מענקי השתתפות בהוצאות הקבועות, מענקי עידוד תעסוקה, הלוואות לעסקים בערבות מדינה, פטור מארנונה ועוד דברים שנתנו.

קרן ברק: לאחר מכן, עם התמשכות המשבר, בעצם הסדרנו בחקיקה את התוכנית הכלכלית לסיוע כלכלי שניתן לעסקים בשני אפיקים: האחד אפיק של מענק השתתפות בהוצאות קבועות, והשני אפיק של מענק סוציאלי.

קרן ברק: במסגרת זה שולמו 10 מיליארד שקלים לסיוע בהשתתפות בהוצאות קבועות של עסקים.

קרן ברק: בתחום המענקים הסוציאליים נתנו 12 מיליארד שקלים מטעם המדינה, ביטחון סוציאלי לעסקים, וגם נתנו עוד מעט מענקים של 20 מיליון שקלים לטובת עידוד החזרת עובדים ושימור עובדים.

קרן ברק: נוסף לזה נתנו את הקרנות בהלוואות בערבות מדינה, פטור מארנונה, כמו שאמרנו.

קרן ברק: גם עשינו את החוק, שב-18 בנובמבר עבר בקריאה כאן – הוא נקרא חוק התוכנית לסיוע כלכלי, שאני הייתי היוזמת הראשית שלו, שנקרא בשמו השני גם חוק תשלום על ימי בידוד.

קרן ברק: גם ככה המדינה נתנה כסף על תשלומי בידוד, שלא ייפול רק על בעלי העסקים.

קרן ברק: אבל לצערי הרב, המציאות הזו של סיוע לעסקים הקטנים והבינוניים השתנתה באופן דרמטי עם חילופי השלטון והקמת ממשלת השינוי, תוך שהיא מותירה את העסקים הקטנים ללא שום רשת ביטחון כלכלית שתתמוך בהם.

קרן ברק: כידוע לכם, בסוף יוני, יחד עם חילופי השלטון, הסתיימה תוכנית הסיוע הכלכלי שאנחנו עשינו, ובחלל שנוצר לא דאגה הממשלה לשום תוכנית סיוע חלופית.

קרן ברק: ההפך, המדיניות הפכה להיות המדיניות המסורתית של הפקידות, שלא מסייעים כלכלית אלא רק גובים חזרה, למרות שענפים רבים נשארו סגורים או חצי סגורים.

קרן ברק: העסקים הקטנים והבינוניים, בייחוד בענפים של התיירות והתעופה, זעקו והתריעו מעל כל במה – ואני הייתי הקול שלהם – שאנחנו נמצאים בעיצומו של משבר, שהם לא חוזרים לעבודה, שאנחנו צריכים לשמור אותם חיים ובועטים כמו שהממשלה שלנו שמרה אותם חיים ובועטים; שהם לא חוזרים לעבוד, שאין תיירות נכנסת ואין תיירות פנים-ארצית בכלל, וכל בעלי העסקים האלה – היו צריכים לתת להם כסף.

קרן ברק: אבל לא.

קרן ברק: הממשלה הנוכחית קבעה לעצמה החלטה אחת גורפת: לא נותנים כסף, לא מחלקים מענקים, לא אישיים ולא החזר על הוצאות כמו שאנחנו עשינו.

קרן ברק: בפועל מה שעשו זה הרסו ענפים שלמים.

קרן ברק: שוב אני אומרת, התיירות והתעופה זה המובהק, כי אנחנו סגרנו – אתם סגרתם את השמיים, לא נכנסים תיירים, ובכל זאת לא נותנים להם כסף.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: כי זו ההחלטה.

קרן ברק: שואלים למה – אין תשובה.

קרן ברק: היו דיונים אבל אין תשובה.

קרן ברק: היו דיונים לפני שנכנסתם, אבל אתם לא נותנים תשובה, פשוט הורגים את העסקים האלה.

קרן ברק: למרות שידעתם שהפגיעה היא קשה, שהם נפגעים בגלל המדיניות שאתם הובלתם – למרות כל זאת ולמרות שאתם גרמתם לשיתוק מוחלט של תיירות נכנסת, למרות כל זאת החלטתם לא לפצות את העסקים האלה ולא לתת להם כלום.

קרן ברק: יותר מזה, סגרתם את החל"ת; רוב העובדים שם – בעצם הפסיקו להם את החל"ת.

קרן ברק: יש כאלה ששלהם הוא נמשך, מעל גיל 45, אבל גם הוא נגמר עכשיו, באוקטובר, בימים אלה.

קרן ברק: אנחנו מדברים על הענפים הקבועים האלה, אבל יש עדיין עוד ענפים, כמו חדרי כושר, בריכות שחייה, אטרקציות תיירותיות, מפעילי חוגים, מופעי ילדים, וכל הענפים האלה אומנם לא סגורים לגמרי, אבל ההגבלות שאתם הטלתם, של התו הירוק והסגול וכו', גרמו להם להיות סגורים, או שלושת רבעי סגורים, ועדיין בלי שום פיצוי.

קרן ברק: פטנט חדש של הממשלה: הגבלות, סגירה, אבל שום פיצוי.

קרן ברק: את זה רק אתם המצאתם.

קרן ברק: זה לא קיים בשום מקום בעולם, שמגבילים או סוגרים אבל לא נותנים שום פיצוי.

קרן ברק: אנחנו חייבים להבין שמצבם של העסקים הקטנים עדיין קשה מאוד, ורבים מהם לא יצלחו את המשבר וייסגרו.

קרן ברק: העסקים הקטנים והבינוניים מפרנסים בתי אב רבים בישראל ופרוסים בכל רחבי הארץ, ורבים מהם מייצרים מקומות תעסוקה חיוניים בפריפריה.

קרן ברק: פגיעה בהם משמעותה פיטורים של עובדים רבים המשתייכים לאוכלוסיות מוחלשות שונות – מבוגרים, אימהות חד-הוריות וציבור קשה יום אשר יתקשה מאוד למצוא תעסוקה אחרת.

קרן ברק: בנוסף, בחוק ההסדרים הנוכחי אין שום בשורה אמיתית עבור העצמאים ובעלי העסקים, למרות שבקווי היסוד של הקמת הממשלה שלכם – בממשלה שלכם, בקווי היסוד – אתם דרשתם לכתוב שיתחייבו כל סיעות הקואליציה לדאוג באופן ישיר לציבור העצמאים ולעסקים הקטנים והבינוניים.

קרן ברק: למרות זאת, בפועל, הממשלה הנוכחית היא שמונעת את הביטחון הסוציאלי מעצמאים, דבר שהתהדרה בו לפני הבחירות.

קרן ברק: עלינו לזכור כי שמירת העסקים עם הראש מעל המים היא קודם כול אינטרס שלנו כאן כחברה.

קרן ברק: זה אינטרס של הכלכלה.

קרן ברק: העסקים הקטנים הם שמשלמים מיסים והם שממלאים את הקופה הציבורית שלנו בשביל שנוכל אחרי זה להמשיך ולהתקיים.

קרן ברק: הם עמוד השדרה שכל הכלכלה שלנו בנויה עליו, ולכן אנחנו צריכים אותם חיים ונושמים.

קרן ברק: לסגירה של העסקים ופתיחה מחודשת יש עלות כלכלית גבוהה יותר מאשר לתת מענקים היום שישאירו אותם עם הראש מעל המים, לתת מענקים שימנעו מהם להיסגר ולפתוח מחדש.

מיקי לוי: לסיכום, בבקשה.

קרן ברק: העסקים הקטנים הם הלב הפועם של הכלכלה בישראל.

קרן ברק: הם אלו שממלאים את חלק הארי של הקופה הציבורית ומספקים שירותים רבים וחשובים, כך שהרווח וההצלחה שלהם הם הרווח וההצלחה של כולנו.

קרן ברק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת ברק.

מיקי לוי: חבר הכנסת – אנחנו נעשה את כל השלושה יחד או השר ישיב?

מיקי לוי: השר ישיב.

קריאה: השר ישיב, בוודאי.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, השר ישיב?

קריאה: השר ישיב.

מיקי לוי: בבקשה, השר חמד עמאר.

מיקי לוי: בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרה, חברת הכנסת קרן ברק, המדיניות של הממשלה הייתה ברורה מההתחלה.

דוד אמסלם: קודם כול, תגיד: אתם לא עשיתם כלום.

דוד אמסלם: תגיד ככה: 12 שנים לא עשיתם כלום.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: ככה אתה מתחיל.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמסלם, אני מציע לכם להירגע.

חמד עמאר: עדיין לא התחלתי לדבר ואתה כבר לחוץ.

דוד אמסלם: אני לא מבין למה אתה לא הלכת על הטקסט הרגיל.

חמד עמאר: אל תהיה לחוץ.

דוד אמסלם: אתה לא הלכת על הטקסט הרגיל: אתם לא עשיתם כלום.

חמד עמאר: אמרתי לך, אתה לא תצליח להשתיק אותי – –

דוד אמסלם: לא משנה – – –

חמד עמאר: – – ואין לך את היכולת הזאת, לא אתה ולא כל האופוזיציה.

דוד אמסלם: אז תתחיל.

חמד עמאר: אני פונה אלייך עכשיו ואומר לך: הייתה לנו מדיניות ברורה – – –

דוד אמסלם: מי זה "לנו"?

חמד עמאר: ממשלת ישראל.

דוד אמסלם: איזו?

דוד אמסלם: זאת?

חמד עמאר: זאת הממשלה שלך.

דוד אמסלם: נו?

חמד עמאר: של כולנו, של כל אזרחי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני שואל, עזוב.

דוד אמסלם: כבוד השר, דבר אתה בשם הממשלה שלך.

חמד עמאר: זו ממשלה של כולנו.

חמד עמאר: המדיניות שלנו הייתה ברורה: להימנע מסגרים, לא להגיע לסגרים.

דוד ביטן: מי דיבר על סגרים?

דוד ביטן: אתם דיברתם על סגר.

חמד עמאר: נמנענו מסגרים.

חמד עמאר: לא עשינו סגרים.

דוד אמסלם: הבנת – – –

חמד עמאר: ולחיות לצד הקורונה.

חמד עמאר: הקורונה לא הולכת לעזוב אותנו מחר.

חמד עמאר: אנחנו כממשלה, כמדיניות, קבענו – – –

שלמה קרעי: להתחיל לדבר – – –

דוד ביטן: אתם דיברתם על סגר.

דוד ביטן: לא אנחנו.

חמד עמאר: אני אמרתי לכם גם בנאום הקודם שלי, חבריי חברי הכנסת: אל תכניסו את המתים לנאומים שלנו.

חמד עמאר: בואו נכבד כל אחד ואחד.

דוד אמסלם: דרך אגב, הבוס שלך הכניס.

דוד אמסלם: היה עומד פה כל שבוע – – –

חמד עמאר: כל אחת ואחד.

חמד עמאר: בואו נכבד.

חמד עמאר: כל אחד זה עולם ומלואו.

חמד עמאר: כל אחד – יש לו משפחה, יש לו חברים, יש אנשים שזוכרים אותו.

חמד עמאר: אל תכניסו אותם לוויכוח הפוליטי שאנחנו מנהלים כאן.

חמד עמאר: המדיניות שלנו, אדוני היושב-ראש, הייתה ברורה: להימנע מסגרים; לחיות לצד הקורונה.

חמד עמאר: ידענו לעשות את זה.

חמד עמאר: עשינו את זה.

חמד עמאר: השקענו בבריאות, השקענו הרבה כסף במשרד הבריאות.

חמד עמאר: הוספנו תקנים, השקענו בבסיס התקציב יותר מ-2 מיליארד שקל, כי המטרה שלנו: הבריאות קודמת לכול.

חמד עמאר: הלכנו עשרה צעדים קדימה, אף ממשלה לא עשתה את זה – שני בתי חולים בפריפריה.

חמד עמאר: כולם דיברו, אנחנו עשינו.

חמד עמאר: שני בתי חולים – אחד בצפון, אחד בדרום – שייתנו שירות.

חמד עמאר: לא צריכים לנסוע מהצפון ולא מהדרום למרכז בשביל לקבל שירותי בריאות.

חמד עמאר: את זה עשינו, ואחרים דיברו ולא עשו.

חמד עמאר: סייענו לרשויות המקומיות; הגברנו את נושא הבדיקות המהירות; עשינו דברים שימנעו מאיתנו להגיע למצב שיהיה סגר, כי מסגר יכולים רק לסבול, וכולם יסבלו.

חמד עמאר: ואנחנו מצליחים ומתחילים לראות צמיחה.

חמד עמאר: ברבעון השני של השנה אנחנו רואים צמיחה, ואת הצמיחה רואים בשימוש בכרטיסי אשראי במסעדות, במלונות, בכל נושא הפנאי.

חמד עמאר: אנחנו רואים את זה, חשים את זה – יש צמיחה היום במדינת ישראל.

חמד עמאר: ואני אגיד לך שלושה דברים שגרמו לצמיחה ושלוש החלטות חשובות שהממשלה הזאת קיבלה: האחת זה החיסון השלישי, הבוסטר, שהוא נתן דחיפה קדימה לצמיחה; אי-סגרים – לא הגענו לסגרים ולא סגרנו; הנושא של החל"ת – קבענו תאריך והתקדמנו והפסקנו את החל"ת.

חמד עמאר: אנחנו רואים כמה מקומות עבודה – כמה אנשים הולכים לעבודה היום, קמים בבוקר, הולכים לעבודה, רוצים לעבוד, כמה מקומות פנויים ורוצים אנשים שיבואו לעבוד.

חמד עמאר: זה אחד הדברים החשובים שהממשלה הזאת החליטה ועשתה.

חמד עמאר: עם כל זה, אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים שענפים מסוימים נפגעו.

חמד עמאר: אנחנו לא אומרים שלא.

חמד עמאר: אנחנו יודעים שענפים מסוימים נפגעו.

חמד עמאר: אנחנו יודעים שאנשים צריכים להתרגל לחיות ליד התו הירוק.

חמד עמאר: אנחנו חייבים לעשות את זה.

חמד עמאר: לבוא ולדבר ולהגיד: לא, אנחנו נחזור עוד פעם לעלייה בתחלואה, לסגרים – אנחנו לא רוצים להגיע לזה, אנחנו רוצים להתקדם קדימה, זו המטרה שלנו.

חמד עמאר: עשינו הרבה דברים על מנת לעזור לצמיחה.

חמד עמאר: הלכנו על דחיית החזר מענקים שניתנו שלא כדין.

חמד עמאר: יש עסקים שקיבלו מענקי יתר, והם צריכים להחזיר את הכסף; לפי הדוחות הכספיים שהם הגישו, הם חייבים להחזיר את זה – פרסנו להם את החוב, נתנו את האפשרות לפריסת חוב כשיחזירו את הכסף.

חמד עמאר: אנחנו חילקנו תלושים שיעזרו לעסקים שנפגעו, לרופאים שיבואו ויעזרו.

חמד עמאר: אנחנו בקשר שוטף עם כל הענפים שנפגעו.

חמד עמאר: אנחנו יודעים שהתיירות נפגעה, אנחנו בקשר איתם.

חמד עמאר: אני מקווה שב-1 בנובמבר נפתח את התיירות, נאפשר הגעת תיירים למדינת ישראל.

חמד עמאר: עם העבודה ועם התכנון ועם העשייה שהממשלה הזאת עושה, ועם העבודה הרגישה שאנחנו מגלים גם כממשלה, גם כקבינט קורונה, נוכל להתקדם ולפתוח את התיירות הנכנסת למדינת ישראל על מנת שנתחיל לראות צמיחה.

חמד עמאר: עם כל זה, אני אומר לכם, חוק ההסדרים, הרפורמות שאנחנו מובילים, שאמורות לקדם ולעזור לעסקים, הפחתת הרגולציה שאנחנו רוצים להוביל, לקדם, שאותו העסק שרוצה להיפתח, לעשות עסקים במדינת ישראל – שכל אחד יכול לפתוח עסק במדינת ישראל – לא צריך את כל הרגולציה שנמצאת היום.

חמד עמאר: אנחנו מפשטים את זה, עושים את זה יותר קל, יותר נגיש לכל מי שרוצה לפתוח עסק.

חמד עמאר: לקבל רישוי עסקים במדינת ישראל לוקח לפעמים יותר משנה; אנחנו רוצים שהוא יעשה את זה מהר.

חמד עמאר: אנחנו רוצים שבתוך חודש-חודשיים יהיה לו רישוי עסקים ויוכל לפתוח את העסק שלו.

קרן ברק: זו רפורמה, דרך אגב, שאנחנו עשינו, רק עכשיו עושים לה התאמה.

קרן ברק: אל תעשה את זה – – –

חמד עמאר: אתם לא.

חמד עמאר: אתם עשיתם – – –

קרן ברק: עשינו בדיוק את הרפורמה הזאת.

קרן ברק: זאת בדיוק הרפורמה שלנו.

חמד עמאר: אתם עשיתם הרבה דברים: אתם תקעתם את המדינה בלי תקציב יותר משנתיים.

דוד אמסלם: אתם באתם לעבוד?

חמד עמאר: התקציב האחרון שאישרתם היה במרץ 2018, שנבנה בשנת 2017.

קרן ברק: נכון, אבל זה אותו דבר.

קרן ברק: זה לא משנה, זה אותו דבר, זו אותה רפורמה.

חמד עמאר: אם הייתם רוצים לעשות למען האזרח, לטובת המדינה, הייתם מאשרים תקציב ומתקדמים קדימה.

דוד ביטן: אתם היחידים שעושים למען המדינה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה לשר חמד עמאר.

דוד ביטן: מה אתם עושים – – – לא עושה את זה.

דוד ביטן: נו, בחייך.

דוד ביטן: עמאר, די, מספיק כבר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מלכיאלי.

דוד אמסלם: אבל הצבעת איתנו על תקציב 2018.

דוד אמסלם: אתה שכחת?

דוד אמסלם: כבוד השר, אתה הצבעת איתנו על 2018 ו-2019.

דוד אמסלם: שכחת?

מאיר פרוש: – – – הכבוד במקומו מונח.

דוד אמסלם: האמת היא שאתה לא נותן לעובדות לבלבל אותך, כבוד השר.

אחמד טיבי: עשר דקות.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני יודע דבר אחד: שאתה כאדם – ואני יודע שאתה אדם הגון – לא עומד מאחורי רוב הדברים שאמרת.

מיכאל מלכיאלי: אני הגשתי כאן הצעת אי-אמון שמהותה התקציב האכזרי שמדינת ישראל מביאה, קודם כול בפני הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: כשאני אומר שאני מגיש את זה, אני משוכנע שאני פֶּה לא לעצמי, לא לאופוזיציה, לא למתנגדי הממשלה – הרבה הרבה מעבר לכך: רוב אזרחי מדינת ישראל, תושבי הפריפריה, האנשים שזקוקים לבתי החולים, משפחות ברוכות ילדים, האימהות שהילדים שלהן נמצאים במעונות, זוגות צעירים שאין להם אופק בדיור, קשישים, בעלי מוגבלויות ו-20% מתושבי מדינת ישראל שמוגדרים כעניים.

מיכאל מלכיאלי: אני עומד כאן בשמם כי הממשלה הזאת, שנהייתה ממשלת תל אביב-נתב"ג, היא ממשלה שמביאה תקציב אנטי-כלכלי, אנטי-השכבות החלשות.

מיכאל מלכיאלי: כל אותן אלפי משפחות ברוכות ילדים, חלשים, קטנים – ואין שר אחד בממשלה שבאמת יכול להרגיש את הכאב של אותם אנשים.

מיכאל מלכיאלי: מכורסת המחלקה הראשונה במטוס קשה מאוד להרגיש את המצוקה של המטפלת בירוחם שמתחננת לתוספת של קצת, קצת כסף ליום-יום שלה; מטרקלין האח"מים בדובאי, אדוני השר, קשה להרגיש את הקשישים הרעבים, את אותם אנשים שזקוקים למטפלים, לכסף לסיים את החודש; מהשטיחים האדומים בבחריין – והממשלה המעופפת שלכם נוסעת ממקום למקום – קשה מאוד להרגיש, לחוש, את מעגל העוני של עשרות ומאות אלפי ילדים שפותחים את המקרר ואין להם מה לאכול.

מיכאל מלכיאלי: ממשלת תל אביב-נתב"ג מעופפת לה בכל העולם.

מיכאל מלכיאלי: מלמעלה לא רואה את האזרחים ממטר, כמו שאומרים.

מיכאל מלכיאלי: בנט וליברמן, עם המנצח של המקהלה ליברמן, חוגגים כל בוקר בכל הרשתות, בכל הערוצים: הבאת תקציב חדש.

מיכאל מלכיאלי: יפה מאוד.

מיכאל מלכיאלי: מזל טוב למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: יש תקציב.

מיכאל מלכיאלי: אבל מי מוזמן לחגיגה הזאת?

מיכאל מלכיאלי: מי מגיע לחגוג יחד עם שר האוצר, שבאמת אטום לכל דבר חברתי, לכל דבר מוחלש, לשכבות החלשות, לפריפריה?

מיכאל מלכיאלי: העשירים מהמעמד הגבוה, תושבי גדרה וחדרה, אלה שהצביעו למפלגות שלכם.

מיכאל מלכיאלי: מי נותר מחוץ לחגיגה?

מיכאל מלכיאלי: מי לא הוזמן לחגיגה הזאת?

מיכאל מלכיאלי: מי ישלם על החגיגה מבזבזת הכספים הזאת?

מיכאל מלכיאלי: תושבי הפריפריה וישראל השנייה.

מיכאל מלכיאלי: אלו האנשים שאתה, ידידי השר, אמור לייצג; אלו האנשים שבמשך שנים התיימרתם לייצג.

מיכאל מלכיאלי: בשבילם, בשביל אותם אלפי אנשים, בשביל אותן שכבות חלשות, קשישים, זקנים, חרדים, ערבים ועמך בית ישראל בפריפריה, התקציב הזה מלא גזרות קשות וכואבות: עלייה במחירי החשמל, כ-30%; מס על הכלים החד-פעמיים; מס על השתייה המתוקה; עלייה בתשלום זימון רופא.

מיכאל מלכיאלי: ריבונו של עולם, מה ביקשנו, מותרות?

מיכאל מלכיאלי: אדם צריך ללכת לרופא – הוא ישלם יותר; תושב הפריפריה – גודש על הכניסה; עלייה במחירי המסעדות בעקבות הדבר המטופש ביותר של השר כהנא, שמונה לא יודע מאיפה, רפורמת הכשרות – דבר שייקר את המחיה במדינת ישראל, דבר שיעשיר את קופת הבד"צים, אבל האנשים החלשים, השכבות החלשות, הפריפריה, האנשים שמתלבטים בין אוכל לבין תרופות, בין שמיכה בחורף לבין אוכל לילדים, ישלמו הרבה הרבה יותר על האוכל שלהם.

מיכאל מלכיאלי: אם עד היום הם היו צריכים לשלם משהו על לקנות פיצה או אוכל, הם ישלמו מעכשיו הרבה הרבה יותר.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, כולנו זוכרים ששר האוצר לשעבר משה כחלון התהדר ברפורמת נטו.

מיכאל מלכיאלי: הוא בא לכאן ודיבר נטו על פחות מיסים או ביטול מכסים, הורדת יוקר המחיה, הורדת המע"מ.

מיכאל מלכיאלי: אחר כך שר האוצר שנמצא כאן, ישראל כץ, הביא סיוע ענק מאוד לחלשים, לעובדים.

מיכאל מלכיאלי: שרי האוצר לדורותיהם באו לכאן ועמדו בגאווה גדולה והתהדרו בביטול של מיסים, בעזרה לשכבות החלשות.

מיכאל מלכיאלי: השר דרעי הוביל רפורמות ענקיות לצדק חלוקתי אמיתי בחלוקה בהכנסות בין פריפריה למרכז, בין יישובים חזקים ליישובים חלשים, גייס תקציבי ענק.

מיכאל מלכיאלי: תקפתם אותנו.

מיכאל מלכיאלי: אתם הייתם באופוזיציה ותקפתם את החרדים הסחטנים, שהשיגו מיליארד שקל.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: להנחה בתחבורה הציבורית, הנחה במחיר המים.

מיכאל מלכיאלי: שרי האוצר לדורותיהם באו לכאן בגאווה גדולה על שהצליחו להביא לחלשים ביותר רווחה חברתית, לזקנים חבילות סיוע.

מיכאל מלכיאלי: במה הממשלה הזאת מתהדרת?

מיכאל מלכיאלי: יש כאן ממשלה שלמה שעסוקה במרוץ לאיחוד האמירויות, במרוץ לבחריין, מי יצטלם עם אבו מאזן.

מיכאל מלכיאלי: שנתיים של מגפה שמוטטה מיליונים, אנשים איבדו את הכול, עסקים נסגרו, אנשים חיסלו את השקל האחרון שהיה להם בפק"מים, אנשים גבו את קופת המנהלים ואת החיסכון, הוציאו הכול – מה הבשורה שיש לכם היום להגיד?

מיכאל מלכיאלי: העפנו את ביבי.

מיכאל מלכיאלי: נתנו מכה לחרדים, שמנו אותם באופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: איזו אמירה יש לכם להגיד?

מיכאל מלכיאלי: תקציב ללא תוכנית מקיפה לצמצום בעיית העוני.

מיכאל מלכיאלי: יש היום הצעת חוק של חבר הכנסת ארבל עם חבר הכנסת אזולאי בנושא של הקמת רשות למיגור העוני.

מיכאל מלכיאלי: פסלתם להם את זה היום בוועדת השרים.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: מה אכפת לכם להקים רשות אמיתית למלחמה בעוני?

מיכאל מלכיאלי: ללא תוכנית מהפכנית בתחבורה הציבורית, הפרטה ברכב הציבורי; ללא תוכנית אמיתית להילחם בדיור, במחירים שעולים מיום ליום; ללא השקעה של מיליארדים בפריפריה, בחלשים.

מיכאל מלכיאלי: זה תקציב שמותאם לישראל השבעה, ישראל העשירה, ישראל שמצביעה לממשלה הקטנה והצרה הזאת, תקציב שהוגש בחיפזון, בלי מחשבה מעמיקה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר עם ישראל כולו ציין שמונה שנים להסתלקותו של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק קדוש לברכה.

מיכאל מלכיאלי: כולנו הדלקנו נר לזכרו, דיברנו לעילוי נשמתו, דיברנו בגעגוע על העוצמה, על האור, על האיש שהלך לפני המחנה, שכל כך חסר לנו.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, אני רוצה לספר לך, אדוני השר, חצי שנה לפני שהרב נפטר, בחודש אייר תשע"ג, אדוני היושב-ראש, הרב עובדיה קיבל בשורה קשה מאוד: בנו הגדול, הרב יעקב יוסף, בנו בכורו, נפטר ממחלה קשה.

מיכאל מלכיאלי: השבר שלו היה גדול.

מיכאל מלכיאלי: היה קשה מאוד לנחם אותו.

מיכאל מלכיאלי: ישב בצער גדול.

מיכאל מלכיאלי: בן אהוב שהיה קרוב לו כל כך.

מיכאל מלכיאלי: באותם זמנים כיהנה בממשלת ישראל ברית האחים בנט-לפיד, אותה הברית של אליטות עשירות, שלא ראו כלום מישראל השנייה.

מיכאל מלכיאלי: באותו זמן שר האוצר היה לפיד, והוא תכנן קיצוצים קשים.

מיכאל מלכיאלי: נכנס השר בזמנו יובל שטייניץ לנחם, בא לרב לנחם אותו.

מיכאל מלכיאלי: הרב עובדיה רואה אותו – יהודי כמעט בגיל 90 – פורץ בבכי, ואני מצטט מה הוא אמר לו: לגבי הקיצוצים לחלשים, הם אנשים עניים שאין להם מה לאכול.

מיכאל מלכיאלי: אנא ממך, רחם עליהם.

מיכאל מלכיאלי: אלו עניים של עם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להגיד: אדם בגיל 90 שלא חסר לו כלום.

מיכאל מלכיאלי: אדם מגיע לממדים תורניים שמאות שנים לא הגיעו אליהם.

מיכאל מלכיאלי: הוא עסוק באבל של הבן שלו שנפטר – באמת בבכי גדול; שם את כל האבל שלו הקטן בצד ובכה כמו שהוא לא בכה על מיטת בנו, על התקציב הקשה שבנט ולפיד, אותם אנשים שהיום הקימו ממשלה – הם לא חלמו שיום אחד זה יהיה ראש הממשלה וההוא יהיה חליפי, אבל אז הקימו ממשלה, והשאירו את האנשים שדאגו לחלשים בחוץ.

מיכאל מלכיאלי: ישב ובכה מה יהיה על אותם אלפי ילדים שפותחים את המקרר ואין להם מה לאכול.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, אני רוצה להגיד לך, כשאתה וכל חבריך בממשלה ובקואליציה הולכים לישון, תזכרו שאלפי ילדים, אין להם אפשרות ללכת למעונות.

מיכאל מלכיאלי: הם ילמדו במקומות ללא פיקוח, הם ילמדו במקומות לא ראויים, כי אין להם אפשרות לממן את המעונות.

מיכאל מלכיאלי: מה זה גזרת המעונות הרעה הזאת?

מיכאל מלכיאלי: למי זה טוב?

מיכאל מלכיאלי: מה עשיתם?

מיכאל מלכיאלי: עד שאלפי נשים חרדיות מצאו מקום עבודה – וזה היה קשה; רובן ללא תארים, חלקן הגדול מטעמים דתיים, ואתה מבין את המשמעות של זה, אז היה קשה להן למצוא עבודה.

מיכאל מלכיאלי: מצאו עבודה – למה לקחת להם את כבשת הרש?

מיכאל מלכיאלי: למה מסע הנקמנות הקשה הזה?

מיכאל מלכיאלי: מה מפריע לאיווט ליברמן האיום והנורא הזה, שמצא את התקציבים לפגוע בילדים?

מיכאל מלכיאלי: אותם ילדים שהם רעבים גם ככה יהיו רעבים עוד יותר; אותם אנשים שאין להם ביטחון תזונתי ילכו ללמוד במקומות שלא מפוקחים, ואנחנו לא רוצים את זה.

מיכאל מלכיאלי: והממשלה הזאת, שמגיעה ואומרת: אנחנו רוצים שהגברים החרדים יצאו לשוק התעסוקה.

מיכאל מלכיאלי: מה עם אותן אלפי נשים?

מיכאל מלכיאלי: מה אשמים אותם עשרות אלפי ילדים שלא יהיה להם מקום?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מגישים, ומקווים שכל אדם שאכפת לו מהחלשים, כל אדם שאכפת לו מהשכבות החלשות, יביע אי-אמון בממשלה הזאת; אי-אמון בשר אוצר שמעביר רפורמה ברב-קו כשהוא לא יודע מה זה; אי-אמון בשר אוצר שמונע משנאה, מונע מנקמנות, מונע משנאת האחר והזר – אין שום הסבר לזה.

מיכאל מלכיאלי: זו ממשלה של בן אדם שגנב את המנדטים, גנב את המצביעים שלו, נוכל שלא הכרנו דבר כזה, ומגיע ומתהדר – בממשלה של מה?

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: אפס בשורה לחלשים, אפס בשורה למוחלשים.

מיכאל מלכיאלי: אני מקווה שהממשלה הזאת תיפול כמה שיותר מהר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: ולכם, אזרחי מדינת ישראל החלשים, אנחנו כאן כדי להילחם שהממשלה הזאת תלך הביתה כמה שיותר מהר.

אחמד טיבי: תודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פרוש?

מאיר פרוש: אני?

אחמד טיבי: אתה מנמק.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: סליחה, סליחה, קודם השר משיב.

אחמד טיבי: מי מנמק את פרוש?

אחמד טיבי: השר מתן כהנא ינמק את פרוש; ישיב.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: פרוש או פורוש?

אחמד טיבי: מתקנים אותי.

מאיר פרוש: למה אתם כולכם שוכחים את השר עמאר?

אחמד טיבי: השר חמד עמאר יענה וישיב.

חמד עמאר: אני מרגיע אותך, קשה לשכוח אותי.

חמד עמאר: קשה.

אחמד טיבי: אף אחד לא ישכח.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת מלכיאלי: אתה זוכר שכשנכנסת לכנסת, ישבנו אני ואתה ואמרת לי: איך מבטאים את השם שלך?

חמד עמאר: ואמרת גם על שר אז, דרעי: גם לו קשה לבטא את השם שלך, וגם עזרת לו לבטא את השם.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך: אתה מאמין למה שאתה אמרת?

מיכאל מלכיאלי: כן.

חמד עמאר: אתה מאמין?

חמד עמאר: שרת האנרגיה יושבת כאן.

חמד עמאר: שרת האנרגיה, יש העלאה במחירי החשמל ב-30%?

חמד עמאר: שרת האנרגיה אומרת לך: לא.

מיכאל מלכיאלי: יש העלאת מחירים.

חמד עמאר: אני אומר לך: לא.

חמד עמאר: אני אומר לך: לא.

חמד עמאר: אנחנו הולכים לפגוע בחלשים?

מיכאל מלכיאלי: בוודאי שכן.

חמד עמאר: אנחנו הולכים לפגוע בחלשים?

מיכאל מלכיאלי: בוודאי שכן.

חמד עמאר: אנחנו הולכים לפגוע בפריפריה?

מיכאל מלכיאלי: ברור שכן.

חמד עמאר: אנחנו לא מוסיפים לקצבאות?

מיכאל מלכיאלי: לא, העליתם – – – פגעתם בתינוקות.

חמד עמאר: אנחנו – – –

משה אבוטבול: איבדת את הרגש שלך.

מיכאל מלכיאלי: אתם פוגעים בתינוקות, אתם פוגעים בניצולי שואה.

משה אבוטבול: אין לך רגש.

משה אבוטבול: איבדת את הרגש שלך.

משה אבוטבול: אין לך רגש לילדים.

משה אבוטבול: אתה סגן של שר האוצר.

חמד עמאר: אי-העברת התקציב זה פגיעה בשכבות החלשות.

משה אבוטבול: אתה פוגע בהם שלא יצמחו.

חמד עמאר: אי-העברת התקציב.

משה אבוטבול: אתה פוגע בהם.

חמד עמאר: אתה ישבת בממשלה יותר משנה וחצי ולא העברת תקציב.

משה אבוטבול: אתה שונא את החרדים.

חמד עמאר: זה פגיעה, זה פגיעה בחלשים.

משה אבוטבול: אתה שונא את החרדים.

חמד עמאר: לא להעביר תקציב זאת הפגיעה.

חמד עמאר: זה מה שאתה עשית כשישבת כאן בממשלה.

משה אבוטבול: – – –

חמד עמאר: זה הפגיעה בחוליה הכי חלשה.

משה אבוטבול: הבוס שלך שונא את החרדים.

חמד עמאר: זאת הפגיעה בחוליה הכי חלשה, ואתה עשית את זה כאן – –

משה אבוטבול: הבוס שלך שונא את כולם.

חמד עמאר: – – עם הממשלה שאתה ישבת בה.

מיכאל מלכיאלי: ממשלה של ישראל הראשונה.

חמד עמאר: יותר משנה וחצי לא העברתם תקציב.

משה אבוטבול: הבוס שלך שונא ילדים חרדים – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבוטבול, תודה.

חמד עמאר: ברגע שאתה מעביר תקציב אתה משפר את המצב לאותם אנשים חלשים שהיו זקוקים לתקציב.

מיכאל מלכיאלי: למה ליברמן שונא ילדים חרדים?

מיכאל מלכיאלי: למה ליברמן שונא ילדים חרדים?

מיכאל מלכיאלי: מה יש לו?

חמד עמאר: אתה יודע, בלי תקציב – – –

מיכאל מלכיאלי: למה המטורף הזה גורם ל-6,000 נשים לעזוב את מקום העבודה שלהן?

מיכאל מלכיאלי: מה יש לו?

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת מלכיאלי.

חמד עמאר: חבל שאתם עוד מתפתים לדברים כאלה.

חמד עמאר: אני ישבתי כאן בטקס רבין – – –

מיכאל מלכיאלי: אבל זה נכון.

מיכאל מלכיאלי: תגיד שזה לא נכון, תכחיש.

חמד עמאר: אני ישבת בטקס.

חמד עמאר: אני אומר לך, אני התביישתי.

חמד עמאר: האזרחים התביישו בנו.

מיכאל מלכיאלי: גם אני מתבייש.

חמד עמאר: אני אומר לך, הצעקות האלה, ההתפרצויות האלה, האמירות האלה – –

מיכאל מלכיאלי: כואב לנו.

חמד עמאר: – – האמירות האלה – –

מיכאל מלכיאלי: כואב לנו.

מיכאל מלכיאלי: הם בוכים לנו כל יום בטלפון.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מדברים מכאב.

חמד עמאר: – – אתה לא תשמע ממני אמירה כזאת לעולם.

חמד עמאר: לא אפגע באף אחד בעולם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מדברים מכאב.

חמד עמאר: אני לא אפגע באף אחד.

חמד עמאר: מעולם לא פגעתי ולא אפגע.

מיכאל מלכיאלי: אני נפגעתי.

מיכאל מלכיאלי: שר האוצר פוגע בילדים – –

חמד עמאר: אני עומד כאן, אומר את האמת ולא משקר.

מיכאל מלכיאלי: – – פוגע בניצולי שואה, בחיילים, בקשישים.

חמד עמאר: אנחנו באנו לעזור.

חמד עמאר: אנחנו מעבירים תקציב, ותקציב טוב למדינת ישראל – –

משה אבוטבול: למה אתה לא נלחם על התינוקות?

חמד עמאר: – – לעזור לכל אחד ואחד.

משה אבוטבול: למה אתה לא נלחם על המעונות?

משה אבוטבול: תענה תשובה.

חמד עמאר: אנחנו רואים את השינוי.

משה אבוטבול: למה אתה לא נלחם על המעונות?

משה אבוטבול: אל תספר סיפורים.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש – –

משה אבוטבול: אתה לא נלחם על המעונות.

חמד עמאר: – – העלאת קצבת הנכות – – –

משה אבוטבול: אתה שותף לפשע.

אחמד טיבי: אבוטבול, אני לא קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך, אדוני היושב-ראש:

חמד עמאר: העלאת קצבת הנכות הכללית ל-3,700 שקלים זאת פגיעה?

חמד עמאר: אני שואל אותך.

חמד עמאר: אנחנו פוגעים?

חמד עמאר: אתה לא עשית את זה שנה וחצי, כי לא העברת תקציב.

מיכאל מלכיאלי: – – –

חמד עמאר: אנחנו מעלים את זה.

חמד עמאר: אנחנו מעלים את זה.

מיכאל מלכיאלי: לשלם – – – זאת פגיעה.

חמד עמאר: אם זאת פגיעה, תגידו לי שזאת פגיעה, ואני אגיד שפגענו בחלשים.

מיכאל מלכיאלי: קיצצתם לניצולי השואה, קיצצתם לקשישים.

חמד עמאר: אנחנו מוסיפים להם.

חמד עמאר: נכי צה"ל שנים, שנים מחכים לתוספת, שנים מחכים לפתרון.

חמד עמאר: הגענו איתם לפתרון לפני העברת התקציב והוספנו להם מיליארד שקלים.

מיכאל מלכיאלי: מה אשמים הילדים?

מיכאל מלכיאלי: מה אשמים הילדים?

חמד עמאר: לאלימות נגד נשים, לאלימות פיזית נגד נשים – –

מיכאל מלכיאלי: למה ליברמן שונא ילדים?

מיכאל מלכיאלי: למה?

חמד עמאר: – – הוספנו ונתנו לפני התקציב לנכים.

חמד עמאר: הוספנו לפני התקציב.

משה אבוטבול: למה אתם פוגעים בתינוקות במעונות?

משה אבוטבול: תענה על זה, אל תמרח אותנו בסיפורים.

חמד עמאר: תוספת השלמת הכנסה.

משה אבוטבול: סיפורי סבתא שלך – –

חמד עמאר: תוספת השלמת הכנסה.

משה אבוטבול: – – אל תבלבל אותנו.

משה אבוטבול: אתה נלחם בתינוקות.

משה אבוטבול: תענה תשובה על זה.

חמד עמאר: תוספת – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אבוטבול.

חמד עמאר: תוספת, תוספת.

אחמד טיבי: החלטתי להיסחף עד הסוף.

אחמד טיבי: קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חמד עמאר: תוספת, תוספת.

חמד עמאר: כאב שלא העברת תקציב, תאמין לי.

חמד עמאר: כאב שלא העברת תקציב.

חמד עמאר: זה כואב.

חמד עמאר: זה כואב.

חמד עמאר: זה אתה יושב בממשלה, אתה יושב בממשלה ולא מעביר תקציב שנה וחצי והולך לבחירות בגלל שאתה לא מצליח להעביר תקציב – זה פגיעה בחלשים, ואת זה עשיתם, ועשיתם את זה טוב.

משה אבוטבול: תינוקות במעון – – –

חמד עמאר: מנווט.

חמד עמאר: טוב.

חמד עמאר: ידעתם לעשות את זה.

משה אבוטבול: – – –

חמד עמאר: אני רוצה לשאול אותך:

חמד עמאר: אנחנו יושבים הרבה – –

משה אבוטבול: הראש שלך מפריע לך.

חמד עמאר: – – ואתה מכיר את הראש שלי ואת הדאגה שלי לחלשים.

מיכאל מלכיאלי: זה ליברמן.

חמד עמאר: אתה יודע שאני רוצה לדאוג לחלשים.

חמד עמאר: אני רוצה להראות לך תוספת להשלמת הכנסה – –

משה אבוטבול: תמשיך לספר סיפורים.

חמד עמאר: – – לקשישים כך שתעלה מ-3,710 שקלים.

חמד עמאר: זה פגיעה בחלש?

משה אבוטבול: הציבור לא מטומטם.

משה אבוטבול: הציבור לא מטומטם.

חמד עמאר: זאת תוספת, זאת עזרה לקשישים, ואת זה עשינו.

יואב בן צור: רק שאלה, שאלה.

משה אבוטבול: הציבור לא מטומטם, עמאר.

משה אבוטבול: מה עשיתם במעונות?

משה אבוטבול: אל תרמה אותנו.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע את השאלה של החבר שלך.

חמד עמאר: אתה צועק.

משה אבוטבול: אל תרמה.

משה אבוטבול: תענה על המעונות.

משה אבוטבול: תענה על המעונות.

חמד עמאר: אתה צועק.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע את החבר שלך.

משה אבוטבול: תגיד על המעונות.

משה אבוטבול: אל תבלבל את המוח, תערבב, תערבב.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש – – –

משה אבוטבול: אנחנו לא באנו לערבב פה.

אחמד טיבי: פעם שנייה אני קורא אותך לסדר – אבוטבול, הכוונה.

יואב בן צור: אתה יודע כמה אני מעריך אותך.

חמד עמאר: ואני מעריך אותך, אתה יודע.

חמד עמאר: אנחנו עושים הרבה וגם מדברים הרבה.

יבגני סובה: אדוני השר, לא הבנתי איזה קיצוץ לקשישים.

יבגני סובה: מה זה אומר?

יבגני סובה: אתה מדבר על קיצוץ לקשישים, לא הבנתי.

חמד עמאר: קיצוץ לקשישים בזה שהרמנו, העלינו, הוספנו.

חמד עמאר: קשיש יקבל היום השלמה להבטחת הכנסה עד 3,710 שקלים – זה הקיצוץ שאנחנו עשינו.

חמד עמאר: זה מה שהם לא הצליחו לעשות.

חמד עמאר: זה מה שפוגע בהם וזה מה שכואב להם, שאנחנו הצלחנו ואתם לא הצלחתם.

יואב בן צור: יש לי בנות שיש להן תינוקות.

יואב בן צור: הבנות האלה עובדות.

יואב בן צור: עכשיו, כשמחייבים אותן, כיוון שהבעלים שלהם עובדים, מחייבים אותן לשלם את מלוא הסכום, ולא משתלם להן לצאת לעבוד.

יואב בן צור: הן מרוויחות 4,000–5,000 שקלים; אם 2,000 שקלים הן צריכות לשלם למעון, בשביל 3,000 שקלים לא כדאי להן לעבוד.

יואב בן צור: תסביר לי אם זאת לא פגיעה בחלשים.

חמד עמאר: אנחנו נשב, אני מוכן, ואמרתי לך ואמרנו: בוא נשב, בוא נדבר על הנושא.

חמד עמאר: אני מוכן לשבת איתך.

חמד עמאר: אני ביקשתי לשבת ואני מוכן לשבת ולשמוע על זה.

חמד עמאר: אני רוצה – העלאת קצבאות.

חיים ביטון: אל תשב, צריך לבטל את זה.

חיים ביטון: בשביל מה צריך לשבת?

דסטה גדי יברקן: כבוד השר, אני רק רוצה להגיד לך שאני מעריך אותך מאוד, והיום עוד יותר.

דסטה גדי יברקן: למה?

דסטה גדי יברקן: כי אתה היחידי מכל השרים בממשלה שאומר את האמת עכשיו, כשאמרת שלא היה תקציב שנה וחצי.

דסטה גדי יברקן: אתה צודק.

דסטה גדי יברקן: כולם אומרים: לא היה תקציב שלוש שנים.

חמד עמאר: לא, לא אושר – תראה, התקציב האחרון שאושר כאן בכנסת היה במרץ 2018.

חמד עמאר: אתה יודע, אתה חבר כנסת ותיק, אתה לא חדש.

חמד עמאר: אתה חבר כנסת קדנציה שלישית.

חמד עמאר: עם הבחירות האלה היית קדנציה מלאה – – –

דסטה גדי יברקן: היה לנו ויכוח.

חמד עמאר: אני אומר לך, הכנה של תקציב לוקחת הרבה זמן.

חמד עמאר: אם התקציב אושר במרץ 2018, סימן שהוא הוכן ב-2017.

חמד עמאר: אתה מצדיק אותי או לא?

דסטה גדי יברקן: נכון, אבל עבר 2020.

חמד עמאר: ברגע שאתה לא מאשר תקציב ב-2020, 2021, זה אומר שבשנתיים האלה אתה מסתמך על תקציב שהוכן בשנת 2017.

חמד עמאר: אתה מצדיק אותי או לא מצדיק אותי?

חמד עמאר: זה בדיוק מה שקורה, זה מה שקרה.

דסטה גדי יברקן: – – – אתה צודק.

חמד עמאר: אבל אנחנו יותר משנה וחצי.

חמד עמאר: התקציב, עד שיאושר, זה נובמבר.

חמד עמאר: אנחנו קרוב לשנתיים ללא תקציב.

חמד עמאר: אני צודק או לא צודק?

דסטה גדי יברקן: אתה צודק.

דסטה גדי יברקן: אתה מדייק.

חמד עמאר: אנחנו ללא תקציב.

חמד עמאר: אנחנו עדיין מתנהלים לפי תקציב שהוכן ב-2017 ואושר ב-2018, וזה מה שפגע באוכלוסיות הכי חלשות במדינת ישראל, כי ברגע שאתה לא מאשר תקציב, אתה לא יכול לאשר שום דבר, אתה לא יכול לקדם; אתה גם לא יכול להביא מה שאנחנו הבאנו – העלאת קצבתם השנתית של ניצולי השואה ב-2,500 שקלים, שזו תוספת של 65.5%.

חמד עמאר: זו עזרה לאנשים שבאמת זקוקים לזה.

חמד עמאר: עשינו את זה.

חמד עמאר: אם לא היינו באים ומאשרים תקציב, אנחנו לא היינו יכולים לעשות את זה, לכן אנחנו חייבים לאשר תקציב.

דסטה גדי יברקן: חשוב.

חמד עמאר: לכן, ברגע אתה לא מאשר תקציב, אתה פוגע באוכלוסיות החלשות.

חמד עמאר: אתה פוגע, וזה מה שנעשה בממשלה הקודמת.

דסטה גדי יברקן: – – – אתה צודק.

חמד עמאר: מה שאנחנו עושים עכשיו – הקצאה חסרת תקדים, אני אומר לך, חסרת תקדים.

חמד עמאר: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני יושב שם, אני כל יום בישיבות בנושא הזה, אני מלווה את הנושא – הקצאה חסרת תקדים לחיזוק החברה הערבית במדינת ישראל.

חמד עמאר: החברה הערבית במדינת ישראל.

חמד עמאר: אנחנו עושים את זה.

חמד עמאר: אנחנו נביא תוכנית שתעזור לאוכלוסייה, לחברה הערבית, ותרים אותה קדימה.

חמד עמאר: אנחנו נביא תוכנית שתחזק את החברה הדרוזית במדינת ישראל ותעלה אותה קדימה.

חמד עמאר: אני מלווה את שתי התוכניות.

חמד עמאר: אני, עם כל החבר'ה שם, עם כל הממשלה – חשוב לנו לחזק את החברה הערבית ואת החברה הדרוזית.

חמד עמאר: אנחנו מביאים תוכנית למלחמה בפשיעה.

חמד עמאר: היום אתם רואים את זה.

חמד עמאר: זה בלתי נסבל, איבדנו את המשילות, איבדנו את המשילות גם בדרום וגם בצפון.

חמד עמאר: כשצעיר נורה באמצע הרחוב ומי שיורה בו לא נתפס ומי שיורה בו בורח משם ולעולם לא יתפסו אותו, כשביותר מ-80% ממקרי הרצח הרוצחים לא נתפסים – זה צועק לשמיים.

דסטה גדי יברקן: למה השותפים בקואליציה – – –

חמד עמאר: אנחנו משיקים תוכנית למיגור הפשיעה.

חמד עמאר: משיקים תוכנית למיגור הפשיעה.

חמד עמאר: אתה היית סגן שר לביטחון פנים, אתה מכיר את זה.

דסטה גדי יברקן: אתה צודק, אני מצדיק את זה.

דסטה גדי יברקן: למה השותפים לקואליציה מתנגדים למעצר מינהלי?

חמד עמאר: אנחנו מקצים הרבה כסף לנושא.

חמד עמאר: אנחנו מחזקים את כוח האדם במשטרה, אנחנו מחזקים תחנות, אנחנו מוסיפים תקציב לשוטף של המשרד לביטחון הפנים.

חמד עמאר: אנחנו עושים את זה, ועושים את זה בשביל לעזור, בשביל לקדם את החברה.

חמד עמאר: אף אחד כאן – אני לא מאמין שיש אחד שרוצה אלימות במגזר הערבי או אלימות במדינת ישראל או השתלטות – – –

דסטה גדי יברקן: אני אומר לך, התוכנית שהמשרד לביטחון הפנים מוביל עכשיו זו תוכנית שאנחנו כתבנו, ולכן, כל הכבוד לכם.

חמד עמאר: כתבתם – אנחנו מאשרים.

דסטה גדי יברקן: יפה מאוד.

חמד עמאר: אנחנו מובילים.

חמד עמאר: אנחנו עושים.

דסטה גדי יברקן: נכון.

דסטה גדי יברקן: ככה צריך להיות.

חמד עמאר: הקמנו צוות שרים, ועדת שרים בנושא בראשות ראש הממשלה.

חמד עמאר: התכנסנו.

חמד עמאר: לא עשיתם את זה.

חמד עמאר: זה לא נעשה 12 שנים בשלטון שלכם.

חמד עמאר: אנחנו עשינו את זה, ואני חבר שם, ואני מאוד גאה להיות חבר בוועדה למיגור הפשיעה.

חמד עמאר: אנחנו מחזקים את שירותי הבריאות לציבור הרחב.

חמד עמאר: אנחנו בונים שני בתי חולים, גם בדרום, גם בצפון.

חמד עמאר: זה מה שאנחנו נעשה.

חמד עמאר: אנחנו נחזק את מערך הרפואה במדינת ישראל.

חמד עמאר: זה מה שאנחנו נעשה, זה מה שהממשלה תעשה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לשר עמאר.

אחמד טיבי: יעלה ויבוא חבר הכנסת פרוש.

דוד אמסלם: השר חמד, 12 שנה לא עשיתם כלום.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: תגיד פעמיים כלום.

אחמד טיבי: הוא פעם אמר לי פרוש.

אחמד טיבי: עכשיו, אנחנו נברר את הנקודה כאן, כשהוא יעלה על הדוכן: מה בדיוק הניקוד של השם?

מאיר פרוש: אפשר לבקש ממך משהו?

אחמד טיבי: זמנך תם, חבר הכנסת פרוש.

קריאה: זמנך עבר.

אחמד טיבי: מכובדי, נשאלת השאלה: מה השם המדויק?

מאיר פרוש: הדבר הזה כבר נשאל על ידי כבוד היושב-ראש לפני שלוש כנסות – –

אחמד טיבי: נכון.

מאיר פרוש: – – וענה על כך תשובה.

מאיר פרוש: מי שמעוניין לדעת – יעיין נא בסטנוגרמת הכנסת דאז.

אחמד טיבי: אבל אם תוכל להקל על הציבור.

מאיר פרוש: פֹּרוש, מלשון פרישות.

מאיר פרוש: פרוש זה פרוש – פֹּרוש.

אחמד טיבי: רבותיי, אני מודיע בזאת שהשם הנכון הוא חבר הכנסת פֹּרוש.

קריאה: גליקמן.

מאיר פרוש: גליקמן זה היה רק בזמן הטורקים, כדי להיפטר מהבעיות שהיו אז.

מאיר פרוש: אפשר להמשיך הלאה?

אחמד טיבי: בבקשה, עשר דקות.

מאיר פרוש: בוא נפתח לכבודו של היושב-ראש, כשהיו מזמינים את אבי, זיכרונו לברכה, למפגשים עם אורחים מחוץ לארץ, הוא היה אומר להם: I am a real Palestine, I am seven generations here – אני פלסטיני אמיתי, אני שבעה דורות כאן.

אחמד טיבי: אתה צודק, הפלסטינים כאן המון המון דורות.

אחמד טיבי: אתה צודק בהחלט.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אפשר בליכוד להשתיק את העניין?

מאיר פרוש: רועש וגועש.

אחמד טיבי: יש מוקד של תסיסה; מוקד של התססה, סליחה.

מאיר פרוש: הרב דוד, דוד, די, מספיק.

מאיר פרוש: עדיף שיהיה ריק מאשר תפריעו כאן.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דסטה גדי יברקן: אני פורש.

מאיר פרוש: לא, אתה יכול להישאר, אתה יכול ללכת, אבל לא להפריע.

מאיר פרוש: אנחנו מיהדות התורה מגישים היום הצעת אי-אמון בממשלה שאינה ראויה – הינה, עוד אחד הגיע.

מאיר פרוש: די.

מאיר פרוש: מה זה?

מאיר פרוש: אנחנו נמצאים פה בשביל להיות אופוזיציה, לא בשביל להפריע לנו.

חיים כץ: – – – לא אמרתי מילה.

חיים כץ: לא אמרתי מילה, הרב מאיר.

מאיר פרוש: חיים, אל תזמזם.

מאיר פרוש: עשר הדקות מעכשיו.

מאיר פרוש: תפסיקו, זה לא יפה.

מאיר פרוש: אנחנו, יהדות התורה, מגישים היום הצעת אי-אמון בממשלה שאינה ראויה לאמון העם.

מאיר פרוש: היא ממשלה שרומסת את הסטטוס קוו, את השבת; מזלזלת בקדושת החיים ובקדושת המתים; ממשלה שאין לה חמלה, שפוגעת במיעוט ובחלשים; ממשלה שאין לה לגיטימציה, כי היא גם ממשלה שמבקשת לעקר את סמכות הרבנות בתחום הכשרות.

מאיר פרוש: יהדות התורה מעולם לא ישבה בממשלות ישראל בשביל כוח ושררה.

מאיר פרוש: בדרך כלל היא גם נמנעה מלקחת תפקידי שרים.

מאיר פרוש: כל עניינה בכניסה לקואליציות השונות היה כדי לשמר את הסטטוס קוו, וגם להוסיף ולחזק את הצביון היהודי בארץ ישראל, דבר שהובטח גם בקום המדינה על ידי בן-גוריון.

מאיר פרוש: מטרתה של יהדות התורה היא גם לנסות ולשפר במקצת את התנאים של הציבור החרדי.

מאיר פרוש: לדוגמה, אנחנו נאבקים נגד העוול שילד שלומד במוסד חרדי מקבל פחות ממחצית ממה שמקבל ילד שלומד במוסד חינוך ממלכתי.

מאיר פרוש: אנחנו בחרנו לקבל תקצוב נמוך יותר כדי לקבל אוטונומיה חינוכית ככל שאפשר, אבל לקבל פחות ממחצית?

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי זוהר, תוכל להסביר לנו מה הייתה הבדיחה?

מאיר פרוש: יהדות התורה בחרה במשך שנים ללכת יחד עם הליכוד והעדיפה לשבת בממשלות ימין בגלל סיבה אחת:

מאיר פרוש: מועצת גדולי התורה אמרה לנו בשעתו ללכת עם המפלגה שהכי קרובה למסורת ישראל.

מאיר פרוש: אז אומנם בליכוד כנראה אין כאלה שמניחים תפילין של רבנו תם כל יום, אבל מעולם לא ראינו במצע שלהם רצון לרמוס ולחלל את השבת, להפר את הסטטוס קוו, לפגוע בקדושת הכותל ועוד.

מאיר פרוש: לאחרונה נחשף תזכיר סודי והיסטורי של מרכז אגודת ישראל בירושלים, אדוני היושב-ראש, משנת תרצ"ז, 1937, שהוכן על ידי הרב משה בלוי ז"ל, והוגש לנציב העליון לפני פרסום מסקנות ועדת הלורד פיל, והיה אצור בגנזי הארכיון הממשלתי הבריטי והיה חתום בסודיות במשך 60 שנה.

מאיר פרוש: התזכיר ממצה ומחדד את דעתה של אגודת ישראל על עניינים העומדים על הפרק מאז ועד עתה ומבטא את החרדה של היהדות החרדית מפני הקמת מדינה יהודית בשלטון של חילונים.

מאיר פרוש: כל החשש הוא מפני ההשלכות הרוחניות והערכיות.

מאיר פרוש: בתזכיר נכתב, בין היתר, כי על פי המסורת ההיסטורית – אני מצטט:

מאיר פרוש: התורה אינה רק ספר חוקים דתי ליהודי היחיד אלא גם חוק ציבורי לעם היהודי.

מאיר פרוש: מדינה יהודית אשר לא תכיר בתורה כחוק עליון בחוק הציבורי הינה נגד רצון ה', ולכן על פי המסורת ההיסטורית תיחשב כחסרת אמונה.

מאיר פרוש: סוף ציטוט.

מאיר פרוש: עוד נכתב בתזכיר ההיסטורי – ואני מצטט: צוין כבר כי מדינה יהודית אשר לא תכיר בתורה כחוק היחיד ללא סטיות, היא עצמה מנוגדת לתורה, ולכן בעצם היותה היא מהווה דיכוי המצפון של כל היהודים שנשארו נאמנים לתורה.

מאיר פרוש: לפיכך, ההגנה שלה על מיעוטים תצטרך להיעשות מבחוץ כנגד המדינה היהודית עצמה, וזה אבסורדי, כי למדינה הזו אין הרגש הנדרש למאמינים בתורה.

מאיר פרוש: סוף ציטוט.

מאיר פרוש: יתרה מזו, הניסיון של הגנה על המיעוטים בשנים האחרונות לא הצליח – כך נאמר שם – כי למדינה כלים רבים כדי שההגנה הזו לא תהיה אפקטיבית.

מאיר פרוש: כלומר, מדינה שלא תכיר בתורה גם תתעמר בחלשים ולא תגן על המיעוטים.

מאיר פרוש: זוהי בעצם הראייה של היהדות החרדית כנגד מדינה של יהודים עם שלטון של חילונים.

מאיר פרוש: לאחר מכן, לפני שנת תש"ח, ב-1947, כאשר בן-גוריון ביקש להופיע באו"ם כמייצג של כל היהודים בארץ ולומר שברצונו להקים בית לאומי לכל יהודי, הוא נדרש על ידי האו"ם להביא הסכמה של כל הארגונים הפוליטיים הציבוריים, ולכן הוא התחייב בפני אגודת ישראל, שייצגה אז את היהדות החרדית, על ארבעת הנושאים שידועים במסמך הסטטוס קוו: שבת, כשרות, עצמאות החינוך ונישואים וגירושים.

מאיר פרוש: הנושא של מעמד בני הישיבות מול שלטונות הצבא עוד לא היה קיים בכלל, הוא לא נכנס במסמך הסטטוס קוו כאשר הוא נכתב, אבל בן-גוריון השכיל וגיבש את הסדר תורתו אומנותו לאחר מכן, כי הוא הבין שבחור ישיבה שרוצה לשבת וללמוד תורה, יוכל לעשות זאת ללא הפרעה.

מאיר פרוש: הוא הכיר בחשיבות של לימוד התורה עקב חורבן השואה, והבין שהיהדות החרדית לא יכולה בלי זה, אף שזה כאמור לא עוגן במסמך הסטטוס קוו.

מאיר פרוש: בעקבות ההבנה לצרכים של היהדות החרדית, הרב יצחק מאיר לוין היה חבר עד סוף שנת תשי"ב, ספטמבר 1952, וכאשר עזב, הוא אמר: עזבתי מכיוון שלא היה רצון לבוא לקראתנו ואיבדתי כל השפעה.

מאיר פרוש: מאז עד שנת תשל"ז, 1977, שנת המהפך, אגודת ישראל ישבה באופוזיציה.

מאיר פרוש: מה אנחנו רואים בממשלת הכלאיים והשיסוי הזו היום?

מאיר פרוש: אנחנו רואים ממשלה שאינה מתחשבת ביהדות החרדית, הדתית והמסורתית, ולא רק שלא מתחשבת, אלא גם פוגעת בסטטוס קוו, רומסת את השבת, מחלנת את קדושת הכותל, מזלזלת בקדושת המתים, מכה בחלשים, במיעוטים ובמשפחה החרדית ללא חמלה, מעוניינת לעקר את מעמד הרבנות בתחום הכשרות.

מאיר פרוש: אנחנו רואים שר אוצר שקרא לקחת את החרדים במריצות – אמירה אנטישמית שעברה בשקט מצד נציגי הציבור כאן בבית הזה, זה עבר בשקט בתקשורת הכללית, וישנה גם הסתה נוראית נגד הציבור החרדי שלצערי מושתקת על ידי התקשורת.

מאיר פרוש: ליברמן בחר לחפש היכן הוא יכול להתעמר במשפחה החרדית, והוא לקח לדוגמה את הטלת המס על הכלים החד-פעמיים, והטענה היא מכיוון שרוצים מדינה ירוקה.

מאיר פרוש: המשפחה החרדית בעצם היא הרי הירוקה ביותר – היא לא משתמשת ונוסעת ברכבים פרטיים כמו שיש במגזר הכללי, מה שמביא לזיהום האוויר הגדול ביותר; לא קונים מוצרים מיותרים ולא משתמשים בחשמל מיותר; שובתים בשבתות וחגים ועוד.

מאיר פרוש: אך כן, המשפחות המבורכות בילדים ובנכדים משתמשות בכלים חד-פעמיים.

מאיר פרוש: היה ניתן למצוא עשרות פריטים מזהמים שהיה ניתן להטיל עליהם מס, אבל המדושן הזה ממשרד האוצר מצא את הקורבן – המשפחה החרדית.

מאיר פרוש: כך גם בגזרה לשלול באכזריות את סבסוד מעונות היום מאברכים ועוד.

מאיר פרוש: בשבוע שעבר נחשפנו להבנה וחמלה מצד ממשלת השיסוי: רוצים להעביר חוק לפתיחת מכון אבו כביר בשבתות תוך רמיסה של השבת, והסיבה היא כדי להתחשב בציבור המוסלמי.

מאיר פרוש: אנחנו הבענו את פליאתנו בפני חברי הכנסת הערבים.

מאיר פרוש: הרי ברור שישנם דברים שאנחנו עושים שהציבור המוסלמי אינו אוהב, אבל אנחנו מעולם לא עשינו דווקא, כדי להכעיס.

מאיר פרוש: עלתה הצעה לפתוח שלוחה של מכון אבו כביר בנצרת שיופעל על ידי צוותים לא יהודיים, אך בכל זאת הלכו והצביעו, וראינו בזה התעקשות להפר את הסטטוס קוו ולפתוח את המכון בשבת.

מאיר פרוש: הציבור החרדי סובל קשות ממצוקת דיור.

מאיר פרוש: בני ברק היא העיר הכי צפופה בעולם.

מאיר פרוש: ישנם ראשי ערים שאינם מוכנים לבנות שכונות לציבור החרדי, ציבור שנתקל גם בקושי להשתלב בשכונות מעורבות.

מאיר פרוש: המדינה מזמן הייתה צריכה לתת את הדעת על כך.

מאיר פרוש: בממשלה הקודמת הוחלט להקים את העיר שפיר סמוך לקריית גת לציבור החרדי דווקא, ולנסות להתחיל בתהליך של מתן פתרון לצפיפות הדיור הקשה, אבל הגיע שר השיכון זאב אלקין עם שרת הפנים שקד, ובשרירות לב החליטו לבטל את ההחלטה הזו, ובמקום זאת לנסות לדחוף את הציבור החרדי לעיר כסיף, שתוקם אולי, אולי, בעוד כעשר שנים, ומנותקת מכל מקום של עבודה ואפשרות התפתחות.

מאיר פרוש: הגדיל לעשות אותו שר שיכון ואישר לפני כשבוע הריסה של מערות קבורה בשכונת גילה בירושלים.

מאיר פרוש: ביקשתי ממנו להמתין עוד כמה שבועות כדי למצוא פתרונות הנדסיים, בכל זאת הרי מדובר בחילול כבוד המת, אך הוא בשלו – קיבל החלטה להרוס את אותם קברים; לא רק לרמוס את החיים אלא גם לרמוס את המתים.

מאיר פרוש: ומגיע ראש הממשלה, שהאחריות מוטלת עליו, הוא מובל כנראה על ידי המריצה של ליברמן, והוא מצהיר בשבוע שעבר שצריך להגביל את ההשפעה החרדית.

מאיר פרוש: איפה בדיוק הוא רוצה להגביל אותה?

מאיר פרוש: מה התכוונת, בנט?

מאיר פרוש: מה אנשים ששומעים אותך בחוץ מבינים ממך?

מאיר פרוש: זו הרי בושה שראש ממשלה אומר ככה על הציבור החרדי.

מאיר פרוש: כפי שציטטתי, כפי שנכתב באותו תזכיר היסטורי של אגודת ישראל, מדינה יהודית אשר לא תכיר בתורה כחוק עליון בחוק הציבורי הינה נגד רצון ה', וגם חמלה והגנה על המיעוטים לא תהיה לה.

מאיר פרוש: הממשלה הזאת אינה לגיטימית ואינה ראויה לאמון.

מאיר פרוש: היום, בסליחות שאמרנו בעת תפילת שחרית, אמרנו את הפסוק דלהלן: "מסורת בידינו מאבותינו, נאקה" – מלשון צעקה – "תשובה וצדקה סותרות רוע גזרות, עוד מענות עם".

מאיר פרוש: יהי רצון שלא תצליח הממשלה הזו להטיל עלינו גזרות רעות ולענות את עם ישראל, את העם היהודי, את הציבור החרדי.

מאיר פרוש: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: יעלה ויבוא שר הדתות.

אחמד טיבי: ב-27 בדצמבר 2006, מפרוטוקול הכנסת, שאל היושב-ראש גדעון סער מה השם הנכון: האם זה פרוש?

אחמד טיבי: וענה לו השר אריאל אטיאס: פֹּרוש.

אחמד טיבי: היו כמה אירועים דומים לאורך השנים, ונדמה לי שגם אני שאלתי מעל הדוכן, וכנראה שענית לי אותו דבר.

אחמד טיבי: כנראה שהשם שלך לא השתנה מאז.

אחמד טיבי: מכובדי השר.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

מאיר פרוש: – – –

אחמד טיבי: תפדל.

מאיר פרוש: – – –

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשאילתה הכתובה הייתה גם התייחסות לקורונה, וגם חבר הכנסת פה אמר משהו על זה.

אחמד טיבי: אי-אמון, לא שאילתה.

אחמד טיבי: אי-אמון.

מתן כהנא: אי-אמון.

מתן כהנא: סליחה, אתה צודק.

מתן כהנא: נתחיל בקורונה ונעבור למה ששאלת, חבר הכנסת פרוש.

מתן כהנא: אז חבריי חברי הכנסת, אני בהחלט מבין שקשה לכם עם זה שהממשלה והעומד בראשה הצליחו להתגבר או בדרך להתגבר על מגפת הדלתא בלי סגרים.

מתן כהנא: אני מניח ומבין שקשה לכם עם זה שאנחנו מתגברים על המגפה כשהמדינה נשארת פתוחה.

מתן כהנא: אני מבין שקשה לכם עם זה שאת החגים אזרחי ישראל חגגו עם משפחותיהם ולא לבד, מבודדים, ואני מבין שקשה לכם עם זה ששנת הלימודים נפתחה כסדרה והילדים לומדים בכיתות ולא בזום.

מתן כהנא: אני מבין שקשה לכם עם זה שחסידי ברסלב יכלו לטוס בהמוניהם לאומן בראש השנה – מה שלא קרה בשנה שעברה.

מתן כהנא: אני מבין שקשה לכם עם זה שארבעה מיליון אזרחים ישראלים חוסנו בחיסון הבוסטר, 700,000 אזרחים ישראלים חוסנו פעם ראשונה, ואנחנו מגיעים למצב שיש 200,000 בדיקות קורונה ביום.

מתן כהנא: אני מבין שזה קשה לכם.

מתן כהנא: קשה לכם עם זה שסגרנו את פרצת נתב"ג, וקשה לכם עם זה שאנחנו הרמנו מחדש את מגן אבות.

מתן כהנא: בקיצור, קשה לכם עם זה שהמדינה חזרה לתפקד, קשה לכם עם זה שהממשלה והעומד בראשה פשוט מצליחים.

מתן כהנא: ועכשיו, הרב פרוש, בוא נדבר קצת על הדברים שהעלית.

מתן כהנא: אתה יודע, דיברת על הסטטוס קוו, ואני שואל אותך, הרב פרוש, באמת, אמיתי: זה עבד?

מתן כהנא: המלחמה הזאת על הסטטוס קוו עבדה?

קטי קטרין שטרית: אז תגיד לו שקשה לך – – –

מתן כהנא: הרב פרוש, הרי – אין מסחר בשבת במדינה?

מתן כהנא: כולם מתחתנים כדת משה וישראל במדינה?

מתן כהנא: אין מקומות בילוי פתוחים במדינה?

מתן כהנא: אני באמת שואל אותך, אמיתי, בוא נעשה תחקיר אמת: האם המלחמה על הסטטוס קוו עבדה?

מאיר פרוש: – – – רצו להחליט שבדרום העיר יהיו מחללי שבת ובצפון העיר יהיו החרדים.

מאיר פרוש: אנחנו שאלנו: מה ההבדל בין סדום לבין כל האחרים?

מאיר פרוש: בסדום היה חוק – – – אנחנו לא בעד חוק שבדרום ירושלים – – – אני לא בעד חוק שיהיו נישואים – – – אתם כמדינה מחויבים לדבר הזה.

מתן כהנא: הרב פרוש, מה שאני רוצה להגיד לך זה שנראה לי שקצת התבלבלת, וזה לא הסטטוס קוו קדוש, הרב פרוש; מה שקדוש זה הזהות היהודית של המדינה.

מתן כהנא: המלחמה הזו על הסטטוס קוו רק פגעה בזהות היהודית של המדינה, ואנחנו רואים את זה – אנחנו רואים פחות ופחות אנשים מתחתנים במדינה כדת משה וישראל; עוד ועוד מקומות בילוי פתוחים בשבת; עוד ועוד מקומות מסחר פתוחים בשבת.

מתן כהנא: בעצם המלחמה הזו על הסטטוס קוו היא שגורמת לאנשים לברוח מהיהדות המדהימה שלנו.

מתן כהנא: זה מה שגורם להם לברוח.

מתן כהנא: עכשיו אני שואל אותך, הרב פרוש: אם לפני 20 שנה היינו מקבלים את אמנת גביזון-מדן, היום לא היה מסחר בשבת.

מתן כהנא: אז בעצם המלחמה על הסטטוס קוו פגעה בזהותה היהודית של מדינת ישראל.

מתן כהנא: עכשיו, רק לאחרונה, עשו פשרה בעיר חריש, פשרה שאני אומר לך – דיברתי אישית עם שניים מהרבנים שליוו את הפשרה בחריש – יופי של פשרה; אנשים דתיים הובילו את הפשרה הזאת בליווי רבנים, כתפיים רבניות מאוד רחבות.

מתן כהנא: אבל לא – עוד פעם אנשים של הכול או כלום, מלחמה, עוד מלחמות, עוד שסע ועוד פגיעה בזהות היהודית של מדינת ישראל.

מתן כהנא: ואת זה – – –

מאיר פרוש: מותר לשאול אותך שוב שאלה?

מתן כהנא: כן, שאל.

מאיר פרוש: אתה איש ימין, נכון?

מאיר פרוש: למה אתה לא מוותר על חלקים מארץ ישראל ותעשה שלום עם הערבים?

מתן כהנא: זה לא קשור, כי – – –

מאיר פרוש: ההתעקשות הזו – – –

מתן כהנא: זה לא מביא שלום, זה מביא מלחמה.

מאיר פרוש: ההתעקשות הזו להחזיק חלקים מארץ ישראל – – – ויתרת?

מאיר פרוש: לא ויתרת.

מאיר פרוש: למה?

מתן כהנא: אבל הרב פרוש, הרב פרוש, את הפגיעה בזהות היהודית של מדינת ישראל – את הפגיעה הזאת אנחנו באנו לתקן.

מתן כהנא: ואני אתחיל בכשרות שהוזנחה במשך שנים הזנחה פושעת – דוחות פנימיים של הרבנות, דוחות של מבקר המדינה, פסקי דין של בג"ץ – הזנחה פושעת של מערך הכשרות, ואני באתי לתקן את זה, וכמו שאני מתקן את הכשרות אני אתקן עוד דברים.

מתן כהנא: ואתם, הרב פרוש, אתם תמשיכו פה ממושבי הכנסת לקלל ולגדף אותי, ואני פשוט אמשיך לעבוד.

מתן כהנא: למקרה שלא שמתם לב, אתם לבד על המגרש הזה של הגידופים.

מתן כהנא: אני לא עונה לכם.

מתן כהנא: עליתם למגרש, אתם משחקים לבד.

מתן כהנא: תמשיכו לקלל, תמשיכו לצרוח – אתם שם לבד.

מתן כהנא: מי שבא לעבוד יודע שיש לו פרטנר.

מתן כהנא: מי שמגיע לוועדה כדי לעבוד שם שומע ורואה שאנחנו פתוחים וקשובים להצעות ולדברים שעולים שם.

מתן כהנא: קל מאוד, דרך אגב, לראות מי בא ממניעים של באמת דאגה לכשרות ומי בא ממניעים אחרים.

מתן כהנא: קל מאוד – מי שבא ומדבר על כשרות ומתנגח על התוכנית, כנראה באמת הכשרות חשובה לו, ומי שבא וכל מה שהוא עושה זה לקלל ולגדף אותי ולצעוק עליי שאני לא יהודי ולצעוק עליי שאני אנטיוכוס ולצעוק עליי – לא יודע איזה צעקות אתם צועקים פה – אז כנראה שלא בדיוק הכשרות זה מה שמפריע לו.

מתן כהנא: לצערי, בשבוע שעבר שמעתי רב עיר – ראיתי סרטון של רב עיר קורא לרבני ערים לעבור על החוק, וזה רב עיר מהציבור שהממלכתיות זה הדגל שלו.

מתן כהנא: אני חושב שזה חמור מאוד שרב עיר קורא לחבריו לעבור על החוק, מה גם שזה מיותר, כי כל מי שמכיר את התוכנית שלי בנושא הכשרות יודע שרבני ערים יוכלו להמשיך לתת כשרות.

מתן כהנא: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לחברתי חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, שמובילה את הוועדה בצורה מעוררת הערכה, עובדת לילות כימים, דואגת לזה שהתוכנית הזאת תהיה מהודקת, טובה, מקשיבה למה שאומרים לה, איפה שצריך מכניסה את השינויים הנדרשים ועושה עבודת קודש כדי לדאוג לזהותה היהודית של מדינת ישראל.

מתן כהנא: אני רוצה לסכם ולומר שאנחנו כאן כדי לדאוג לזהותה היהודית של מדינת ישראל ולקדש שם שמיים, ואת זה נמשיך לעשות.

מתן כהנא: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה לשר מתן כהנא.

אחמד טיבי: איפה רשימת הדוברים?

אחמד טיבי: חברת הכנסת קטי קטרין שטרית, ראשונת הדוברים והדוברות.

קטי קטרין שטרית: אחמד, ההורים חשבו שאני נסיכה, אז הם קראו לי קטרין.

אחמד טיבי: קטרין.

אחמד טיבי: ידעו שהבת שלהם נסיכה.

קטי קטרין שטרית: אוה, אחמד.

אחמד טיבי: ידעתי שזה מה שהם חשבו.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מה אני אגיד לכם, כשאני מסתכלת על הממשלה הזו, אני מתפוצצת.

אחמד טיבי: אל תסתכלי.

קטי קטרין שטרית: למה?

קטי קטרין שטרית: כי זו הממשלה – –

אורנה ברביבאי: למה?

קטי קטרין שטרית: – – הממשלה המעופפת, אורנה.

קטי קטרין שטרית: הממשלה המעופפת.

אורנה ברביבאי: אבל למה?

אורנה ברביבאי: אנחנו לא בסדר – – –

קטי קטרין שטרית: ארבעה חודשים הממשלה מעופפת, שום דבר לא מפריע להם.

קטי קטרין שטרית: ואתם יודעים מה עוד יותר מטריף אותי?

קטי קטרין שטרית: שהם אפילו לא מבינים על מה המהומה.

קטי קטרין שטרית: גם כשמסבירים להם מה לא בסדר, זה לא ממש עוזר.

קטי קטרין שטרית: ואנחנו מצידנו מתפוצצים, מורטים שערות, מתלהמים, משתגעים מחוצפה, אבל להם זה דווקא כיף, זורם להם, מרגיש להם טבעי, כל כך ברור, כאילו היו אלה סדרי הדברים מאז ומתמיד.

קטי קטרין שטרית: וזה לא שהם אנשים רעים במיוחד או אדישים במיוחד או שהם עושים זאת בכוונה; זו פשוט הנורמליות שלהם.

קטי קטרין שטרית: כמו ששר החוץ וראש הממשלה יאיר לפיד אמר, זאת ממשלה נורמלית של אנשים נורמליים, שמגיעים מהמקום הנכון.

קטי קטרין שטרית: אז בואו נדבר על הנורמליים המעופפים.

קטי קטרין שטרית: שרת התחבורה שלנו, בקושי חודשיים בתפקיד, נוסעת לארצות הברית לאמץ ילד.

קטי קטרין שטרית: יפה מאוד, שיהיה לה מזל טוב.

קטי קטרין שטרית: אבל כשאני רואה צילומים שלה שמתפרסמים ברשתות שהיא עושה שופינג, מטיילת, מבלה, ככה בכיף שלה – אני אישית הייתי מתה מבושה אם נניח הייתי שרת התחבורה, כשאלפי אנשים תקועים בפקקים, שאזרחים, לצערנו הרב, נהרגים בתאונות מחרידות וחיילים היו מצולמים כשהם נוסעים בתא המטען.

קטי קטרין שטרית: אבל זאת רק אני, הלא-נורמלית, זוכרים?

קטי קטרין שטרית: שרת התחבורה מבלה בין המסעדות, הקונצרטים, ולא מרגישה כלום, טבעי לה לחלוטין.

קטי קטרין שטרית: אנחנו חוזרים לשר החוץ.

קטי קטרין שטרית: שר החוץ שלנו חוזר מחופשה כדי שמייד יצא לחופשה.

קטי קטרין שטרית: אגב, ארבעה דרכונים הוא כבר החליף מאז שהוא ראש ממשלה חליפי.

קטי קטרין שטרית: הוא גם לא מבין מה הבעיה שהוא לא נמצא בדיוני הקבינט.

קטי קטרין שטרית: למה שהוא יהיה בעצם בדיוני הקבינט?

קטי קטרין שטרית: הוא הרי טס לפה, טס לשם, חוזר מייד ארצה וממהר כמובן לנפוש בצימר בצפון.

קטי קטרין שטרית: אז מה הבעיה, חברים?

קטי קטרין שטרית: למה אתם מתרגשים מזה?

קטי קטרין שטרית: כששואלים אותו על ההתנהגות ועל מה שקרה עם שטרן, אז הוא עונה: אנחנו בוושינגטון, אז בבקשה, שנדבר רק על וושינגטון.

קטי קטרין שטרית: רוצה לומר, בעצם: מה אתם מפריעים לי פה?

קטי קטרין שטרית: ועוד לא דיברתי על השרים בלי תיק שטסים לאמירויות עם העוזרים שלהם, עם מתן כהנא שטס עם העוזרים שלו, עם אלי אבידר שאין לו שום תפקיד, עם אביר קארה, שתעזרו לי, אלוהים ישמור, אני עד עכשיו לא יודעת מה התפקיד שלו, עם אמילי ועוד ועוד ועוד אחרים, כאילו שיש יש להם שם מקבילים ללא תפקידים.

קטי קטרין שטרית: אבל האמת היא שבעצם הם לא אשמים, הם פשוט לא מכירים שום דבר אחר.

קטי קטרין שטרית: אגב, הם כך גדלו, כך חונכו, זה היום-יום שלהם, זו המציאות שלהם, ואלה בעצם החיים שלהם: בילויים, חופשות, ערבי יין וגבינות.

קטי קטרין שטרית: אלה לא החיים הטובים, מבחינתם; אלה פשוט החיים שלהם, החיים הרגילים.

קטי קטרין שטרית: תראו אותם, תסתכלו עליהם.

קטי קטרין שטרית: אין להם מבט שמתנצל בעיניים, אין להם רגשי אשמה.

קטי קטרין שטרית: אין אפילו איזה חיוך סלחני.

קטי קטרין שטרית: רק עיניים בוהות ומבט שמנסה לפענח: למה לעזאזל בעצם אתם כועסים עלינו באופוזיציה?

קטי קטרין שטרית: אז ככה שיאיר גולן חמד תפקיד של סגן שר; אלי אבידר – בעצם, אני לא יודעת, הוא סידר לעצמו, לא סידר לעצמו, סידרו לו ג'וב על כלום; אביר קארה, שפתאום טוען שהעצמאים חוצפנים – –

אחמד טיבי: תודה רבה, קטי קטרין.

קטי קטרין שטרית: משפט אחרון.

קטי קטרין שטרית: – – וחושבים שהמדינה חייבת להם משהו.

קטי קטרין שטרית: העצמאים סידרו לו את הג'וב והטיסות עם העוזרים, ועכשיו הוא לא רואה אותם ממטר.

קטי קטרין שטרית: והם אשכרה לא מבינים למה זה מרתיח אותנו.

קטי קטרין שטרית: אז ככה הם, באמת ובתמים מנותקים, ולכן, חברים יקרים, הם גם מסוכנים.

אחמד טיבי: אשכרה סיימת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, לפני שנים רבות קמו מדינאים שחלמו להקים שתי מדינות לשני עמים.

יואב בן צור: לשמחתי, בחסדי שמיים, החלום המיותר והמסוכן הזה נגנז.

יואב בן צור: והינה, הפלא ופלא, מתחת לרדאר, קמו שתי מדינות לעם אחד: מדינת ישראל במציאות ומדינת ישראל בתקשורת.

יואב בן צור: מיום כינונה של הממשלה הנוכחית, התקשורת התגייסה במלוא עוזה לאתרג את הממשלה וראשיה הכושלים.

יואב בן צור: בתקשורת לא תשמעו על מחדלים איומים – מחדלים בביטחון, בכלכלה, במיגור נגיף הקורונה, במדיניות חוץ, הדרך והצורך למגר את הפשע בחברה הערבית.

יואב בן צור: בתקשורת תשמעו על התוכי של בנט והכנאפה של עבאס.

יואב בן צור: אז את מה שהתקשורת מסתירה מכם, אני אספר.

יואב בן צור: את ראש ממשלת התקשורת לא מעניינים 1,700 מתים מקורונה בגל הרביעי; לא מעניינת זעקת המובטלים; לא מעניינות השכבות החלשות; לא מעניין אותו הגרעין באיראן; לא מעניינת הפגיעה בביטחון מדינת ישראל.

יואב בן צור: את בנט מעניין רק לשרוד, ובכל מחיר.

יואב בן צור: חברי הממשלה הנוכחית הגיעו להסכמות ביניהם בנושא תקציב המדינה.

יואב בן צור: אני אקריא בפניכם רק חלק מרשימת הקיצוצים והטלת המיסים שהממשלה הנוכחית גוזרת על אזרחי ישראל: העלאת המס על מוצרי החד-פעמי, העלאת המס על שתייה מתוקה, גזרת המעונות, ביטול רפורמת ההנחות בתחבורה הציבורית, גזרות כלכליות קשות בחקלאות ועוד שורה ארוכה של גזרות על האזרחים.

יואב בן צור: זוהי ממשלה אכזרית, מנותקת, שכל מהותה לסחוט את הציבור בשביל הכספים הקואליציוניים.

יואב בן צור: מהותה של דמוקרטיה – שנבחרי ציבור ישרתו את האזרחים.

יואב בן צור: בממשלה הנוכחית, אשר פועלת באופן דיקטטורי, האזרחים הם שצריכים לשרת ולממן את מנעמי השלטון של פוליטיקאים.

יואב בן צור: דיקטטורה במיטבה.

יואב בן צור: שר האוצר ממשיך לרמוס את אזרחי ישראל ולקחת אותם בני ערובה לגחמות הפוליטיות שלו.

יואב בן צור: משרד האוצר מפקיר את האוכלוסיות המוחלשות וחרץ את דינם של עשרות אלפי ילדים, שיגיעו לפת לחם במדינת ישראל.

יואב בן צור: זוהי לא ממשלה המייצגת את אזרחיה.

יואב בן צור: זו ממשלת ההישרדות, אשר מיום כינונה הקו הברור הוא: איך שורדים.

יואב בן צור: אין גבולות, אין קווים אדומים, אין אידיאולוגיה, אין אג'נדה, אין כלום.

יואב בן צור: מי שמקים קואליציה עם האחים המוסלמים והשמאל הרדיקלי, שלא יספר לנו סיפורים בטוויטר.

יואב בן צור: הטוויטר יכול להכיל הכול, המדינה שלנו – לא.

יואב בן צור: שבענו מפוליטיקאים חסרי אחריות שהובילו אותנו לתהום.

יואב בן צור: מדינת ישראל אינה כשאר המדינות.

יואב בן צור: אויבינו המצפים להשמדתנו נמצאים מבית ומחוץ, וכמדינה למודת מלחמות עקובות מדם, למדנו על בשרנו שרק בסייעתא דשמיא, בכוח ובעוצמה, נוכל לגבור על אויבינו.

יואב בן צור: טרור מנצחים באגרוף ברזל.

יואב בן צור: לאורך כל התקופה האחרונה בנט מוביל קו ברור בנושא הביטחוני, קו של רפיסות ופחד לקבל החלטות אמיצות.

יואב בן צור: בכל ממשלה מתוקנת רצח חייל היה מוביל להסלמה חריפה ונקיטת כל האמצעים העומדים לרשותנו.

יואב בן צור: דמם של חיילינו, טובי בנינו, אינו הפקר.

יואב בן צור: זוהי חולשתנו, זה חוזקנו, זו גאוותנו.

יואב בן צור: אין נחמה להורים שכולים, אבל הצדק חייב להיעשות.

יואב בן צור: אני מצפה שמדינת ישראל תבוא חשבון עם המחבל השפל שהרג את החייל בראל חדריה, השם ייקום דמו.

יואב בן צור: שכל אם תדע: מי שיפגע בחיילינו – נבוא איתו חשבון.

יואב בן צור: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מכחול לבן – אין; חבר הכנסת מימינה – אני קורא מה שיש פה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מהעבודה – אין.

אחמד טיבי: עכשיו אייכלר.

ישראל אייכלר: מסא אל-ח'יר, ראיס אל-כנסת.

אחמד טיבי: מסא א-נור, אהלן וסהלן.

ישראל אייכלר: עווד אל-כנסת, רבותיי חברי הכנסת, הנביא יחזקאל אומר: "כה אמר ה' אלוקים, הוי רֹעי ישראל אשר היו רֹעים אותם הלוא הצאן ירעו הרֹעים" – אתם הרי רועים צאן קודשים – "את החלב תאכלו ואת הצמר תלבשו, הבריאה תזבחו; הצאן לא תִרעו.

ישראל אייכלר: את הנחלות" – את החולים – "לא חִזקתם" – הנחלות הן החלשות – "ואת החולה לא רִפאתם, ולנשברת לא חבשתם, ואת הנִדחת לא הֲשֵׁבֹתֶם, ואת האובדת לא בִקשתם; ובחָזקה רדיתם אֹתם, ובפרך" – אתם רואים שליטים שרודים בפרך את האזרחים.

ישראל אייכלר: דברי הנביא יחזק

ישראל אייכלר: אל נשמעים כל כך אקטואליים לימינו.

ישראל אייכלר: אני שמעתי היום את הטקס לזכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ראיתי, שמעתי.

ישראל אייכלר: דיברו על הצורך ועל הסכנה של ההסתה והשיסוי והשנאה.

ישראל אייכלר: וראיתי כל כך הרבה שיסוי, שנאה ואיבה ומלחמה נגד ה' אלוקי ישראל ותורתו.

ישראל אייכלר: עומד פה שר בכיר ואומר: אין ימין ושמאל, יש אנשים שהם בעד הדמוקרטיה ויש אנשים שהם נגדה.

ישראל אייכלר: ואני אומר: אין דמוקרטיה ולא דמוקרטיה.

ישראל אייכלר: כולם רוצים דמוקרטיה.

ישראל אייכלר: יש אנשים שרוצים יהדות ויש אנשים שרוצים לעקור אותה משורש ולהוביל את היהודים המאמינים במריצות אל המזבלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: מה זה, גמרנו שלוש דקות?

אחמד טיבי: היות שיש בלבול, אני נותן לך עוד דקה.

ישראל אייכלר: כן, כי זה נראה לי – – –

אחמד טיבי: גם לי זה נראה קצר מדי.

אחמד טיבי: גם לי.

אחמד טיבי: כנראה לא הפעלנו את השעון בטעות.

ישראל אייכלר: לא, הייתה איזו טעות, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: ראש הממשלה אומר שהוא שמח שיש חרדים, אבל צריך להגביל את השפעתם הפוליטית.

ישראל אייכלר: אבא שלו הגיע מסן פרנסיסקו.

ישראל אייכלר: תארו לכם את נשיא ארצות הברית אומר:

ישראל אייכלר: אני שמח שיש יהודים בארצות הברית, אבל צריך להגביל את השפעתם.

ישראל אייכלר: אלה האנשים שמדברים על אהבת ישראל?

ישראל אייכלר: אלה האנשים שמדברים על אחדות?

ישראל אייכלר: אלה האנשים שמדברים על ריפוי?

ישראל אייכלר: ממשלה שקורה בה ריפוי – אני לא רוצה לפרט את כל הבעיות ברווחה, בכלכלה, ברפואה, כל מה שקורה, כל הטיולים, אבל בזווית הדתית, אפשר לומר שמממשלת ישראל הכריזה מלחמה בה' אלוקי ישראל, בשומרי התורה ובתורה עצמה.

ישראל אייכלר: והם אומרים שהאור ניצח את החושך.

ישראל אייכלר: אמר פה היום אחד הנואמים שהחשכה שעלתה פה שנים, והם – על זה אומר הנביא ישעיהו – אתם לומדים על הנביא ישעיהו.

אחמד טיבי: ישעיה.

מאיר פרוש: הוא אומר: הוי לאומרים לחושך אור ולאור חושך, לטוב רע ולרע טוב, למר מתוק ולמתוק מר.

מאיר פרוש: האנשים החשוכים ביותר מדברים על אור.

אחמד טיבי: אייכלר, אני מודה לך.

מאיר פרוש: אנחנו שומרים על אור התורה, על אור האמונה, על אור האהבה.

מאיר פרוש: אנחנו אנשי האור, כי אבותינו ואבות אבותינו היו אנשי האור.

מאיר פרוש: אנחנו לא מחדשים.

מאיר פרוש: מי שרוצה להצטרף לאנשי האור, בבקשה, אבל מי שרוצה לחיות בחשכה, שלא יעז לקרוא לנו חושך.

מאיר פרוש: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סובה יבגני – לא פה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ', שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-בראש.

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, היום נפל דבר.

בצלאל סמוטריץ': האמת, אני התלבטתי וקיבלתי החלטה בבוקר שאני לא מגיב ולא מתייחס לאירועי פסטיבל רבין, אירועים שלצערי כבר שנים על גבי שנים על גבי שנים הופכים לשבוע ויותר מזה של הסתה ושיסוי וביזוי והאשמה קולקטיבית וסתימת פיות ודמוניזציה לימין בכלל ולציונות הדתית בפרט.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חושב שצריך לתת במה לאנשים הזויים כמו בן ארצי הזה, אני יודע איך קוראים לו.

בצלאל סמוטריץ': ואז התקיימה כאן ישיבת זיכרון ממלכתית, על פי חוק.

בצלאל סמוטריץ': והיה ברור שאנחנו באים לכבד – באים לכבד את הכנסת, את המדינה, את עם ישראל, באים לכבד את זכרו של ראש ממשלה שנרצח במעשה נורא ואיום.

בצלאל סמוטריץ': ועומד כאן על הדוכן הזה יאיר לפיד, בחוצפה, בעזות, באיזו יהירות שחצנית, ומסית ומדיח ומשסה ומפיץ שנאה.

בצלאל סמוטריץ': והוא יורד מהדוכן – והייתם צריכים לראות את לחיצת היד ואת החיוכים של בנט.

בצלאל סמוטריץ': לי אין עניין עם יאיר לפיד; האיש היה ונשאר עיתונאי פופוליסט מבמחנה, טיפוס ילדותי שבכל פעם שהוא פותח את הפה מתעקש לחשוף עוד טפח בבורותו בכל נושא.

בצלאל סמוטריץ': "גם אויל מחריש חכם יחשב" – טוב יעשה אם ישמע לעצתו של החכם באדם.

בצלאל סמוטריץ': אבל מי שהפך את העיתונאי הזה מקוריוז לשותף בכיר בממשלה, לשר חוץ, לראש ממשלה חליפי, לאו-טו-טו ראש ממשלה, זה נפתלי בנט, זו אילת שקד, זה ניר אורבך, זו עידית סילמן.

בצלאל סמוטריץ': הם חתומים על נאום ההסתה הזה נגד ציבור אידיאליסט, נחוש, אוהב העם והארץ והמדינה.

בצלאל סמוטריץ': אין ציבור שעמד פעמיים במבחן – בגירוש מימית, אחר כך בגירוש מגוש קטיף.

בצלאל סמוטריץ': אותנו אתם תעמידו במבחן הדמוקרטיה?

בצלאל סמוטריץ': אתם, שהפובליציסטים שלכם מדברים על טנקים על עופרה?

בצלאל סמוטריץ': ושוב, אין לי, לצערי, ציפיות, וממילא אין לי אכזבות מאנשים ריקים, חסרי אידיאולוגיה, שעושים קריירה על שנאה.

בצלאל סמוטריץ': זה האיש.

בצלאל סמוטריץ': לפיד מרגע כניסתו לפוליטיקה מסכסך אוכלוסיות ונבנה על שנאה.

בצלאל סמוטריץ': יש לי ביקורת – – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': ומספיק כבר עם המשחק הכפול – מי שחתום על נאום ההסתה והשנאה והשיסוי הזה של יאיר לפיד הוא בנט.

בצלאל סמוטריץ': אלה שותפיו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תשמע, עכשיו צייצה החיילת שלו שנתניהו נשאר על המרפסת.

בצלאל סמוטריץ': המסית נשאר מסית.

בצלאל סמוטריץ': זה כבר לא שיתוף פעולה עם השמאל, זה אימוץ הנרטיבים של השמאל.

בצלאל סמוטריץ': זו תקיעת סכין בגב של המחנה שהיית חלק ממנו עד אתמול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': נפתלי בנט, תתבייש לך.

בצלאל סמוטריץ': ואחרוני אחרוני אחרוני אלה שעוד תומכים או נותנים לגיטימציה בתוך הציונות הדתית, תראו איך האיש יורק לבאר פעם אחר פעם – –

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': – – אחר פעם, ותגידו לו שלום ולא להתראות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איימן עודה, תפדל.

איימן עודה: בצלאל, אני מדבר אליך עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': זו סיבה טובה לצאת.

אחמד טיבי: שלוש דקות, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר סמוטריץ' פנה אל חברי הרשימה המשותפת ואמר: אתם פה בטעות, כי בן-גוריון לא סיים את העבודה ב-1948 ולא זרק אתכם.

איימן עודה: אני רוצה לברך את סמוטריץ' על ההכרה שבן-גוריון פעל לגרש אותנו ועל ההכרה בעוול שעשתה התנועה הציונית לעם שלי ב-1948.

איימן עודה: בצלאל, ברוך הבא להיסטוריונים החדשים.

איימן עודה: בזכות אותם היסטוריונים אמיצים שלא מחפשים מיתוסים אלא רודפים אחר האמת ההיסטורית תהיה הכרה בעוולות העבר ונוכל לתקנן ולבנות עתיד צודק.

איימן עודה: לסמוטריץ' מגיעה תודה גם על שסירב להצעה של נתניהו ורע"מ לבנות יחד קואליציה על טהרת הימין, ובכך סוף-סוף השלים את מה שהתחלנו: הוא פטר אותנו מנתניהו.

איימן עודה: נתניהו היה גדול הגזענים, וסיום שלטונו הוא צעד הכרחי, ועוד נמשיך אותו בדרך לשינוי אמיתי.

איימן עודה: מנהיג פלסטיני דגול, אבו איאד, אמר פעם: תמיד התבוננתי בהתלהמות של הקיצונים ולא ידעתי להכריע אם הם בוגדים או טיפשים.

איימן עודה: אני לא יודע להכריע אם סמוטריץ' הוא נער גבעות טיפש או שמאלני בוגד, אבל אני יודע שאנחנו נישאר כאן במולדת שלנו אחרי הסמוטריצ'ים.

איימן עודה: היינו פה לפני הסמוטריצ'ים ונישאר אחרי כל הגזענים.

איימן עודה: תודה.

מיקי לוי: חברי כנסת נכבדים, אנחנו נעבור לסעיף נוסף בטרם ישיב השר ובטרם ההצבעה.

מיקי לוי: אני מבקש – חבר הכנסת יברקן, חבר הכנסת יברקן.

מיקי לוי: אני הולך לבקש דקת דומייה לשני חברי כנסת שנפטרו השנה.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת שנוכחים במליאה לעמוד לזכר חבר הכנסת יחזקאל זכאי וחבר הכנסת גבריאל כהן, שהלכו לעולמם.

מיקי לוי: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

מיקי לוי: ) תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: דברים לזכרם.

מיקי לוי: חבר הכנסת יחזק

מיקי לוי: אל זכאי נולד ב-24 באפריל 1932 בכורדיסטן, ועלה לארץ ב-1950.

מיקי לוי: את פעילותו הציבורית החל כמזכיר מושב עזריה שנים מספר לאחר מכן.

מיקי לוי: במהלך שני העשורים התרחבה עבודתו הציבורית עד שהתמנה למשנה למזכ"ל תנועת המושבים ב-1974.

מיקי לוי: ב-1977 נמנה עם רשימת המערך לכנסת ונבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת התשיעית והעשירית עד לשנת 1984.

מיקי לוי: בהמשך כיהן יחזקאל כמנכ"ל חברת מקורות ומנכ"ל משרד החקלאות.

מיקי לוי: חבר הכנסת יחזק

מיקי לוי: אל זכאי נפטר במהלך חול המועד פסח האחרון, ב-31 במרץ.

מיקי לוי: יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: דברים לזכרו – אם אפשר, חבר הכנסת קינלי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קינלי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קינלי.

מיקי לוי: אני קורא דברים לזכרם של חברי הכנסת שהלכו השנה לעולמם.

מיקי לוי: אני מבקש קצת שקט, גם בקטעים של המפלגות, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גבריאל כהן נולד ב-30 במאי 1928 בירושלים.

מיקי לוי: הוא התגייס לפלמ"ח ב-1946, ובמלחמת העצמאות לחם עם חטיבת יפתח.

מיקי לוי: לאחר המלחמה למד היסטוריה באוניברסיטת תל אביב.

מיקי לוי: ב-1965 נבחר לכנסת השישית מטעם המערך, ובה כיהן כהונה שלמה.

מיקי לוי: אחריה הקדיש גבריאל את חייו לאקדמיה ולעבודתו כהיסטוריון.

מיקי לוי: גבריאל היה הראשון שבחר לעסוק בחקר אקדמי של תולדות הפלמ"ח וההגנה, ותרם תרומה חשובה לתחילת מחקר זה.

מיקי לוי: ב-1976 מונה לפרופסור במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, וב-1984 – לדיקן הפקולטה למדעי הרוח.

מיקי לוי: חבר הכנסת גבריאל כהן התגורר בירושלים עד פטירתו ב-9 באפריל 2022.

מיקי לוי: יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: שרת התחבורה, תתכבדי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברות הכנסת – –

מיקי לוי: בבקשה קצת שקט בתאים של הסיעות.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

מרב מיכאלי: – – שר החקלאות לשעבר כץ-עוז, יושב-ראש הפדרציה הספרדית העולמית חיים כהן, משפחת זכאי וענת בתו של יחזקאל, שנמצאת כאן – הינה אתם, שלום – ומשפחת כהן צבי, שנבצר מהם להגיע ואנחנו מאחלות ומאחלים להם בריאות טובה וחיזוק ידיים.

מרב מיכאלי: תחנות חייהם של יחזקאל זכאי וגבריאל כהן, זכרם לברכה, מראות לנו את שורשיה של מפלגת העבודה בהקמת מדינת ישראל ממש – גבריאל כהן, ששירת בפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות, ויחזקאל זכאי, שעלה מעיראק ופעל למען ההתיישבות העובדת כשהיה בתנועת המושבים.

מרב מיכאלי: זכאי נולד בכורדיסטן שבעיראק, והיה מראשוני עליית יהדות עיראק המפוארת לישראל בשנות החמישים.

מרב מיכאלי: פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה, ובחלוף הימים – כמשנה למזכ"ל תנועת המושבים, כיאה לאיש אוהב אדמת ארץ ישראל שהיה.

מרב מיכאלי: יחזקאל היה גורם משמעותי במפלגת העבודה כשכיהן כמזכיר מחוז המושבים של המפלגה וייצג נאמנה את ההתיישבות העובדת, ולא בכדי.

מרב מיכאלי: יחזקאל נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, ובמהלכן שירת את הציבור וכיהן כחבר ועדת הכספים וועדת הכלכלה.

מרב מיכאלי: לאחר כהונתו כחבר כנסת הוא המשיך לפעול וכיהן כחבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר הוועד הפועל הציוני.

מרב מיכאלי: במשך חייו היה גם מנכ"ל חברת מקורות ומנכ"ל משרד החקלאות ועמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל.

מרב מיכאלי: גבריאל כהן נולד בירושלים.

מרב מיכאלי: הוא היה חבר בתנועת הצופים.

מרב מיכאלי: הוא, כמו שאמר לי בייגה שוחט, הוא בא מהאקדמיה.

מרב מיכאלי: גבריאל היה פרופסור להיסטוריה ודיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בשנות השמונים, והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה.

מרב מיכאלי: לצד פעילותו האקדמית הוא היה חבר במפלגת אחדות העבודה ונבחר לכנסת השישית, ובה כיהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת החינוך והתרבות – ארבע שנים משמעותיות בכנסת ישראל, שבמהלכן פעל רבות למען הציבור וקידם בין היתר נסיעה חינם בתחבורה הציבורית לחיילות וחיילי צה"ל, דבר שאנחנו ממשיכות וממשיכים אותו עד היום.

מרב מיכאלי: מפלגת העבודה הישראלית זוכרת את חברותיה וחבריה, דור בוני ובונות הארץ.

מרב מיכאלי: כאן אנחנו זוכרות וזוכרים היום שני חברי כנסת פעילים במיוחד, אנשים שהיו רוח חיה במפלגת העבודה – גם בצד הפרלמנטרי, גם בצד הממלכתי, גם בצד העשייה וגם בצד הפוליטי, אנשים פוליטיים שהיו בתוך ההתרחשויות הפנים-מפלגתיות, חלק מהחיים התוססים שהיו בה.

מרב מיכאלי: לאורך ההיסטוריה מפלגת העבודה הייתה מנוע מרכזי בפריחת עם ישראל בארצו, אבל כשאנחנו אומרות ואומרים מפלגה, אנחנו אומרות ואומרים האנשים של המפלגה הזאת.

מרב מיכאלי: גבריאל ויחזקאל נמנים עם הדור הכל-כך מיוחד הזה.

מרב מיכאלי: יהי זכרם ברוך.

מיקי לוי: רק שנייה, בבקשה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, ובסיעות עצמן, אני אוציא אתכם החוצה.

מיקי לוי: השרה נושאת דברים לזכרם של חברי כנסת שהלכו לעולמם.

מיקי לוי: נא לכבד את המעמד, בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה.

מרב מיכאלי: כשאנחנו אומרות ואומרים מפלגה, אנחנו בעצם מתכוונות ומתכוונים לאנשים של המפלגה הזאת.

מרב מיכאלי: שני האנשים האלה, גבריאל ויחזקאל, נמנים עם הדור הכל-כך מיוחד הזה.

מרב מיכאלי: יהי זכרם ברוך.

מיקי לוי: תודה רבה לשרת התחבורה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ממשיכים.

מיקי לוי: תודה רבה למשפחות על שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.

מיקי לוי: תודה רבה שבאתם.

בממשלה בשל: << נושא >>1.

בממשלה בשל: התעלמות הממשלה מהפגיעה הקשה בעסקים הקטנים והבינוניים מאז תחילת גל התחלואה הרביעי של מגפת הקורונה; << נושא >>

בממשלה בשל: << נושא >> 3.

בממשלה בשל: ממשלה המכילה מתים ומגבילה חרדים << נושא >>

מיקי לוי: אנחנו נמשיך בסדר-היום, וניגש להצבעות האי-אמון.

מיקי לוי: אנחנו ניגש להצבעה הראשונה – של סיעת הליכוד.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: מה קרה?

קריאה: בקשה לשמית – – –

קריאה: בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 19

קריאה: נמנעים – אין

מיקי לוי: היא צלצלה.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת צלצלה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: מי שלא היה באולם, שלא ירים את היד.

משה ארבל: אדוני, אמרת השר משיב – – –

מיקי לוי: מי שלא היה באולם, לא – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: מי לא הצביע?

קריאות: – – –

מיקי לוי: השר אלי כהן, חבר הכנסת אמסלם, חברת הכנסת מיכל, חבר הכנסת אזולאי.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: רק אם לא הייתם באולם.

דסטה גדי יברקן: לא הייתי, אבל אמרת: השר משיב.

מיקי לוי: רק אם הייתם באולם.

מיקי לוי: חברת הכנסת לוי, חבר הכנסת יברקן, אנחנו מוסיפים את כולכם.

דסטה גדי יברקן: לא, אני לא הייתי באולם, אבל אמרת שהשר משיב ואז הצבעה.

מיקי לוי: לא, השר כבר השיב.

קטי קטרין שטרית: אמרת.

קטי קטרין שטרית: אמרת.

קטי קטרין שטרית: אמרת שהשר משיב.

קריאות: – – –

מיקי לוי: השר השיב.

מיקי לוי: השיב.

קטי קטרין שטרית: לא.

קטי קטרין שטרית: אמרת שהשר משיב.

מיקי לוי: השיב.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית.

קטי קטרין שטרית: לא, אני הייתי כאן – – –

מיקי לוי: אין בעיה, אני אוסיף אותך.

קטי קטרין שטרית: לא, אני הייתי.

דסטה גדי יברקן: – – –

אחמד טיבי: אנחנו היינו כאן.

אחמד טיבי: נגד ההצבעה.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: אוקיי, חברים, הבנתי אתכם.

מיקי לוי: אני מבקש להרים ידיים – מי שלא הספיק להצביע.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת כסיף, חברת הכנסת עאידה.

קריאה: הם לא היו כאן.

מיקי לוי: חברים, תירגעו, נו.

מיקי לוי: הם היו בפתח, אני לא מתווכח על אחד או שניים.

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת ביטון.

מיקי לוי: זהו, השאר הספיקו ללחוץ.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: 25 בעד, 51 נגד.

מיקי לוי: ההצעה לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השנייה, הצעת – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, אתם רוצים שמית?

יריב לוין: כן.

מיקי לוי: כן?

מיקי לוי: איפה החתימות, בבקשה?

קריאה: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, לא צריך, כי גם הממשלה רוצה, אז לא צריך את הרשימות, זה בסדר.

מיקי לוי: אנחנו נעבור לפי בקשת אופוזיציה-קואליציה, בקשת הממשלה, למעשה, להצעה השנייה, של סיעת ש"ס, הצעת האי-אמון, להצבעה שמית.

מיקי לוי: בבקשה, מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – בעד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד אימאן ח'טיב יאסין – נגד ווליד טאהא – אינו נוכח בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – בעד אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – בעד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – בעד חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – נגד שרון רופא אופיר – נגד מוסי רז – אינו נוכח אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – בעד מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מיקי לוי: בבקשה לקרוא פעם נוספת בשמות חברי הכנסת שלא ענו בסיבוב הקודם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אופיר אקוניס – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח ווליד טאהא – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעקב ליצמן – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח יצחק פינדרוס – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח מוסי רז – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח רם שפע – נגד

מיקי לוי: האם מי מחברי הכנסת נמצא באולם המליאה ומזכירת הכנסת לא קראה בשמו?

מיקי לוי: כן, ווליד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) ווליד טאהא – נגד

מיקי לוי: האם יש מי מחברי הכנסת במליאה שמזכירת הכנסת לא קראה בשמו?

מיקי לוי: אין אחד כזה.

מיקי לוי: בבקשה לסכם.

מיקי לוי: תמה ההצבעה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 54, נגד – 55.

מיקי לוי: ההצעה לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית, מטעם יהדות התורה.

מיקי לוי: הממשלה מבקשת שמית.

מיקי לוי: אני מבקש שקט במליאה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון השלישית.

מיקי לוי: הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – נמנע יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – בעד סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד אימאן ח'טיב יאסין – נגד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – נמנע אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – נמנע מנסור עבאס – נגד איימן עודה – נמנע חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – נגד שרון רופא אופיר – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מיקי לוי: אבקש לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו בהצבעה הראשונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אופיר אקוניס – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח שמחה רוטמן – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מיקי לוי: האם מי מחברי הכנסת שנמצא באולם המליאה, מזכירת הכנסת לא קראה בשמו?

מיקי לוי: אין אחד כזה.

מיקי לוי: תמה ההצבעה.

מיקי לוי: בבקשה לסכם.

מיקי לוי: תוצאות ההצבעה: חמישה נמנעו, 55 נגד, 47 בעד.

מיקי לוי: הצעת האי-אמון לא עברה.

מיקי לוי: [מס' מ/1403; דברי הכנסת, מושב ראשון, חוב' ח', ישיבה י"ט; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אנחנו נמשיך בסדר-היום – הצעת חוק לתיקון פקודת המכרות (מס' 13), התשפ"א–2021, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה.

אוריאל בוסו: במרוקאית, מיכאל.

ועדת הכלכלה): אדוני יושב-ראש הכנסת וחבריי חברי הכנסת מכל סיעות הבית – היושב-ראש, לא כל יום יש לי הזדמנות פה לעלות לבמה.

מיקי לוי: אני מבקש לתת את הכבוד הראוי ליו"ר ועדת הכלכלה.

לא להפריע ליושב-ראש הוועדה.

לא להפריע.

מיקי לוי: בבקשה שקט.

ועדת הכלכלה): אני מזמן לא הייתי כאן במליאה, אני מרגיש שאני בשוחות.

מיכאל מלכיאלי: כמו כל הממשלה, כמו כולם.

קריאות: – – –

ועדת הכלכלה): אה, מלכיאלי, מה אתה כורך אותי?

ועדת הכלכלה): מה, אתה הלל הזקן?

ועדת הכלכלה): כורך את כולם ביחד.

יעקב מרגי: לא, אתה מיוחד.

ועדת הכלכלה): מה אתה כורך אותי?

קריאות: – – –

ועדת הכלכלה): מלכיאלי, זכר להלל הזקן.

ועדת הכלכלה): אם תרשה לי, אדוני – –

מיקי לוי: בבקשה.

ועדת הכלכלה): – – אני צריך להקריא פה את החוק ואת מהותו, אבל – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש אפשר לפני שהוא מתחיל?

מיקי לוי: בבקשה.

יעקב מרגי: אם אפשר לבקש בקשה צנועה לפני שהוא מתחיל.

מאיר פרוש: למה נקרא שמו ירוחם?

יעקב מרגי: החיוך שלו – שינאם בלי חיוך, למה הוא מבלבל אותנו?

יעקב מרגי: שנוכל להיכנס בו.

מאיר פרוש: למה נקרא שמו ירוחם?

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: פניך מאירות.

ועדת הכלכלה): היה פה דיון קודם ביום לזכרו את ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, ומשהו אחד לא הדגישו הדוברים, משהו אחד חשוב: יש שני ראשי ממשלה שידעו לעשות ביטחון, שלום, חברה וכלכלה ברמה גבוהה מאוד – כמובן דוד בן-גוריון, האחד והיחיד, כן, הקים מדינה, והקים את התנאים, ובצנע, וקלט פי שניים עלייה בארבע שנות הקמה.

ועדת הכלכלה): אבל יש לו זכויות יסוד.

ועדת הכלכלה): אבל אחד הדברים שמאפיינים את רבין ובגין זאת ההבנה שביטחון זה לא מספיק, ושניהם עשו מעשים גדולים בחברה וכלכלה.

ועדת הכלכלה): בגין מייד נכנס לפרויקט שיקום שכונות ועשה קפיצת מדרגה גדולה מאוד ביישובים, בעיירות פיתוח, בשכונות – מרכזי חינוך, מעונות, מתנ"סים נבנו, בתי ספר, שפע תקציבי.

ועדת הכלכלה): לצערי, השפע הזה נגמר ב-1985, עם המשבר הכלכלי, אבל היו לנו שנות שפע ביישובים ובשכונות מ-1978 עד 1985.

ועדת הכלכלה): יצחק רבין, זכרו לברכה, מייד הבין שהוא לא רק איש ביטחון, הוא איש שלום.

ועדת הכלכלה): גם בגין עשה שלום; איש שלום ואיש ביטחון.

ועדת הכלכלה): ידע לעשות שלום ולצאת למלחמה כשצריך, אבל גם החליט להשקיע בחינוך בשכונות, בעיירות הפיתוח ובתחבורה ונתן גל של השקעות כלכליות מ-1992 ומעלה.

ועדת הכלכלה): הגל הזה נמשך, לצערי, עד שנת 2000 – המשבר הכלכלי בעולם, חברות ההייטק.

ועדת הכלכלה): שתי התקופות האלה, של רבין ושל בגין, היו תקופות של מנהיגות ממשלתית, של חברה, כלכלה, שלום וביטחון.

ועדת הכלכלה): וביום הזה אני מקווה שכל אחד לוקח את הגיבורים שלו, בין שזה רבין ובין שזה בגין, וזוכר את הדבר הזה: כלכלה, חברה, שלום וביטחון, רגע לפני התקציב.

ועדת הכלכלה): אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת המכרות (מס' 13), התשפ"ב–2021, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ועדת הכלכלה): הצעת החוק כוללת שני נושאים: האחד נוגע לאכיפת הוראות פקודת המכרות והשני נוגע בעיקרו להקצאת כספים שנצברו בקרן לשיקום מחצבות, כפי שאפרט כעת.

ועדת הכלכלה): לגבי הנושא הראשון, בשנת 2000 תוקנה פקודת המכרות ונוספו לה כלי אכיפה רבים שמטרתם הייתה מיגור תופעת גנבת חול, כרייה בלתי חוקית וחציבה שלא כדין, שהיו נפוצות אז.

ועדת הכלכלה): בין השאר, נוסף לפקודה סעיף המורה לבית המשפט שלא לשחרר רכב שנתפס בעת ביצוע עבירות אלו עד תום הליכי המשפט במקרים שבהם בעל הרכב או האחראי מטעמו ביצעו עבירות אלו בעבר, כלומר בטווח של חמש שנים ממועד ביצוע העבירה שבה נתפס הרכב, אלא אם כן ישנם נימוקים מיוחדים שיירשמו.

ועדת הכלכלה): על פי הוראות אותו סעיף, האפשרות להורות על תפיסת הרכב עד תום ההליכים קיימת – – –

סמי אבו שחאדה: – – –

ועדת הכלכלה): האמת היא שאני מקריא את זה מהר כי זה רק לבעלי עניין, אתה יודע.

סמי אבו שחאדה: אני בעל עניין – – –

ועדת הכלכלה): אבל סמי, אתה מקשיב, אז אני אשיג לך שקט, במקום היושב-ראש.

ועדת הכלכלה): אביר קארה, אתה מפריע לי גם בוועדה וגם פה?

אביר קארה: אני לא מפריע לך.

אביר קארה: אני – – –

ועדת הכלכלה): אתה יודע, יושב-ראש הכנסת, לאביר קארה יש לי פטנט: אני עושה לו קריאה ראשונה, קריאה שנייה, אבל לא בא לי להוציא אותו, כי הוא סגן שר והוא מאוד חרוץ בוועדות, אז אני קורא לו קריאה 2.1, 2.2.

ועדת הכלכלה): הוא הגיע ל-2.9.

ועדת הכלכלה): אל תפריע לי, אבי קארה.

ועדת הכלכלה): על פי הוראות אותו סעיף, האפשרות להורות על תפיסת רכב עד תום ההליכים קיימת גם כאשר העבירה הקודמת בוצעה באמצעות אחר, שאינו בעל הרכב או האחראי מטעמו.

ועדת הכלכלה): הוראה זו היא חריגה, וההצדקה שניתנה לה היא העובדה שהעבריינות בתחום הכרייה והחציבה מתבצעת באמצעות כלי רכב ייחודיים ויקרי ערך, אשר קיים חשש שיועברו בין עבריינים שונים שיש ביניהם היכרות קודמת, כגון קרבת משפחה, במטרה לנתק את זיקת הבעלות של העבריינים בכלי הרכב האמורים.

ועדת הכלכלה): עם זאת, כדי שלא לפגוע ברוכשים תמימים שלא מודעים לעבירות שבוצעו ברכב שרכשו, נקבע מנגנון רישום הערות ברשות הרישוי ובמרשם הציוד ההנדסי לגבי כלי רכב שבוצעו באמצעותם העבירות האמורות.

ועדת הכלכלה): בחלוף השנים התברר כי ביצוע רישום הרכב כאמור מצריך היערכות מורכבת ואינו ישים.

ועדת הכלכלה): בהצעת חוק זו מוצע לצמצם את ההוראה החריגה האמורה ביחס להמשך ההחזקה בכלי רכב שבוצע באמצעותם עבירה קודמת שלא על ידי בעלי הרכב הנוכחיים או האחראים מטעמם.

ועדת הכלכלה): בהתאם למוצע, בית המשפט יהיה רשאי להורות על שחרור כלי רכב אף שנעברה בו עבירה קודמת, בהתקיים נימוקים מיוחדים או אם בעל הרכב הוכיח שלא ידע שבוצעה עבירה קודמת באמצעות הרכב, או אם הוכיח שלא הייתה לו זיקה למבצע העבירה הקודמת או למי שהיה בעל הרכב בעת ביצוע העבירה הקודמת שיש בה כדי להעלות חשד סביר כי ידע שבוצעה עבירה קודמת ברכב, וכן אם רכש את הרכב לאחר ביצוע העבירה הקודמת או שילם עבורו תמורה הולמת.

ועדת הכלכלה): כפועל יוצא, מוצע לבטל את מנגנון הרישום שהזכרתי קודם לכן.

ועדת הכלכלה): הנושא השני הנכלל בהצעת החוק נוגע לקרן לשיקום מחצבות.

ועדת הכלכלה): הקרן הינה גוף הגובה תשלומים מבעלי מחצבות.

ועדת הכלכלה): התשלום לקרן פוטר את בעלי המחצבות מחובת מימון שיקום המחצבה בעצמם עם סיום החציבה, מימון שיכול להגיע לסכומים גבוהים של מיליוני שקלים, ולמעשה הקרן משמשת לחוצבים מעין ביטוח.

ועדת הכלכלה): לפיכך, הצטברו בקרן סכומים גדולים שהשימוש בהם אמור להיעשות רק כעבור שנים רבות, עם הפסקת פעילותה של המחצבה.

ועדת הכלכלה): התיקון העיקרי המוצע ביחס לקרן לשיקום מחצבות נוגע להעברה חד-פעמית של 500 מיליון שקל מתוך היתרות המצויות בקרן לאוצר המדינה, וזאת על רקע נסיבות כלכליות שנוצרו בעקבות משבר הקורונה.

ועדת הכלכלה): הדבר הזה נעשה על פי דעתה של שרת התשתיות, ואנחנו קבענו גדרים מובהקים ונחושים נוספים בוועדה כדי לוודא שהכסף יושב למקור ולייעוד שלו.

ועדת הכלכלה): גם חבר הכנסת פרופ' אלון טל, שהיה איתי – לא, הוא לא פה.

יעל רון בן משה: הוא פה.

מיקי לוי: הוא פה, הוא פה.

אלון טל: מקשיב בקשב רב.

ועדת הכלכלה): אלון טל קיבל את ההזדמנות להגדיר איך נוודא שהכספים האלה יושבו למטרה וגם עם האפשרות להקצות את חלקם למטרות של שיקום וסביבה וכו'.

ועדת הכלכלה): התיקון העיקרי המוצע ביחס לקרן לשיקום מחצבות נוגע להעברה חד-פעמית של 500 מיליון שקל מתוך היתרות המצויות בקרן לאוצר המדינה, וזאת על רקע הנסיבות הכלכליות שנותרו בעקבות משבר הקורונה.

ועדת הכלכלה): על פי ההסדר המוצע, המדינה תשיב סכום זה לקופת הקרן בתוספת ריבית והצמדה.

ועדת הכלכלה): עם זאת, מוצע כי כספים אלו ימשיכו לשמש כמקור תקציבי לפעולות הקרן ככרית ביטחון.

ועדת הכלכלה): חברות וחברים, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מיקי לוי: חברי הכנסת, מכיוון שלהצעת החוק אין הסתייגויות ולא נרשמו בקשות לרשות דיבור, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: נא לשבת.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיפים 1–7 – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: להצעת החוק בקריאה שנייה, בעד – 44, נגד – אחד.

מיקי לוי: אם כך, עברה בקריאה שנייה הצעת החוק.

מיקי לוי: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת המכרות בקריאה שלישית.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 42

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 42, אין נמנעים, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע שהצעת החוק לתיקון פקודת המכרות (מס' 13), התשפ"א–2021, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 15) (נטילת דגימה פורנזית מנפגע עבירת מין ושמירתה), התשפ"ב–2021, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1450).

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ממשיכים בסדר-היום ועוברים לנושא הבא – הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 100) (סמכות בלעדית לדון בתיקי פשיעה כלכלית), התשפ"ב–2021, לקריאה ראשונה.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק שר המשפטים גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התיקון המוצע כאן בחוק הוא צעד חשוב נוסף במאבק בפשיעה הכלכלית בישראל.

גדעון סער: התיקון נועד להשלים את המהלך שבו תיקי פשיעה כלכלית כבדים יידונו כעניין כלכלי במחלקות הכלכליות של בתי המשפט המחוזיים בתל אביב ובחיפה, במטרה לקצר את משך ההתדיינות בתיקים אלו וליצור תשתית מקצועית קבועה ומהודקת לצורך בירורם.

גדעון סער: בהתאם להמלצות שפורטו בדוח מבקר המדינה השנתי 70ב בנושא המאבק בפשיעה באמצעות אכיפה כלכלית וחילוטים ודוח ה-Financial Action Task Force משנת 2018, מינה מנהל בתי המשפט ד"ר יגאל מרזל צוות בראשות השופט ח'אלד כבוב לבחינת הרחבת הסמכויות של המחלקות הכלכליות לדון בתיקי פשיעה כלכלית.

גדעון סער: מהמלצות הצוות עלה שקיים צורך בטיפול בכשלים הקיימים היום בניהול תיקי הפשיעה הכלכלית, ובהם תיקי מס ותיקי הלבנת הון, שפוגעים קשות ביכולת ההרתעה של רשויות החוק.

גדעון סער: בפרט הודגש משכם הארוך של הליכים אלה, שנעוץ בפרק הזמן הארוך שמהגשת כתב האישום ועד לתחילת שמיעות הראיות, וכן בפרק הזמן הממושך שמשלב תחילת שמיעת הראיות בתיק ועד לקבלת הכרעה שיפוטית.

גדעון סער: ממסקנות הצוות עלה כי כשל נוסף הפוגם בתפקוד המערכת הוא הפער בין מועד התפיסה לבין מועד החילוט.

גדעון סער: כך, אף שהמשטרה תופסת במסגרת תיקי הלבנת הון רכוש המיועד לחילוט בהיקפים מצטברים של מיליארדי שקלים, הרי שביחס לחילוטים שבוצעו, בהיקפים של מאות מיליוני שקלים, לא מתקבלות החלטות שיפוטיות במשך שנים.

גדעון סער: כצעד ראשון לטיפול בכשלים שתוארו לעיל הצעתי לעגן בצו כמה הליכים מסוגי פשיעה כלכלית שיידונו כעניינים כלכליים, וביניהם ערר על הליכי תפיסה אם אדם נחשד בעברה לפי סעיף 3 לחוק איסור הלבנת הון שלגביה נתפס רכוש בסכום של 5 מיליון שקלים חדשים; אישום על עבירה לפי סעיף 3 לחוק איסור הלבנת הון שהוגשה לגביה בקשת חילוט בשווי חילוט שנאמד בסכום של 5 מיליון שקלים לפחות; עבירה לפי סעיף 220 לפקודת מס הכנסה ששווי העבירה הוא בסכום העולה על 10 מיליון שקלים לפחות, והכול בכפוף לתנאים שייקבעו בצו.

גדעון סער: הצו הזה יידון ביום רביעי השבוע בפני ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ואחרי שהוא יאושר ייכנס לתוקף ההסדר החשוב הזה, שנועד להתמודד עם הפשיעה הכלכלית בישראל בדפוסי זמן קצרים יותר ובאופן יעיל.

אוסאמה סעדי: כבוד השר, תוכל להסביר לנו איך זה יקצר – – –

גדעון סער: שאלה מצוינת, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

גדעון סער: זה מהלך שלם שבמסגרתו מתוקצבים עוד תקני שופטים – בשלב ראשון עוד שישה תקני שופטים לבתי המשפט האלה, ויהיה גם שלב שני.

גדעון סער: זה כבר מתוקצב בתקציב המדינה.

גדעון סער: זאת אומרת, יש פה שלושה מהלכים: הצו שתאשר ועדת החוקה, בעזרת השם; החוק הזה, שקובע את עניין הסמכות המקומית; המענה התקציבי שקיים בתקציב המדינה, שבעזרת השם יאושר בחודש הבא.

אוסאמה סעדי: עם או בלי תקנים?

גדעון סער: עם תקנים, אמרתי, עם תקנים.

גדעון סער: יש שישה תקנים בשלב ראשון, ויהיה גם שלב שני.

גדעון סער: אמורים להיות 12 תקנים.

גדעון סער: כל הנושא הזה מלובן בדוח שהגיש השופט כבוב שציינתי קודם.

גדעון סער: התיקון הספציפי שמוצע לערוך בתיקון החוק שלפנינו הוא הוספת חריג שיקבע את הסמכות הבלעדית לדון בעניין כלכלי מהסוג של פשיעה כלכלית במחלקות הכלכליות של מחוזי תל אביב-יפו ומחוזי חיפה, לפי החלוקה הבאה:

גדעון סער: אם הסמכות המקומית לדון בו נתונה לבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו, בית המשפט המחוזי במרכז לוד, בירושלים או בבאר שבע – לפני שופטי המחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו; אם הסמכות המקומית לדון בו נתונה לבית המשפט המחוזי בחיפה או בנצרת – בפני שופטי המחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בנצרת.

גדעון סער: זאת, בשל הקרבה הגיאוגרפית היחסית של המחוזות שנמנו לבתי המשפט בתל אביב ובחיפה וכדי להקל ככל הניתן על הגישה הפיזית של הנאשמים, העדים ושאר הגורמים המשתתפים בהליך לבית המשפט.

גדעון סער: כמו כן, קביעה מראש של כללי הסמכות המקומית בהתאם לחלוקה הגיאוגרפית המוצעת תמנע חשש לכאורה מפני בחירת ערכאה מתאימה או נוחה יותר בעבור התובע – "פורום שופינג", כפי שזה נקרא – שתדון בתיקים אלה.

גדעון סער: בסעיף (ד) המוצע יוסמך שר המשפטים לקבוע, בצו, בהסכמת נשיא בית המשפט העליון ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, עניינים כלכליים שיחולו לגביהם הוראות סעיף (א)(2), שהן ההוראות בעניין הסמכות המקומית הבלעדית הנתונה לשופטי המחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ובבית המשפט המחוזי בחיפה, לפי החלוקה הגיאוגרפית המוצעת לדון בעניינים הכלכליים שייקבעו בצו שיותקן מכוח סעיף זה.

גדעון סער: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעה בקריאה הראשונה.

גדעון סער: זה חלק מהמהלכים שגם ישפרו את היכולת שלנו להתמודד עם הפשיעה המאורגנת.

גדעון סער: המערכה הכלכלית היא מאוד מאוד חשובה להתמודדות עם ארגוני הפשיעה, וכדי להגיע למצב שדנים ומתקדמים ונותנים גזרי דין באופן אפקטיבי ויעיל יחסית, אנחנו חייבים להעביר את זה – גם לייצר מיומנות של שופטים בסוגי התיקים המורכבים האלה, וכמובן, כפי שנאמר בצדק על ידי חבר הכנסת סעדי, גם לתגבר את מצבת השופטים במחלקות האלה.

אחמד טיבי: זה היה לפי המלצת דוח השופט כבוב.

גדעון סער: כן, ציינתי את זה.

אחמד טיבי: סיבה טובה לתמוך.

אחמד טיבי: הוא שופט בחסד עליון.

גדעון סער: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה, אדוני השר.

אחמד טיבי: קרן ברק – עברנו כבר לרשימת הדוברים.

אחמד טיבי: קרן ברק – איננה.

אחמד טיבי: אופיר סופר, תפדל.

אחמד טיבי: אני נועל את הרשימה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה והיושב-ראש – מה שנקרא, לא רק בישיבה הזאת – חשוב לי שתשמע את מה שאני רוצה לומר, חבר הכנסת מיקי לוי.

אופיר סופר: אנחנו נמצאים היום ביום האזכרה לראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אופיר סופר: אני זוכר היטב, אדוני היושב-ראש, כמו רבים מאזרחי ישראל, את ערב הרצח.

אופיר סופר: אני זוכר גם את התקופה אחר כך בקורס מ"כים, ואני זוכר גם את התקופה בקורס קצינים.

אופיר סופר: ואני חושב שבסוף – לא חושב; כשאני חושב על היום הזה, אז ראש הממשלה רבין, זיכרונו לברכה, בסוף הוא היה ראש הממשלה של כולנו, וכולנו היינו רוצים להתייחד עם זכרו.

אופיר סופר: ועומד פה היום שר החוץ, ראש הממשלה החליפי, יושב-ראש מפלגת יש עתיד, ונותן נאום שהוא חותך פה את כל האוויר עם סכין קרה – מלא בשנאה, מלא בשיסוי.

אופיר סופר: אני ככה ניסיתי להרהר מאיפה באה התרבות הזאת.

אופיר סופר: אני מודה שזה לא חדש, אני מודה שזה הולך ונהיה יותר ויותר קיצוני במחוזותינו, אבל אני רוצה לומר שאיכשהו השמאל כל הזמן מצליח למתוח את הממלכתיות כמה מטרים מעבר לקצה, כמה מטרים מהנקודה שהם באמת היו צריכים להיות בה.

אופיר סופר: בלי הרבה בושה.

אופיר סופר: בלי הרבה בושה.

אופיר סופר: אני חושב שאם הייתי מצביע של יאיר לפיד היום, הייתי מתבייש בו.

אופיר סופר: אני היום בתור אזרח מדינת ישראל מתבייש ביאיר לפיד, אם זה ראש הממשלה החליפי.

אופיר סופר: פשוט בושה.

אופיר סופר: מה, אתה לא מבין את הקונטקסט?

אופיר סופר: אתה לא מבין את האווירה?

אופיר סופר: אתה נואם על ריפוי, אבל אחד שכל-כולו נבנה על שנאת חרדים, נבנה על שיסוי – אני לא מצפה ממנו, אבל אני כן מצפה שיבין את התפקיד, שיבין את הפוזיציה, שיבין את התפקיד.

יוראי להב-הרצנו: יושב פה בבית הזה מישהו שהגיע למכונית של רבין – – –

אופיר סופר: הוא לא צריך לפגוע – – –

יוראי להב-הרצנו: זאת – – – לא – – – שמדברים על זה.

אופיר סופר: שיבין את הפוזיציה.

אופיר סופר: תתרומם.

יוראי להב-הרצנו: אין פוזיציה.

יוראי להב-הרצנו: יושבים פה בבית הזה אנשים שהם בושה לעם היהודי.

אופיר סופר: תתרומם קצת למעלה.

אופיר סופר: מותר להתרומם קצת, להרים מבט, להרים מבט, להיות טיפה מנהיג.

אופיר סופר: אתה יודע מה?

אופיר סופר: אני אתן לך דוגמה.

אופיר סופר: נזכרתי באמירה של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, על הפרופלורים.

אופיר סופר: אני אומר לך שעד היום אני פגוע מזה שראש הממשלה שלי אמר את זה – התייחס לציבור שלם כפרופלורים.

אופיר סופר: אבל אתה יודע, אמרתי שרבין בסוף היה מנהיג, היה לוחם, עשה משהו בחיים שלו.

אופיר סופר: אתה שואל את עצמך מה עושה פה הטוקבקיסט שהגיע להיות שר החוץ ומרשה לעצמו לחיות על שיסוי.

יוראי להב-הרצנו: מה עושה פה איתמר בן גביר, שהגיע לסמל של המכונית של רבין?

אופיר סופר: מה הוא עושה פה?

אופיר סופר: הוא מחזיק בעמדה הזאת.

אופיר סופר: בושה וחרפה.

יוראי להב-הרצנו: ומה עושה פה בן גביר, שהחזיק את הסמל של המכונית של רבין ואמר: אני גם יכול להגיע לרבין?

יוראי להב-הרצנו: זאת בושה וחרפה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מאיר פרוש.

אחמד טיבי: יוחזר סמל הקדילק מייד.

יוראי להב-הרצנו: רק תחזיר גם בבקשה את רבין.

אחמד טיבי: לא יכול.

אחמד טיבי: גם אתה לא יכול.

אחמד טיבי: אנחנו לא יכולים.

יוראי להב-הרצנו: לצערנו.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, לגופו של חוק – אני חושב שזה לא מן הראוי להגיש הצעת חוק בתי משפט שיוכלו לדון בתיקי פשיעה כלכלית ונותנים את הסמכות רק לשופטים בבית המשפט המחוזי בתל אביב ובבית המשפט המחוזי בחיפה ולא נותנים את הכבוד לבית המשפט המחוזי בירושלים, אבל זה נושא ששר המשפטים צריך לענות עליו.

מאיר פרוש: אני רציתי להתייחס לחלק הזה שיש לנו היום בכנסת כאן, כאשר בעצם רע"מ, המפלגה הערבית בת ארבעת המנדטים, היא בעצם המפלגה שמעמידה את הממשלה הנוכחית.

מאיר פרוש: היא מעמידה – בהתחלה זה היה ככה בגמגום, בסתר; היום אנחנו יודעים שזה בגלוי.

מאיר פרוש: רע"מ היא חלק מהקואליציה, מצביעה עם הממשלה.

מאיר פרוש: אין כמעט דבר שהיא לא מצביעה כמו הממשלה.

מאיר פרוש: היא חלק מהקואליציה.

מאיר פרוש: מה שהרשימה המשותפת עושה, ובחוכמה: במקום שרע"מ תקבל את כל הקרדיט במקרה שרע"מ תצליח להביא הישגים בתקציב המדינה, אז הרשימה המשותפת, מכיוון שהיא רוצה לגמד את הכוח של רע"מ, גם היא מדי פעם עוזרת לממשלה – עוזרת לממשלה, ואז רע"מ היא לא המפלגה הנחשקת, המפלגה שרצים אחריה, אז הדבר הזה נעשה בחכמה.

מאיר פרוש: אבל מה שאני רוצה להעיר את תשומת ליבם של חברי המשותפת זה שבעצם האזרח בבית, כשהוא רואה את ההצבעות של המשותפת, הוא יכול לרגע לחשוב שהרשימה המשותפת היא פשוט לא שונה מרע"מ: רע"מ תומכת בממשלה והמשותפת תומכת בממשלה.

מאיר פרוש: אני לא אומר – גם לנו יש ממשלות שאנחנו תומכים בהן, אבל אנחנו, כשיש לנו ממשלה שאנחנו תומכים בה, זה מכיוון שיש לנו דברים ברורים שאנחנו יודעים שהממשלה הזו לא עושה.

מאיר פרוש: השאלה היא מהם הדברים שהמשותפת יודעת שהממשלה לא תעשה, אז אם גם היא מאלה שיודעים מה שהממשלה הזו לא תעשה כדי לפגוע בערבים, אז היא שוב חלק מהקואליציה הזו.

מאיר פרוש: אני לא חושב שהיא רוצה להיות כזאת, אבל לגופו של עניין, ברור שכאשר רק רע"מ עוזרת לממשלה הזו, היא מסוגלת גם להיות במצב שבדברים שאנחנו חושבים שצריכים לפעול – רע"מ מונעת מהממשלה הזו לפעול.

מאיר פרוש: על ידי זה שהמשותפת גם עוזרת לממשלה, לפחות הכוח של רע"מ לא כל כך חזק.

מאיר פרוש: אולי זה הדבר הטוב שיוצא מזה שהמשותפת מצביעה עם הממשלה בהרבה נושאים.

מאיר פרוש: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: יואב בן צור, תפדל.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מתוכנית סינגפור היפה קיבלנו את תוכנית לבנון השסועה: במקום להפחית מיסים, מעלים מיסים; במקום להקל על אזרחי ישראל בתקופה כלכלית קשה, הממשלה מתל אביב יצרה תקציב למדינת תל אביב ומתעלמת משאר חלקי הארץ.

יואב בן צור: כי הממשלה המנופחת הזו בוחרת לדאוג היטב לחבריה על חשבון שאר האזרחים, בלי טיפת צניעות.

יואב בן צור: הממשלה הזאת עסוקה בלסדר ג'ובים, והיא שיאנית הח"כים הנורבגים.

יואב בן צור: הממשלה גם דואגת לחברים שלה: הממשלה אישרה תוספת של 1.1 מיליארד שקל להגדלת הפנסיות בצה"ל.

יואב בן צור: הממשלה גם דואגת לטייקונים שלה: רק אתמול הודיעו כי המדינה תמחק חוב ענק בסך 65 מיליון ש"ח למפעלי ים המלח של כי"ל.

יואב בן צור: חברי הממשלה המעופפת הזאת – במקום לדאוג לאזרחי המדינה, הם מעופפים להם לחו"ל; רק בשבועיים האחרונים, לא פחות מ-11 חברי ממשלה עפו, טסו להם לחו"ל, ובכל נסיעה כזאת מתלווים כמובן עוזרים ואבטחה, נהגים ועוד, וכל נסיעה שכזאת היא בעלויות של עשרות אלפי שקלים לכל שר או סגן שר שטס.

יואב בן צור: אפילו מראית עין אין להם.

יואב בן צור: בלי בושה.

יואב בן צור: פשוט לא סופרים את האזרחים הנאנקים מהמצב הכלכלי.

יואב בן צור: רבותיי, כמו עדר פילים שועט הם רומסים בדרך הנהנתנית שלהם כל חלקה טובה.

יואב בן צור: בהצעת התקציב המופרך שהממשלה הזאת רוצה להעביר, מעלים את המס על החשמל, הארנונה, על תחבורה ציבורית, על הלחם, על תשלום ביקור אצל רופא מקצועי, על חד-פעמי, על שתייה ממותקת ופגיעה בחקלאות ובחקלאים.

יואב בן צור: הרי במי כל זה יפגע?

יואב בן צור: רק באלו שקשה להם.

יואב בן צור: זה לא יפגע באלו שיושבים בבתי הקפה כל היום, זה יפגע באלו שלא מתחילים את החודש; אלו שנגמר להם החודש מוקדם מדי; אלו שעוד לפני שמקבלים את המשכורת, היא עפה להם על החובות שיש להם – חובות לא בשביל בילויים ופינוקים, חובות שנוצרו בשביל שיהיה להם לשלם על האוכל של הילדים, בשביל לתת לילד כסף לרב-קו לנסיעה באוטובוס, בשביל לשלם על תרופות ועל חשמל.

יואב בן צור: מהם הממשלה הזו רוצה לקחת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יואב בן צור: עליהם היא מטילה עוד מיסים.

יואב בן צור: רבותיי, הממשלה לא פוגעת באלה שנוסעים לחו"ל כל יומיים, ממלאים את הכבישים ברכבים חדשים ובדירות יוקרה.

יואב בן צור: בהם לא נוגעים.

יואב בן צור: תתביישו לכם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר בדקות הספורות שיש לי על העברית של משרד האוצר, השפה הזאת שצריך ללמוד אותה.

משה גפני: אני רוצה לדבר על זה הפעם.

משה גפני: מחר יש הצבעה לאחר ישיבת מליאת הכנסת, והנושא שהולכים להצביע עליו מחר – –

אחמד טיבי: מיקי.

משה גפני: – – זה צמצום פערים מגדריים בשוק העבודה.

משה גפני: רוצים לצמצם את הפערים המגדריים בשוק העבודה, אז עושים הצבעות במחטף.

משה גפני: אין שעה – אחרי שמסתיימת הישיבה במליאת הכנסת – ואז יצביעו בוועדת הכספים על צמצום פערים מגדריים בשוק העבודה.

משה גפני: אני רוצה רק שתדעו, לא כולם יודעים על מה מדובר, אז שתדעו על מה מדובר: מדובר על זה שיש כאן נשים, חברות כנסת, שבמהלך השנים הקודמות דיברו נגד העלאת גיל הפרישה לנשים בלי שיהיה פתרון לנשים עניות.

משה גפני: נשים עניות תרעבנה ללחם אחרי החוק הזה, משעה שהוא יעבור.

משה גפני: נשים שעוסקות במקצועות שוחקים – הנשים הללו ירעבו ללחם.

משה גפני: אותו דבר נשים שפרשו קודם מהעבודה.

משה גפני: וכל הזמן היה תנאי שלי כיושב-ראש ועדת הכספים, בשם כל חברי ועדת הכנסת, ובעיקר בשם הנשים בוועדת הכנסת, הנשים בכנסת בכלל, שאנחנו התנגדנו לחוק הזה של העלאת גיל הפרישה לנשים אלא אם כן יהיה פתרון.

משה גפני: אנחנו הצענו פתרון בחוק.

משה גפני: איך אתן לא מתביישות לבוא מחר ולהצביע בעד זה?

משה גפני: מה תגידו לעצמכן כשאתן פוגעות ככה בנשים במדינת ישראל, שאתן פוחדות מליברמן או מפקידי משרד האוצר?

משה גפני: מה תענו על הדבר והרשעות הזאת?

משה גפני: מה יענו על זה כל אותן נשים שהיו נגד, בצדק?

משה גפני: אני הייתי חבר בקואליציה, הייתי יושב-ראש ועדת הכספים מטעם הקואליציה כשבאו אליי ממשרד האוצר עם הנושא של העלאת גיל הפרישה לנשים, ואמרתי להם: רק בתנאי שיש פתרון.

משה גפני: לא רק זה, גם הכניסו עכשיו – עד עכשיו היה מדובר על העלאת גיל הפרישה לגיל 64 – הכניסו כבר גיל 65.

משה גפני: איך אתם תמסרו לעצמכם דין וחשבון על ההתנהגות הזאת?

משה גפני: אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, שאם מדברים בעברית, "צמצום הפערים המגדריים בשוק העבודה", אז אני רוצה לספר לכם שיש פערים מגדריים לא בשעה שמסיימים את העבודה ויוצאים לפנסיה, אלא יש כל הזמן – שאישה מרוויחה 30% פחות מגבר לפחות, באותה עבודה, באותו מקום עבודה, באותו תקן, באותו מעמד, באותה דרגה.

משה גפני: מקבלים 30% פחות.

משה גפני: אז אם אתם, אנשי משרד האוצר, רוצים לתקן את הפערים המגדריים בשוק העבודה, אז קודם כול תעלו את השכר של הנשים.

משה גפני: לא הם באים עכשיו: גבר יוצא לפנסיה בגיל 67, שאישה תצא גם כן – עכשיו בגיל 65, וזה כמובן יעלה אחר כך שוב.

משה גפני: אין מי שיגן על הנשים בכנסת.

משה גפני: אין.

משה גפני: אי-אפשר לסמוך על הנשים הללו, שדיברו כל הזמן נגד ועכשיו הולכות להצביע בעד.

יוראי להב-הרצנו: מר גפני, מה חברות הכנסת של יהדות התורה אומרות בנושא?

משה גפני: עם כל הכבוד לך, ידעתי שתשאל על יהדות התורה.

יוראי להב-הרצנו: ומה התשובה?

משה גפני: מה זה העסק שלך, יהדות התורה?

משה גפני: תגיד מה אתה עושה בשביל הנשים.

יוראי להב-הרצנו: אתה מדבר על רוממות הנשים, אז מה – – –

משה גפני: מה אתה עושה בשביל הנשים?

משה גפני: מה אכפת לך מיהדות התורה?

יוראי להב-הרצנו: אני אומר, מה הנשים ברשימה שלך טוענות בנושא.

משה גפני: פנתה אליך אישה חרדית, משהו?

משה גפני: אולי תגיד לי.

משה גפני: מה תענו?

משה גפני: מה תענו על הנושא הזה?

משה גפני: איך אתם הולכים להצביע בעד דבר כזה חמור?

יוראי להב-הרצנו: גפני, בתור מגן על נשים, מה הנשים ברשימה שלך חושבות?

משה גפני: יש לך מה לומר?

יוראי להב-הרצנו: בוודאי.

משה גפני: תצביע בעד לפגוע בנשים, תצביע יחד עם כל החברים שלך בקואליציה.

משה גפני: אני, נציג יהדות התורה, אני עמדתי כל הזמן על המשמר, על מעמדן של הנשים, אתם לא.

משה גפני: אתם התקפלתם בפני הברוטליות – –

יוראי להב-הרצנו: עד לכנסת.

משה גפני: – – והזעם של שר האוצר ושל אנשי משרדו ושל הפקידים.

יוראי להב-הרצנו: והיכן מעמדן של הנשים, חבר הכנסת, כשמדובר בכנסת?

משה גפני: מה הטענה?

משה גפני: אתה יודע מה, אני לא רוצה להתווכח איתך בכלל.

יוראי להב-הרצנו: אוקיי, אל תתווכח.

משה גפני: לא, בסדר, תצביע בעד, אני לא בונה על זה בכלל.

משה גפני: אני רק אומר שתדעו שחלק גדול מהתקציב שאתם הולכים להעביר זה לקחת מהעניים.

משה גפני: העלאת גיל הפרישה זה לקחת מהעניות; מס הגודש זה לקחת מהפריפריה – אלה שגרים במרכז לא יצטרכו לשלם את המס הזה.

משה גפני: לא התניתם את זה באבני דרך, שיהיה כמו שמתקדם הנושא של המטרו, כמו שמתקדם הנושא של התחבורה הציבורית, שאתה אומר למישהו בעפולה: תשלם מס מכיוון שאני סידרתי לך תחבורה ציבורית.

משה גפני: לא התניתם את זה בזה.

משה גפני: אתם הולכים להצביע על מס, והמס הזה לא צודק, לא שוויוני.

משה גפני: רק אנשי הפריפריה ישלמו.

משה גפני: יש מישהו בטבריה שהילד שלו צריך טיפול רפואי והוא צריך לקחת אותו למרכז הארץ – אין לו את זה, המדינה לא העמידה לו טיפול רפואי בטבריה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה גפני: – – הוא יצטרך לשלם גם מס שאתם מטילים עליו.

משה גפני: בושה שלכם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמיר אוחנה; רות וסרמן לנדה.

אחמד טיבי: יעקב ליצמן.

משה גפני: – – – כולם היו נגד, עד שהגיע משרד האוצר, ואתם תצביעו – – –

אחמד טיבי: שלוש דקות, מכובדי.

משה גפני: מה תענו לרשימה הזאת?

משה גפני: מה תענו למקצועות השוחקים?

משה גפני: מה תענו?

יוראי להב-הרצנו: אני רק אומר – – –

משה גפני: אפילו יהדות התורה לא שמה אישה ברשימה.

יוראי להב-הרצנו: אני רק מדבר על מעמדן של הנשים.

יוראי להב-הרצנו: אפשר לדבר על זה וצריך לדאוג להן גם ברשימה לכנסת.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לא יעזור לך, כי גפני צודק.

יעקב ליצמן: אתה צעיר.

יעקב ליצמן: מה שהוא עבר עם הנשים – לשמור עליהן כל הזמן בוועדת כספים – אתם לא חולמים אפילו לעשות.

יעקב ליצמן: עכשיו, ראיתי את זה בוועדת כספים – – –

אחמד טיבי: יושב-ראש ועדת הכספים הטוב ביותר שהיה בעשור האחרון.

יעקב ליצמן: אתה מקלקל לו.

אחמד טיבי: אני רק עוזר לו.

אחמד טיבי: אגב, אתה היית אחד משרי הבריאות הטובים.

יעקב ליצמן: תודה.

אחמד טיבי: אם כבר לקלקל, אז לשניים, לא לאחד.

יעקב ליצמן: אוקיי, אז יש איזון.

אחמד טיבי: יש איזון.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, יש כאן משהו מוזר מאוד: כל מה שהקואליציה, עושה היא מקבלת גיבוי בכלי התקשורת.

יעקב ליצמן: הכול.

יעקב ליצמן: הייתה הצבעה כפולה כאן – השתיקו את זה; היו כאן הקלטות, לא יודע, פה ושם – השתיקו.

יעקב ליצמן: יש כל מיני דברים והכול משתיקים, הכול בסדר.

יעקב ליצמן: המתמחים – אין דבר יותר צודק.

יעקב ליצמן: אני כשר הבריאות רציתי לעשות את זה.

יעקב ליצמן: לחמתי שלא יעבדו יותר מ-16 שעות.

יוראי להב-הרצנו: אז למה לא קיבלו את זה?

יעקב ליצמן: כי האוצר התנגד.

יעקב ליצמן: אני אגלה לך הפתעה גדולה: יושב-ראש המתמחים התנגד.

יעקב ליצמן: תבדקו את כלי התקשורת בזמנו אז תראו שאני צודק, שאני אומר את האמת.

יעקב ליצמן: אבל אני חושב שבאמת אי-אפשר לעבוד יותר מ-16 שעות.

יעקב ליצמן: בביקור פתע שעשיתי בבתי חולים – עשיתי הרבה – עשיתי בבאר שבע, ונכנסתי לפנימית, יצא אליי הרופא, אני שואל אותו: כמה חולים יש לך?

יעקב ליצמן: אמר לי: כמעט 50, 50 חולים.

יעקב ליצמן: שאלתי אותו כמה זמן הוא עובד – זה היה ב-02:00 – זה כבר היה כמעט 27, 28 שעות.

יעקב ליצמן: אז איך יכול להיות שבן אדם עם 50 חולים?

יעקב ליצמן: אז התחלתי לגלגל את כל הנושא הזה, ואני חושב שאסור, אבל כולם שותקים.

יעקב ליצמן: פתאום מאיימים עליהם שהם ייתנו נתונים לא נכונים, בכלל זה מקלקל להם; פתאום לא עוזרים למתמחים.

יעקב ליצמן: הממשלה, יש דבר אחד שהממשלה עושה: היא רוצה לצמצם – כפי שראש הממשלה אמר במפורש, הוא רוצה לצמצם את כוח החרדים.

יעקב ליצמן: זה לא יעזור לו, וכבר בפרשת השבוע, פרשת שמות, כתוב: וכאשר יענו אותם כן ירבו וכן יפרוצו.

יעקב ליצמן: זה לא יעזור, זו הבטחה: ה' עזר – זה מה שיהיה.

יעקב ליצמן: צריך להבין, כמה שהוא ישקיע יותר כוחות להגביל, הרבה יותר אנחנו נקבל את הכול.

יעקב ליצמן: אני חושב שהנושאים הכלכליים – שר האוצר לקח את כל הגזרות שנאספו באגף תקציבים במשך עשר שנים לפחות והכניס הכול לחוק ההסדרים.

יעקב ליצמן: אני אגלה לכם שפעם, כשהייתי סגן שר הבריאות, בהתחלה, משרד האוצר הביא הצעה לממשלה – פעם ראשונה שישבתי בישיבת ממשלה כסגן שר האוצר – שאחרי שלושה ימים בבית חולים, כל חולה יצטרך לשלם 50 שקל ללילה, כל חולה, כאילו זה מלון.

יעקב ליצמן: אמרתי לראש הממשלה נתניהו שעם כל הכבוד, יש לי הצעה יותר טובה, אדוני היושב-ראש: שקל למעבר חציה.

יעקב ליצמן: כל אחד שעובר במעבר חציה – שישלם שקל.

יעקב ליצמן: כולם הבינו את הצחוק בדבר, וכמובן זה ירד.

יעקב ליצמן: האוצר מגלם כל הזמן ומכניס כל הזמן גזרות חדשות – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אני מסיים, אדוני, אני לא מאריך לך.

יעקב ליצמן: הגזרות קשות, ואני בטוח שבעזרת השם אנחנו בקרוב נחזור לשלטון.

יעקב ליצמן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: גדי יברקן; מנסור עבאס.

אחמד טיבי: יצחק פינדרוס, שלוש דקות שלמות.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, עלה פה שר המשפטים באיזה יופי והסביר שהוא רוצה להקל על בתי המשפט, הוא רוצה שיצביעו בעד החוק.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להסביר לכם למה אני לא סומך על אף מילה שיוצאת מפי הממשלה הזאת.

יצחק פינדרוס: יש שר דתות מהציבור הדתי-לאומי-ציוני באופן פורמלי – כך זה נקרא?

יצחק פינדרוס: הם ניסו לפחות להתחרות על הקולות האלה.

יצחק פינדרוס: יש מוסד דגל שהקימה – – –

קריאה: – – –

יצחק פינדרוס: מוסד דגל, כן, שהקימה הציונות הדתית בהקמת המדינה, וזה הרבנות הראשית.

יצחק פינדרוס: זה היה מוסד הדגל.

יצחק פינדרוס: באופן פורמלי לפחות במדינת ישראל, אמור להיות לו מעמד שווה למערכת המשפט.

יצחק פינדרוס: לצערי הרב, לא רק שזה לא – זה אמור להיות מעל, אבל לא רק שזה לא מעל, זה עוד מתחת.

יצחק פינדרוס: אבל מצופה לפחות מהשר הממונה, שבא מציבור ומתיימר להיות – הוא בוגר ישיבה – לדאוג לעניין הזה.

יצחק פינדרוס: סיפור שאני לא מבין איך לא זעזע את אמות הסיפים.

יצחק פינדרוס: אם זה היה קורה במערכת בתי המשפט, במערכת השיפוטית, הרי המדינה הייתה רועדת, היו עומדים פה כל הנואמים ביום השנה הזה – אני לא זוכר, זה היה של גנדי היום או של רבין?

יצחק פינדרוס: כי אני לא זוכר למה היה צריך לבוא, למה לא צריך לבוא, עמדו פה בפתוס, דיברו נגד מערכת המשפט.

יצחק פינדרוס: מגיע בחוצפה ובעזות מצח – בא רב עיר, שהוא לא מהציבור החרדי, מהציבור הציוני, הדתי-לאומי, ובא ומורה הוראה יחד עם מועצת הרבנות בנושא כשרות, כמות חרקים שאפשר לפי זה לדעת אם יש כמות חרקים במפעל שהוא אחראי לכשרות שלו, ואומר: רבותיי, זה עבר את המספר – לא של מהדרין, כי במהדרין על הרבה פחות מזה היו מורידים את זה – זה עבר את המספר, על פי החלטת מועצת הרבנות, על פי הוראות הרבנות.

יצחק פינדרוס: הוא בא ואומר להם: רבותיי, אסור.

יצחק פינדרוס: מתקשר בעל המפעל למשרד הדתות.

יצחק פינדרוס: מה עושה שר הדתות?

יצחק פינדרוס: במקום – שפתיים יישק.

יצחק פינדרוס: ראיתם איך השר סער פתאום נהיה הפייבוריט של מערכת המשפט?

יצחק פינדרוס: בא, ומה עושה השר הממונה, הדתי הזה, שמטיף לנו מוסר שאנחנו החרדים לא יודעים להסתכל ולהיות ממלכתיים?

יצחק פינדרוס: הוא ממלכתי, מה הוא עושה?

יצחק פינדרוס: מודיע שהרב הזה הולך להיות מודח מהאחריות שלו על חצור.

יצחק פינדרוס: הוא יישאר בצפת והוא יטפל רק בצפת, כי יש הוראות כשרות.

יצחק פינדרוס: תארו לעצמכם שגדעון סער היה מודיע שהוא לוקח סמכויות של בית משפט פלוני בגלל שלא פסקו משהו שהוא רצה ומעביר לבית המשפט אלמוני.

יצחק פינדרוס: המדינה הייתה רועדת.

יצחק פינדרוס: הוא מדבר על הסתה?

יצחק פינדרוס: הוא מדבר למה אנחנו לא מאמינים לו?

יצחק פינדרוס: חבורת שקרנים, חבורת נוכלים וחבורת מחללי שם שמיים.

אחמד טיבי: אורית סטרוק, שלוש דקות.

אורית סטרוק: חבריי חברי הכנסת, החוק שאנחנו דנים בו עוסק בפשיעה כלכלית, ואני רוצה לדבר על פשיעה כלכלית שמתרחשת ובאה עלינו בעוד פחות משבועיים.

אורית סטרוק: זאת הפשיעה הכלכלית כלפי נשות האברכים לומדי התורה, שהממשלה הרעה והמסוכנת הזו החליטה לדרוס אותן, לרמוס אותן, לחמוס מהן את היכולת לעבוד וללמוד, לגזול מילדיהן את היכולת להיות במעונות היום, אלא אם כן הן יוכלו לשלם 5,000, 6,000 שקל בחודש על התענוג לשלוח ילדים למעון.

אורית סטרוק: וכל כך למה?

אורית סטרוק: רק משום שהבעלים שלהן לומדים תורה.

אורית סטרוק: עד כדי כך הממשלה הזו שונאת את עולם התורה, מתנכלת לעולם התורה, רוצה לחסל אותו, לשלוח כמה שיותר לומדי תורה לשוק העבודה.

אורית סטרוק: והדרך לעשות את זה – הדרך לסגור את הישיבות, הדרך לסגור את בתי המדרש, הדרך להפסיק את לימוד התורה בישראל – עוברת דרך רמיסת הנשים.

אורית סטרוק: אותם מעונות יום שהוקמו כדי לסייע לנשים ללמוד, לעבוד, להתפתח, לתרום כל אחת בתחומה – אותם מעונות יום יסובסדו אך ורק בשביל מי שלא לומדים תורה.

אורית סטרוק: חברתי השרה, שרת הכלכלה, אנחנו שוחחנו על זה.

אורית סטרוק: אני חושבת שזה עוול נוראי.

אורית סטרוק: מעונות היום נוסדו והסבסוד שלהם נוסד כדי לאפשר לנשים שאין להן ושקשה להן, לצאת לעבוד, ללמוד, לפרוח כל אחת בתחומה.

אורית סטרוק: את הדבר הפשוט הזה שאפשר לתת לכל אישה במדינת ישראל יגזלו אך ורק מנשים של לומדי תורה.

אורית סטרוק: איך הפכתם את לומדי התורה לאויבים?

אורית סטרוק: איך?

אורית סטרוק: אני לא מצליחה להבין את זה.

אורית סטרוק: אם הבעל יוצא ללמוד באקדמיה, זה בסדר, אבל אם הבעל יוצא ללמוד בישיבה, זה טרייף.

אורית סטרוק: את זה צריכים להשמיד, את זה צריכים לחסל, והדרך לחסל את זה היא ללכת על הראש של הנשים, לענות את הנשים האלה, שעובדות כל כך קשה, שגם עובדות בבית ומגדלות משפחות לתפארת וגם עובדות בחוץ ותורמות כל אחת בחברה וגם משקיעות כל כך הרבה בלימוד התורה של בעליהן.

אורית סטרוק: לענות אותן, לדפוק אותן עד העצם, להציב אותן בפני אלטרנטיבה, ברירה אכזרית כזאת: האם הבעל שלך ממשיך ללמוד תורה או שאת פשוט תוותרי על כל העתיד שלך בעבודה, בלימודים, ותשבי בבית עם הילדים?

אורית סטרוק: איך אתם עושים דבר כזה לנשים?

אורית סטרוק: איך?

אורית סטרוק: איפה המינימום של יחס אנושי לאישה שהיא קצת שונה מכם?

אורית סטרוק: אבל את יודעת מה, אורנה?

אורית סטרוק: השאלה שלי היא לא בעיקר אלייך, כי את, אני יכולה להבין, את באת מיש עתיד; זאת המדיניות שלכם, נגד לימוד התורה.

אורית סטרוק: אבל מה קורה עם נפתלי בנט?

אורית סטרוק: מה קורה עם עידית סילמן?

אורית סטרוק: מה קורה עם אילת שקד?

אורית סטרוק: מה קורה עם ניר אורבך?

אורית סטרוק: אתם רואים מה קורה לאחיות שלכם ואתם שותקים, ואתם בולעים את זה ואתם מוכנים שיפגעו בהן בצורה כל כך אנושה?

אורית סטרוק: אתם מוכנים שירמסו אותן, ירמסו את העתיד שלהן?

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורית סטרוק: מה קורה לכם?

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: שמחה רוטמן; אלי כהן; אבי מעוז; ישראל אייכלר – אה, אבי מעוז מווג'וד.

אחמד טיבי: אבי מעוז, בבקשה.

אחמד טיבי: שלוש דקות יהיו לך.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, פעם הייתה מפלגה שקראו לה המפד"ל – המפלגה הדתית-לאומית.

אבי מעוז: גם ראש הממשלה בנט, כשהשתלט על המפלגה הדתית-לאומית, וגם לאחר שנטש אותה והקים את ימינה, הקפיד לשייך את עצמו לציונות הדתית.

אבי מעוז: אך יש הבדל תהומי ביחס לשאלה מה מקור הערכים והדרך – האם מתוך הדת, מתוך התורה, אנחנו באים אל ערכינו הלאומיים, אל הציונות ואל המדינה, כתפיסת הרב ריינס זצ"ל, שייסד את תנועת המזרחי, או שמא הלאומיות שלנו היא בדיוק כמו זו של מי שלא מאמין בתורת ישראל, בתוספת סממנים דתיים, שזוהי תפיסתו של ראש הממשלה בנט, ציוני עם כיפה?

אבי מעוז: ניסיונו של ראש הממשלה בנט לשייך עצמו לציבור הדתי-לאומי הוא הונאה, בדיוק כמו כל התנהלותו לאורך השנים עד להונאת הבחירות האחרונות.

אבי מעוז: למה?

אבי מעוז: כי לפתוח בשבת את המכון המשפטי באבו כביר ואת הקפיטריות בבתי החולים זה לא מעשה דתי-לאומי; להעתיק בהונאה חוק מחברת כנסת אחרת זה לא מעשה של דתייה לאומית; לשתף פעולה עם מפרקי מוסד המשפחה, שמניפים דגלי להט"ב מעל משרד החוץ ומתעדפים ניתוחי המרה על פני ניתוחים אחרים, זה לא מעשה דתי-לאומי; לחבור אל מי שרואה בתומכי טרור שותפים לדרך, מעוות מושגי יסוד כמו אנטישמיות – ואני מתכוון לראש הממשלה החליפי, והיום, מעל – –

אחמד טיבי: לא על חשבונך, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: לא על חשבונך.

אחמד טיבי: מיהם תומכי הטרור שאתה מתכוון אליהם?

אבי מעוז: הפסקת את השעון, אדוני?

אחמד טיבי: אני הריבון פה.

אחמד טיבי: אני אוסיף לך כמה שאני רוצה.

אבי מעוז: מי שהולך לנחם את משפחות האבלים של הטרוריסטים ומי שהולך – – –

אריה מכלוף דרעי: תחזור על המשפט.

אריה מכלוף דרעי: תחזור על המשפט.

אריה מכלוף דרעי: אתה הריבון?

אבי מעוז: ומי שהולך להפגנות – –

אחמד טיבי: אני מוסיף לו.

אבי מעוז: – – של תומכים במעשי הטרור – –

אחמד טיבי: יש לך שמות?

אחמד טיבי: מי? מי?

אחמד טיבי: תן שמות של ח"כים.

אבי מעוז: היושב-ראש, אתה לא שומע את התשובה שלי.

אחמד טיבי: שמעתי את התשובה, אני רק רוצה שתפרט, כי אני אענה לך בשמות.

אבי מעוז: – – והיום, מעל בימת הכנסת – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שאתה חבר בסיעה היחידה שיש בה חבר כנסת אחד שהורשע בתמיכה בארגון טרור.

אחמד טיבי: מבין ה-120 – רק אחד.

רם בן ברק: – – – הציונות הדתית.

אבי מעוז: איפה יש גזענות?

רם בן ברק: איפה אין גזענות?

אבי מעוז: איפה יש גזענות?

רם בן ברק: איפה אין גזענות?

אבי מעוז: אצלנו יש גזענות?

רם בן ברק: ועוד איך.

אחמד טיבי: בסיעה שלך, כן.

אבי מעוז: אוקיי.

אבי מעוז: אני יכול להמשיך?

אחמד טיבי: אני מוסיף לך דקה.

אבי מעוז: תודה.

אבי מעוז: – – והיום מעל בימת הכנסת הסית ברשעות כנגד ציבור שלם, זה לא מעשה דתי-לאומי.

אבי מעוז: לתת דריסת רגל בתוך ממשלת ישראל כשותפים למפלגה שיש בה תומכי טרור, זה ממש לא מעשה דתי-לאומי.

אבי מעוז: ומה שבטוח זה שלעשות כל מאמץ למוסס את מרכיבי הזהות היהודית של מדינת ישראל ולפרק את הרבנות הראשית מאחריותה לכשרות הממלכתית ולשערי הכניסה לעם ישראל, זה לא מעשה דתי-לאומי אלא מעשה פרוגרסיבי, שמוביל את מדינת ישראל במדרון אל מדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: בדיוק בגלל החשש מהמציאות הזו שאותה מוביל ראש הממשלה בנט, כתב מרן הרב קוק זצ"ל שכשהרעיון הלאומי הוא רק חילוני ולא נובע ממקור של תורה, הוא יכול חלילה להתהפך לרועץ לישראל, לנכר את כל אומות האומה ולהיות כוח מהרס במקום כוח בונה.

אבי מעוז: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת אבי מעוז.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יעקב מרגי: נמצא?

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה.

אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, יוצא לנו להיפגש פה כשאת שרה תורנית בזמן שלי.

הייתי שמח שהדברים יישמעו גם על ידך.

שמענו היום נאומים חוצבי להבות אש, אדוני היושב-ראש, על סובלנות, נגד שיסוי, על ממלכתיות.

ומה שמתפתח בתקופה האחרונה, אדוני היושב-ראש, זה מסע נקמה פוליטי.

בפוליטיקה הרבה דברים אפשר לעשות, אבל מסע הנקמה הוא לא נגדנו, אנשי הציבור, אלא הוא נגד הילדים שלנו, נגד הנשים שלנו, נגד הזוגות הצעירים שלנו.

ולמה אני מתכוון?

מעשה שהיה כך היה – ואני יכול להעיד על זה, כי הייתי חלק מהעניין הזה, גם השר דרעי שיצא עכשיו.

יש תוכנית שהממשלה החליטה, הממשלה הקודמת החליטה, בגלל מצוקה קשה מאוד בדיור בציבור החרדי, ובגלל שהמצוקה שלנו, גברתי השרה, עוד יותר גדולה, כי לצערנו הרב מדינת ישראל, שיודעת לדבר גבוהה-גבוהה על שלטון החוק, איננה מצליחה לגרום לכך שראשי רשויות יאשרו בתחומם שכונות עבור הציבור החרדי.

לא דיברנו על עיר שלמה; שכונות.

ראש עיר אחרי ראש עיר מסרבים בתואנות כאלה או אחרות לאשר שכונות עבור הציבור החרדי, ואני יכול לפרוט את זה, חבל על הזמן.

אין כמעט עיר שלא סובלת מהנגע הזה.

ואז הגיעו למסקנה, במטה הדיור דאז, אביגדור יצחקי, שר האוצר דאז כחלון, ובעבודה משותפת של השר דרעי, שלי ושל אחרים, יש תוכנית שנקראת "קריית גת מערב", שנמצאת בשטח שעדיין הוא לא השטח המוניציפלי של קריית גת, היא נמצאת בשטחי המועצה האזורית שפיר.

יש שם תוכנית מאושרת של 10,000 יחידות דיור, שלא הצליחו ולא התחילו לשווק אותן בעבר, ואז התקבלה החלטה של הממשלה, התקבלה החלטה במינהל התכנון והתקבלה החלטה במועצת מקרקעי ישראל להסב את זה עבור הציבור החרדי, שזו תהיה בסופו של דבר אולי עיר בפני עצמה, כי יש שם עוד מתחמי תכנון נוספים לעתיד, וניתנה הנחיה בשירותי התכנון, במשרדי הממשלה, להכין תוכנית, להתאים את זה למגזר החרדי.

מי שיודע, למשרד השיכון יש פרוגרמה מיוחדת איך לתכנן שכונות חרדיות, גם מבחינת הנושא של מוסדות ציבור, גם מבחינת שטחים ירוקים, בנייה לגובה, לא בנייה לגובה וכו'.

יש מדריך פרוגרמטי של משרד השיכון, וניתנה הנחיה להכין תוכנית כזאת.

יעקב מרגי: נא לסיים, אדוני.

אדוני ייתן לי עוד דקה אחת ברשותו.

יעקב מרגי: כבר קיבלת ותקבל.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: דקה.

ניתנה הנחיה.

מדינת ישראל הוציאה כספים רבים, התוכנית מוכנה כבר כמה חודשים, ואז הגיעה נקמת אלקין.

נקמת אלקין – –

יעקב מרגי: נקמת הטרקטור.

– – ושתיקת הכבשים של ימינה ושל שקד, שבאים וגוזלים החלטה עם רציפות שלטונית לפתרון לאלפי זוגות צעירים שנמצאים היום במרתפים ובחניות, ובתור נקמה פוליטית.

השיח יהיה יפה, השלום יפרח, האחדות תשגשג, אבל נקמה פוליטית בזוגות צעירים, נקמה פוליטית בילדים שלנו במעונות.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: נא לסיים.

זאת הבושה הגדולה.

את זה צריך להגיד ביום של רצח רבין.

את זה צריך לומר, לא להתייפייף פה עם כל המילים היפות האלה.

נקמה פוליטית בציבור חרדי בגלל שמנהיגיו לא הלכו עם הממשלה רעה הזאת.

וגם לא נלך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן, בבקשה, גברתי.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לנאום המחפיר של שר החוץ שלנו היום, שיצא נגד הסתה בעודו מסית ומחטט בפצע העמוק של החברה הישראלית כדי לגזור עוד כמה קופונים, שיסלחו לו על זה שהוא מעופף או מחבל ביחסי החוץ של ישראל.

גלית דיסטל אטבריאן: כל מה שנתניהו בנה הוא מחריב.

גלית דיסטל אטבריאן: אין כמו שנאה, זה אופיום להמונים.

גלית דיסטל אטבריאן: בתוך נאום ההסתה הזה היה משהו שצד את אוזני, ואני רוצה להתייחס אליו.

גלית דיסטל אטבריאן: הוא כל הזמן הקפיד לקרוא למחנה שלו: אנחנו הדמוקרטים, אנחנו הדמוקרטים.

יעקב מרגי: עליזה, זה מפריע לדוברת.

גלית דיסטל אטבריאן: אנחנו הגוש הדמוקרטי, אנחנו שומרים על דמוקרטיה.

גלית דיסטל אטבריאן: אני רוצה לספר סיפור.

גלית דיסטל אטבריאן: לפני שהושבעתי כאן כחברת כנסת עבדתי בתאגיד השידור הישראלי.

גלית דיסטל אטבריאן: יום אחד מישהו גילה שכתבתי חמישה נאומים לשרה מירי רגב והוזמנתי לשימוע לפני פיטורים.

גלית דיסטל אטבריאן: ישבו מולי באמת גוורדיה של עורכי דין ואנשים שאחראים לסדר-יום תקין ודמוקרטי בתאגיד השידור שאני ואתה וכולנו מממנים ואמרו לנו ככה: אנו בתאגיד השידור לעולם לא נרשה שתהיה חפיפה כלשהי בין הפוליטי לבין התאגיד.

גלית דיסטל אטבריאן: זה שעובדת שלנו כתבה לשרה רגב דאז נאומים, זה מבחינתנו עילה לפיטורים.

גלית דיסטל אטבריאן: פיטורים.

גלית דיסטל אטבריאן: אני באמת לא ידעתי שזה התקנון.

גלית דיסטל אטבריאן: רק מה הבעיה, אדוני יושב-ראש הישיבה?

גלית דיסטל אטבריאן: לא כתבתי נאומים פוליטיים ולא כתבתי למירי רגב.

גלית דיסטל אטבריאן: כתבתי נאומים למשרד התרבות.

גלית דיסטל אטבריאן: משרד התרבות הזמין ממני נאומים שנוגעים בתרבות מזרחית, על עוּד ועל בולבול טרנג.

גלית דיסטל אטבריאן: מכיר?

גלית דיסטל אטבריאן: על זה כתבתי.

גלית דיסטל אטבריאן: גם בתאגיד אני בכלל לא מתעסקת בשום דבר פוליטי.

גלית דיסטל אטבריאן: אז איך מישהי שכל העבודה שלה בתאגיד היא עסקים קטנים, כותבת נאומים על תרבות, איך רוצים לפטר?

גלית דיסטל אטבריאן: אמרתי, עד כדי כך תאגיד השידור שומר על הפרדה?

גלית דיסטל אטבריאן: באמת להצדיע להם על טוהר המידות, להצדיע להם על הדמוקרטיה.

גלית דיסטל אטבריאן: רעייתו של שר המשפטים במדינת ישראל משדרת את תוכנית האקטואליה, תוכנית הדגל של התאגיד, ולא רק שהיא לא מוזמנת על ידי התאגיד לשיחת פיטורים לפני שימוע – שימוע לפני פיטורים, סליחה – היא שיאנית השכר בתאגיד.

גלית דיסטל אטבריאן: בדקתי היום – 1.8 רייטינג.

גלית דיסטל אטבריאן: תוכנית באמת – לסטטוס שאני כותבת כלאחר יד בפייסבוק יש יותר רייטינג מאשר לגב' סער.

גלית דיסטל אטבריאן: ובכל זאת, שיאנית השכר בתאגיד, שמתעסקת בפוליטיקה בתוכנית האקטואליה, בתוכנית הדגל של התאגיד, וזה בסדר גמור שהיא נשואה לשר המשפטים, זה ששומר על החוק.

גלית דיסטל אטבריאן: אני רוצה לשאול: איך מישהי שכותבת לשרת התרבות שניים וחצי נאומים על התזמורת האנדלוסית מוזמנת לפיטורים כי אסור לערבב בין פוליטי לבין התאגיד, ומישהי שנשואה לשר – האם כשכבוד השר יגיע לריאיון בתוכנית הדגל, בתוכנית האקטואליה של התאגיד, היא מסוגלת לראיין אותו בצורה חסרת פניות?

גלית דיסטל אטבריאן: היא מסוגלת לראיין מישהו מהקואליציה של בעלה בצורה חסרת פניות?

גלית דיסטל אטבריאן: היא מסוגלת לראיין את נתניהו בצורה חסרת פניות?

גלית דיסטל אטבריאן: איך אישה שהולכת לישון כל לילה עם שר המשפטים, ששייך לקואליציה מסוימת – איך יכול להיות שראשי התאגיד לא רואים פה שום דבר פוליטי?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

גלית דיסטל אטבריאן: לסיום, אני רוצה לומר כך: גוש השמאל איננו דמוקרטי.

גלית דיסטל אטבריאן: גוש השמאל הוא דיקטטורי, הוא חולש והוא לוקח את כל המשאבים של המדינה הזאת בתקשורת, בפרקליטות, ועושה בהם כרצונו.

גלית דיסטל אטבריאן: יש חוקים לשמאל, יש חוקים לגב' גאולה אבן סער ויש חוקים לגלית דיסטל.

גלית דיסטל אטבריאן: כשאתה עובר לשמאל – מפונק עד הסוף.

יעקב מרגי: תודה.

גלית דיסטל אטבריאן: כשאת בימין – אסור לפתוח את הפה.

יעקב מרגי: על זה אמר ההיסטוריון: ההגמוניה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה, גברתי.

יעקב מרגי: מיכל וולדיגר, אמרתי.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: שמעת רוזין?

יעקב מרגי: לא יכול להיות, לא קרוב אפילו.

אוריאל בוסו: אמרת וולדיגר.

יעקב מרגי: וולדיגר.

יעקב מרגי: מיכל, השעון עובד.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: נא לעמוד בלוחות הזמנים.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הישיבה, חבריי הנכבדים, אז קודם כול, גלית, אני רק רוצה לומר לך שאני גיליתי במדינת ישראל שיש שמאל, והוא קובע מהם הערכים הנכונים, מהי הדרך הנכונה ואיך צריך לחשוב, וכל מי שסוטה מהדבר הזה הוא החריג.

גלית דיסטל אטבריאן: ואז הם הדמוקרטיה.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק.

יעקב מרגי: הוא מצאצאי יגאל עמיר.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק, הוא מצאצאי יגאל עמיר, בדיוק, סתם לצורך השיח.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת אם אתם ראיתם, אבל אני לפני שבוע פגשתי אדם יקר ששמו עמנואל כהן.

מיכל מרים וולדיגר: הוא לן כבר 22 יום בשביתת רעב כאן, ממש מול הכנסת.

מיכל מרים וולדיגר: יש לו בן אוטיסט בן 22, עם אוטיזם בתפקוד נמוך.

מיכל מרים וולדיגר: היום הייתה שם – – –

יעקב מרגי: ניסיתי בכל כוחי שתהיה הצעה לסדר-היום ברביעי.

יעקב מרגי: ניסיתי בנשיאות.

מיכל מרים וולדיגר: לא הצליח.

יעקב מרגי: עמדו על הרגליים האחוריות.

משה ארבל: כמה חברי כנסת ביקשו את ההצעה?

יעקב מרגי: שישה חברי כנסת.

אוריאל בוסו: איך יכול להיות שלא מאשרים אם זה שישה?

יעקב מרגי: טוב, אבל לא להפריע.

מיכל מרים וולדיגר: לא נורא, הוא ייתן לי אחר כך.

יעקב מרגי: אתם יכולים לבוא לוועדת הכנסת מחר באירועים.

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: בכל אופן, פגשתי אותו אחד על אחד כמה פעמים – בן אדם יקר שבעצם מייצג ציבור גדול מאוד של הורים ובני משפחה של צעירים, חלקם כבר לא כל כך צעירים, עם אוטיזם קשה בתפקוד נמוך.

מיכל מרים וולדיגר: אני מלאת סימני שאלה.

מיכל מרים וולדיגר: באמת, מדברים על שמאל שהוא חברתי, מדברים על שמאל שהוא בעד לתת זכויות לאנשים, גם לשקופים שביניהם.

מיכל מרים וולדיגר: אני תוהה, מדינת ישראל משקיעה מיליונים רבים ביותר, באמת אי-אפשר להגיד מילה אחת רעה על חינוך של חבר'ה כמו אותו בן של עמנואל.

מיכל מרים וולדיגר: מגיל אפס, מגיל לידה, עד גיל 21, משקיעים בהם את מיטב הכספים כדי לתת לאותם ילדים שהגורל, מה לעשות, באמת לא שפר עליהם.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שהמדינה תתעשת ולאוטיסטים בתפקיד נמוך תאפשר מסגרות טיפוח ומסגרות לא במפעלי שיקום – – –

מיכל מרים וולדיגר: זה אפילו לא מסגרות, כבוד היושב-ראש, אני רוצה רגע להגיד.

יעקב מרגי: זה בתים חלופיים אפילו.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה רגע להגיד.

מיכל מרים וולדיגר: המדינה משקיעה בהם באמת מיליוני שקלים ואומרת להם שהשמיים זה הגבול – אתם יכולים להתפתח ולחיות חיים משמעותיים.

יעקב מרגי: עד גיל 21.

מיכל מרים וולדיגר: עד גיל 21.

מיכל מרים וולדיגר: מגיע גיל 21 – את אלה שבתפקוד נמוך דוחפים לאיזה מסגרות, לאו דווקא חוץ-ביתיות, מסגרות של תעסוקה שבהן הם מעבירים את הבורג מהמקום הזה למקום הזה, מהמקום הזה למקום הזה.

מיכל מרים וולדיגר: ורע להם, רע לאותם חבר'ה צעירים, שטיפחו אותם כל כך הרבה, ועכשיו זה מה שהם עושים – להעביר את הבורג ממקום למקום.

יעקב מרגי: נא לסיים.

מיכל מרים וולדיגר: סיפר לי האב – סליחה שאני אומרת את זה פה – שאפילו לצאת לשירותים בארבע השעות שהם נמצאים שם הם לא יכולים, כי יש בן אדם אחד.

יעקב מרגי: תאמיני לי, אם היה אפשר, היינו מביאים פה לדוכן אבא של ילד כזה, להסביר מה ההוויה 24/7 של בית כזה עם ילד כזה.

יעקב מרגי: אולי היינו חושבים אחרת.

מיכל מרים וולדיגר: ממש כך.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שזאת פשוט שערורייה, כי לא מדובר במיליונים.

מיכל מרים וולדיגר: באמת, לא מדובר באיזה סכום ענק שיעשה חור בתקציב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

מיכל מרים וולדיגר: מדובר בסכום פעוט מבחינת מדינת ישראל, שיכול להושיע פה רבים.

יעקב מרגי: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אז עמנואל, סליחה שאתה צריך להמשיך ולשבות רעב כי יש לי פה ממשלה אטומה שלא מקבלת את זה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירי מרים רגב, עד שלוש דקות לרשותך.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: תכף אני אתייחס כאן לאורנה ברביבאי, אולי היא סוף-סוף תגיד משהו כראש אכ"א לשעבר.

מירי רגב: את כאן?

מירי רגב: לא, חשבתי שנעלמת, נמחקת, מאז ששטרן דיבר.

מירי רגב: פחדת מיאיר, פחדת שכנראה ייקח לך את הכיסא.

מירי רגב: תכף נגיד עלייך איזו מילה או שתיים.

מירי רגב: אבל אני רוצה לפתוח עם אמירה נהדרת של יאיר לפיד.

מירי רגב: שימו לב מה הוא אמר היום: "צאצאיו האידיאולוגיים של יגאל עמיר יושבים היום בכנסת ישראל" – בצד הזה כמובן.

מירי רגב: "אילולא חוללנו את הנס של ממשלת השינוי" – כן, ממשלת הדיכוי, כמובן, והשיסוי – "הם היו היום שרים בממשלה".

מירי רגב: מה אומר כאן עלינו יאיר לפיד?

מירי רגב: שאנחנו, אורלי – אנחנו, כן?

מירי רגב: שהיינו שרות בממשלה ובעזרת השם עוד נחזור בגדול, אנחנו גם רוצחות, כי אנחנו הצאצאים של יגאל עמיר.

מירי רגב: תגידי, אין טיפת בושה?

מירי רגב: אמירה כל כך מזעזעת, כל כך כואבת, כל כך שקרית.

מירי רגב: לבוא ולהגיד את זה ביום שהוא אבל, הוא יום אבל לכולנו, אין ימין ושמאל.

מירי רגב: כשרוצחים ראש ממשלה במדינת ישראל זה דבר איום ונורא.

מירי רגב: אני יכולה להאמין באג'נדה שלו, אני לא חייבת לקבל את האג'נדה שלו.

מירי רגב: רצח במדינת ישראל ובאלימות – אנחנו מתנגדים לזה.

מירי רגב: לא היה אחד בימין, כמובן חוץ מאותו רוצח, שלא בא ואמר וכאב את כאבה של משפחת רבין.

מירי רגב: לבוא ולהגיד את זה עלינו – אני, כאחת שהכירה את רבין.

מירי רגב: הוא היה שר ביטחון, הייתי קצינה בצבא.

מירי רגב: כיבדתי אותו, אהבתי אותו ברמה האישית.

מירי רגב: לא הייתי – לא קיבלתי ולא הסכמתי עם האג'נדה שלו.

מירי רגב: לבוא להגיד שאנחנו צאצאים של יגאל עמיר?

מירי רגב: איזה ביזיון.

מירי רגב: אתה, יאיר לפיד, שמדבר על ממשלה של שינוי, ממשלת איחוד – זאת ממשלה שרק משסה, פעם בחרדים, פעם בימנים, פעם במזרחים, כל פעם במישהו אחר.

מירי רגב: אתם מוצאים לכם למי לערוף את הראש ולמי לתקוע את הסכין בגב.

מירי רגב: אתם ממשלה שלא עושה דבר, שרק נהנית מלחתוך סרטים של מה שאנחנו הובלנו בממשלה שלנו.

מירי רגב: אני עוד לא הייתי בדובאי.

מירי רגב: אני זאת שחתמתי על כל הסכמי התעופה – עם בחריין, עם מרוקו, עם האמירויות – ואתם מסתובבים לכם ממקום למקום, נהנים מפירות הממשלה שלנו.

מירי רגב: לא יודעים לבוא להגיד במקום אחד מילה אחת, תודה, מילה אחת יפה, מילה אחת של הערכה.

מירי רגב: רק לשסע, רק לבוא ולהגיד כמה – ולבקר ולשקר במצח נחושה.

מירי רגב: אז אני רוצה להגיד לך, לפיד, שאני מתביישת בך, מתביישת באמירה שלך, ואני דורשת שתתנצל בפני כל הצד הזה שיושב כאן.

מירי רגב: תתנצל ותגיד: אתם לא צאצאים לא של יגאל עמיר ולא של אדם כזה או אחר.

מירי רגב: כל אחד יש לו את האג'נדה שלו ואת הדרך שלו.

מירי רגב: לכנות אותנו רוצחים זה פשוט ביזיון אחד גדול.

מירי רגב: לקרוא לנו רוצחים ולשבת בממשלה שקוראת לעצמה שינוי זה פשוט פייק ניוז, זה פשוט מזעזע וזו בושה אחת גדולה.

יעקב מרגי: תודה.

מירי רגב: וזה לא מפתיע אותי, כי יושבת פה אחת שהייתה ראש אכ"א – לא נדבר מה עשינו כדי שתהיה אישה אלופה בצה"ל.

יעקב מרגי: שרה.

מירי רגב: לא נדבר מה אמרו לנו בצבא על זה שאני הבאתי את חוק האלופה כשהייתי פה.

מירי רגב: לא התביישת לשתוק במשך שבוע ימים כשדיברו על קולגה שלך – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

מירי רגב: – – שגרס במודע הטרדות מיניות בצה"ל.

מירי רגב: לא קמת, לא צייצת, לא דיברת.

מירי רגב: ממי פחדת?

יעקב מרגי: תודה.

מירי רגב: מיאיר לפיד, שיגיד לך: קומי ותלכי?

מירי רגב: איפה המוסר האישי שלך?

יעקב מרגי: ובזה נסיים, מירי.

מירי רגב: כאחת שהייתה ראש אכ"א, שאמורה להגן על נשים בצבא, לבוא ולהגיד: המעשה של שטרן היה מזעזע.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

מירי רגב: היה טעות, ואסור שיקרה.

יעקב מרגי: תודה.

מירי רגב: מה קרה, שתיקת הגברים בתוך המפלגה שלך הדביקה אותך לכיסא?

יעקב מרגי: תמשיכי את זה איתה בספסלים.

יעקב מרגי: תודה.

מירי רגב: זו פשוט בושה.

מירי רגב: את צריכה להתנצל בפני אותן נשים – –

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירי רגב, תודה.

מירי רגב: – – ששירתו בצבא ההגנה לישראל, לבוא ולהגיד: טעיתי.

מירי רגב: אבל לבקש את זה מכם זה באמת יותר מדי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, יש לי וידוי קטן: לא יצאתי להופעה טובה, להצגה או סרט – יכולה לספור על היד כמה שנים.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, לא מעט זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הסרט האחרון שהייתי זה סרט עם הילד, סרט מצויר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני רוצה לומר לכם – כי ההצגה הכי טובה בעיר מתרחשת כאן, ממש קומדיה של טעויות.

אורלי לוי אבקסיס: אם נדמה לנו שכבר ראינו הכול, אז כל יום של מליאה, אדוני היושב-ראש, מביא לנו הפתעות חדשות, מביא לנו גיבורים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים הם טרגיים, לפעמים הם גיבורים קומיים.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אני הסתכלתי ואמרתי לעצמי: אם הבדיחה לא הייתה על חשבוננו, זה היה מאוד מאוד מצחיק, כי ראיתי פה את ראש הממשלה החליפי, חלופי – תלוי איך תקראו לזה – אותו אחד שתקף קודם, שזה מיותר, ואין טעם בדבר הזה, וזו גנבה, וזה שחיתות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהוא נושא בתואר הזה, הוא בא ומעיד על עצמו כמגן הדמוקרטיה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כשאני אני חושבת על אותו אביר על סוס לבן, שגם יש לנו פוזה כזאת של איזה גיבור בסרט, משתדל לעשות את הפוזות האלה, יש בעיה בין מה שאתה מכיר – בוא נעשה בדיקת עובדות – לבין מי שהוא באמת.

אורלי לוי אבקסיס: כשהוא מדבר על כך שהוא מגן הדמוקרטיה, עבר לי בראש – אתה זוכר אחד שקראו לו עפר שלח?

יעקב מרגי: זוכר, זוכר ומוקיר.

אורלי לוי אבקסיס: למה הוא לא נמצא בספסלים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: למה הוא גורש בלי לדעת מיש עתיד?

אורלי לוי אבקסיס: כי הוא העז לבקש שתהיה קצת דמוקרטיה במפלגה שהוא היה שותף בהקמתה, מהמייסדים הראשונים שלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הלכתי קצת אחורה; אמרתי: אולי הוא היה דמוקרט לפני כן.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע במי נזכרתי?

אורלי לוי אבקסיס: בעדי קול.

אורלי לוי אבקסיס: עדי קול הייתה חברת כנסת.

יעקב מרגי: ד"ר עדי קול.

אורלי לוי אבקסיס: ד"ר עדי קול, חברת כנסת שבאה עם הרבה מאוד אידיאולוגיה ורצון.

חיים כץ: כולה נמנעה פעם אחת, פעם אחת נמנעה.

אורלי לוי אבקסיס: ועל הימנעות שלה בהצבעה אחת, עפר שלח ויאיר לפיד עשו לה העלאה למוקד, למען יראו וייראו.

אורלי לוי אבקסיס: במי נמשיך?

אורלי לוי אבקסיס: בשי פירון, בספר ששי פירון כתב לגבי תקצוב דיפרנציאלי, כשהוא הגיע והיה שר חינוך, והוא ביקש מיאיר לפיד לתת תקציב קצת יותר גדול לילדים העניים במדינת ישראל, ויאיר לפיד אמר לו: אתה פוגע לי באלקטורט, במעמד הביניים.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מוכן שתבוא ותציע הצעה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אמר לו: התבלבלת, כי אני הגעתי לפה כדי לשנות ולא רק כדי לשרת את התדמית של יאיר לפיד.

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה לאותו שי פירון?

אורלי לוי אבקסיס: הוא מעיד בכל מיני פוסטים שיאיר לפיד אפילו לא עונה לו לטלפונים, והוא מחק אותו וחסם אותו.

יעקב מרגי: אמר לו: אל תקרא לי ידידי.

אורלי לוי אבקסיס: אל תקרא לי ידידי.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני חושבת על הדברים האלה, אז אני לא יכולה להוציא גם את עליזה לביא.

אורלי לוי אבקסיס: עליזה לביא הייתה חברת כנסת מאוד פעילה פה, אבל אוי, בחלק מהמקרים היא ראתה עין בעין עם שומרי המסורת, ומאז נס ליחה של אותה חברת כנסת.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אז מי שהיום באים ומציגים פה – – –

יעקב מרגי: אם תרצי, את זה צריך בנאום של עשר דקות.

אורלי לוי אבקסיס: של עשר דקות.

יעקב מרגי: אבל אני יכול לתת לך רק שלוש דקות, והן כבר עברו.

אורלי לוי אבקסיס: אז הן הסתיימו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת: באמת קושרים לעצמם כתרים לא להם.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי השרה אורנה ברביבאי, את יודעת שאני המלצתי, וגם מאוד מאוד שמחתי כשהיית יושבת-ראש הוועדה לנושא הפינוי מהדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה היה אחד הסיכומים המרשימים, ואת יודעת מה הרשים אותי במיוחד?

אורלי לוי אבקסיס: שאת ישבת מולי ואמרת לי: אני הייתי ילדה של פולשת, ילדה לחד-הורית, אבל אותנו לא פינו, כי לא הייתה מדיניות פינויים, אבל הפחד הזה והלחץ הזה.

אורלי לוי אבקסיס: היום אלקין, שר השיכון, הדבר הראשון שהוא עושה – הוא מפנה משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: מאות משפחות פונו, ועוד 1,100 משפחות עומדות להיות מפונות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: כל החטא שלהן – שהן נולדו משפחות עניות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש לנו עוד כמה חוקים, אורלי, תוכלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, קולך לא נשמע.

אורלי לוי אבקסיס: ואם הוא נשמע מאחורי הקלעים, אני מקווה מאוד לשמוע אותו בקול.

אורלי לוי אבקסיס: תעצרו את החרפה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תעצרו את זה, כי ילדים הומלסים במדינת ישראל – כשיש את אותה ועדה שלך עם המסקנות שלך, לפחות יכבדו אותך ויישמו חלק מהמסקנות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יריב לוין – איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו, אם יהיה נוכח – חבר הכנסת שלמה קרעי.

יעקב מרגי: יועצות ויועצים וחברות כנסת – נטע, לא, רגע, היחידה שאני זוכר את השם שלה, תבקשי מחברותייך להיות בשקט.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, למעשה כבר עבר שבוע ימים מאז האמירה הנוראה של מר בנט שהוא שמח שיש חרדים במדינה אבל צריך להגביל את ההשפעה שלהם, והוא עדיין לא התנצל.

אוריאל בוסו: הייתי בטוח שיגידו: לא לזה הוא התכוון.

אוריאל בוסו: חבר'ה, זה נאום כתוב, הוא התכוון, ועוד איך התכוון לזה.

אוריאל בוסו: הוא עומד מאחורי הדברים.

אוריאל בוסו: אבל אותו מר בנט העז לעמוד פה היום באזכרה ממלכתית ועוד פעם לומר: אזרחי ישראל, גם אוכלוסיות שאינן מיוצגות בקואליציה, אתם שותפים, אתם חלק מהעם.

אוריאל בוסו: אבל כשאנחנו בודקים את הנתונים, רואים שזה בדיוק ההפך.

אוריאל בוסו: גברתי שרת הכלכלה, כתבה בגלובס: "ליברמן הצליח לבטל את סבסוד המעונות לחרדים, ועל הדרך גם לכל שאר המדינה".

אוריאל בוסו: זרוע העבודה במשרד הכלכלה לא פתחה את האפשרות להגיש בקשה לתקנים.

אוריאל בוסו: את יודעת מה המשמעות?

אוריאל בוסו: משפחות שאמורות לשלם, לא חרדים – רוצים לעשות או לגדוע את האפשרות של החרדים – לא לכם יהיה ולא לאף אחד יהיה.

אוריאל בוסו: משפחות שאמורות לשלם 400, 500 שקל בחודש, משלמות מחיר מלא.

אוריאל בוסו: אחר כך תקבלו רטרואקטיבית.

יעקב מרגי: אל תדאג, הוא ייתן להם רטרואקטיבית.

אוריאל בוסו: אבל גם אם תקבל רטרואקטיבית – אתה יודע מה המשמעות למשפחה שצריכה לשלם 600–700 שקל, וצריכה לשלם עכשיו 2,500 שקל חודשיים-שלושה?

אוריאל בוסו: ולהגיד להם: אחר כך תקבלו רטרואקטיבית?

אוריאל בוסו: אתה מדבר על משפחות שזה פת לחמם.

אוריאל בוסו: איזה אכזריות נמצאת כאן.

יעקב מרגי: זה מעמד הביניים.

אוריאל בוסו: מה קרה?

אוריאל בוסו: אדרבה, תנו לאנשים דרגות ותגידו להם: בתנאי שמי שלא תהיה לו אחר כך דרגה, ישלם; נפרוס לך במשך השנה.

אוריאל בוסו: קצת אנושיות, קצת חמלה.

אוריאל בוסו: אני מצפה ממך – אני מכיר אותך כאשת מקצוע – לדפוק במשרד או בשולחן הממשלה, להגיד להם: חבר'ה, אי-אפשר להשאיר את האזרחים באוויר.

אוריאל בוסו: לא לכם יהיה ולא לאף אחד יהיה בשביל – אבל עזוב את זה שזה לכלל האזרחים.

אוריאל בוסו: משפחות האברכים, בשביל לקדם את האג'נדה העקומה הזאת, לפגוע במשפחות – – –

יעקב מרגי: ידיד, על חשבוני, שאלה: אתה מכיר מישהו בממשלה שיעז פניו מול ליברמן?

אוריאל בוסו: לצערי, אתה כל כך צודק.

אוריאל בוסו: אף אחד לא יכול להגיד שום דבר.

אוריאל בוסו: היום עברתי, וגם חברת הכנסת וולדיגר – זה משהו שאתה מאוד מאוד מקדם הרבה זמןף המשפחות של ילדי האוטיזם.

אוריאל בוסו: חבר'ה, אוטיזם זו לא קללה, זה מצב נתון של ילד.

אוריאל בוסו: קצת חמלה.

אוריאל בוסו: אולי צריך להזכיר כאן קצת את הגישה ואת האפשרות של אורן הלמן, שהוא, כאבא לילדה בעלת צרכים, לא רק מקדם את האג'נדה באוויר אלא במעשים ובהעסקה אמיתית.

אוריאל בוסו: אבל האטימות של הממשלה הזאת, פעם אחר פעם, לאוכלוסיות המוחלשות והפגועות ביותר בחברה הישראלית, בלי שום חמלה – זה הסמל שלהם.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אוריאל בוסו: ואני מצפה, לפחות מאלה שיש להם קצת תבונה וחמלה, להסתכל לאזרחי ישראל בעיניים.

אוריאל בוסו: אנא מכם, חבר'ה, תתחילו להבין שזה לא הכול "רק לא ביבי", אלא בסוף יש אזרחים שצריכים לסייע בידם.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שלמה קרעי, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, רק השמאל מסוגל לשכתב את ההיסטוריה, לשכנע את עצמו באמיתות שקריו, לכתוב, להמחיז ואפילו למחוא לעצמו כפיים בהתלהבות.

שלמה קרעי: היום היינו עדים לאירוע בלתי נתפס, מחזה סוריאליסטי של ממש.

שלמה קרעי: בישיבת זיכרון לזכר ראש הממשלה המנוח יצחק רבין עולים אחד אחרי השני ראשי מפלגות הקואליציה הנוכחית, מטיפים עד כמה חשוב ללמוד לקח מהרצח הנורא, מדברים על סובלנות ומסיתים בצורה פרועה נגד חצי מהעם וחצי מהבית הזה.

שלמה קרעי: הגדיל לעשות הדחליל הפתטי שהכריז כאן על ניצחון בקלפי.

שלמה קרעי: אתה ניצחת בקלפי?

שלמה קרעי: אתם ניצחתם בקלפי?

שלמה קרעי: אתם גנבתם ושיקרתם ורימיתם.

שלמה קרעי: השתמשתם בדמוקרטיה כחרב פיפיות כנגד הדמוקרטיה והפרתם ברגל גסה את אמון הבוחר.

שלמה קרעי: לא הייתה מרמה והפרת אמונים בסדר גודל כזה באף מדינה דמוקרטית מאז ומעולם.

שלמה קרעי: לא זו אף זו, הוספתם חטא על פשע, ובאמצעות השקר הזה כוננתם ממשלת זדון.

שלמה קרעי: אתם יושבים עם צאצאיהם של הגרועים ביותר בשונאי ומרצחי היהודים מאז ומעולם, של אלו השואפים גם היום לחורבן המדינה היהודית.

שלמה קרעי: בשם מי ולשם מה עלית לדוכן ודיברת, מר דחליל, מר לפיד?

שלמה קרעי: מה הקשר שלך למורשת רבין או למורשת שנובעת מרצח רבין?

שלמה קרעי: מה הקשר שלך לאידיאולוגיה כלשהי חוץ ממורשת הנוסע המתמיד?

שלמה קרעי: שום-כלום.

שלמה קרעי: אבל ביהירות, בגסות רוח, בחוצפה שאין כדוגמתה, אתה מנצל את יום הזיכרון הלאומי להמשיך ולהבעיר את לפיד השנאה והשיסוי.

שלמה קרעי: אתה ראוי לקואליציה הזו והיא ראויה לך.

שלמה קרעי: רבותיי, זו אחת הפעמים שהשמאל הישראלי נחות אינטלקטואלית באופן נחרץ מהימין הישראלי בכנסת.

שלמה קרעי: המנהיג האולטימטיבי שלהם נטול השכלה, וכל משפט שיוצא לו מהפה מכסה טפח ומגלה טפחיים מהבורות המדהימה שלו.

שלמה קרעי: כדי לכסות עליה במעט, הוא משתמש ברטוריקה של הסתה ופילוג, וצובר נקודות בקרב עדר המעריצים העיוור שלו, שמחיאות הכפיים שלהם מתגברות ביחס ישר להתגברות השטויות שהוא פולט.

שלמה קרעי: אוי לשמאל שככה עלה בגורלו.

שלמה קרעי: מורשת רבין שגם המחנה הלאומי יכול להסכים איתה היא מורשת של מנהיגות, של יושרה, של תבונה וידע, של כבוד לדמוקרטיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

שלמה קרעי: אבל היום, מה נשאר לשמאל?

שלמה קרעי: מנהיג אחד נוכל ומנהיג אחד ריק מתוכן.

שלמה קרעי: איסתרא בלגינא קיש קיש קריא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת; חבר הכנסת ינון אזולאי – אינו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, השרה, אני ביקשתי מיושב-ראש הכנסת לפני כשבוע לעלות ולדבר לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יואב קיש: לצערי, היושב-ראש לא נתן לי, אמר שרשימת הדוברים מלאה.

יואב קיש: אני חושב שהוא עשה טעות בזה שייצוג האופוזיציה וקולותיה נפגע באופן קשה, אבל לא יכולתי לבוא בטענות, כי אולי זה היה מאוחר מדי.

יואב קיש: אחרי שישבתי פה – ואני מודה שבסוף גם יצאתי, כאב לי לשמוע את הדברים.

יואב קיש: היה פה חוסר איזון שממש זעק לשמיים.

יואב קיש: אני רוצה לספר לכם סיפור אישי.

יואב קיש: אני הכרתי את יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ואת אשתו לאה רבין, שנים רבות.

יואב קיש: אימא שלי אריאלה, שתיבדל לחיים ארוכים, הייתה חברה מאוד טובה של לאה רבין, זיכרונה לברכה, ואנחנו הכרנו את המשפחה ובילינו עם המשפחה, ואפילו עשינו חופשה באילת ביחד, שאני זוכר בתור ילד; אני חושב שהייתי בן שש או שבע.

יואב קיש: זה היה בליל הסדר וזה היה במלון.

יואב קיש: יצחק ככה ניגש אליי ואומר לי: תגיד, אתה רוצה שאני אלך לדבר עם הרב ואתה תגנוב את האפיקומן?

יואב קיש: אמרתי לו: בטח.

יואב קיש: בתור ילד.

יואב קיש: העניין הוסדר והסיפור הצליח.

יואב קיש: אז יש לי שיתוף פעולה עם ראש ממשלת ישראל לשעבר, זיכרונו לברכה, יצחק רבין.

יואב קיש: אבל – ופה אני מתחבר להיום, ואני מרשה לעצמי לדבר דווקא מהמקום הזה של אהבה עצומה לאיש, עם כל חילוקי הדעות שיכולים להיות.

יואב קיש: לצערי, לקחו את היום הזה, ובמקום להישאר בזיכרון לאותו אדם, מעשיו – חלקם שכולנו כמובן תמכנו בהם, חלקם שיכולים להיות חלוקים עליהם – לקחו את היום הזה והפכו אותו להסתה כנגד הימין.

יואב קיש: וכך עשה יאיר לפיד, ראש הממשלה החליפי, ואחריו גם הורוביץ, ולצערי גם נכדו של יצחק.

יואב קיש: אני חושב שהמהלך הזה שגוי, פוגע, מיותר.

יואב קיש: אסור לנו להיות במקום הזה.

יואב קיש: אני לא מצליח להבין איך עולה לפה יאיר לפיד ומדבר על אירוע הסתה שבעקבות הסתה קשה – ואין מה לומר, הייתה הסתה קשה, שהגיעה גם לאלימות אסורה בכל קנה מידה, והלוואי שהרוצח המתועב יימק בכלא ולא יצא משם, אבל לבוא ולהאשים אנשים שיושבים בבית הזה בשותפות באירוע הזה – – –

יעקב מרגי: חצי מהבית.

יואב קיש: בעיניי, אני חושב שלפיד צריך להתנצל על העניין הזה ועל אמירות אחרות שאומרות – שמעתי – נו, היום סוף-סוף חזרה הדמוקרטיה, כי ראש הממשלה לשעבר נתניהו לא היה בטקס, אמירה שגם היא הזויה.

יואב קיש: אנחנו מייצגים פה חצי עם.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יואב קיש: אני מסיים, אני רוצה רק לסיים בדברים האחרונים האלה.

יואב קיש: אז אני אומר את זה לחבריי בשמאל ולמוקירי זכרו של יצחק רבין: בואו נשאיר את הדבר הזה מחוץ לפוליטיקה.

יואב קיש: הימין כואב בדיוק אותו דבר את האירוע הזה.

יואב קיש: הימין התנגד להסתה, התנגד לאלימות, וקיצוניים – אני לא צריך לספר לכם מה ראינו גם בהפגנות נגד נתניהו – קיצוניים יש בשני הצדדים, וצריך לגנות אותם.

יואב קיש: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מאחר שחבר הכנסת יעקב מרגי לא יכול לעלות לדבר, אני אזמין את חבר הכנסת הבא, חבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב מרגי: אבל עד שהוא יבוא – להאשים אותנו כצאצאי הרוצח.

יעקב מרגי: אני, בלילה שזה קרה, חשבתי שנגמרה לי המדינה.

יעקב מרגי: לא היה לי אוויר בריאות.

יעקב מרגי: איך אפשר לומר האשמה כזאת פוגעת?

יעקב מרגי: בכלל, חבל ששודדים את היום הזה לטובת ויכוחים פוליטיים.

יעקב מרגי: הגיע הזמן, אם באמת בוכים על הממלכתיות, שהיום הזה יהיה באמת ממלכתי.

יעקב מרגי: אם לא, חבל עליו.

יעקב מרגי: כל שנה אנחנו חווים את אותן האשמות.

יעקב מרגי: אבוטבול, אתה מוותר?

משה אבוטבול: – – –

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה תעלה.

יעקב מרגי: אני מדבר עד שאתה עולה.

יעקב מרגי: כל שנה חווים את החוויה הזאת, ודי.

יעקב מרגי: ואני קורא מכאן גם למשפחת רבין: למען זכרו, עם כל הכאב והצער, תשנו דיסקט, תהפכו דיסקט.

יעקב מרגי: תשנו את הסגנון של היום הזה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה למחות בדבריי אלו על כך שבאמת נשיאות הכנסת לא מצאה ויושב-ראש הכנסת לא מצא לנכון לבקש מיושב-ראש תנועת ש"ס, חבר הכנסת הרב אריה דרעי, שהיה במשך שנים שר בממשלתו של המנוח יצחק רבין, ראש ממשלתנו, והוא בעצם יכול היה לבוא, לנאום ולספר כמה דברים על חשיבותו של האיש ופועלו למען מדינת ישראל.

משה אבוטבול: אז אני חושב שבאמת נעשתה טעות בחשיבה ושיקול הדעת של הנשיאות בנושא הזה, בפרט יושב-ראש הכנסת, שתפקידו היה לבוא ולא להמתין שיבקשו את רשות הדיבור, אלא הוא בעצמו היה צריך לבוא ולאתר מישהו שיש לו מפלגה מאוד גדולה פה, כן, המפלגה השלישית בגודלה, לבוא ולהזמין אותו לבוא ולדבר על ראש הממשלה יצחק רבין.

משה אבוטבול: אי-אפשר לשכוח את היום הקשה הזה.

משה אבוטבול: אני עוד זוכר את עצמי בשיעורו של מרן הרב עובדיה יוסף בלוויין, כשהודיעו במוצ"ש שראש הממשלה – נתנו פתק קטן למרן הרב עובדיה יוסף, שיגיד "מי שברך" לראש הממשלה יצחק רבין, כי פגעו בו.

משה אבוטבול: בתחילה הבנו שאולי זה רק משהו, כי לקחו אותו לבית חולים, אך לצערנו, קיבלנו את הידיעה המרה, כמו כל עם ישראל, שהוא נרצח על ידי אותו מפגע.

משה אבוטבול: אני רוצה לבוא ולומר, חבריי חברי הכנסת: לצערנו, אנו עדים כל שנה ושנה לפסטיבל ההנצחה של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, עליו השלום.

משה אבוטבול: אבל הכי מעניין הוא שבמשך שנים רבות, אולי מאז הרצח – המופע, במקום שיהיה לשיח של אחדות וליכוד העם סביב לסבלנות, סובלנות, הכלת השונה, תרבות השיח, כבוד הדדי ועוד עשרות ערכים המתבקשים בעקבות הרצח, שנוכל להנחיל לבנינו את העובדה שהסתה ומילים מסוגלות לרצוח, והיו דברים מעולם, כדי שנהיה טובים יותר, מוצלחים יותר, אך זה באמת מאוד מתסכל ומאכזב – זה הפך להיות פסטיבל השנאה כלפי ראש הממשלה היוצא מר בנימין נתניהו, כנגד הימין, כנגד החרדים, ושם גם משתתפים חלקים, לצערי, גם מהמשפחה של ראש הממשלה המנוח, ומגבים ומגבבים בעקיצות כלפי ראש הממשלה היוצא בנימין נתניהו.

משה אבוטבול: האם זוהי הדרך?

משה אבוטבול: זה הסגנון?

משה אבוטבול: לזה הם מצפים, שנכבד את ראש משפחתם, כשהם בעצם מבזים אותו בהתנהגות שלהם?

משה אבוטבול: וגם הגיע לכאן שר החוץ מבעיר לפיד, שמפעם לפעם מגיח לארץ לביקור קל – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

משה אבוטבול: – – ומנסה להדביק את צאצאי עמיר על חלקים בחברה שלא בדיוק הצביעו עבורו או עבור הקואליציה הרעועה שלו.

משה אבוטבול: זוהי הסתה.

משה אבוטבול: אבל זה בסדר, הוא לא דור ראשון להסתה; קדמו לו ונעלמו.

משה אבוטבול: במקום שיום זה יהיה יום חשבון נפש לצעירי העם – – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים, משה.

משה אבוטבול: מייד.

משה אבוטבול: במקום שיום זה יהיה חשבון נפש לצעירי העם שלא היו בתקופה הזו, שיחפשו את המאחד, את המלכד, אז מוצאים איך להכפיש את הציבור בארץ.

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: מיעוט קטן מקשקש על ציבור גדול ונכבד.

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: אני רוצה לסיים רק בדבריו של ראש הממשלה נפתלי בנט, שאמר שאז היה בושה להיות עם כיפה, באותה תקופה.

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: אני חושב שראש הממשלה והקואליציה שלו רוצה להביא אותנו לימים כאלה, שנתבייש להסתובב עם כיפה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: זה לא יקום ולא יהיה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עופר כסיף.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – – –

יעקב מרגי: רגע, רגע, אדוני.

יעקב מרגי: יש פה טלפון בדיבורית?

יעקב מרגי: מה זה?

יעקב מרגי: עד כדי כך צפצוף?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אני מאפס.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: חבריי חברי הכנסת, היום נרצח עוד קורבן בכפר – – –

יעקב מרגי: חברי הכנסת מהאגף השמאלי שלי.

אוסאמה סעדי: מיכל רוזין, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: רגע, רגע, תעצור.

יעקב מרגי: מיכל, נא לפזר את ההפגנה.

יעקב מרגי: יועצות, יועצים, חברי הכנסת עם גב לדובר, זה מפריע.

יעקב מרגי: קצת בשקט.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, שוב שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: אז אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש:

אוסאמה סעדי: היום היה עוד רצח מזעזע – –

יעקב מרגי: סדרנים, הם לא סופרים אותי.

יעקב מרגי: אנא, כל מי שלא מקשיב לכם, אתם יכולים להוציא אותו.

אוסאמה סעדי: – – בכפר בענה.

אוסאמה סעדי: הנרצח – סלים חסארמה.

אוסאמה סעדי: בכפר הזה כבר נפלו כמעט 15 נרצחים בתוך כמה שנים, ואפילו רצח אחד, אדוני היושב-ראש, לא פוענח.

אוסאמה סעדי: כאשר מדברים על הרתעה ועל מאבק בפשיעה ובפשיעה המאורגנת, חוק זה, איך שהסביר שר המשפטים – –

יעקב מרגי: חברי הכנסת דודי אמסלם, אלי כהן, זה מפריע לנואם.

יעקב מרגי: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – איך שהסביר שר המשפטים גדעון סער, חוק זה – חבר הכנסת גלעד קריב – הוא חלק מהמאבק בפשיעה ובאלימות בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אדוני סגן השר, אנחנו בעד חוקים והצעות ופעולות שבאמת באים לקדם ולטפל על מנת באמת להביא למיגור התופעות האלה של פשיעה ואלימות, במיוחד פשיעה מאורגנת.

אוסאמה סעדי: ולכן – אתה זוכר – לפני כמה ימים אנחנו תמכנו בחוק שבא להחמיר ענישה וקובע עונש מינימום.

אוסאמה סעדי: גם היה חוק היום, חוק הפשיעה הכלכלית, שמגדיר עבירות של הלבנת הון ועבירות של חוק איסור הלבנת הון, ועל רשות המיסים, שמעביר את החוקים האלה לבית המשפט הכלכלי.

אוסאמה סעדי: שמענו מהשר שלצורך זה גם מקציבים ויש שישה תקנים של שופטים בשלב הראשון.

אוסאמה סעדי: אם זה באמת עוזר להיאבק בפשיעה הכלכלית, שהפשיעה המאורגנת חיה וצומחת על הביצה הזו, כמובן שאנחנו מברכים על זה ואנחנו תומכים.

אוסאמה סעדי: אבל הריכוזיות הזאת של מחלקה בתל אביב, שמכל הארץ יבואו לתל אביב ומהצפון יבואו לחיפה – אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, נראה לי שיש כאן יותר מדי – – –

יעקב מרגי: זה קיפוח הדרום.

אוסאמה סעדי: קיפוח הדרום.

אוסאמה סעדי: אבל די לצרה בשעתה.

אוסאמה סעדי: כשיבוא החוק לקריאה שנייה ושלישית בוועדה, אז אנחנו נעלה את כל הסוגיות האלה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: אבל בסיכומו של דבר, אדוני היושב-ראש, אני אומר, יש דברים ויש חוקים שאנחנו כן ניתן יד ואנחנו נתמוך.

אוסאמה סעדי: אבל יש דברים, אדוני סגן השר, ואנחנו צריכים לדבר על זה, כמו ההצעה ההיא של חיפוש בלי צו בית משפט.

אוסאמה סעדי: זה נראה לנו רחוק מדי, לא משיג את המטרה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו נשמע אותך ואנחנו נראה איך באמת יתקדמו הדברים.

אוסאמה סעדי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עופר כסיף – אינו נוכח.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אורי מקלב.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: לא בחוק הזה.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: אני עוד לא השתניתי, עוד לא התקלקלתי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדתי השרה – השרה נמצאת?

אורי מקלב: איפה השרה התורנית?

יעקב מרגי: יש שר תורן במליאה?

מיכאל מלכיאלי: הם כולם בדובאי.

יעקב מרגי: השרה ברביבאי הייתה כאן.

יעקב מרגי: יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, שרת החינוך נמצאת בבניין.

אורי מקלב: חשבתי לדבר על משהו אחר, אדוני היושב-ראש, אבל מכיוון שהשרה ברביבאי הייתה פה, אמרתי שאני אנצל את ההזדמנות.

אורי מקלב: אני חושב שראיתי אותה עוד קודם.

אורי מקלב: אני חושב שהדברים נראים אומנם פחות אקטואליים, אני כן הייתי רוצה לדבר על מערכות ההסתה, על ההשלכות, על ההאשמות של אוכלוסיות – אחת כלפי השנייה – על מפלגות, על אנשים פרטיים, על קבוצות.

אורי מקלב: אבל יש משהו מתגלגל, וזה דבר שאני מדבר עליו כאן במליאה, מתוך כאב, כאב אמיתי של אלפי משפחות.

אורי מקלב: בעוד 10 ימים, בעוד 12 יום, אימהות עובדות לילדות לא יודעות לאן דרכן.

אורי מקלב: אני ממשיך, חובתי לדבר על זה.

אורי מקלב: לא מעניינים אותם עכשיו הוויכוחים בינינו, הם נאבקים עכשיו על הפרנסה, על האוכל ועל הלחם לילדים בעוד 10 ימים, בעוד 12 יום.

אורי מקלב: הם שואלים: מה יהיה איתנו?

אורי מקלב: בעוד 12 יום, ב-1 בנובמבר, מתחילה החלה של התקנה ושל ההוראה הזאת, להפלות בין אימהות עובדות שבעליהן לומדים תורה לבין כאלה שבעליהן לא לומדים תודה.

אורי מקלב: הצעת החוק שיגיש חבר הכנסת ליצמן ביום רביעי הבא נפלה גם כן, ועדיין, בידיכם הדבר, ועדיין בידיכם ההוראה וההחלטה הכל-כך לא כלכלית, הכל-כך לא חברתית, הכל-כך לא אנושית.

אורי מקלב: יש לנו עכשיו פתח שער בעת נעילת שער.

אורי מקלב: אפשר ב-12 היום האלה עוד לשנות את זה ולא לזרוק את אותן אלפי משפחות לעוני מחפיר, לכך שהן לא יוכלו לעבוד.

אורי מקלב: אנחנו מחפשים, ויש אלפי מתכנתות שנמצאות במגזר הציבורי.

אורי מקלב: אני אומר לשרה: תלכי, תבדקי אותן אצלך במשרד, משרד הכלכלה.

אורי מקלב: ממתי משרד הכלכלה נכנס לוויכוח ערכי על לימוד תורה במדינת היהודים, בארץ ישראל, בידי יהודים?

אורי מקלב: הוא נכנס לנושא כלכלי, לנושא שכל כך הרבה ממשלות השקיעו בו, שנשים, שאימהות יוכלו לעבוד, והן עושות את זה, ומרוצים מהן, עם תפוקות, עם השלכות מיוחדות על המשק, לטובת המשק.

אורי מקלב: מכל מבט אין תלונה אחת על מה שהן תורמות לכלכלה, ליציבות ולמשפחות שלהן.

אורי מקלב: ואתם עוסקים בשיקולים אחרים לגמרי – שיקולים של הסתות, של סטיגמות, של רדיפה אחרי קבוצות אוכלוסייה.

אורי מקלב: אתם עושים את זה ודורשים מהן לא להפסיק לעבוד.

אורי מקלב: אין שתי דרכים.

אורי מקלב: דרך אחת תהיה – או שהן יוכלו לעבוד, כשניתן את האפשרות.

אורי מקלב: זה נושא ערכי, ואף אחד מהם לא יפסיק ללמוד מכיוון שעכשיו מישהו גוזר עליו גזרה כלכלית.

אורי מקלב: זה הפוך – זה מחזק אותו בעניין הזה.

אורי מקלב: עכשיו, בזמן הזה, עם כל מה שאנחנו מתווכחים – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורי מקלב: – – זה הדבר שהוא החמור ביותר, והוא נמצא לפתחנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: האופוזיציה הגישה בקשה להצבעה שמית.

יעקב מרגי: הממשלה רוצה לסכם ולהשיב?

יעקב מרגי: מזכירת הכנסת, נא להתחיל בהצבעה השמית, בבקשה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – בעד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – נגד אורי מקלב – נגד אבתיס

אלינור ימין: אם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – נגד יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – בעד מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח

יעקב מרגי: חברי הכנסת של הליכוד, קצת יותר רגוע, פחות רעש.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – אינו נוכח יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – נגד מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – בעד שרון רופא אופיר – אינה נוכחת מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד

יעקב מרגי: חבר הכנסת שטייניץ, אנחנו באמצע ההצבעות.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יפעת שאשא ביטון – אינה משתתפת אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יעקב מרגי: נא לקרוא שנית בשמות חברי הכנסת שלא היו נוכחים או שלא הצביעו.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח מרב בן ארי – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח מאי גולן – נגד יואב גלנט – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח יצחק פינדרוס – אינו נוכח מאיר פרוש – נגד אלכס קושניר – אינו נוכח שמחה רוטמן – אינו נוכח שרון רופא אופיר – אינה נוכחת אלעזר שטרן – אינו נוכח יוסף שיין – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

יעקב מרגי: יש מי מחברי הכנסת שנמצא באולם ולא הצביע ורוצה להצביע?

יעקב מרגי: אין.

יעקב מרגי: תמה ההצבעה.

יעקב מרגי: נא להגיש לי את התוצאות.

יעקב מרגי: יוראי, אני מבין שאתה אחראי למסיבה שם, לחגיגה שם אתה אחראי.

דסטה גדי יברקן: הווי ובידור.

יעקב מרגי: באמצע הצבעות.

יעקב מרגי: בעד הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 100) (סמכות בלעדית לדון בתיקי פשיעה כלכלית), התשפ"ב–2021, בקריאה ראשונה, הצביעו 49 חברי כנסת, והצביעו נגדה 43 חברי כנסת.

יעקב מרגי: אי לכך אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תועבר לוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק, שהיא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאה: כספים.

יעקב מרגי: אז ועדת הכנסת תקבע את הוועדה.

יעקב מרגי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1435).

יעקב מרגי: ]

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום – חברי הכנסת, נא לשמור על השקט – הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס' 3), התשפ"א–2021, לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: מי מציג את ההצעה?

יעקב מרגי: קארין לא כאן.

יעקב מרגי: השרה יפעת שאשא ביטון, את מציגה את החוק?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: עד עשר דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: במקביל אני בזום בנושא קיצור בידודים או צמצום בידודים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: ומי יאמר שאנחנו לא עובדים קשה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מציגה את הצעת חוק של שרת האנרגיה, השרה קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: אני מביאה בפניכם היום את הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס׳ 3), התשפ"א–2021.

יפעת שאשא ביטון: על מנת לשמור על תחרות במשק הדלק, החוק מגביל הקמת תחנות השייכות לאותה חברת דלק במרחקים מסוימים – ק"מ אחד בדרך עירונית או 10 ק"מ בדרך אחרת.

יפעת שאשא ביטון: בהתאם להוראת השעה הקבועה בחוק, הממונה על התחרות רשאית לאשר חריגה מתנאים אלה אם שוכנעה שההתקשרות לא תגביל באופן משמעותי את התחרות בעסקים באותו אזור.

יפעת שאשא ביטון: בשנת 2018 הכנסת אישרה את הארכת תוקפן של ההגבלות האזוריות בשלוש שנים נוספות, עד ל-29 ביולי 2021, במטרה לאפשר בחינה נוספת, עד תום התקופה הקצובה של בדיקת השפעת הצעדים הננקטים להגברת התחרות בענף ואף גיבוש צעדים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: זאת, בין היתר, לאחר שהתברר כי למרות שיש אזורים גיאוגרפיים מסוימים שבהם קיימים שחקנים מתחרים, ענף הדלק עדיין נשלט ברובו בידי ארבע חברות מרכזיות בלבד.

יפעת שאשא ביטון: הוראת השעה פגה כבר ביולי 2021, ולפי בדיקה של רשות התחרות, קיימת בעיית תחרות אזורית בין תחנות התדלוק, ובהתאם לכך יש לתקן את החוק.

יפעת שאשא ביטון: בשל מורכבות התהליך, ועד לסיום תיקון החקיקה האמור, יש צורך בהארכת הוראת השעה בחמש שנים נוספות, עד לתאריך 31 ביולי 2026.

יפעת שאשא ביטון: על כן אני מבקשת מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לשרת החינוך, שהציגה את החוק בשם שרת האנרגיה.

יעקב מרגי: להצעת החוק בקריאה ראשונה יש רשימת דוברים.

יעקב מרגי: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת קרן ברק.

יעקב מרגי: קרן ברק נמצאת?

יעקב מרגי: לא, איננה נוכחת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה ארבל – אף הוא אינו נוכח; חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח; עופר כסיף – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב אשר – איננו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אף הוא איננו נוכח; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אף הוא איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוריאל בוסו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בוסו נמצא?

אוריאל בוסו: כן.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אני מודיע שהרשימה סגורה, ומי שלא יהיה נוכח בזמן הקראת שמו לא יקבל רשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

דסטה גדי יברקן: היושב-ראש, השעון.

יואב קיש: עזוב אותו – – –

אוריאל בוסו: היום ראינו כאן

אוריאל בוסו: עוד פעם מופע שמזמן הפך את הטקס שרוצים להנציח את זכרו של ראש ממשלה בישראל – למרות חילוקי הדעות, מנסים לייצר יום זיכרון ממלכתי, ואז, פעם אחר פעם, כל שנה כשמגיע היום הזה ישנם גופים שלמים באוכלוסייה, ופוליטיקאים בראשם, שמבקשים להסיט את השיח והזיכרון האמיתי מראש הממשלה להסתה פראית נגד מחנה שלם במדינת ישראל.

אוריאל בוסו: התחיל נכדו של ראש הממשלה המנוח בדברי הבל ושטויות שלא ראוי בכלל להגיד.

אוריאל בוסו: מעל דוכן הכנסת נעמד פה מי שקורא לעצמו ראש הממשלה – שאמרתי, הוא חוקי אבל לא לגיטימי – וניסה לצייר שהימין לא אשם; "החזרתי את הכיפה לאחר הרצח".

אוריאל בוסו: לאחר מכן השותפים שלו לקואליציה, אחד אחרי השני, עולים לכאן ומאשימים את אותו מחנה שממנו הוא מגיע ומנסים להגיד כמה הממשלה הזאת היא ממשלת שמאל – – –

יעקב מרגי: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יעקב מרגי: חברי הכנסת דוד ביטן, מיקי מכלוף זוהר.

יעקב מרגי: לשלוח את המתווך הגרמני?

יעקב מרגי: אני אזמין אותו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אוריאל בוסו: לאחר מכן ראינו ציוץ של חברת הכנסת מימינה, שאומנם הוא נמחק, אבל את ההסתה הנוראית שהייתה בציוץ אי-אפשר למחוק – לקרוא עוד פעם לראש הממשלה לשעבר שעמד במרפסת.

אוריאל בוסו: אבל כנראה שזו רוח הדברים שנושבת באותה מפלגה, שהייתה ימינה וחתכה שמאלה.

אוריאל בוסו: אגב, שאלו אותי למה לא הלכתי להר הרצל, אז אמרתי: אני מקשיב במקרה הזה למר בנט, שהוא קרא שנה אחר שנה להיעדר מאותו טקס, כי זה טקס שנהפך להסתה ושיסוי נגד מחנה שלם.

אוריאל בוסו: אבל המשחק הזה, שחוזר על עצמו כל שנה, מנטרה שמנסים לייצר – עכשיו בואו נהפוך את הדברים ונאמר: כשרוצים לייצר דה-לגיטימציה למחנה שלם, גם אם נשים בצד את נושא הזיכרון, אבל לפני שבוע, כשמר בנט אומר: אני שמח שיש במדינת ישראל חרדים, אבל צריך להמעיט ולהקטין את ההשפעה שלהם – אז איך אתה רוצה שהחברה תגיב?

אוריאל בוסו: זו רוח הדברים.

אוריאל בוסו: ואוי ואבוי אם משפט כזה היה נאמר במחנה אחר, אבל מה שמותר לצד אחד אסור לצד האחר.

אוריאל בוסו: אני חושב שזו הזכות שלנו כאן

אוריאל בוסו: להביע את דעתנו מעל הדוכן הזה, לא משנה באיזה צד אתה נמצא.

אוריאל בוסו: תפסיקו את השיסוי ואת ההסתה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה נוכחת.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, עד שלוש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, כבוד היושב-ראש.

מיכל מרים וולדיגר: חבריי הנכבדים, אני רוצה רגע לדבר על התקציב, שאומרים שלא היה תקציב כזה, תקציב הכי חברתי שיש.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם כבר היום, בדברים הקודמים שלי, אמרתי שאני חולקת על ההגדרה הזו, אבל אני רוצה רגע להתחיל במשהו הרבה יותר בסיסי.

מיכל מרים וולדיגר: אני עורכת דין קרוב ל-30 שנה, אולי אפילו קצת יותר, ואני יודעת לקרוא חוקים, זה לא חדש לי.

מיכל מרים וולדיגר: בתקופה האחרונה אני נמצאת בוועדת הבריאות, ואנחנו דנים על הנושא של ה-cap.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת שוב ושוב את החוק, ואני אומרת – – –

יעקב מרגי: לטובת המאזינים והצופים, תאמרי מה זה ה-cap.

מיכל מרים וולדיגר: טוב.

מיכל מרים וולדיגר: ה-cap זה בעצם התחשבנות בין קופות החולים לבין בתי החולים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: מה שנקרא קפיטציה.

מיכל מרים וולדיגר: יש את הקפיטציה ויש את ה-cap, אלה שני דברים אחרים – –

יעקב מרגי: שני דברים אחרים.

מיכל מרים וולדיגר: – – שקשורים אחד לשני.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מה אני רוצה לומר לך, כבוד היושב-ראש?

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו אנשים אינטליגנטים, רובנו, ואני רוצה כן לקרוא רגע לעם ישראל, ששלח אותי בעצם להיות פה – לפחות חלק ממנו – ושוב, כאנשים אינטליגנטים, יש כאן את סעיף ההגדרות.

מיכל מרים וולדיגר: סעיף ההגדרות מתחיל ב"בסיס ההתחשבנות".

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, אתם יודעים, הבסיס של ההתחשבנות הוא הדבר הכי בסיסי, שצריך להיות איזה מספר שממנו נדע לצאת, איך אנחנו קוראים את הנוסחאות, איך אנחנו מבינים מה זה החוק הזה, מה הוא רוצה לומר, איך מתחשבנים.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני אקרא שנייה את "בסיס ההתחשבנות", והוא מתחיל ככה: לעניין – – –

יעקב מרגי: חברת הכנסת אמילי מואטי, אפשר לצחוק אבל לא להתגלגל במליאה.

אמילי חיה מואטי: סליחה, אני מתנצלת – – –

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: לא נותנים גב לדוברת.

מיכל מרים וולדיגר: בסדר, אני מבינה שאתם בלאו הכי לא תבינו את ה-cap, כי גם אני לא הבנתי, אז אל תטרחו.

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: אלה החוקים שמביאים לנו שנצביע עליהם – אף אחד לא מבין מה כתוב פה.

קריאה: – – –

מיכל מרים וולדיגר: זה בסדר גמור, קיבלתי.

מיכל מרים וולדיגר: וככה כתוב בחוק, "בסיס ההתחשבנות" – הינה ההגדרה: לעניין בית חולים ציבורי כללי, למעט בית חולים אסותא אשדוד – ממוצע של סך העלויות של שירותי בריאות שצרכה קופת חולים בבית חולים ציבורי כללי בשנת 2018" – חכו, זה עוד לא נגמר – בניכוי מחיר ברוטו של השירותים הנתמכים שצרכה קופת החולים בבית חולים כללי ציבורי בשנת 2018 – רגע, זה עוד לא נגמר – בתוספת שיעור של 1.7% – זה עוד לא נגמר, אתם מחזיקים ראש?

מיכל מרים וולדיגר: כי אני עוד לא החזקתי – חוץ מהתוספת של שיעור של 1.7% ושל סך העלויות של שירותי בריאות שצרכה קופת חולים בבית חולים ציבורי כללי בשנת 2019 בניכוי מחיר ברוטו של השירותים הנתמכים שצרכה קופת החולים בבית החולים הציבורי הכללי בשנת 2019 – רגע, אין לי אוויר, אני אנשום – והכול במחיר ברוטו לאותן שנים – – –

יעקב מרגי: טוב, עכשיו תסבירי לנו במילים פשוטות.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת.

מיכל מרים וולדיגר: אולי מישהו פה יודע להסביר לי מה זה – –

יעקב מרגי: יו"ר הוועדה, היא לא הסבירה לכם?

מיכל מרים וולדיגר: – – מה זה "בסיס ההתחשבנות"?

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מדברים פה על התחשבנות בין קופות החולים לבית החולים ואנחנו אמורים להצביע על חוק שאף אחד לא מבין, זה הכול נוסחאות.

מיכל מרים וולדיגר: נדמה כי האוצר, יש לו איזה – אני אגיד רגע – האוצר, יש לו כנראה איזה סכום, והוא צריך להנדס את כל המלל והדיבור והנוסח כדי שנגיע לאותו מספר, אבל למספר חסר.

יעקב מרגי: סכום אפס.

מיכל מרים וולדיגר: סכום אפס.

מיכל מרים וולדיגר: אני מדברת על ה-cap, זו ההתחשבנות בין קופות החולים לבתי החולים.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו אני רוצה לומר, מעבר לזה שאנחנו אמורים להצביע על מלל מלל מלל, מלל שאף אחד לא מבין מה כתוב בו – – –

יעקב מרגי: אני לא מאמין שוועדה – – –

מיכל מרים וולדיגר: בוועדה עצמה מתביישים לשאול.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אני תובע את עלבונם, אני חס על כבודה של הכנסת.

יעקב מרגי: לא מאמין שוועדה מכובדת בכנסת תצביע בלי שהסבירו ובלי שהבנתם ובלי שלפחות היושב-ראש הבין מה הוא אומר.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, אני לא מציירת לך מציאות מדומה, אני מציירת לך מציאות אמיתית.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, מבקשים הסברים, מבטיחים לנו – – –

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: קושניר זרק אותנו רק על שאלות הבהרה – מר קושניר, הבריון של ליברמן.

יעקב מרגי: לא, אבל זה – – –

דוד אמסלם: ועדת כספים.

מיכל מרים וולדיגר: אז זה בוועדת הבריאות.

דוד אמסלם: מה, אתה מתפלא?

דוד אמסלם: הם משתוללים פה כמו חיות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

מיכל מרים וולדיגר: אני, באמת חשוב לי לומר את הדברים – – –

יבגני סובה: – – – לא הבנתי.

דוד אמסלם: לא אתה.

דוד אמסלם: קושניר.

יבגני סובה: אתה אומר – – – מה זה השיטה הזאת?

דוד אמסלם: – – –

יעקב מרגי: אדוני, רק בישיבה תעשה זאת.

יעקב מרגי: נא לאפשר לדוברת לדבר.

יבגני סובה: – – –

יעקב מרגי: אני מוסיף לה דקה בגלל ההפרעות.

מיכל מרים וולדיגר: אני באמת ממליצה לכולכם להסתכל בפרק ט' של החוק, ובאמת לנסות – אני אתן פרס למי שיבין מה בדיוק כתוב פה ולמה מתכוונים.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו אני אגיד לכם באופן כללי מה למדתי מלא מעט שעות שבהן ישבתי בוועדה.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם יש כאן – איך אמר כבוד היושב-ראש?

מיכל מרים וולדיגר: סכום אפס: או שבתי החולים יידפקו או שקופות החולים יידפקו; או שאלה יהיה בגירעון או שאלה יהיו בגירעון.

מיכל מרים וולדיגר: מה שעושה האוצר, ויסלח לי האוצר, זה שהם יריבו ביניהם, אבל הוא לא יוציא כסף מהכיס וייתן בשביל לפתור את בעיית הגירעון.

מיכל מרים וולדיגר: ומאיפה נובע הגירעון?

יעקב מרגי: אני צפיתי בדיון הזה – זה על חשבוני, כי אני לא אצליח לדבר.

יעקב מרגי: אני התקוממתי.

יעקב מרגי: היושבת-ראש אמרה את זה בפתיחה, איש האוצר אמר את זה: בסוף זה סכום אפס.

יעקב מרגי: חברי כנסת צריכים להכריע בפגיעה בין קופות החולים לבין בתי החולים.

יעקב מרגי: לא רק זה, יש בית חולים שעכשיו הוצג כפריבילג, יש לו את כל התנאים ואי-אפשר לגעת בו, ולעומתו בתי חולים אחרים; מציאות כמעט בלתי אפשרית לחבר כנסת אחראי שרוצה לעשות את עבודתו נאמנה.

מיכל מרים וולדיגר: ממש כך, זו מציאות הזויה.

מיכל מרים וולדיגר: אל תשכחו שאנחנו – אני בכל אופן נשלחתי כדי להגן על האזרח הקטן – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

מיכל מרים וולדיגר: – – לא על בתי החולים, לא על קופות החולים.

מיכל מרים וולדיגר: האזרח הקטן.

מיכל מרים וולדיגר: מי שנדפק בסופו של דבר זה האזרח הקטן.

מיכל מרים וולדיגר: קופות החולים רבות עם בתי החולים, אחד מול השני, אלה נותנים שירותים, אלה נותנים שירותים.

מיכל מרים וולדיגר: הגירעון – המחירון, כל ההתחשבנות הזאת מתחילה ממחירון, והמחירון לא מעודכן, שנים לא עדכנו אותו, הוא לא מחירון אמיתי.

מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר – –

יעקב מרגי: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: – – כבוד היושב-ראש, מי שנפגע מזה זה הציבור ששלח אותנו, ואנחנו לא נותנים לו את מה שמגיע לו על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, וזה בריאות טובה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

יעקב מרגי: ולמרות שאת מצאצאיו של אותו אחד, נאום במקום – – –

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מצאצאיו של אותו אחד – – –

יעקב מרגי: אני אומר את זה בציניות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר – השרה נמצאת פה – חבריי חברי הכנסת, אנחנו היום, כפי שאמרנו קודם, ביום שבו טוענים אחד על השני על קיטובים, על תיוגים, על הסתות.

אורי מקלב: אנחנו אומרים את זה אחד על השני.

אורי מקלב: אני רוצה להאמין לכל אחד שבאמת חושב שהשני עושה את זה אבל הוא בסדר.

אורי מקלב: אנחנו חושבים ככה, ואז לפעמים יכול להיות שכולנו צודקים, או כולנו לא צודקים, אבל אין ספק שאנחנו צריכים להסכים על כך שאת הדברים האלה, ההחרפות בכינויים בנאומים ובהכרזות, אנחנו צריכים למתן.

אורי מקלב: אנחנו צריכים למתן, בגלל שנכון, גם אם אנחנו מתקדמים לנקודת האמת וגם אם אנחנו מתלהבים ולא מתלהמים, אנחנו בכל אופן יודעים שאולי בציבור רואים את זה אחרת.

אורי מקלב: אני חושב שצריכה להיות אחריות בעניין הזה.

אורי מקלב: בתוך השיח הזה, היום, בתוך הקואליציה והאופוזיציה, היה עוד מעשה חמור, לפי דעתי, של השר לשירותי הדת, שמשום מה נבחר להיות העונה הקבוע על הצעות האי-אמון של תנועת ש"ס ושל יהדות התורה.

אורי מקלב: הוא מוצא את הבמה הזו לנגח, להסית ולקטב את הציבור החרדי, ועוד מתלונן עלינו.

אורי מקלב: אני אשתדל שלא לנקוט לשון חריפה, אבל רק קצת בשביל ההיסטוריה.

אורי מקלב: מהנאום הראשון שלו הוא פשוט הפתיע אותנו.

אורי מקלב: בנאום שלו כאן, כשהוא ענה על הצעת האי-אמון הראשונה, שזה היה לא לפני הרבה זמן, מייד הוא נקט לשון – גם על הנציגות החרדית, על הממסד הדתי, על הממסד הרבני ועל הממסד הדייני, עד שהוא נאלץ, מהנאום הראשון שלו, להתנצל על דברים שהוא אמר על העובדים שעובדים במשך שנים.

אורי מקלב: הוא חוזר על המנטרות האלה תמיד, כל שבוע אותו דבר.

אורי מקלב: לבוא ולהאשים את הציבור החרדי – – –

יעקב מרגי: חבר הכנסת בני בגין, זה נדיר, נדיר – –

אורי מקלב: לא, הוא מדבר בשקט.

יעקב מרגי: – – ששומעים את קולך ברמה, את קולך ברמה.

אורי מקלב: בסופו של דבר עוד פעם הוא מכפיש.

אורי מקלב: הוא מדבר עלינו, קודם כול הוא אומר: יש ציבור שלוקח את זה, או הכול או כלום, וזה הציבור החרדי, שהולך על קיצוניות והכול.

אורי מקלב: ואני אומר לכם שאין כמו הציבור החרדי, שדווקא בנושאים שהיום הוא מתעסק איתם, כמו כשרות, נתן את הכול, אמר: אני לא דורש לעצמי.

אורי מקלב: אתה היית שר לענייני דתות – קודמך – היה אפשר לעשות שינויים שהכשרות תתאים לפי מה שאתה חושב.

אורי מקלב: אתה לא עשית את זה.

אורי מקלב: אמרת: את הכשרות הבסיסית אני משאיר לעם ולא נוגע בזה.

יעקב מרגי: נא לסכם.

אורי מקלב: אני לא נוגע בזה, ואם אני צריך משהו, אני משלם.

אורי מקלב: אתה בא ומאשים היום את הציבור הזה שלא סומך וכן סומך.

אורי מקלב: לא משנה שהעובדות לא נכונות, לא משנה שיש שיתופי פעולה בין הבד"צים לדברים הבסיסיים, הכול זה על תוספת, הכול זה רק הכפשות והשמצות.

אורי מקלב: להגיד כל הזמן שאנחנו מאשימים אותו ומכנים אותו בכינויים – אנחנו לא מכנים אותו בכינויים, אנחנו מכנים את התוצאות, את הדיבורים, את המעשים.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורי מקלב: אנחנו אומרים למה זה דומה, כדי להעמיד אותו במקום הנכון.

אורי מקלב: והאדם בורח – אני מסיים בעניין הזה – לחזור עוד פעם ועוד פעם שבחר

אורי מקלב: יש היה הסכם על שבת – –

יעקב מרגי: תודה.

אורי מקלב: – – בחריש הייתה הצעת חוק – – –

יעקב מרגי: תשנה את התקנון לשש דקות ואני אאפשר לך.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: – – לפגוע בשבת.

אורי מקלב: מהציונות הדתית באו ואמרו שפוגעים בשבת, אז לבוא ולהכשיר את זה?

אורי מקלב: עד מתי אתה תעמוד פה – –

יעקב מרגי: תודה.

אורי מקלב: – – תכפיש את הציבור, דווקא ביום הזה?

אורי מקלב: של נעליך מעל רגליך.

אורי מקלב: תציג את העמדות שלך ואל תכפיש ציבורים אחרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו – חבר הכנסת יואב בן צור.

יעקב מרגי: אם יואב בן צור לא יהיה, אז חבר הכנסת יריב לוין.

יואב קיש: תן לו דקה עליי, אני לא עולה.

יואב קיש: אני מוכן דקה ממני ואני לא עולה.

יעקב מרגי: תעשה טובה.

דוד אמסלם: כבוד היושב-ראש, אני יכול לספר בדיחה – – –

יעקב מרגי: אני מציע שתתחיל את הנאום ונראה אחר כך.

דוד אמסלם: אבל תן לי, בדיחה יפה – – –

יעקב מרגי: אין לי בתקנון – – –

יואב קיש: דודי, אבל לא לגנוב לדוד.

דוד אמסלם: אין לך?

יעקב מרגי: אין לי.

דוד אמסלם: דרך אגב, היושב-ראש – – –

יעקב מרגי: ליושב-ראש מותר.

דוד אמסלם: גם אתה יושב-ראש.

יעקב מרגי: אני נציג האופוזיציה, אני צריך להוכיח כל הזמן שאני מתנהל הכי ממלכתי.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אני לא קובע לך מה לומר.

יעקב מרגי: אתה רוצה לספר – ספר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו קודם כול נתעדכן השבוע מה קרה בשטיח המעופף, הממשלה המעופפת.

דוד אמסלם: אז שכחתי, בשבוע שעבר, רבותיי, אלקין היה באוקרינה, עיסאווי פריג' היה באמירויות, נחמן שי – ברומניה – –

יעקב מרגי: מה אבד באמירויות?

דוד אמסלם: – – קארין אלהרר – גם באמירויות וגם בצרפת, תמר זנדברג – באמירויות ובצרפת, עידן רול – באמירויות.

דוד אמסלם: רבותיי, התקשרו אליי מהאמירויות לפני כמה שעות ואמרו לי להגיד לכם: חבר'ה, המסלולים צריכים להיות פנויים גם לאחרים, יש ראשי מדינה אחרים.

יבגני סובה: – – –

דוד אמסלם: הם אמרו: המלצרים שם בבחריין נופלים מהרגליים – –

יבגני סובה: – – – אבו דאבי – – –

דוד אמסלם: – – נופלים מהרגליים, לא יודעים מה לעשות, חבר'ה.

דוד אמסלם: אז תנו להם – – –

יבגני סובה: – – – אתה משווה – – –

יעקב מרגי: נא לא להפריע.

יעקב מרגי: נא לא להפריע.

יבגני סובה: לא מתבייש?

יבגני סובה: לא מתבייש?

יבגני סובה: משלחת נסעה – – –

יעקב מרגי: יבגני סובה – – –

דוד אמסלם: אני מציע, יבגני – –

יבגני סובה: 80 שנה לטבח באבי יאר – – –

יעקב מרגי: יבגני סובה – – –

דוד אמסלם: – – תנו להם, מסכנים, אתה יודע, תנו להם כמה ימים קצת מנוחה.

יבגני סובה: לפחות – – – ביקור.

יעקב מרגי: יבגני, תודה, תודה.

דוד אמסלם: קצת מנוחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמענו, שמענו את המחאה.

משה אבוטבול: – – –

יעקב מרגי: משה אבוטבול, נא לא להפריע.

דוד אמסלם: רק שנייה.

יעקב מרגי: אני צריך להוסיף לו בסוף.

יבגני סובה: – – –

יעקב מרגי: נא לא להפריע.

יעקב מרגי: לא, אתה לא תפריע.

משה אבוטבול: רק שאלה אחת, הנוסע המתמיד – – –

יעקב מרגי: יבגני – – –

דוד אמסלם: ביקשו ממני האמירתים – –

יעקב מרגי: יבגני סובה.

דוד אמסלם: – – תנו לנו קצת אוויר.

יבגני סובה: לא, זה צורם לי, זה צורם לי – – –

דוד אמסלם: אתם כל היום יושבים עלינו, המלצרים נופלים מהרגליים.

יבגני סובה: משווה בין אבו דאבי לטבח בבאבי יאר.

יבגני סובה: בושה.

דוד אמסלם: לפעמים שניים, לפעמים שלושה.

דוד אמסלם: דרך אגב, הצעתי לכם:

דוד אמסלם: קחו עשרה מטוסים – דרך אגב, שמעתי שיאיר לפיד רוצה למכור את המטוס של ראש הממשלה.

דוד אמסלם: אמרתי לו: בקצב הטיסות שלכם, בחצי שנה החזרנו את עלות המטוס.

דוד אמסלם: אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: יא חצופים, יא צבועים, יא נהנתנים, זה מה שאתם עושים מהבוקר עד הלילה, רק טסים בעולם כל היום.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אתם חושבים שהממשלה לא תחזיק בשבועיים הקרובים?

דוד אמסלם: תחזיק.

דוד אמסלם: אתם יודעים מה, היא תעבור גם את התקציב.

דוד אמסלם: אל תמהרו כולכם לבחריין באותו שבוע, חראם, תנמיכו טיפה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לרם בן ברק.

דוד אמסלם: לפני כשנה, כשהיית כאן השר המקשר, אמרתי לו שהוא מחזק לי את האמונה.

דוד אמסלם: הוא שאל אותי למה.

דוד אמסלם: אמרתי לו: אם אתה היית סגן ראש המוסד, הקדוש ברוך הוא שומר עלינו, זה לא יכול להיות אחרת.

דוד אמסלם: הבן אדם כעס וכו'.

דוד אמסלם: רבותיי, מה שקורה בוועדת החוץ והביטחון, חבר הכנסת בגין, זה פשיטת רגל, לא יאומן כי יסופר.

דוד אמסלם: העוזרת של רם בן ברק, באצבע שלך – אתה הצבעת בשבילו – ליניר אבו רקייק, הולכת ומתחבקת עם תומכי מחבלים, גדולי המסיתים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: מכניסים אותה לאן?

דוד אמסלם: לקודש-הקודשים.

דוד אמסלם: לא אכפת לכם כלום.

דוד אמסלם: בני בגין, לא אכפת לך.

דוד אמסלם: העיקר להיות פה בכנסת, זה הסיפור?

דוד אמסלם: הרי הכנסתם את מראענה לוועדת חוץ וביטחון.

דוד אמסלם: תגידו, חבר'ה, חוץ מפוליטיקה, הביטחון של המדינה לא חשוב?

דוד אמסלם: באמת, לא אכפת לכם?

דוד אמסלם: לא אכפת לך?

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: הרי בתוך הליכוד, כשהיית איתנו, עשית מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: איך אמרת לי: דודי, כולם ידעו מי בא לפה.

דוד אמסלם: תגיד, בני, כלום לא אכפת לך? מילא, אלה שיושבים כאן, עזוב, הם חסרי אחריות, חושבים על עצמם.

דוד אמסלם: אתה מה?

יעקב מרגי: נא לסכם.

דוד אמסלם: אתה מה, לא אכפת לך מביטחון מדינת ישראל כלום?

דוד אמסלם: רם בן ברק, היושב-ראש, אומר: לי לא אכפת שראש המוסד יהיה מהתנועה האסלאמית.

דוד אמסלם: תגיד לי, זה על דעתך?

דוד אמסלם: אתה חושב ככה?

דוד אמסלם: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה, אדוני.

זאב בנימין בגין: אני יכול חצי משפט, אדוני?

יעקב מרגי: יואב בן צור איננו נוכח?

יעקב מרגי: חבר הכנסת יריב לוין.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת אמסלם, אני עושה כמיטב יכולתי המוגבלת למען הציבור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בגין, עומדת לך רשות, לאחר ההצבעה, לקבל הודעה אישית.

דוד אמסלם: אם אתה תחליט שהיא לא היה בוועדת חוץ וביטחון, היא לא תהיה.

דוד אמסלם: אני אומר לך.

דוד אמסלם: אם אתה תחליט, כמו כשהיית בליכוד, היא לא תהיה.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם העוזרים של רם בן ברק לא יהיו שם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר – איפה השר אני לא יודע – – –

יעקב מרגי: יש, יש שרה תורנית.

יעקב מרגי: שרת החינוך נמצאת איתנו כאן.

יריב לוין: כן, השרה.

יריב לוין: אני פשוט רוצה לדעת אל מי אני מדבר.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת בגין, שאל אותך קודם חבר הכנסת אמסלם שאלות בתחום אחד, אבל תרשה לי לשאול אותך שאלה שאותי – – –

זאב בנימין בגין: איזה מזל יש לכם שאני נשארתי באולם לכבודכם – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: חבר הכנסת בגין, באמת לא, לא – – –

יעקב מרגי: בוא נשמע את השאלה, נראה את המזל.

יריב לוין: חבר הכנסת בגין, אני אומר לך את האמת, אני לא חושב שאמרתי את זה בטון ציני, ואתה יודע שאני מאוד מכבד אותך – – –

זאב בנימין בגין: לא, מאה אחוז.

יריב לוין: בדרך כלל, אתה יודע, בורחים לציניות כשאין תשובות, אבל אולי תהיה לך תשובה.

יריב לוין: אני באמת לא יודע.

יריב לוין: תראה, אני חושב שלאורך כל השנים, וזה לא סוד, היו בינינו חילוקי דעות על לא מעט דברים.

יריב לוין: יש דבר אחד שאי-אפשר לקחת ממך, וזו העמדה העקבית שלך על כך שעקרונות יסוד שבעיניך מהווים את הבסיס של משטר דמוקרטי ושל עבודה פרלמנטרית יישמרו.

יריב לוין: זה היה אצלך קו אדום תמיד, קו שלא משמעת קואליציונית ולא שום דבר אחר לא עמד מולו.

יריב לוין: אתה הרי רואה היטב מה מתרחש כאן.

יריב לוין: נדמה לי שאף אחד לא יכול לחלוק שמה שמתרחש עכשיו בכנסת אלה אירועים חסרי תקדים, שרומסים עד היסוד את מוסד הכנסת עצמו, בלי שום קשר לשאלה אם מדובר בצד שהוא כרגע בקואליציה או באופוזיציה, ואלה אירועים שכולנו מבינים שמרגע שהתקדימים האלה נקבעים, הם לא יתוקנו.

יריב לוין: הרי כל אחד מבין שאם יש תוצאות לבחירות ויש הרכב סייעתי לכנסת, לא יכול להיות שרוב קואליציוני כזה או אחר יחליט שהוא עכשיו פוגע בייצוג של סיעות מסוימות כדי לסדר לעצמו רוב מוגדל, כדי שיהיה לו נוח להעביר החלטות.

יריב לוין: אני בטוח שאם היו מביאים חוק כזה כאן למליאה והיו אומרים לך: עכשיו תצביע בעד זה שלסיעת הליכוד, שיש לה 29 מנדטים, יהיו רק 15 חברי כנסת בתוך אולם המליאה כדי שלקואליציה יהיה נוח להתנהל, היית אומר: אצלי זה לא עובר, זה קו אדום.

יריב לוין: למה אתה לא עושה את זה בוועדת הכספים?

יריב לוין: למה אתה לא עושה את זה בוועדות אחרות?

זאב בנימין בגין: איך אתה יודע?

זאב בנימין בגין: איך אתה יודע?

יריב לוין: איך אתה מאפשר לזה לקרות?

יריב לוין: קולך לא נשמע, לא בנאום כאן, לא באמירה בתקשורת, לא בשום מקום.

יריב לוין: דממה מוחלטת.

יריב לוין: פתאום אין לדעת לצאת אל המיקרופון, להתראיין ברדיו, לומר משהו מעל הדוכן, לומר לחבריך: זה לא יקרה, זה אצלי לא עובר, יש דברים שלא עושים – אגב, שגם לא צריך לעשות.

יריב לוין: הרי יש לכם רוב גם ככה, הרי אפילו לא צריך.

יריב לוין: נוצר מצב – ואתה רואה אותו, חבר הכנסת בגין, אתה הרי רב-ניסיון גם ממני – שבו חוק נורבגי שערורייתי, הייתי אומר אפילו מושחת, מנפח כאן את המערכת ללא צורך, אבל עושה דבר אחד סופר-חמור – –

יעקב מרגי: נא לסיים, אדוני.

יריב לוין: – – הוא גורם למצב שבו חברי הכנסת לא רואים את השרים, לא יכולים לדבר איתם, לא חברי הכנסת של האופוזיציה וגם לא של הקואליציה.

יריב לוין: אתה רואה את כל הדברים האלה, את הכנסת הזו – – –

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: גדי, סליחה, מה זה?

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ברשותך, עוד חצי דקה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יריב לוין: אתה רואה את מוסד הכנסת פשוט נמס, נמחק, כי הרי אתה מבין שמכאן ולהבא כף רגלו של שר לא תדרוך כאן, ועדות יוקמו איך שרוצים, והשיא – אם מותר לי, היושב-ראש, באמת עוד משפט – השיא, חבר הכנסת בגין, כאשר באה קואליציה ואומרת: אנחנו נקבע לאופוזיציה מי יעמוד בראש ועדה שמגיעה לה, במקרה הזה הוועדה למעמד האישה ולשוויון מגדרי, ואתה מחריש גם נוכח הדבר הזה.

יריב לוין: אני יכול להגיד לך, אני, כאשר הייתי יושב-ראש כנסת בקדנציה הקודמת ורצו שנציג ימינה יהיה יושב-ראש ועדת ביקורת המדינה כנגד רצונה של כל שאר האופוזיציה, נעמדתי על הרגליים ואמרתי: לא יקום ולא יהיה.

יריב לוין: לא החרשתי.

יריב לוין: אל תחריש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח; חברת הכנסת מירי מרים רגב – איננה נוכחת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אבי מעוז.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד מופע של הנדסת תודעה דיבר היום ראש הממשלה בנט על כך שלא הימין ולא הדתיים רצחו את רבין ותיאר את ממשלתו כתשובה של המחבר, המשותף והמאחד בעם ישראל.

אבי מעוז: דברים אלו הם המשך לדרך הציניות, ההכחשה, הרמייה וההונאה שלו, כי במקביל לדברים הנוטפים מתיקות של אחדות מזויפת נשמעו היום קולות אחרים לחלוטין משותפיו במפלגה, בממשלה ובמחנה שבנט הפך להיות יקירו.

אבי מעוז: להלן כמה דוגמאות: חברתו למפלגה, חברת כנסת פינטו, המשיכה את קו ההסתה הוותיק משכבר הימים כנגד ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו כשהעתיקה ציוץ שממחזר את אותו שקר בנוגע למרפסת בכיכר ציון, וחתמה: מסית היה ומסית יישאר; ראש הממשלה החליפי לפיד הסית בשנאה – על צאצאיו האידיאולוגיים של יגאל עמיר שיושבים בכנסת; השר הורוביץ האשים את נתניהו שהוא לא רוצה למנוע את הרצח הבא; ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, שהשתלחויותיו ירדו מזמן לרמת הביבים, אמר על נתניהו שאומנם הוא לא היה אחראי לרצח אבל הוא בהחלט אשם בהסתה; יונתן בן ארצי, נכדו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, המשיך בריטואל הקבוע של השיסוי כנגד אלו שחושבים אחרת ממנו, והשנה הוא מצא נחמה בהצלחת השמאל בהובלת בנט להדיח את נתניהו.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה, אתה מבין מה הולך פה?

אבי מעוז: כל אלו שרק אתמול הסיתו נגדך כי ראו בך חלק ממחנה הרוצחים מהימין, והיום אתה מתנחם בחיקם הרך והנעים ובכותרות המפנקות שאתה מקבל, הם גדולי המסיתים בשנאה עזה כנגד המחנה שעד לא מזמן התיימרת להיות חלק ממנו.

אבי מעוז: הם היום הבייס המדומה שלך, שיזרוק אותך בשנייה שבה יוחלט שכבר מיצית את התפקיד שהם ייעדו לך במסגרת ניתוח ההמרה שהם מבקשים לבצע במדינת ישראל כדי להופכה למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה, אולי הגיע הזמן – – –

יעקב מרגי: רגע, אז טיפולי המרה מותרים או לא?

אבי מעוז: ניתוח המרה שכזה מותר גם מותר, אבל רק לשמאל.

אבי מעוז: אדוני ראש הממשלה, אולי הגיע הזמן שתביט מסביבך, תראה מיהם חבריך, תבין לאן הידרדרת ולאן אתה מדרדר את כל מדינת ישראל.

אבי מעוז: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת אבי מעוז.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ינון אזולאי – איננו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה אבוטבול, אפילו מיותר לשאול.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: קרן, כפי שידוע לי, לא סיפרתי בדיחה.

יעקב מרגי: זו מחמאה שחבר כנסת מתמיד ויושב במליאה בקביעות.

דוד אמסלם: יעקב, אני אגיד לך איפה הבעיה.

דוד אמסלם: כשאתה יושב-ראש – תקשיב רגע, הם רומסים הכול.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים עוד שלוש דקות – – –

יעקב מרגי: אני לא רוצה שתהיה להם טענת נגד – –

דוד אמסלם: אני למדתי – – –

יעקב מרגי: – – "אתם גם עושים".

דוד אמסלם: אני למדתי שלא צריכים לראות אותם ממטר איפה שיש את ההזדמנות.

דוד אמסלם: ככה זה, בגלל שהם האנשים הכי אנטי-דמוקרטיים.

יעקב מרגי: תודה.

דוד אמסלם: הם לא רואים את מה שאנחנו רואים.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

דוד אמסלם: לכן – – –

יעקב מרגי: אני יכול להצביע לך על הרבה חריגות מהתקנון ומהתקנות שהם עשו.

דוד אמסלם: עזוב, לכן תקרא לדוד לספר את מה שהוא סיפר היום לרב הרפורמי.

קריאה: הוא לא פה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

דוד ביטן: מצאה חן בעיניך הבדיחה.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברשותכם, חבריי היקרים, אני רוצה לצטט כתבה מאוד יפה שקראתי באתר הידברות, שהם מצטטים את עיתון הארץ.

משה אבוטבול: יש שם התקפה מפתיעה ביותר, בעיתון הארץ, נגד שר האוצר איווט ליברמן.

משה אבוטבול: על מה?

משה אבוטבול: על הנושא של הרפורמה של הכלים החד-פעמיים.

משה אבוטבול: ודווקא ממי?

משה אבוטבול: מכיוונו של העיתונאי חיים לוינסון מעיתון הארץ.

משה אבוטבול: אז אני רוצה לצטט מישהו שנחשב אצלכם יוקרתי וחשוב, עיתון הארץ: "כמה נוח להרגיש ירוק כשמי שתשלם את מחיר המס היא דווקא האישה החרדית המוחלשת".

משה אבוטבול: עיתון הארץ תוקף את שר האוצר אביגדור ליברמן בעקבות הרגולציה להעלות את מיסוי הכלים החד-פעמיים.

משה אבוטבול: וכך הוא כותב: "אין זה סוד שהצרכנים הכבדים ביותר של הכלים החד-פעמיים הם אחינו החרדים.

משה אבוטבול: אם חושבים על זה לרגע, הם למעשה החברה הירוקה האמיתית, פשוט לא מעסיק אותם המיתוג הזה.

משה אבוטבול: מדובר בחברה עירונית ולא כפרית, שבה אחוז השימוש ברכב פרטי כמעט שלא קיים.

משה אבוטבול: במשפחות מעבירים בגדים מאחד לשני עד לבלות מוחלטת, לא קונים מוצרים יקרים ומיותרים, לא טסים לחו"ל כמעט לחופשה, גרים בבתים קטנים וצפופים, צורכים מזון באריזות גדולות.

משה אבוטבול: יום בשבוע וחמישה ימים בשנה אפילו לא עולים לתחבורה ציבורית, חשמל מיותר לא מפעילים.

משה אבוטבול: כן, יש להם נקודת תורפה" – של הכלים החד-פעמיים – "אבל מעבר לזה, חברה ירוקה מושלמת".

משה אבוטבול: כך מתאר לוינסון את החברה החרדית כראות עיניו.

משה אבוטבול: חברים יקרים, זו רק נקודה אחת לחשיבה על התוכנית האכזרית של שר האוצר, שעובד במרץ גם שעות נוספות כיצד להציק לציבור החלש במדינה, כיצד להציק לציבור החרדי, אם זה בנושא של הכלים החד-פעמיים, אם זה בנושא הזה של המעונות.

משה אבוטבול: היום הגיעו לכאן כמה אימהות שבאו עם עגלת תינוק, וכואב להן.

משה אבוטבול: הן לא שייכות למגזר החרדי, הן ביקשו להצטלם איתי כי הן רוצות להוביל מאבק מזווית אחרת, מציבור של אימהות מהמגזר הדתי-לאומי, שכואבת להן ההתעללות והרמסנות של שר האוצר איווט ליברמן נגד אותן משפחות שלא יכולות לשלוח את הילדים למעונות יום בגלל האכזריות שלו.

משה אבוטבול: והוא מדבר על חד-פעמי.

משה אבוטבול: אני אסיים.

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: כמה מצחיק ונלעג לראות אותו לועס פלאפל באיזה חנות שם באשדוד או לא יודע מה ומשמיץ את הכשרות ואת כל הדברים.

משה אבוטבול: אבל מה הכי מצחיק לראות אותו?

משה אבוטבול: מחזיק ביד צלחת של חמוצים, צלחת חד-פעמית – –

יעקב מרגי: תודה.

משה אבוטבול: – – ומדבר על החד-פעמי.

משה אבוטבול: תתבייש לך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – איננו נוכח.

יעקב מרגי: אני תמה, חבר הכנסת אלי אבידר – הוא לא חבר כנסת, אבל הוא נרשם לדיבור.

משה אבוטבול: חכה, הוא על הגחלת שם, עוד מעט נגמור עליהם.

יעקב מרגי: אלי אבידר?

יעקב מרגי: אולי זה משהו אוטומטי?

משה אבוטבול: הוא הקמע שלנו, אבידר.

משה אבוטבול: עוד מעט יפוצץ להם את הכול, אינשאללה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב מרגי – לא יכול לדבר מהפודיום, הוא נמצא איתכם.

משה אבוטבול: עוד מעט, אבידר, אבידר.

דוד אמסלם: אומרים שהוא התפטר כבר, למה היום – – –

יעקב מרגי: אז חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: סובה, היום ראיתי שאתם הוצאתם אותו מהמפלגה.

דוד אמסלם: יש מצב שהוא התפטר?

משה אבוטבול: רק המצרי הזה יעזור לנו לטפל בהם.

משה אבוטבול: אל תתייג מצרי, כי אחיך הוא.

משה אבוטבול: עוד מעט נכניס אותו אלינו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אל תבנה על זה.

משה אבוטבול: הוא כבר הודיע שהוא לא מכניס אותו ברשימה הבאה.

יעקב מרגי: אל תהיה אופטימי.

יעקב מרגי: בבקשה, שלוש דקות לרשותך, אדוני.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כמה דקות הייתי כאן, עליתי לדוכן לתת מנה אחת אפיים לאיש החוצפן, גס הרוח, שהוא ויתר שרי ממשלת ההונאה, בעיקר ניצן הורוביץ, שעלה אחריו, ביזו את יום הזיכרון לראש ממשלת ישראל יצחק רבין וניצלו את הבמה הזו להסתה ושיסוי כלפי חצי מהעם.

משה אבוטבול: בושה.

שלמה קרעי: בושה.

משה אבוטבול: נכון.

שלמה קרעי: באתי, עמדתי, כי אנחנו לא עובדים אצל אף אחד, והתקשורת לא תמנע מאיתנו להציב להם את המראה המכוערת הזו מול הפרצוף.

שלמה קרעי: הם משתמשים ברצח, ביום זיכרון לרצח, כדי להסית כנגד ציבור בישראל.

שלמה קרעי: אלא מה?

שלמה קרעי: ערוץ הכנסת – איך הוא מתייג את הדברים שלי?

שלמה קרעי: הוא מעלה ציוץ ואומר: "הגידופים של שלמה קרעי".

שלמה קרעי: ונותן רשימה: ליאיר לפיד הוא קרא – איך קראתי לו?

שלמה קרעי: דחליל, ולממשלת ההונאה קראתי עוד משהו.

שלמה קרעי: אבל התיוג זה "הגידופים של שלמה קרעי".

שלמה קרעי: אבל מצד שני, כשיש מישהו מהצד הנכון של המפה, איך מתייגים את זה?

שלמה קרעי: "'סמוטריץ' – נער גבעות טיפש או שמאלני בוגד' – כך עקץ איימן עודה את סמוטריץ'".

שלמה קרעי: כשזה מישהו נכון, התיוג הוא "עקץ", "מלחמת הגנרלים", כל מיני תיוגים מחמיאים, וכשמדובר בנו, גם כשאנחנו יושבים בוועדות שעות על גבי שעות, בסוף, מה הם מוציאים?

מיכל מרים וולדיגר: שלמה, כי יש להם את הדעות הנכונות.

שלמה קרעי: יש דעות נכונות.

שלמה קרעי: יש גם מנכ"ל חדש לערוץ הכנסת, שמעתי.

יעקב מרגי: ידידי, פעם התקשורת הייתה מיישרת קו עם הממשלה.

יעקב מרגי: הפעם הממשלה יישרה קו עם התקשורת.

שלמה קרעי: הממשלה יישרה קו עם התקשורת, אני מסכים.

שלמה קרעי: ויש מספיק תקשורת תעמולה לממשלה הזו, ואנחנו לא צריכים שגם ערוץ הכנסת יצטרף לזה.

שלמה קרעי: צריכים להיות אחידים.

שלמה קרעי: המטרה של ערוץ הכנסת היא להנגיש לציבור את עבודת הכנסת החשובה.

שלמה קרעי: אז נכון, יש רייטינג ודברים מצחיקים, אבל גם כשאתם עושים את זה, תעשו את זה בשוויוניות.

שלמה קרעי: ולממשלה, מה הם מעלים?

שלמה קרעי: כשאביר קארה, זה שמעופף לדובאי ולא דואג לאף עצמאי כאן, בא לאיזו ועדה, אז הוא אמר – מה הם מצטטים?

דוד אמסלם: הוא חזר או שהוא נשאר שם?

שלמה קרעי: חזר, נשאר – זה לא מעניין אף אחד, אבל מה מצטטים ממנו כשהוא בא לוועדה?

שלמה קרעי: איך הוא אמר אז לעוזר שלו?

שלמה קרעי: "בוא נצטלם ונעוף מפה".

שלמה קרעי: אז את הכמה שניות שהוא נמצא בוועדה, ערוץ הכנסת דואג להוציא: "אני מבטיח שבעוד חמש שנים יהיו 11,000 מסגרות פרטיות של גני ילדים" – כך סגן השר אביר קארה.

שלמה קרעי: אז חברים בערוץ הכנסת – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

שלמה קרעי: – – אנחנו מעריכים את העבודה שעושים כאן, בעיקר מחלקת הפרוטוקולים ושאר עובדי הכנסת, אבל כשאתם משקפים לציבור את העבודה שלנו, תשקפו נכון – –

יעקב מרגי: תודה.

שלמה קרעי: – – את העבודה החשובה.

שלמה קרעי: אם יש דברים מצחיקים, תתייגו באופן שווה את הימין ואת השמאל כאן, ולא כשאני אומר משהו זה "גידופים" וכשאיימן עודה אומר משהו אז הוא "עוקץ", או כשטיבי אומר משהו אז זאת "בדיחה מאוד מפרגנת".

שלמה קרעי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מחאתך נשמעה ונרשמה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמחה רוטמן – איננו נוכח; סמי אבו שחאדה – אף הוא איננו נוכח; חבר הכנסת פרוש – איננו נוכח; חבר הכנסת אייכלר – אף הוא איננו נוכח; חבר הכנסת יואב גלנט – אני לא מבין את העוזרים האלה, יודעים שחברי כנסת נמצאים בחו"ל ורושמים אותם לדיבור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אופיר כץ – אף הוא – – –

מיכל מרים וולדיגר: – – –

יעקב מרגי: אני הייתי מציע שכל אלה שמתקזזים ולא התכוונו, לבוא לפחות למזכירות לומר: תמחקו אותי.

יעקב מרגי: זה יותר מכבד אותו, את המציע.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ניר ברקת – איננו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן – אף היא איננה נוכחת; קטי קטרין שטרית – איננה נוכחת; אופיר סופר – אף הוא איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתמר בן גביר, אני רואה שידעת כל מי שנוכח או לא נוכח.

יעקב מרגי: מצאצאיו של אותו אחד.

יעקב מרגי: שלוש דקות.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין חשש, אני לא בחוץ לארץ, אני כאן, במדינת ישראל.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: נא לא להפריע לדובר.

מיכל מרים וולדיגר: לא מסתדר לי "צאצאיו", כי הוא קצת יותר מבוגר.

יעקב מרגי: את זה צריך לשאול את אותו אחד.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא מסתדר לי.

יעקב מרגי: כן, בבקשה, אדוני.

איתמר בן גביר: אני כאן, במדינת ישראל, אין חשש, אבל החשש הגדול הוא לשלומה של החברה במדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מתבייש.

איתמר בן גביר: אני מתבייש – מתבייש בכך שעומד כאן שר החוץ, ראש ממשלה חליפי, ומסית ומדיח ויוצר שסע וקיטוב בחברה הישראלית.

איתמר בן גביר: במקום להיות ממלכתיים, במקום להיות ביום הזה מאוחדים, מה אתם עושים?

איתמר בן גביר: בני משפחת רבין תוקפים את ראש האופוזיציה; חברים בקואליציה תוקפים את הימין.

איתמר בן גביר: ומישהו מעז לומר כאן שיש בכנסת מצאצאיו של יגאל עמיר?

איתמר בן גביר: ואגב, יכול להיות שהוא צודק.

איתמר בן גביר: יש בכנסת מצאצאיו של מי שתומכים ברצח: ווליד טאהא.

איתמר בן גביר: ווליד טאהא, כן, למה אתה יוצא?

איתמר בן גביר: אתם שומעים את האמת?

איתמר בן גביר: זו האמת.

איתמר בן גביר: ווליד טאהא תומך ברצח של יהודים; איימן עודה תומך ברצח של חיילי צה"ל.

איתמר בן גביר: הייתי בדיון, בעימות עם מנסור עבאס, אמרתי לו: תגנה.

איתמר בן גביר: תגנה רצח של חיילים, מנסור, תגנה.

איתמר בן גביר: גמגם פה, גמגם שם ולא גינה.

איתמר בן גביר: הם תומכים ברצח.

איתמר בן גביר: ולכן ביום הזה אני רוצה להגיד לכם, חבריי בקואליציה: אתם ביזיתם ופגעתם בזכרו של יצחק רבין.

איתמר בן גביר: אתם הפכתם יום שצריך להיות יום מאחד ליום שכולו פילוג.

איתמר בן גביר: תתביישו לכם.

איתמר בן גביר: אתם פוגעים בחברה הישראלית.

איתמר בן גביר: אני רוצה להגיד כאן לכל אותם מסיתים, לכל אותם אנשים מחרחרי ריב ומדון: זה לא יעזור לכם.

איתמר בן גביר: עם ישראל מאוחד, מאוחד נגד הממשלה הרעה הזאת.

איתמר בן גביר: עם ישראל יודע היטב כמה נזק אתם עושים לציבור במדינת ישראל.

איתמר בן גביר: עם ישראל מתעב את הדרך שלכם – דרך של הסתה, דרך של פילוג, דרך של קיטוב, דרך של לפגוע בשונה.

איתמר בן גביר: מי שלא כמוכם, מי שלא חושב כמוכם, אתם ישר מקטלגים אותו.

איתמר בן גביר: מי שחושב אחרת, ישר מבחינת

איתמר בן גביר: כם הוא הופך להיות תומך ברצח.

איתמר בן גביר: תתביישו לכם.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת בן גביר.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואב קיש – איננו נוכח; חבר הכנסת יום טוב חי כלפון, אני חייב להקריא – אינו נוכח; מנסור עבאס – איננו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – אף הוא איננו נוכח; מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח; איימן עודה – איננו נוכח.

יעקב מרגי: דסטה גדי יברקן – נוכח.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום יום הזיכרון לראש ממשלת ישראל, שר הביטחון, הרמטכ"ל, משחרר ירושלים יצחק רבין, זכרו לברכה.

דסטה גדי יברקן: מאז שרבין נרצח לא פספסתי שום ימי זיכרון שלו, הן כחניך והן כחייל, קצין בצבא ההגנה לישראל, ובחיי הבוגרים גם לאחר צבא.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שיום הזיכרון הזה אמור וחייב להיות מחוץ לשיח הפוליטי, כי קודם כול, נרצח כאן ראש ממשלת ישראל, והרצח שלו אמור ללמד אותנו על החברה בישראל כדי שנוכל למנוע, חלילה, את הרצח הבא.

דסטה גדי יברקן: היום, אדוני היושב-ראש, הייתי בהר הרצל בטקס הזיכרון, ובטקס הזה הייתי יחד עם חברי למפלגה חבר הכנסת אבי דיכטר ועם חבר הכנסת עמיחי שיקלי – שלושה ח"כים נציגים מן הימין – ושאלתי את עצמי למה שאר חבריי חברי הכנסת לא מגיעים לאירוע החשוב הזה.

דסטה גדי יברקן: ואז נערך טקס במליאה, בכנסת, ושר החוץ וראש הממשלה החליפי ושר הבריאות יושב-ראש מרצ ניצן הורביץ ומרב מיכאלי ענו לי תשובה למה אני וחבר הכנסת דיכטר היינו היחידים מהליכוד; ענו לי בתשובתם, בהסתה הפרועה על ציבור שלם במדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: הם קראו כאן לנבחרי הציבור "צאצאי יגאל עמיר".

דסטה גדי יברקן: אם אין כאן הכפשה והסתה פרועה, אינני יודע מהי הסתה.

דסטה גדי יברקן: אני אמשיך ללכת לימי זיכרון של יצחק רבין כי זו חובתי כאיש ציבור וחובתי כיהודי וכישראלי.

דסטה גדי יברקן: זה אמור להיות נחלת העבר ובשורה לעתיד, שכך נוכל להביא חינוך ראוי לכל אזרח במדינת ישראל, שנוכל ללמוד ממנו.

דסטה גדי יברקן: זה בנושא יום הזיכרון, אדוני היושב-ראש.

דסטה גדי יברקן: בשבוע שעבר אני ביקשתי לדבר על הסתה פרועה שקיימת, שיסוי של אזרחים באזרחים של ממשלת ישראל, ובראשה ראש הממשלה ושריו.

דסטה גדי יברקן: ביקשתי להפסיק את ההסתה וביקשתי לדבר על זכויות האדם – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

דסטה גדי יברקן: – – ועמדתי שם, ועמד פה שר הבריאות, יושב-ראש מרצ – מפלגה שחרתה על דגלה את חופש הביטוי וזכויות האדם.

דסטה גדי יברקן: היום מרצ עומדת בראש דיכוי ופגיעה בזכויות האדם – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

דסטה גדי יברקן: – – והסתה נגד אזרחי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה, גדי.

דסטה גדי יברקן: רק משפט סיום, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יעקב מרגי: בבקשה.

דסטה גדי יברקן: לא צריך משהו גדול כדי לפוצץ בלון נפוח; צריך כולה להעמיד אותו על סיכה.

יעקב מרגי: תודה.

דסטה גדי יברקן: וזה השמאל הנאור, לכאורה, שמתבטא כאילו למען זכויות האדם, על הסתה – –

יעקב מרגי: תודה.

דסטה גדי יברקן: – – הם לא מוכנים – – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל, אם תהיה נוכחת.

יעקב מרגי: אם לא – חבר הכנסת רון כץ.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: חבריי חברי הכנסת, היום אני שמעתי התבטאות מקוממת, הייתי אומר אפילו שערורייתית, של שר האוצר אביגדור ליברמן.

אלי כהן: ככה הוא אומר ביחס לד"ר ריי ביטון, שהיא מובילה את מחאת המתמחים.

אלי כהן: מה הוא אומר?

אלי כהן: הוא אומר שהיא מותשת כי היא רצתה לעשות בוטוקס מבוקר עד לילה.

אלי כהן: כלומר, למה הוא מתכוון?

אלי כהן: שחוץ מזה שהיא מתמחה, היא עובדת בעבודה נוספת על מנת שיהיה לה שכר נוסף.

אלי כהן: כלומר, במקום להתייחס עניינית למצוקה, במקום להתייחס עניינית ל-26 שעות עבודה, במקום לבדוק אם צריך עוד תקנים, הוא אומר לריי ביטון: את מותשת כי את רוצה ללכת לעשות בוטוקס מבוקר עד לילהף כלומר, את עובדת עבודה נוספת.

אלי כהן: ואני אומר: שומו שמיים, זה שר האוצר?

אלי כהן: הוא צריך להבין שבזכות ריי ביטון, בזכות הישראלים שקמים בבוקר ומחלקים עיתונים, בזכות אלה שהולכים למפעלים, יש למדינת ישראל הכנסות ממיסים.

אלי כהן: בזכות אותם אנשים הוא יכול לשים – בזכות ריי ביטון והחברים שלה שמשלמים מיסים, יש לו שני שרים במשרד האוצר; בזכות ריי ביטון והעובד הישראלי שקמים, יש 25 אנשים שנמצאים בחוק נורבגי; בזכות אלה שקמים בבוקר יש את אותה טיילת אווירית לאיחוד האמירויות וכל המקומות.

אלי כהן: אז שיתבייש לו.

אלי כהן: והיא לא צריכה להתנצל, ואני מעריך מכאן את כל אלו שקמים בבוקר, הולכים בלילה לעבוד בכל עבודה, מכבדים את מדינת ישראל ומשלמים מיסים.

אלי כהן: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת אמסלם, אנחנו לא נתנהג בחזירות הזו.

אלי כהן: תסתכל כאן – – –

דוד אמסלם: – – – איזה משרד חקירות לבדוק מה אתה עושה.

אלי כהן: אתה מבין?

אלי כהן: אז הוא בא אליה בטענות.

דוד אמסלם: זה מזכיר לי אתה יודע איזה משטר.

אלי כהן: חבר הכנסת אמסלם, הוא בא אליה בטענות למה היא עובדת בשתי עבודות, אתה מבין?

אלי כהן: במקום – מה שנקרא, הגמל לא רואה את הדבשת.

אלי כהן: הכסף של הבחורה המסכנה הזאת ואחרים נוספים שקמים, הם מבזבזים אותו על ממשלה מושחתת ומנופחת.

אלי כהן: משפט האחרון.

אלי כהן: היום שמעתי את ועדת הכלכלה – היא קבעה שחייבים לגבות חניה בערים מעל 40,000 איש, והתקרה, שהייתה 6.3 שקל – אין יותר תקרה; כל מחיר – שייקחו.

אלי כהן: עכשיו, אני גר בחולון – – –

יעקב מרגי: אבל תראה, עיריית תל אביב מסכנה, חסר לה כסף.

אלי כהן: באמת מסכנה, נכון.

יעקב מרגי: חסר לה כסף, אז אולי נגדיל לה את ההכנסה.

אלי כהן: חבר הכנסת, אדוני היושב-ראש, באמת מסכנה.

אלי כהן: למה רק שתיקח 6.3 שקל אם אפשר לקחת 20 ו-30 שקלים?

יעקב מרגי: זה לא יעצור ב-30.

קרן ברק: אבל מה אומרים ברפורמה – – –

אלי כהן: ולכן, תשימו לב, את אותה אטימות של הממשלה – – –

קרן ברק: אלי, זו הרפורמה.

אלי כהן: חברת הכנסת ברק, את יודעת שאני גר בחולון.

אלי כהן: אין בעיה, לא לוקחים בחולון כחול לבן, למה תיקח?

דוד ביטן: גם בראשון.

אלי כהן: ככה גם בראשון, אומר חבר הכנסת ביטן.

אלי כהן: עכשיו, חבר הכנסת ביטן, בוא נלך על דימונה.

אלי כהן: דימונה היא מעל 40,000 איש.

אלי כהן: אין שם בעיית חניה.

אלי כהן: לא, ייקחו.

אלי כהן: זאת ממשלה מנותקת, שאתה יודע, אני יכול לומר לך, כל החלומות שהיו לפקידי האוצר – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

אלי כהן: – – לקחת מס גודש, לקחת כחול לבן, לבטל את התקרה – זה מה שהם עושים.

יעקב מרגי: הם רוקנו את המדפים מהתוכניות.

יעקב מרגי: תודה.

אלי כהן: אבל מה?

אלי כהן: הם מאוד מאוד עסוקים בין הטיסות לאיחוד האמירויות לבין כאן, שהם לא נמצאים בכלל.

יעקב מרגי: תודה.

אלי כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: חבר הכנסת רון כץ – איננו נוכח.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואם לא, אז אורלי לוי אבקסיס.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הבוקר כינסנו כינוס חירום של שדולת ארץ ישראל בכנסת.

אורית סטרוק: למה כינסנו כינוס חירום?

אורית סטרוק: בגלל דברים שקורים כל הזמן מתחת לשולחן, ואפילו ברגע זה הם קורים כאן, מתחת למליאה הזו.

אורית סטרוק: מתחת למליאה הזו מתרחשת עכשיו פגישה בלשכת ראש הממשלה, פגישת לחץ נוספת של רע"מ.

אורית סטרוק: רע"מ עדיין לא מוכנה להצביע בעד התקציב.

אורית סטרוק: היא תצביע בעד התקציב רק אם כל דרישותיה ייענו, וראה זה פלא, עד לרגע זה יש לה דרישות שלא התקבלו.

דוד אמסלם: ימולאו, ימולאו, אל תדאגי.

אורית סטרוק: עכשיו אני שואלת אתכם – ניחוש פרוע, כן?

אורית סטרוק: מי ינצח במפגש הזה?

אורית סטרוק: האם הדרישות של רע"מ ימולאו או לא ימולאו?

יעקב מרגי: דודי אמסלם אומר שימולאו.

אורית סטרוק: התשובה מאוד פשוטה.

דוד אמסלם: עד תום פלוס.

דוד אמסלם: מר בנט אוהב את השיירה.

אורית סטרוק: התשובה מאוד פשוטה: כל הדרישות של רע"מ עד האחרונה שבהן ימולאו במלואן, מהסיבה הפשוטה שאם מנסור עבאס יזיז קצת את הכתפיים שלו ייפול הכיסא שבנט יושב עליו.

אורית סטרוק: זה הכול.

אורית סטרוק: לכן כל הדרישות יתמלאו.

אורית סטרוק: אבל נשאלת שאלה אחרת:

אורית סטרוק: למה יש דרישות שעד לרגע זה מתווכחים עליהן?

אורית סטרוק: אם זה כל כך פשוט שחייבים לשמוע בקול רע"מ, אז איך קורה שיש דרישות שמתווכחים עליהן בכלל?

אורית סטרוק: איך זה קורה?

אורית סטרוק: והתשובה היא שאלה דרישות מסוכנות, חמורות מאוד.

אורית סטרוק: לכן הם עדיין מתווכחים עליהן, כי אחרת למה לא לתת להם את הכול?

אורית סטרוק: הרי בסך הכול צריכים אותם בשביל התקציב.

אורית סטרוק: והדרישות המסוכנות האלה מטרידות, מדאיגות מאוד.

אורית סטרוק: אם יש דברים שאפילו ראשי הקואליציה הזו עדיין מתווכחים עליהן עם רע"מ, כנראה שאלה דרישות שמסכנות את מדינת ישראל.

אורית סטרוק: ולכן אנחנו כינסנו כנס מיוחד – כדי שברגע שבנט יקפל את השרים שעדיין מתנגדים לרע"מ, אנחנו לפחות נשמע את הקיפול.

אורית סטרוק: כי כרגע יש פה קיפול עם משתיק קול.

אורית סטרוק: ברגע שהוא יכניע אותם ויגיד להם: חברים, אין מה להתווכח עם רע"מ, תנו להם שטחים עצומים בנגב, תנו להם שטחים עצומים בגליל, תסיטו אליהם את כל תקציבי המדינה וכו' – ברגע שהוא יעשה את זה, שלפחות נדע ונבין מה קרה כאן, שלפחות נשמע את הקיפול, שלפחות נשמע את הקריסה, שזה לא יהיה עץ שנופל ביער ולא שומעים אותו בכלל.

אורית סטרוק: אנחנו מאוד מודאגים, כי הממשלה הזאת נכנעת לרע"מ בכל דבר ועניין.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורית סטרוק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אופיר אקוניס – איננו נוכח; אורלי לוי אבקסיס – איננה נוכחת; ווליד טאהא – איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: מה, יש דברים שהוא יודע ואנחנו לא יודעים?

דוד ביטן: הוא רוצה שאני אספר בדיחה על הדוכן.

דוד ביטן: נו, תגיד לי, זה רציני?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אלי התחיל לדבר על הרפורמה של החניה בערים ורציתי לדבר על זה.

דוד ביטן: דודי, קודם כול תסביר לי פעם אחת למה לכל שטות, לכל גזרה, הם קוראים רפורמה.

דוד ביטן: אתה שמת לב?

דוד ביטן: כל דבר קוראים לו רפורמה.

דוד אמסלם: הרפורמי אומר להם: תקראו לזה רפורמה.

דוד אמסלם: הרפורמי איתם.

דוד ביטן: הם מטילים מס – רפורמה.

דוד ביטן: הם מטילים גזרה על הציבור – רפורמה.

דוד ביטן: אז קודם כול, לא כל דבר זה רפורמה.

דוד ביטן: יש גזרות.

דוד ביטן: הם ממציאים אותן על מנת להטיל מס על האנשים, לצערי הרב.

דוד אמסלם: הם מכים את הציבור וקוראים לזה רפורמה.

דוד ביטן: עכשיו, מה זה רפורמת החניה בערים?

דוד ביטן: בעצם הם מחייבים את העיריות הגדולות, ואפילו הבינוניות, להטיל אגרת חניה בכל העיר.

דוד ביטן: שים לב, בדרך ככל בערים הקטנות, נגיד 40,000 ומשהו, שמים את זה ברחובות הראשיים של מרכז העיר, בשניים, שלושה, ארבעה רחובות.

דוד ביטן: עכשיו הם מחייבים אותך בכל העיר לעשות כחול לבן – ואדום לבן, כמובן – על מנת שתוכל לחנות.

דוד ביטן: עכשיו, הם משחררים בעצם את ראשי הערים מאחריות.

דוד ביטן: כי מה ראש העיר?

דוד ביטן: ראשי העיר, כולם רוצים חניות, לחייב את התושבים, להביא להם תקציב.

דוד אמסלם: אז איפה הם ישימו את הרכבים?

דוד אמסלם: איפה נשים את הרכבים?

דוד ביטן: עכשיו, מה הם יגידו, ראשי הערים?

דוד ביטן: זה לא אנחנו, זו הכנסת, זו הממשלה חוקקה חוק שמחייב אותנו לגבות אגרת חניה – שהם לא רוצים.

דוד אמסלם: איפה האזרחים ישימו את הרכבים?

אורלי לוי אבקסיס: העיקר יגידו שאין מיסים בתקציב.

דוד ביטן: נגיד בראשון לציון למשל שחררנו את התושבים שחונים מעל שעתיים מאגרת חניה.

דוד ביטן: שחררנו.

דוד אמסלם: אבל מה יקרה – – –

דוד ביטן: עכשיו אי-אפשר לשחרר.

דוד ביטן: אז מה יעשו בראשון?

דוד ביטן: יחייבו, ואז יגבו מיליונים של כסף, ועם זה אני לא יודע מה הם יעשו.

דוד ביטן: זה לא משנה.

דוד ביטן: כל הזמן מטילים גזרות על הציבור.

דוד ביטן: מי צריך את הדבר הזה?

דוד ביטן: כל עיר עשתה את הסידורים שלה, ברחובות שהיא רצתה, את האגרות שהיא רצתה.

דוד ביטן: היא הסתדרה עם זה.

דוד ביטן: יש אחריות לראש העיר.

דוד ביטן: בא תושב או תושבים, אומרים לי: אדוני, למה חייבת אותנו ברחוב צדדי בחניה של כחול לבן?

דוד ביטן: הם לא מוכנים לזה.

דוד ביטן: אז הם אומרים לו: אנחנו לא נצביע בשבילך, ואז הוא חוזר בו.

דוד ביטן: פה אין אפשרות לחזור משום דבר.

דוד אמסלם: דוד, אני רוצה להבין, כלי הרכב – הרי הרוב המוחלט של האנשים, אין להם חניה פרטית.

דוד ביטן: אין.

דוד אמסלם: אז מה יעשו?

דוד ביטן: לא, באזור המגורים שלך כן יהיה לך.

דוד אמסלם: גם מוכרים לך מקינה וגם אומרים לך – – –

דוד ביטן: אבל אתה, בכל מקום בעיר – באזור המגורים שלך אין בעיה, יהיה לך מה שנקרא אזור מגורים.

דוד ביטן: אני אומר לך, כבוד היושב-ראש – – –

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, במצרים – – –

יעקב מרגי: אם הממשלה הצליחה להטיל מיסים וזה עובר להם בשקט – – –

דוד אמסלם: תגיד לי, פרעה עשה דבר כזה?

דוד ביטן: אני שואל אותך, כבוד היושב-ראש: זאת רפורמה?

דוד ביטן: איזו רפורמה יש פה?

יעקב מרגי: זה עוד מס.

דוד ביטן: זה רק גזרות על הציבור.

דוד ביטן: והם גם מסבכים את ראשי הערים, כיוון שאולי הם יקבלו מזה כסף, אבל בסופו של דבר התושבים מאוד יתרגזו עליהם.

דוד ביטן: מה אכפת להם שהכנסת חוקקה?

דוד ביטן: הם יגידו להם.

דוד ביטן: אנחנו לא רוצים את זה, ובצדק הם לא רוצים את זה, כי מה אתה צריך בכל העיר?

דוד ביטן: מספיק ברחוב הראשי, איפה שמבלים, דברים מהסוג הזה.

דוד ביטן: ולכן אני אומר לממשלה: מספיק.

דוד ביטן: ולכל חברי הכנסת, שלצערי הרב הולכים ומאשרים כל דבר בחוק ההסדרים כמעט בלי תיקונים, וזה בגלל שהם חדשים מצד אחד וגם פוחדים על המקום שלהם, בגלל שהם נורבגים – – –

יעקב מרגי: נורבגים.

דוד ביטן: בסופו של דבר הממשלה הגזימה עם הרפורמות, שהן לא רפורמות – –

יעקב מרגי: תודה.

דוד ביטן: – – הם סתם קוראים לזה רפורמה.

דוד ביטן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת; מיכל שיר סגמן – איננה נוכחת; ישראל כץ – איננו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ביטון, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הרב ביטן, אפילו שביטן זה לא ביטון – אני רוצה לראות פשוט את דודי, זה לא קשור לכלום.

דוד אמסלם: כשהוא עומד לא רואים ארבעה אנשים.

חיים ביטון: יוצא לי כאן לנאום בפעם הראשונה לאחר הזעזוע שהיה לי בשבוע שעבר מלשמוע את נאומו של בנט, ראש הממשלה, על המושג של צמצום הכוח הפוליטי של החרדים.

חיים ביטון: אני גם מבין לפי סדר הדברים ולאט-לאט גמלה בראשי ההבנה שהוא באמת כנראה הולך על זה לתוכנית עבודה.

חיים ביטון: אז אני באמת רוצה לשאול פה את מר בנט: מה באמת תוכנית העבודה שלך?

חיים ביטון: האם אתה מתכוון לדלל את האוכלוסייה החרדית?

חיים ביטון: אולי לשלול ממנה את זכות הבחירה?

חיים ביטון: כל האפשרויות, כן?

חיים ביטון: אולי לשלול את הזכות להיבחר?

חיים ביטון: יכול להיות שאתה רוצה להכריז על סגר באזורים חרדיים ביום הבחירות?

חיים ביטון: אולי להעלות את זכות הבחירה אצל החרדים מגיל פנסיה ומעלה?

חיים ביטון: אולי להוציא אותם – – –

יעקב מרגי: אתה מספק רעיונות.

חיים ביטון: לא, אתה יודע, לקח לי כמה ימים, אבל אני מנסה להבין איך עושים את זה.

אוריאל בוסו: חיים, כל התשובות נכונות.

חיים ביטון: רגע, חכה, עוד לא סיימתי, אוריאל.

דוד אמסלם: בסוף הם יאמצו כמה.

חיים ביטון: אתה יודע מה?

חיים ביטון: יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: מי שלא מקבל סבסוד לגיל הרך לא יוכל יצביע.

חיים ביטון: אולי יוציא אותנו מחוץ לחוק בקטע של ההצבעה – זו גם יכולה להיות עוד אפשרות כלשהי.

חיים ביטון: אתה יודע מה?

חיים ביטון: יש לי עוד רעיון בשבילך, אני לא בטוח שתוכל להשתמש בו: אולי לזרוק אותנו במריצות למזבלה.

חיים ביטון: אבל אתה תסתבך עם חבר שלך, זה בטח הרעיון שלו.

חיים ביטון: אני לא יודע, תתאם איתו.

חיים ביטון: אולי בכלל יש לך דרך לבצע רפורמות כמו הכשרות וכזה וככה להעלים את היהדות.

חיים ביטון: בדרך הזאת גם החרדים ייעלמו – לא כשרות, לא יהדות – ואז גם נהיה אולי, כולם – איך אומרים?

חיים ביטון: לא חרדים, אני אומר את זה בעדינות, ואז גם אנחנו, לא יהיה לנו צורך לבחור.

חיים ביטון: שלא תבין, מר בנט, גם אנחנו מאוד שמחים על קיומך.

חיים ביטון: אבל אם כבר העלית את הנושא, איך זה באמת מרגיש לסחוט ראשות ממשלה עם שישה מנדטים?

חיים ביטון: אתה יודע מה?

חיים ביטון: איך זה לשלם שוחד 53 מיליארד, שוחד אמיתי, כדי לקבל את הכיסא הזה של ראש הממשלה ולשמר אותו?

חיים ביטון: אולי יש מישהו בתוך הקואליציה שלך שיש לו כוח השפעה יותר ממך וזה קצת מלחיץ.

חיים ביטון: ואיך נראה לך ראש ממשלה עם שישה מנדטים שרוצה להגביל 16 מנדטים?

חיים ביטון: אתה יודע מה, חשבת על כל זה לפני שדיברת?

חיים ביטון: ועכשיו אתה יושב על התוכניות שלך – איך אתה מתכוון לעשות את זה?

חיים ביטון: אז תשמע, נגמרו לי שלוש הדקות עם רוב התוכניות, אבל ברשות היושב-ראש, אני רק רוצה להשלים במשפט אחד.

יעקב מרגי: נא להתכווץ לסיכום.

חיים ביטון: אני אומר לך, מר בנט, אתה רוקנת את המושג דמוקרטיה כדי לשבת על כיסא ראש הממשלה והתפרקת מכל נכסיך והדברים שאתה מאמין בהם.

חיים ביטון: כל יום שעובר פה, דודי, כל יום שעובר פה, כל חקיקה שקורית פה כל יום מוכיחה שאתה מתפרק יום-יום מנכסיך ומוכר את כל מה שאתה מאמין – –

יעקב מרגי: תודה.

חיים ביטון: – – כל מה שאתה מאמין בו בשביל להישאר על הכיסא.

חיים ביטון: אז האמת היא – תחזור בך, כדאי.

דוד אמסלם: חיים, הוא מאמין רק בבנט.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

חיים ביטון: תרביצי בהם.

דוד אמסלם: חזק וברוך.

דוד אמסלם: רעיון יפה.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, אנחנו באים ותוקפים כי התקשורת לא עושה את תפקידה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על עובדות מול הצגת נתונים שביניהם לפעמים אין אפילו – כל דמיון הוא מקרי בהחלט – אז אנחנו באים ואנחנו אומרים להם: צבועים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אלה אותם אנשים שהטיפו לנו יום-יום, שעה-שעה, רגע-רגע, וברגע שהם מגיעים לשולחן הממשלה – תראו, כל כך היה חשוב להם להגיע לשולחן הממשלה שאין פה אפילו אחד.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, דרך אגב, איפה השר?

קריאה: פה.

יעקב מרגי: השרה, השרה נמצאת.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי.

דוד אמסלם: הם מתביישים, הם מתחבאים מתחת לזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כשאתה שומע – האמת, אנחנו נצטרך לעשות פה ישיבות על גבי ישיבות רק בשביל להפגיש את ההצהרות שלהם אל מול ההתנהגות שלהם במציאות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני רוצה להקריא לך משהו מתוך ישיבת סיעה של מרצ מהיום.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא ידעו שהם צולמו והוקלטו בזמן שהרמקולים היו פתוחים, ואז אומרת, כשהם מציגים לנו פה פייק – –

יעקב מרגי: שמע, דודי, שמע.

אורלי לוי אבקסיס: – – של אחווה ושלום ואהבה גדולה ואיחוי.

אורלי לוי אבקסיס: אז מתוך ישיבת הסיעה של מרצ, שלא ידעו שהרמקולים היו פתוחים, אומרת אחת: הכול משתולל עוד יותר מאשר אצל נתניהו.

אורלי לוי אבקסיס: ואל תשכחו, אנחנו חלק מהממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: מי אמרה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: גב' "מותר לו להטריד כי הוא עם הדעות הנכונות" מיכל רוזין, מי שהייתה בעבר מנכ"לית ארגוני הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: אז אצלם, הצביעות של הפמיניזם, של הגנה על נפגעות ונפגעים – – –

יעקב מרגי: רגע, אם אתה עם דעות שמאל, אם הבנתי נכון, מותר לך להטריד?

אורלי לוי אבקסיס: לפי אותה חברת כנסת ממרצ, כי היא אמרה: אנחנו לא מסתכלים רק על ההטרדה, אנחנו מסתכלים על מכלול הדעות, ופרס, היו לו הדעות הנכונות.

אורלי לוי אבקסיס: השבוע אני הגשתי את הצעת החוק לטיפול נפשי מיידי לקטינים נפגעי תקיפה מינית, אותם ילדים שאם לא יקבלו את הטיפול בזמן – ומי כמוה אמורה הייתה לדעת, ומאחר שאני המציעה, הצביעה בקולה נגד טיפול נפשי חינם לנפגעות תקיפה מינית.

יעקב מרגי: על חשבון הזמן שלי.

יעקב מרגי: היום, בדרכי לכאן מהבינתחומי, שמעתי שידור של קרן נויבך, ועלתה נפגעת תקיפה מינית שצריכה טיפול נפשי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

יעקב מרגי: ואני חושב שחברי כנסת צריכים להקשיב לזה, וזה טעון תיקון: במידה שהיא מאושפזת מעל שלושה חודשים, קצבת הנכות שלה מתבטלת.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: זה רק – – –

אורלי לוי אבקסיס: היא מקבלת טיפול בבית חולים, אז למה היא צריכה קצבה?

אורלי לוי אבקסיס: אתה מבין את ההיגיון המעוות?

יעקב מרגי: אבל שאר הנכויות או המחלות, אם אדם מאושפז בבית חולים מעל שלושה חודשים, לא מבטלים לו את הקצבה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לפתחנו – –

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין.

יעקב מרגי: – – ונתחיל לתקן את זה.

יעקב מרגי: צריך לתקן את זה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יעקב מרגי: בבקשה, אני מוסיף לך את הדקה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אז ההצהרות שלהם לחוד והמעשים שלהם לחוד, אבל זה לא נגמר רק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: גם יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד הצביעה נגד; שרת החינוך הצביעה נגד טיפול לילדים נפגעי תקיפה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר רק בזה, אדוני, כי הנורבגים שם מציגים לנו פה אחווה ויופי, אבל ככה הם אומרים: ברור שאנחנו חלק מהקואליציה – – –

יעקב מרגי: הנורבגים כאן, לא שם.

יעקב מרגי: הנורבגים שם – לא אכפת להם מה קורה פה.

יעקב מרגי: הנורבגים כאן.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: נראה לי שיש פה יותר נורבגים מאשר שם.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו נצטט.

אורלי לוי אבקסיס: אחת אומרת: הכול משתולל עוד יותר מאשר אצל נתניהו, ואל תשכחו, אנחנו חלק מהממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: גברת הדעות הנכונות.

אורלי לוי אבקסיס: ברור שאנחנו חלק מהקואליציה והכול, אבל אין פה באמת תיאום.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה ממשלה, אתם כשרים יושבים, מתנגדים, לא מתנגדים – אין לזה רלוונטיות, כי אנחנו אחר כך, 16 ח"כים, מחויבים להצביע כולנו פה אחד, אחרת תיפול הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להצביע בעד הפנסיות התקציביות ליוצאי מערכת הביטחון – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו צריכים להצביע בעד נושאים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תקשיבו לי, הם סוף-סוף הבינו שכל תפקידם – להיות המשרתים האישיים של כל אותם רעבים שהגיעו לשולחן הממשלה – אבל אין להם – –

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אפילו את הסבלנות לשבת פה.

אורלי לוי אבקסיס: לא מכבדים את הבית, לא מכבדים את הציבור.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה הם מכבדים?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, בזה אני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: דבר אחד אי-אפשר לקחת להם, זה את הרעב.

אורלי לוי אבקסיס: הסתירונים שבאים מורעבים, עושים הכול מהמקפצה, לא אכפת להם, מהר, מהר, מהר.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו את הכיתה המעופפת.

אורלי לוי אבקסיס: פעם היה בששטוס "הכיתה המעופפת".

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הממשלה המעופפת, הנורבגים המעופפים, הח"כים שמוותרים על דיור ציבורי, על האג'נדה, ומוחאים כפיים לאלקין – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – שמפנה אלפי משפחות מהדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נראה אתכם נלחמים.

אורלי לוי אבקסיס: בלעדיכם אין להם 61.

אורלי לוי אבקסיס: בלעדיכם לא יעבירו תקציב.

אורלי לוי אבקסיס: אני עמדתי, כשהייתי ח"כית בודדה – אני פרשתי והייתי ח"כית לבד וידעתי לנהל מאבקים.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תנהלו מאבקים בתוך הקואליציה, זה תפקידכם.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מפחדים שיפטרו אתכם.

אורלי לוי אבקסיס: מה תספרו לילדים שלכם, שהפכתם להיות עלה תאנה?

אורלי לוי אבקסיס: שאתם יד להשכרה – בעד, בעד, נגד, נגד?

אורלי לוי אבקסיס: יש לכם אופי, יש לכם אג'נדות – תוציאו אותם, כי ההיסטוריה לא תשכח אתכם.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ולעולם יקראו לכם "נורבגים" בגנאי, אם לא תתחילו להביא את האג'נדה שלכם לקדמת הבמה ותסתפקו בלהיות – –

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: – – נושאי הכלים של השרים, שלא מעריכים אפילו את התפקיד בכנסת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו – חברת הכנסת רות וסרמן לנדה – מוותרת.

יעקב מרגי: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, הדוכן הזה שמע לא מעט בשבועות ובחודשים האחרונים על ביטול הסבסוד למעונות היום לנשים עובדות בציבור הדתי והחרדי שכל חטאן הוא שבעליהן יושבים ולומדים תורה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, חלקם לומד מקצוע, לומדים לימודי רבנות ודיינות.

בצלאל סמוטריץ': מקביליהם הסטודנטים, שלומדים, אני יודע, איזה אנתרופולוגיה אנתרופוסופית, אני יודע, איזה קשקוש – הם מקבלים, זה בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': אבל אם הם לומדים בישיבה – – –

דוד אמסלם: ספרות סינית.

בצלאל סמוטריץ': ספרות סינית.

בצלאל סמוטריץ': אומנות בבצלאל.

בצלאל סמוטריץ': שם יפה לפחות הם בחרו.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה שתכירו רגע את הפנים שמאחורי ההתעללות וההתעמרות – –

יעקב מרגי: ענבר.

בצלאל סמוטריץ': – – והירידה לחיים במובן הבסיסי ביותר.

בצלאל סמוטריץ': פגשנו אותם היום – –

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמחה רוטמן – –

בצלאל סמוטריץ': – – בישיבת הסיעה.

יעקב מרגי: – – אתה מעורר שם עניין ורעש.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה שתכירו את הנשים החלוצות והגיבורות האלה.

בצלאל סמוטריץ': תכירו את אפרת לופו ובעלה ינון, את מוריה כהן ובעלה אריאל.

בצלאל סמוטריץ': אפרת וינון מתגוררים בקריית גת.

בצלאל סמוטריץ': אפרת בעלת תואר ראשון בתקשורת, תואר שני במינהל עסקים, עושה עכשיו תואר שני נוסף בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה ומתרגלת באוניברסיטת בן-גוריון.

בצלאל סמוטריץ': בעלה ינון שירת בצנחנים, עושה מילואים בכל שנה, וכל חטאו זה שהוא לומד עכשיו לימודי סמיכה לרבנות בישיבת ההסדר בקריית גת בה הוא למד.

בצלאל סמוטריץ': יש להם שלושה ילדים, שניים מהם בגיל מעונות.

בצלאל סמוטריץ': אפרת מוכנה לעשות הרבה מאוד כדי שבעלה ימשיך ללמוד עוד כמה שנים תורה לפני שהוא יוצא לחיים.

בצלאל סמוטריץ': היא עובדת קשה, היא חיה בצמצום, מסתפקת במועט ושמחה וגאה בלימוד התורה של בעלה.

בצלאל סמוטריץ': אפרת תצטרך, אדוני היושב-ראש, לשלם עוד 2,000 שקלים בחודש, שאין לה כמתרגלת בחצי משרה בבן-גוריון, במקביל ללימודים לתואר השני; היא כותבת תזה עכשיו.

יעקב מרגי: זה מזיז לשר האוצר.

בצלאל סמוטריץ': מה תהיה התוצאה, שהיא תפסיק לעבוד?

בצלאל סמוטריץ': שהיא תחזור הביתה?

בצלאל סמוטריץ': ככה תקדמו נשים?

בצלאל סמוטריץ': מוריה, תושבת בית אל, סייעת בגן ילדים, ובעלה לומד לימודי דיינות בישיבת בית אל.

בצלאל סמוטריץ': מה היא תעשה עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': גם היא עם שני ילדים בגיל מעון.

בצלאל סמוטריץ': עמדו כאן על הדוכן הזה מוסי רז ונדמה לי אפרת רייטן, שיושבת כאן, ואחרים, אמילי מואטי – –

קרן ברק: אפרת לא יושבת פה, זאת אמילי.

בצלאל סמוטריץ': אמילי, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': – – הסבירו כמה זה נורא ואיום – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – כמה גוזרים, אדוני היושב-ראש, עוד חצי דקה – חרפת רעב, על מי?

בצלאל סמוטריץ': על נשים חלוצות, חכמות, מוכשרות, מתקדמות, מתפתחות, שיוצאות ללמוד, שיוצאות לעבוד, כן, ושמחות בבעל שלהן, שיושב ולומד תורה ותורם למדינת ישראל, תרם, תורם ויתרום.

יעקב מרגי: נא לסכם.

בצלאל סמוטריץ': אתם לוקחים להם את הלחם והחלב.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אתם מתנגדים לזה, מפלגת העבודה, ואתם מתנגדים לזה במרצ, אבל אין לכם את האומץ לבוא לליברמן – –

יעקב מרגי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – ולהגיד לו: תתאפק עם שנאת החרדים הזאת שלך.

יעקב מרגי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': פשוט תתביישו.

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': תראו, הבעלים לא יפסיקו ללמוד תורה והנשים תתקדמנה בעזרת השם ונצח ישראל לא ישקר ולא יינחם, ואתם תיכתבו לדיראון עולם בדפי ימיה של ההיסטוריה של העם היהודי – –

יעקב מרגי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – כמי שעשו את אחד העוולות הקשות והחמורות ביותר שידעה מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תתביישו לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי – איננו נוכח; חבר הכנסת פינדרוס – איננו נוכח; חברת הכנסת יעל רון בן משה – איננה נוכחת; חבר הכנסת האוזר – אינו נוכח.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים – חבר הכנסת שמחה רוטמן.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: הוא היה רשום, גברתי.

יעקב מרגי: את רוצה לשמוע על אלה שנמצאים בחו"ל ורשומים?

דוד אמסלם: מה זה חשוב?

דוד אמסלם: למה את מתערבת?

אביר קארה: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת רוטמן.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

דוד אמסלם: אה, הגעת מהנסיכויות.

יעקב מרגי: נא לא להפריע, חבר הכנסת אמסלם.

אביר קארה: – – –

יעקב מרגי: תודה, אביר, תנו לנו לסכם את הדיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אמסלם, תודה.

דוד אמסלם: פתאום גם היציע – – –

יעקב מרגי: טוב, הערתם את המליאה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: זהו.

דוד אמסלם: שבוע שלם, איך לא יתערבו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: ואללה יופי, גם מהיציע צועקים לנו.

יעקב מרגי: דודי אמסלם, תודה.

אביר קארה: עכשיו אני רוצה לשמוע גם – – – לא שמעתי אותך היום – – –

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

קרן ברק: היית באמירויות, אז לא שמעת אותו.

דוד אמסלם: נסעת לאמירויות, פתאום אתה – – – לעסקים הקטנים.

יעקב מרגי: אני קורא את שניכם לסדר – דודי אמסלם פעם ראשונה, אביר קארה פעם ראשונה.

דוד אמסלם: הקטנים, העסקים הקטנים.

דוד אמסלם: עם עוזרים, נהיית איש חשוב.

יעקב מרגי: דודי, תודה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לקרוא אותך פעם שנייה.

דוד אמסלם: לקחת את הסוס איתך?

יעקב מרגי: תודה, מספיק.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, לפני שנה, במסגרת אירועי יום הזיכרון לרצח רבין של השנה שעברה, פרסם העיתונאי ברק רביד קטע מתכתובת עם אדם בשם ריי רובלין.

שמחה רוטמן: גילוי נאות: האדם הזה בשם ריי רובלין הוא חמי, האבא של אשתי.

דוד אמסלם: לא ידענו.

שמחה רוטמן: יש כאלה, אתה יודע, שאומרים ביידיש "שוועאר", אם אתה אומר להם חם, והם לא מבינים מה אתה רוצה.

שמחה רוטמן: אני דואג גם לתפוצה שלי.

שמחה רוטמן: מותר?

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: בוא, בוא, תנו לי.

שמחה רוטמן: התפרסמה תכתובת, וכתוצאה מהתכתובת הזאת היו – ברק רביד ניסה – – –

דוד אמסלם: מדי פעם אתה רואה את היושב-ראש נכנס, עושה סיור – סיור, עם גלימת האיומים.

יעקב מרגי: אדוני.

שמחה רוטמן: אני מבקש את הגנת היושב-ראש.

שמחה רוטמן: אני בכל זאת מנסה לשמור – – –

יעקב מרגי: אני מבקש לאפשר לשמחה – – –

דוד אמסלם: – – – בסיור קו, כמו אריה, מסמן טריטוריה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דודי, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר בשעה כזאת.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

שמחה רוטמן: אני צריך מהתחלה.

שמחה רוטמן: אני באמת באתי לדבר שלוש דקות, אבל אני לא מצליח לקבל רצף.

דוד אמסלם: תאמין לי, ליצנים.

יעקב מרגי: בוא, אתה תדבר.

שמחה רוטמן: זה מאוד קשה לי.

יעקב מרגי: תתאמץ, בבקשה.

שמחה רוטמן: ביום הזיכרון לרצח רבין בשנה שעברה התפרסם קטע של תכתובת – העיתונאי ברק רביד פרסם אותו – עם אדם בשם ריי רובלין, שהוא חמי.

שמחה רוטמן: הקטע, המכתב הזה, יצר את הרושם – כך לפחות פרסם ברק רביד – כאילו איזה אדם פתוח היה רבין שהוא הגיב ככה למתנחל, עולה חדש, לא כל כך חדש כבר אז, אבל עולה מגינות שומרון, והשיב לו, והשיב לו ברצינות.

שמחה רוטמן: הגיעו משם למסקנה שרבין היה אדם מכיל וידידותי.

שמחה רוטמן: בשנה שעברה פרסם חמי מאמר: "חוצה ישראל: רבין לא היה שוחר שלום כפי שמציירים".

שמחה רוטמן: המאמר התפרסם במקור ראשון.

שמחה רוטמן: אני לא אקריא את כל המאמר, אבל אני כן אגיד: הוא מתאר מה היה רבין, ובאחת משורות הסיכום שלו הוא אומר: "אבהיר, לו יצחק רבין היה מתמודד בבחירות אישיות נגד שמיר הייתי מתפתה להצביע לו.

שמחה רוטמן: לרבין סגולות רבות ומורשתו הייתה אחרת בעיניי לו היה פורש לפני כהונתו האחרונה.

שמחה רוטמן: לפי אגדת מורשת רבין, הוא היה מעין סב אוהב ואהוב, שוחר שלום וגיבור הדמוקרטיה.

שמחה רוטמן: אך מורשתו בשנותיו האחרונות הייתה שונה בתכלית מהאגדה.

שמחה רוטמן: למרות מכתביו בעלי הנימה המפויסת הוא היה משסע ומעליב, הוא כינה אותנו 'פרזיטים', 'פרופלורים', 'מכשול לשלום' ו'סרטן'.

שמחה רוטמן: רבבות הפגינו נגד מדיניות הממשלה, שגרמה לפיגועים שנספו בהם מאות 'קורבנות השלום' – –

יעקב מרגי: תודה.

שמחה רוטמן: – – המפגינים שהסתכלו בעיני שוטרי היס"מ בשנות התשעים מגחכים למראה 'אלימות המשטרה' בכיכר צרפת היום".

שמחה רוטמן: באמת, חתכו לי לפחות דקה, תן לי לדבר.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: עד דקה, לא יותר.

שמחה רוטמן: בסדר גמור.

שמחה רוטמן: "רבין הכריז על עצמו ראש הממשלה של 98 אחוזים בעם, וקבע שרבבות המפגינים 'לא מזיזים' לו.

שמחה רוטמן: הוא אמר ש'רוב של אחד זה רוב' המאפשר לו למשול כרצונו", ועוד ועוד.

שמחה רוטמן: היום אנחנו – למה אני אומר את זה?

שמחה רוטמן: למה אני הורס את האווירה?

שמחה רוטמן: כי היום פה על הדוכן, בזמן האזכרה לרבין, גילינו שקם יורש לרבין – קם יורש לרבין לא בדברים הטובים שרבין עשה, לא במורשת רבין שלפני כהונתו האחרונה; קם יורש לרבין בשיסוע, בשיסוי, בפילוג, בלהגיד: אני לא ראש ממשלה שלכם, בלהגיד שחלק מחברי הכנסת שיושבים כאן הם לא לגיטימיים.

שמחה רוטמן: ובמקום שתעלה פה מחאה אדירה כנגד האמירות שאמר פה יאיר לפיד, שותפו לראשות הממשלה – –

יעקב מרגי: תודה.

שמחה רוטמן: – – שותפו לראשות הממשלה ישב פה ולחץ לו את היד לאחר הנאום הזה.

שמחה רוטמן: הוא שותף להסתה.

יעקב מרגי: תודה.

שמחה רוטמן: ראינו אחר כך את הציוץ שהעלתה שותפתו למפלגה שירלי פינטו – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

שמחה רוטמן: – – שותפות להסתה נגד הימין.

שמחה רוטמן: יום הזיכרון לרצח רבין לא צריך להפוך בשום פנים ואופן ליום ההסתה נגד הימין בישראל.

שמחה רוטמן: בושה וחרפה שזה מה שהלך פה היום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק משק – הממשלה רוצה לסכם?

יעקב מרגי: השרה?

קריאה: – – –

יעקב מרגי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס' 3), התשפ"א–2021, בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: הצבעה.

יעקב מרגי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23

יעקב מרגי: נמנעים – אין

יעקב מרגי: בעד הצעת החוק הצביעו 23, מתנגד אחד, ואין נמנעים.

יעקב מרגי: אי לכך, אני קובע שהצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס' 3), התשפ"א–2021, אושרה בקריאה הראשונה ותעבור לוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק – ועדת הכלכלה.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לסעיף הבא.

יעקב מרגי: יש הודעה אישית לחבר הכנסת בנימין בגין, בעקבות אזכור שמו על ידי שני חברי כנסת, והיושב-ראש מעמיד לו את הזכות הזו למסור הודעה אישית.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

זאב בנימין בגין: אשתדל, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: חבריי חברי הכנסת, שני חברי כנסת נכבדים היום – –

יעקב מרגי: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

זאב בנימין בגין: – – מן האופוזיציה פנו אליי באופן אישי כאן מעל הדוכן בעת הדיון.

זאב בנימין בגין: זה כמובן חלק מהעניין הפוליטי, זה בסדר גמור, אבל אבקש להשיב על הערות אחדות שלהם.

זאב בנימין בגין: חברי חבר הכנסת אמסלם, עבדנו יפה בעבר בחברות, וגם מתוך מחלוקות מסוימות.

זאב בנימין בגין: נסחפת, לדעתי, כשאמרת שלי – אמרת ככה: לך לא אכפת כלום, העיקר להיות בכנסת.

זאב בנימין בגין: באמת נסחפת, דודי.

דוד אמסלם: אני חוזר בי.

זאב בנימין בגין: גמרנו.

זאב בנימין בגין: "חוזר בי".

יעקב מרגי: מעריכים.

זאב בנימין בגין: אז אני לא מסביר את השאר.

זאב בנימין בגין: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: כבר היה שווה לי שכר ההליכה ממקומי עד הדוכן.

יעקב מרגי: שכר פסיעות.

זאב בנימין בגין: אבל אתה רואה, דודי, לא סתם אמרתי שעבדנו בחברות.

זאב בנימין בגין: לחברי חבר הכנסת יריב לוין, בקצרה.

יעקב מרגי: דוד ביטן, רק שב לידו.

יעקב מרגי: אין בעיה.

זאב בנימין בגין: זיכרוני איננו מדויק כפי שהיה בעבר, מטבע הדברים – לא לחינם אני זקן חברי הכנסת – אבל אני כן זוכר, וזוכר לטובה, למשל את עבודתך המסורה לשינוי תקנון הכנסת.

זאב בנימין בגין: עמלת זמן רב, תיקנת סעיפים רבים וחשובים, אבל העיקר, עשית זאת באמת כשהשתדלת והצלחת להביא את הסכמת הכול.

זאב בנימין בגין: כל הסיעות וכל חברי הכנסת הצבענו פה אחד.

זאב בנימין בגין: זה היה מאמץ ראוי בהחלט לציון, והיו גם תרומות אחרות שלך.

זאב בנימין בגין: אבל באת איתי חשבון לגבי הרכב הוועדות של הכנסת, כפי שהציעה הקואליציה, ודייקת לגבי העובדה שלא הערתי בעניין זה בתקשורת.

זאב בנימין בגין: זה לא כל כך חשוב, אבל אציין בכל זאת.

זאב בנימין בגין: מאז הבחירות ועד היום לא דיברתי כלל בתקשורת בשום נושא, והיו לי נושאים שיכולתי לדבר עליהם גם לגבי האופוזיציה – –

יעקב מרגי: גב' קרן, תודה.

זאב בנימין בגין: – – גם לגבי האופוזיציה של היום.

זאב בנימין בגין: אבל נטלת סיכון מסוים כשאמרת שלא דיברתי עם חבריי בנושא זה, ובאמת לא יכולת לדעת.

זאב בנימין בגין: ובכן, דיברתי עם חבריי.

זאב בנימין בגין: הערתי בעניין זה לגבי ההצעה הראשונה, המקורית.

זאב בנימין בגין: אני לא ארצה לומר שדבריי אלה השפיעו על החברים, אבל אני ראיתי כבר לפני זמן מה ועכשיו גם התעדכנתי: על פי הבנתי, ההצעה האחרונה שהנהלת הקואליציה הביאה בפני האופוזיציה – קרן כבר שוללת את זאת – לי היא נראית הצעה נכונה, הוגנת, מלבד שתי ועדות, כפי שהיה נהוג, על פי זיכרוני, בכנסות קודמות, ועדת הכנסת וועדת הכספים, שיש יותר מרוב של קול אחד לקואליציה.

זאב בנימין בגין: כך נראה לי.

יעקב מרגי: לפי הגודל יחסי.

זאב בנימין בגין: ולכן אני, אדוני היושב-ראש – – –

יריב לוין: חבר הכנסת בגין, זה בגלל שהקואליציה הייתה יותר גדולה.

זאב בנימין בגין: לא שמעתי, יריב.

יריב לוין: חבר הכנסת בגין, זה בגלל שהקואליציה הייתה יותר גדולה.

יעקב מרגי: הגודל היחסי, אמרנו.

יריב לוין: למשל בכנסת הקודמת, הקואליציה הייתה שני שלישים מהכנסת – –

זאב בנימין בגין: לא, לא.

יעקב מרגי: כן.

יריב לוין: – – אז באופן טבעי הוועדה שיקפה את ההרכב.

יריב לוין: אבל אף פעם לא היה מצב – – –

קרן ברק: זה החלק היחסי.

קרן ברק: עכשיו זה לא יחסי.

יעקב מרגי: תודה.

זאב בנימין בגין: לא.

זאב בנימין בגין: לפי זיכרוני, לא בכנסת כפי שישבה – וכבר, בצוק העיתים, מי יודע את מספרה – בין 2015 ל-2019.

זאב בנימין בגין: זהו, בסדר.

יריב לוין: חבר הכנסת בגין, אני אזכיר לך, אני אזכיר לך – – –

יעקב מרגי: תודה.

זאב בנימין בגין: זה לא על חשבון חמש הדקות, כבוד היושב-ראש?

יעקב מרגי: שהסתיימו כבר.

יריב לוין: בוועדת הכלכלה היה רוב לאופוזיציה.

דוד אמסלם: עם יושב-ראש.

יריב לוין: רוב לאופוזיציה ויושב-ראש.

דוד אמסלם: איתן כבל, אתה זוכר?

אורלי לוי אבקסיס: זו אחת הוועדות החשובות.

יריב לוין: כי יחסי כוחות חייבו את זה.

זאב בנימין בגין: יכול להיות.

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: אתה זוכר.

דוד אמסלם: מה יכול להיות?

דוד אמסלם: אתה לא זוכר?

יעקב מרגי: תודה.

זאב בנימין בגין: לא – – –

יריב לוין: איתן כבל לא היה יושב-ראש?

זאב בנימין בגין: לא.

זאב בנימין בגין: אבל אני לא – – –

דוד אמסלם: אתה ישבת איתו.

זאב בנימין בגין: עכשיו – – –

יעקב מרגי: סיכמנו את ההודעה האישית.

דוד אמסלם: היה להם רוב בוועדה.

זאב בנימין בגין: בסדר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שיהיה מאוד חשוב, היושב-ראש – יושב-ראש הכנסת דהיום יושב לידך, חבר הכנסת לוין – אני מציע שתקבלו את – – –

מיקי לוי: אבל אני עכשיו כחבר כנסת רגיל.

דוד אמסלם: אתה לא רגיל, אתה לא רגיל – – –

זאב בנימין בגין: מה?

זאב בנימין בגין: סליחה?

זאב בנימין בגין: כן, אדוני היושב-ראש של הכנסת, לא של הישיבה.

מיקי לוי: אני אומר שזה ארבע שנים ועדת הכלכלה עזבה את האופוזיציה לטובת הקואליציה.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: קודם כול, זה לממשלה.

מיקי לוי: כן.

זאב בנימין בגין: טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, תם הדיון.

קרן ברק: יש לך מה לתרום, על ועדת הכלכלה – – –

זאב בנימין בגין: מאה אחוז.

זאב בנימין בגין: אתם תמשיכו לברר את זה במוסדות המוסמכים לכך.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תם הדיון.

יעקב מרגי: זה אני, אם שכחתם מי היה היושב-ראש של אותה ועדה.

קרן ברק: לא שכחנו – – –

יעקב מרגי: שנה אחת עולה עכשיו ביוקר עכשיו לאופוזיציה.

קרן ברק: השנה הזאת – – –

יעקב מרגי: שנה ברוכת עשייה.

יעקב מרגי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1424).

יעקב מרגי: ]

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון מס' 257), התשפ"א–2021, לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: תציג את הצעת החוק שרת החינוך יפעת שאשא ביטון, בשם משרד האוצר, בשם חמד עמאר.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

יעקב מרגי: אם תצטרכי, עד עשר דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: דקה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: פקודת מס הכנסה קובעת חובות דיווח ותיעוד החלות בנוגע למחירי עסקאות בין-לאומיות הנעשות בין צדדים אשר יש ביניהם יחסים מיוחדים כגון שליטה של צד אחד בצד השני או בין אדם לקרובו.

יפעת שאשא ביטון: בעסקאות מסוג זה יכולים הצדדים לנצל את השוני בשיעורי המס במדינות שונות ולקבוע מחיר ותנאים לעסקה שלא בהכרח משקפים את מחיר השוק על מנת לשלם את המס המינימלי.

יפעת שאשא ביטון: מוצע לעדכן את דרישות התיעוד והדיווח במחירים באופן שישקף את אמות המידה הבין-לאומיות המקובלות.

יפעת שאשא ביטון: לשם כך, מוצע להסמיך את שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, לקבוע הוראות לעניין רישום ותיעוד והוראות לעניין דוחות ומסמכים שיוגשו לפקיד השומה אשר תחולנה על מי שמשתייך לקבוצה רב-לאומית המורכבת משתי ישויות לפחות, אשר אחת מהן לפחות היא תושבת חוץ ואחת מהן מחזיקה באמצעי השליטה של הישויות האחרות, כך שמתקיימים ביניהן יחסים מיוחדים או תנאים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: בנוסף, מוצע לקבוע שישות שמחזיקה ברוב אמצעי השליטה בישויות האחרות בקבוצה רב-לאומית שמחזור עסקאותיה עולה על 3.4 מיליארד שקלים חדשים, תגיש דוח על הקבוצה ועל פעילותה בכל מדינה.

יפעת שאשא ביטון: כמו כן מוצע להסמיך את המינהל לאשר לישות אחרת בקבוצה להגיש דוח כאמור ולהסמיך את שר האוצר, באישור ועדת הכספים, לקבוע כללים לעניין זה ולעניין הגשת דוח כאמור על ידי ישות אחרת שהיא תושבת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לשרת החינוך יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יעקב מרגי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו – אמיר אוחנה, אם יהיה נוכח.

יעקב מרגי: אם לא, אז דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה – – –

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יעקב מרגי: הפעם בהצעת החוק אני אקפיד על זמני הנואמים, אהיה פחות נחמד, אז נא לתכנן דבריכם, בבקשה.

קריאה: תפסיק להיות קשוח.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת עבאס, חבר הכנסת מנסור עבאס, אדוני שומע?

בצלאל סמוטריץ': יש לי שאלה אליך.

בצלאל סמוטריץ': בראל חדריה שמואלי, השם ייקום דמו, הוא לוחם צה"ל שנרצח בידי טרוריסט או חייל בצבא הכיבוש שנהרג בידי לוחם חופש?

בצלאל סמוטריץ': מה עמדתך?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבאס, לחזור על השאלה?

קרן ברק: כן.

קרן ברק: תחזור שוב, לא שמעתי.

בצלאל סמוטריץ': תוריד רגע את המסכה, שעם ישראל ישמע את התשובה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא שומע.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לפתוח לו את המיקרופון שם בצד, שהוא יוכל לענות?

בצלאל סמוטריץ': אני לא שומע, נו.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה לענות לך.

יעקב מרגי: תמשיך הלאה.

מנסור עבאס: עזוב אותך מההצגות.

מנסור עבאס: בצלאל, עזוב אותך מההצגות.

מנסור עבאס: תגיד מה שאתה רוצה להגיד וזהו.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל.

מנסור עבאס: די עם ההצגות.

מנסור עבאס: די.

בצלאל סמוטריץ': שאלתי אותך שאלה.

מנסור עבאס: די עם ההצגות.

מנסור עבאס: עזוב אותך.

מנסור עבאס: עזוב אותך.

בצלאל סמוטריץ': האם לוחם צה"ל שנרצח על הגדר בעזה – –

מנסור עבאס: מתי שאני רוצה להביע עמדה, אני מביע אותה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': – – האם לשיטתך הוא לוחם בצה"ל שנרצח על ידי טרוריסט או האם הוא חייל בצבא הכיבוש שנהרג בידי לוחמי חופש לגיטימיים?

בצלאל סמוטריץ': נו.

יעקב מרגי: הוא לא חייב לענות.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא חייב לענות.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא רוצה לענות, הוא לא לא חייב לענות.

בצלאל סמוטריץ': תראו, בשבוע שעבר דיברתי פה על ההנהגה של ערביי ישראל, שנמצאת כאן בטעות.

בצלאל סמוטריץ': כן, בטעות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בעידן של השתקה – בדיוק כמו עכשיו, בפסטיבל רבין, שעושה דמוניזציה ומשתיק את הימין מלומר את עמדתו לגופו של עניין, לגופם של הסכמי אוסלו הארורים והמסוכנים.

בצלאל סמוטריץ': אז איך סותמים לי את הפה?

בצלאל סמוטריץ': יושבים כל מיני מטורללים באולפני הטלוויזיה והרדיו ואומרים שסמוטריץ' הוא גזען והוא התכוון לכל ערביי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אין בן אדם נורמלי שחושב שהתכוונתי לכל ערביי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כולם יודעים שהתכוונתי אליו, אל השותף שלכם, הנחמד, זה ששם הכול בצד ומתעסק רק בסוגיות אזרחיות ולא מסוגל – –

קריאה: הוא היה ב-1948?

קריאה: דיברת על 1948.

בצלאל סמוטריץ': – – לא מסוגל – –

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קריאת ביניים, לא יותר.

בצלאל סמוטריץ': – – להגדיר את לוחם צה"ל שנרצח בידי טרוריסט ולגנות את הרצח הנפשע הזה.

גלעד קריב: לפחות תעמוד מאחורי מה שיצא לך.

בצלאל סמוטריץ': זאת ההנהגה של ערביי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זאת ההנהגה הפוליטית שלהם – –

גלעד קריב: – – – מה התכוונת.

יעקב מרגי: אני אקרא אותך לסדר.

בצלאל סמוטריץ': – – זאת ההנהגה הדתית שלהם, ואין לה מקום כאן במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': צריך לומר את זה.

בצלאל סמוטריץ': מי שמזדהה עם אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, לא חותר תחת קיומה ורוצה לחיות בה בשותפות, מוזמן.

גלעד קריב: – – – זה דמוקרטי.

בצלאל סמוטריץ': אבל מי שחושב שבמתק שפתיים ובכל מיני עטיפות הוא ימשיך לנסות להילחם במדינת ישראל, לתמוך בגרועים שבאויביה – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – שמבקשים להשמידה, אין לו מקום כאן.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא גזענות, זה שכל ישר, זה היגיון בריא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': זה עם חפץ חיים בארצו אחרי אלפיים שנות גלות ונדידות שלא מוכן לוותר.

יעקב מרגי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נוותר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ננצח את הטרור – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – את מוביליו, את תומכיו, את מחולליו, גם את אלה שיושבים בכנסת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

גלעד קריב: כולם יודעים למה התכוונת ויודעים שאתה גזען.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח; חבר הכנסת דוד ביטן.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: כבוד הרב הרפורמי, אל תפריע לנו.

גלעד קריב: שמענו אותך.

גלעד קריב: מחולל – – –

דוד אמסלם: תעסוק ברפורמה.

גלעד קריב: מחולל השנאה מס' אחת בכנסת ישראל.

דוד אמסלם: תעשה עוד רפורמה בחניות, בכותל.

גלעד קריב: אדם גס רוח.

גלעד קריב: פעם אחת לא שמענו אותך אומר דברים של טעם.

דוד אמסלם: תמשיך, סע בשבת עם כיפה.

אוריאל בוסו: מי מחולל שנאה?

אוריאל בוסו: מי מחולל שנאה, מי שנכנס עם ספר תורה לכותל בניגוד לחוק?

יעקב מרגי: אתה רוצה להתחיל?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: שלוש דקות לרשותך.

אוריאל בוסו: להיכנס עם ספר תורה לעזרת נשים בניגוד לחוק – אתה מפר החוק הראשי.

דוד אמסלם: אתה מסית מס' אחת פה.

דוד אמסלם: אתה מסית ומדיח.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

אוריאל בוסו: בושה וחרפה, בניגוד לחוק.

אוריאל בוסו: אף אחד לא העמיד אותך לדין בגלל שאתה בצד הנכון של המפה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת קריב, אני אקרא אתכם לסדר.

דוד אמסלם: תקרא לו.

דוד אמסלם: כמו שהוציאו אותי, תוציא אותו.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – –

יעקב מרגי: בבקשה.

אוריאל בוסו: – – קודם כול, זו הזדמנות – –

אלכס קושניר: לא, אל תוציא אותו, אני צריך להגיב לו.

אוריאל בוסו: – – לנחם את ידידנו חבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הכנסת לשעבר, על פטירת אימו.

אוריאל בוסו: בשבוע שעבר הוא לא נכח פה.

אוריאל בוסו: ניחומים על הורים מקבלים כל 12 חודש.

אוריאל בוסו: אימא היא אימא.

אוריאל בוסו: אבל בשבוע שעבר, כשאתה לא היית במליאה, אז, באותו זמן – אני פשוט לא נרגע מזה – עמד באירוע של הג'רוזלם פוסט מי שקורא לעצמו ראש ממשלת ישראל, מר נפתלי בנט, ואמר: אני שמח שיש חרדים במדינת ישראל – באמת אנחנו מודים לו – אבל צריך להגביל את כוחם.

אוריאל בוסו: ואני שואל את עצמי פעם אחר פעם: מר בנט, בוא לפה, תסביר לנו מה התכוונת "להגביל את כוחנו"?

אוריאל בוסו: שכל שלושה ייחשבו רק לאחד?

אוריאל בוסו: שאנחנו לא נוכל להצביע?

אוריאל בוסו: העלית בדעתך אולי לחברי הכנסת הערבים שנמצאים כאן, להגיד להם: צריך להגביל את כוחכם ביחס למה שאתם באוכלוסייה?

אוריאל בוסו: או שההפך עשית – לקחת מפלגה עם ארבעה מנדטים ונתת להם כוח של 60 מנדטים?

אוריאל בוסו: למה התכוונת במילים שאמרת?

אוריאל בוסו: זו לא פליטת פה, זה נאום מוכן וכתוב.

אוריאל בוסו: במושכל ובמודע הוא נכנס לאירוע הזה.

אוריאל בוסו: מה אתה משדר?

אוריאל בוסו: כשאתה רואה הסתה ואתה מדבר על הסתה של ימין על שמאל, איך אתה יכול לדבר על הסתה כשאתם ממציאים את ההסתה נגד ציבור שלם?

אוריאל בוסו: משתיקים אותנו בוועדות, משתיקים אותנו בתפקידים, משתיקים אותנו בחוקים, שמים עלינו הגבלות של סעיפים שלא נוכל לדבר.

אוריאל בוסו: אבל עכשיו זה כבר לחצות את כל הקווים, להגביל את כוחם של החרדים במדינת ישראל.

אוריאל בוסו: אנחנו לא לגיטימיים?

אוריאל בוסו: 16 מנדטים.

אוריאל בוסו: אתה כולה עם שישה מנדטים.

אוריאל בוסו: גנבת את כיסא ראשות הממשלה.

אוריאל בוסו: נגביל את כוחכם.

אוריאל בוסו: מיליון אזרחים, חבר'ה – לא יהיה לכם קול.

אוריאל בוסו: העליתם בדעת

אוריאל בוסו: כם אולי להגיד לאוכלוסיית העולים מחבר המדינות – עלו מיליון עולים מחבר המדינות: צריך להגביל את ההשפעה שלכם במדינת ישראל?

אוריאל בוסו: מישהו היה יוצא עליו לא ב-180, ב-360.

אוריאל בוסו: כל חברי הכנסת שנמצאים מהצד האחר, שתמיד יודעים לצעוק על הסתה, כשמדובר בהסתה מהצד השני לא שמענו שום דבר.

אוריאל בוסו: זה אירוע – זה ראש ממשלה שאמור לאחד.

אוריאל בוסו: ואתה אחר כך עומד כאן מעל הדוכן היום, ומה אתה אומר?

אוריאל בוסו: אזרחי מדינת ישראל, גם אלה שלא נמצאים בקואליציה, אתם חלק מהעם.

אוריאל בוסו: אני אהיה השליח שלכם – באותו זמן שאתה שם אותנו במריצות.

אוריאל בוסו: אז באמת, חברים, צריך לדעת, אם אנחנו לא נוקיע את זה, אנחנו שותפים לזה – אנחנו שותפים לזה, כי בסוף נאמין לדברים הללו.

אוריאל בוסו: לומר לציבור שלם ולאוכלוסייה שלמה "להגביל את כוחכם", זה גזענות שגובלת באנטישמיות.

יעקב מרגי: נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

אוריאל בוסו: תחזור בך מהדברים האלה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

יעקב מרגי: עד שלוש דקות לרשותך, אבל תשתדלי, שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, פעם שאלו את איינשטיין אם הוא חושב שיש אלוהים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אומרים בדרך כלל – האמת היא שהרמב"ם ידע ליישב מאוד יפה את המחלוקת בין אלו שנורא מאמינים בדת, בבריאה, במסורת, בתולדות האנושות, כפי שאנחנו מכירים את זה לפי הסיפור התיאולוגי, והמבוכה לפעמים בין אלה שלומדים ונכנסים לתוך הנושא של המדע – אז הרמב"ם ידע לסדר את כל המבוכה הזאת במורה נבוכים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא כתב את זה דווקא לתלמיד מאוד מאוד חכם שלו, שלו הוא הקדיש את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כששאלו את איינשטיין, אז איינשטיין אמר: לכל דבר יש סדר.

אורלי לוי אבקסיס: אלוהים לא משחק בקוביות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם משהו פה: הממשלה הזאת משחקת בקוביות.

אורלי לוי אבקסיס: היא מהמרת.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים זה מצליח יותר, לפעמים זה מצליח פחות, אבל ההימורים האלה, כמו בכל קזינו – אתה בסוף תמיד מפסיד לבנק.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקרה הזה ההימור של הממשלה על הכלת המתים, לא רק שהיא גובה חיים מיותרים – לא חיים מיותרים, חלילה וחס; היא מכילה מתים מיותרים, חיים שלמים שנגדעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת יום-יום, שעה-שעה, שהיינו פותחים את העיתון והיינו רואים את הפרצופים של אלה שעומדים מאחורי המספרים.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי מזועזעת.

אורלי לוי אבקסיס: כאב לנו הלב, אבל לנו לא היו חיסונים.

אורלי לוי אבקסיס: כשסגרנו את נתב"ג, הלכו לנו לבג"ץ כדי לפתוח ואמרו: 3,700 איש זה לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, דודי?

אורלי לוי אבקסיס: הכריחו אותנו לפתוח לגמרי, ואז אחר כך אמרו לנו: אתם מכניסים וריאנטים.

אורלי לוי אבקסיס: היום הכול פתוח.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למה אני אומרת לך שהם מהמרים?

אורלי לוי אבקסיס: כי כל מה שקשור לבית הספר זה הימור אחד גדול.

אורלי לוי אבקסיס: לא אני אמרתי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לצטט מישהו שאף אחד לא יחשוד בו שהוא מצביע לליכוד, לבנימין נתניהו, לש"ס או לאגודה.

אורלי לוי אבקסיס: קוראים לו נדב אייל.

אורלי לוי אבקסיס: נדב אייל אומר ככה לגבי הפיילוט של הכיתה הירוקה: "הפיילוט נכשל.

אורלי לוי אבקסיס: הניהול שערורייתי.

אורלי לוי אבקסיס: לא השתתפו חצי או אפילו רבע ממה שנקבע מלכתחילה".

אורלי לוי אבקסיס: אתה הרי בונה פיילוט, אתה בונה קבוצת מדגם – אתה צריך שתהיה קבוצה שתהיה רלוונטית לאירועים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא אומר: לא רק שקבעת את אמות המידה לפיילוט הזה – לא מילאת אחר אמות המידה שאתה החלטת.

אורלי לוי אבקסיס: והכול בידיים שלהם, משרד החינוך, משרד הבריאות – המחליטים, המוציאים, המכניסים.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא אומר כך: "הפיילוט נכשל.

אורלי לוי אבקסיס: ניהול שערורייתי.

אורלי לוי אבקסיס: לא השתתפו חצי או רבע ממה שנקבע תחילה.

אורלי לוי אבקסיס: הדבקות לא היו מספיק ממילא.

אורלי לוי אבקסיס: פשוט garbage out, garbage in".

יעקב מרגי: תודה, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מבחינת דאטה, זאת שערורייה; מבחינת ניהול, הוא אומר, לא רק ניהול כושל – שערורייתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לכם בתור אישה מאמינה, מה רבו מעשיך ה'.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; עופר כסיף – אינו נוכח; מיכל וולדיגר – אינה נוכחת; גלית דיסטל – אינה נוכחת; קטי שטרית – אינה נוכחת; יעקב אשר – אינו נוכח; חיים ביטון – אינו נוכח; יואב קיש – אינו נוכח; מיכל שיר – אינה נוכחת; ינון אזולאי – אינו נוכח; ישראל אייכלר – אינו נוכח; אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

יעקב מרגי: קרן ברק – מוותרת?

קרן ברק: מה אתה אומר?

יעקב מרגי: מה שאת רוצה.

יעקב מרגי: מוותרת.

יעקב מרגי: משה ארבל – אינו נוכח; יעקב מרגי – לא יכול לדבר; שמחה רוטמן – אינו נוכח; אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת.

יעקב מרגי: אבי מעוז, בבקשה, אדוני.

קרן ברק: למה אותו אתה לא שואל – – –

יעקב מרגי: תנועות הגוף שלו שידרו מה שאת לא שידרת.

קרן ברק: – – –

יעקב מרגי: אני לא העזתי לומר את זה.

יעקב מרגי: את אמיצה, את אמיצה.

קרן ברק: אני כל כך עייפה שאפילו את זה אני מקבלת בהומור.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יעקב מרגי: לאבי מעוז מיותר לומר "עד", הוא בדרך כלל עומד בזמנים.

אבי מעוז: תודה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דיברנו היום הרבה על התופעות הנלוות ליום הירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אבי מעוז: אני היום רוצה לעסוק עכשיו דווקא במורשת שלו.

אבי מעוז: מהי מורשת רבין, לטעמי?

אבי מעוז: בנאום הר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים הסביר הרמטכ"ל רבין, ואני מצטט: "התעלותם של לוחמינו לא בזכות הברזל באה, אלא בזכות התודעה של שליחות עליונה, של הכרה בצדקת ענייננו, של אהבה עמוקה למולדת ושל הכרת התפקיד הקשה שהוטל עליהם – להבטיח קיום האומה במולדתה".

אבי מעוז: כאשר נשאל יצחק רבין כשר ביטחון אם הטפת עקרונות הדת היהודית והדת הנוצרית נוגדות את פקודות מטכ"ל, תשובתו הייתה, ואני מצטט: "ניצול תפקיד צבאי לצורך הטפה לדת הוא פסול.

אבי מעוז: עם זאת, בהיות מדינת ישראל מדינה יהודית אשר צה"ל הוא צבאה, אין באמור כדי למנוע עריכת פעולות הסברה בצה"ל על מורשת היהדות וישראל על ידי הגורמים הצבאיים שהוסמכו לכך".

אבי מעוז: אתמול היה יום פטירת רחל אימנו.

אבי מעוז: במסגרת המשא ומתן על הסכמי אוסלו ב', רבין הסכים לכך שהגישה לקבר רחל תהיה בידי הערבים.

אבי מעוז: בעקבות לחצים כבדים שהופעלו עליו, למשל, על ידי גנדי, השם ייקום דמו, שהתפרץ ללשכתו ואמר לו: עם לא מוותר על הקבר של האימא שלו; על ידי הרב חנן פורת והרב מנחם פרוש, שגם חיבק אותו תוך שהוא מתפרץ בבכי סוער ואומר לו: זו מאמע רוחל.

אבי מעוז: איך אתה נותן את הקבר שלה?

אבי מעוז: על ידי הרב הראשי דאז, הרב ישראל מאיר לאו, שאמר לו: כאן מדובר באימא של העם היהודי, האם שקיבלה את ההבטחה ההיסטורית "ושבו בנים לגבולם", ומאימא, אדוני ראש הממשלה, לא נפרדים – אחרי כל אלה רבין חזר בו, ועד היום הגישה לקבר רחל פתוחה ונגישה.

אבי מעוז: רבין היה שותף להסכמי אוסלו, שאליהם נגרר על ידי אישים חסרי אחריות כמו שמעון פרס ורון פונדק, למשל, שהובילו את ישראל למציאות של שפך דמים נורא ואיום, ולא פחות גרוע מכך, רצו, כפי שהעיד פונדק, להפוך את ישראל למדינה יותר "נורמלית" וישראלית ופחות יהודית, כלומר, מדינת כל אזרחיה.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אבי מעוז: אך בניגוד אליהם ולאלו המתיימרים להמשיך את דרכו, רבין התנגד נחרצות להקמת מדינת אויב בתוככי ארץ ישראל.

אבי מעוז: גם ביחס לאותם הסכמים אומללים ונוראיים – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – מעיד משה יעלון, בוגי, בספרו, שכחודשיים לפני הרצח, בעקבות ההפרות החוזרות ונשנות של ערפאת, רבין אמר כי בכוונתו לפוצץ את ההסכמים – תוכנית שלא יצאה אל הפועל בשל הרצח הנתעב.

יעקב מרגי: תודה.

אבי מעוז: זו מורשתו, מבחינתי.

אבי מעוז: יהי זכרו ברוך.

יעקב מרגי: יישר כוח.

יעקב מרגי: פטין מולא – אינו נוכח; אופיר סופר – אינו נוכח.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו, אם לא יהיו נוכחים, וכנראה שלא – יבגני סובה.

דוד אמסלם: גם יבגני עולה לדבר?

יעקב מרגי: הוא רוצה להגיב על דבריך.

דוד אמסלם: רוצה להגיב על דבריי, יבגני?

יעקב מרגי: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותך, להתייחס לשתי נקודות בקצרה.

יעקב מרגי: מישהו יכול לומר למה הטמפרטורה כאן בבניין גבוהה?

יעקב מרגי: למה חם?

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, תוסיף לי את הזמן.

דוד אמסלם: לפני כחודש ימים, חבר הכנסת לוין, שמענו את חבר הכנסת ליצמן, וגם את גפני, אומרים שחברת הכנסת עידית סילמן הקליטה אותם.

דוד אמסלם: שמעת?

דוד אמסלם: אתה זוכר?

דוד אמסלם: לפני שבוע קרה כאן משהו חמור מאוד.

דוד אמסלם: חברת הכנסת מיכל וולדיגר עבדה על חוק הרבה מאוד חודשים, ניסחה אותו, עבדה עליו.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה דבר שהיא עוסקת בו ביום-יום, היא עוקבת אחרי הסוגיה הזאת כבר הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: מה שעשו – הקואליציה הורידה לה את החוק וסילמן העלתה את זה לפני כמה ימים והעבירה את החוק.

דוד אמסלם: אני מבין שזאת מפלגה של נוכלים, מבנט דרך שקד, והגענו לסילמן.

דוד אמסלם: רציתי לשאול את סילמן, חברת הכנסת אורלי לוי: לפני כמה ימים נעלם לי פה המטען.

דוד אמסלם: יש מצב שהוא אצלך?

אורלי לוי אבקסיס: אצל מי?

דוד אמסלם: גב' סילמן.

דוד אמסלם: לא מתביישת?

דוד אמסלם: חברי כנסת עובדים פה לילות כימים כדי להציע הצעות חוק שהם מנסחים אותן, ואת באה וגונבת להם אותן?

דוד אמסלם: זה מה שאתם עושים מהבוקר עד הלילה?

דוד אמסלם: תראו לאיזו רמה אתם מגיעים.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעבור לנושא אחר.

דוד אמסלם: אתמול קיבלתי סרטון, חברת הכנסת אורלי לוי, שבו בערוץ 11 גב' גאולה אבן – אתם מכירים אותה; היא מקבלת מהתאגיד איזה 40,000, 50,000 שקלים כשבעלה פה הוא בעצם שר המשפטים והוא מינה גם את שר התקשורת.

דוד אמסלם: אז אחת הכתבות של הערוץ מדווחת ואומרת שבעצם הם לא עומדים בכללי החוק משום שהם לא מזמנים את נתניהו לפגישה עם בנט למרות שכך כתוב בחוק, לפגישת עדכון.

דוד אמסלם: מה אומרת גאולה אבן?

דוד אמסלם: עכשיו אני מצטט.

דוד אמסלם: בפריים טיים היא אומרת לה: "חוק-שמוק, אל תבלבלי אותי עם מה שהיה מקובל פה פעם".

דוד אמסלם: בושה וחרפה, אתה, גדעון סער, ואשתך.

דוד אמסלם: בכלל, מנדלבלוף, אתה לא רואה מה קורה?

דוד אמסלם: הבת שלי באה לחפש פה עבודה בכנסת כסטודנטית.

דוד אמסלם: היא ניגשה לכוח אדם בכוחות עצמה – אני אפילו לא ידעתי – לחצי משרה.

דוד אמסלם: אמרו לה: אי-אפשר, אבא שלך עובד פה בכנסת.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, כשאתה היית סגן שר האוצר, הבן שלך עבד באוצר.

דוד אמסלם: אבל גאולה אבן, בחדשות של התאגיד שאנחנו משלמים עליו, כשבעלה כאן?

יעקב מרגי: נא לסיים.

דוד אמסלם: שר הבושה והחרפה.

דוד אמסלם: לכם מותר הכול.

דוד אמסלם: אמרתי, אתם אדוני הארץ, אתם האנשים הכי מושחתים שאני מכיר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר פרוש – איננו נוכח; בצלאל סמוטריץ' – כבר דיבר; מאי גולן; יואב בן צור; אוריאל בוסו; משה אבוטבול; אורי מקלב.

יעקב מרגי: יבגני סובה, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הקשבתי בקשב רב לדבריו של חבר הכנסת אמסלם על הנסיעות של חברי כנסת ושרים לחוץ לארץ.

יבגני סובה: דודי, אתה יודע מה?

יבגני סובה: צר לי שאתה מעמיד באותה שורה נסיעות לאבו דאבי ונסיעה חשובה לקייב, בירת אוקראינה.

יבגני סובה: אז אם אתה לא יודע, אני אגיד לך מה הייתה מטרת הנסיעה.

יבגני סובה: קודם כול, זה היה ביקור רשמי של נשיא המדינה, עם משלחת של חברי כנסת, של אגודת הידידות.

יבגני סובה: הסיבה שנסענו לקייב היא לציין – –

דוד אמסלם: גם אתה נסעת?

יבגני סובה: כן.

דוד אמסלם: שכחתי להזכיר.

יבגני סובה: – – 80 שנה – אפשר לא לצחוק?

יבגני סובה: 80 שנה לטבח בבאבי יאר.

דוד אמסלם: – – –

יבגני סובה: ועכשיו, דודי אמסלם, אני אגיד לך מה זה באבי יאר, אם אתה לא יודע.

יבגני סובה: לפני 80 שנה, תקשיבו טוב, ב-29 בספטמבר וב-30 בספטמבר, נרצחו 37,000 יהודים רק ביומיים.

קריאות: – – –

יעקב מרגי: נא לאפשר.

יבגני סובה: אני לא הפרעתי לך.

יבגני סובה: לא הפרעתי לך.

יבגני סובה: עכשיו, כשאתה מעמיד את זה בשורה אחת, טיסות לאבו דאבי ולבאבי יאר – תתבייש לך.

אורלי לוי אבקסיס: אה, רצח רבין הוא שלכם, השואה היא שלכם – – –

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

יעקב מרגי: נא לא להפריע.

קרן ברק: זו התשובה שלך לזה – – – נסעו לאבו דאבי עם העוזרים שלהם?

יבגני סובה: עכשיו, דודי אמסלם, אני בא להגיד לך – אתה תוסיף לי את זה, כן?

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: מה, הוא בא ללמד את המזרחים שיעור בהיסטוריה?

יעקב מרגי: בבקשה, נא לא להפריע.

יעקב מרגי: אתה פונה אליהם – – –

יבגני סובה: אני אפרט לך גם לו"ז של היומיים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יבגני סובה: אני לא ביקשתי שתפריעי לי.

יבגני סובה: לא ביקשתי שתפריעי לי.

קרן ברק: איזה מזל שעשינו הסכמי שלום, ש-20 איש – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא תלמד אותנו מה זה באבי יאר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה תלך לשבת עם החבר שלך, הנרי דוד.

אורלי לוי אבקסיס: הגזענות הזאת – בדיוק כמו החבר שלו בהישרדות.

יעקב מרגי: חברי הכנסת – רגע, אתה רוצה שאני אעזור לך?

יבגני סובה: אני רוצה שאתה תשתיק אותה.

יעקב מרגי: אז תשאיר לי את זה.

אורלי לוי אבקסיס: שניהם חתיכת גזענים.

אורלי לוי אבקסיס: ילמדו את המרוקאים מה זה שואה.

יבגני סובה: אז אתה תחזיר לי את שתי הדקות האלה.

יעקב מרגי: רגע, אתה לא יכול לפנות אליהם ולצפות שלא יגיבו לך.

יבגני סובה: לא, אני מבקש לא להפריע לי ולתת לי זמן לסיים את דבריי.

יעקב מרגי: אז אל תפנה אליהם.

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אתה והנרי דוד צריכים לשבת ביחד בבודקה.

יבגני סובה: אם היא תמשיך, תוציא אותה, בבקשה.

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

יעקב מרגי: אל תנהל את הדיון.

יעקב מרגי: אל תנהל את הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: אתה והנרי דוד, שניכם גזענים.

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי חמש יחידות בהיסטוריה.

אורלי לוי אבקסיס: בכל יום אני מוכנה לשבת איתך.

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

יבגני סובה: אני לא רוצה להקשיב לך, אני רוצה לדבר לדודי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא ילמד אותי שיעור על שואה.

יעקב מרגי: אתה לא נותן לי לנהל את – – –

יבגני סובה: אבל עובדה שהיא מפריעה לי.

יעקב מרגי: אתה מרים את הקול שלך, ואם תמשיך, אני אפסיק גם לך את רשות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: תתבייש לך, גזען.

אורלי לוי אבקסיס: הוא ילמד את המזרחים שיעור על השואה.

אורלי לוי אבקסיס: חתיכת גזען.

יעקב מרגי: אורלי, תודה.

יעקב מרגי: את מפריעה.

יעקב מרגי: לא בעמידה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יבגני סובה: ואת גם חתיכת בורה.

יבגני סובה: בסדר, תודה רבה לך.

קרן ברק: בורה?

קרן ברק: אתה לא מתבייש?

יבגני סובה: זה מה שאמרתי.

יבגני סובה: זה מה שאמרתי.

יעקב מרגי: תחזור בך.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: שמעתי אותך, לא רוצה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אתה והנרי דוד אותו חומר, אותו דבר בדיוק.

יעקב מרגי: תודה.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: חתיכת גזען.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: להתראות.

יבגני סובה: מה שאני רוצה להגיד, חבר הכנסת דודי אמסלם, אני רוצה להגיד לך מה בדיוק עשינו ביומיים וחצי האלה.

יבגני סובה: מלבד הטקסים הרשמיים – ותאמין לי, זה לא כיף להיות בטקס הזה, במקום שנרצחו בו למעלה מ-200,000 יהודים, אבל הדבר הזה הוא חשוב לכולנו, וחשוב להיות שם, במקום הזה, וחשוב גם להעביר לילדי ישראל את הדבר הזה.

יבגני סובה: עכשיו, מאחר שכמו שאמרתי יש אגודת ידידות עם אוקראינה, אז אנחנו גם קיימנו פגישות בפרלמנט האוקראיני עם נשיא אוקראינה וניסינו לחזק את הקשר בין המדינות, בלי קשר לקואליציה–אופוזיציה.

יבגני סובה: ועובדה שבמשלחת יחד איתי היו שני חברי כנסת מש"ס, משה ארבל ומיכאל מלכיאלי.

יבגני סובה: עכשיו, אני יכול להראות לך את הלו"ז של המפגשים האלה, ואתה תראה שאנחנו במשך יומיים וחצי עסקנו אך ורק בנושא הפרלמנטרי, וכמובן בנושא של הטקסים – למען הדבר הזה אנחנו באנו.

יבגני סובה: אז אני מבקש ממך, בפעם הבאה שאתה משווה ורוצה לבקר את הנסיעות לחו"ל, אני מבקש ממך, אל תשים באותה שורה דברים חשובים כמו נסיעה לקייב ודברים כמו נסיעות לאבו דאבי.

יעקב מרגי: תודה.

יבגני סובה: זה מה שרציתי לומר לך.

יבגני סובה: תודה רבה.

יעקב מרגי: אז אמרת.

יעקב מרגי: תודה.

קרן ברק: – – –

יעקב מרגי: תודה, קרן, זה מפריע.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו נוכח; אופיר כץ – אינו נוכח; יעקב ליצמן – אינו נוכח; סמי אבו שחאדה; אלי כהן; חבר הכנסת אחמד טיבי; מירב בן ארי; איימן עודה; ישראל כץ; חבר הכנסת יריב לוין – מוותר; מיכאל מלכיאלי – איננו נוכח; רון כץ – איננו נוכח; שלמה קרעי – איננו נוכח; מירי מרים רגב – איננה נוכחת; יצחק פינדרוס; משה גפני; אלינה ברדץ' יאלוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה הודעה אישית.

יעקב מרגי: תגישי בקשה.

דוד אמסלם: אני יכול לבקש הודעה אישית, אדוני היושב-ראש?

יעקב מרגי: מוסי רז; נירה שפק; מאזן גנאים; יעל רון בן משה; דסטה גדי יברקן – אף הוא איננו נוכח; שרון רופא אופיר; אימאן ח'טיב יאסין; מנסור עבאס; אריה מכלוף דרעי; עמיחי שיקלי; אופיר אקוניס.

יעקב מרגי: אי לכך, אנחנו עוברים להצבעה.

דוד אמסלם: אני יכול לבקש – – –

יעקב מרגי: אתה צריך להגיש בקשה למזכירה.

יעקב מרגי: תכתוב.

יעקב מרגי: אבל זה רק אחרי ההצבעה.

יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון מס' 257), התשפ"א–2021, בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: הצבעה.

יעקב מרגי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16

יעקב מרגי: נמנעים – אין

יעקב מרגי: בעד הצעת החוק הצביעו 16 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יעקב מרגי: אני קובע שהצעת החוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון מס' 257), התשפ"א–2021, עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור להידון בוועדה מוסמכת, שהיא ועדת הכספים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שנועלים את הדיון, אנחנו מאפשרים הודעה אישית לחבר כנסת אחד מתוך שתי הבקשות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר כנסת אחד וחברת כנסת אחת.

דוד אמסלם: למה אחד?

דוד אמסלם: אני לא מבין.

דוד אמסלם: מה, אתה עכשיו מתחשב – – –

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

יעקב מרגי: חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה מאוד שאדוני היושב-ראש מיקי לוי גם נמצא כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כבר תקופה ארוכה מרגישים לא רק איפה ואיפה, אנחנו מרגישים שדמנו פה מותר, שהפכנו להיות הסמרטוט של הבית הזה, ואין מי שיעמיד לסדר את החברים שלכם מתוך הקואליציה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חלקם עוד לא יום וחצי בכנסת, לא מכירים את הבית הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני עוד מינקותא מכירה את הבית, מסתכלת עליו בחרדת קודש, יודעת שכל מילה פה לא רק נמדדת – צריכה להימדד, ואני מכבדת אולי יותר מכל הוותיקים והצעירים פה, או לפחות עומדת בשורה אחת איתם.

אורלי לוי אבקסיס: הבת שלי התקשרה אליי במוצאי שבת ואמרה לי: תדליקי, הישרדות – הבת שלי החיילת.

אורלי לוי אבקסיס: היא אמרה לי: אימא, תלמדי שכלום לא השתנה – מאז הספר שהיא קוראת על סבא שלה, על אבא שלי, על מה שהם נאלצו לעבור פה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני לא הדלקתי, אבל אחר כך הסתבר לי שאחד השחקנים, הנרי דוד, דיבר על יוצאי עדות המזרח בגועל, ברפלקס הקאה, והוא מדבר על כך לא רק שיש גזענות.

אורלי לוי אבקסיס: היום יושב פה אחד שהזכיר לי אותו אחד לאחד, שנמצא כאן על הפודיום – – –

קריאה: הדיחו אותו, אבל.

יעקב מרגי: את יודעת שמבחינתי כל התוכנית הזו היא גועל אחד גדול, לכן אני גם לא מתייחס לאמירה שלו.

אורלי לוי אבקסיס: על הפודיום, מסתכל על אמסלם ואבקסיס ואומר להם: אני אתן לכם שיעור.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה זה באבי יאר?

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני מסתכלת.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, לי יש חמש יחידות בהיסטוריה.

אורלי לוי אבקסיס: זה אחד הדברים שאני כל כך אוהבת, אני קוראת רומנים היסטוריים, ואחר כך הוא מסתכל עליי והוא אומר לי "בורה".

אורלי לוי אבקסיס: תשמע, יכולים להגיד עליי הרבה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו לגבי היופי שלי אפשר להגיד הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי החוכמה שלי, מעטים האנשים שיכולים לזלזל בי, ואני עולה בעשרות מונים בחוכמתי, בהבנתי ובידע שלי על המראה שלי.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהוא יושב וקורא לי "בורה", כי אנחנו המזרחים לא מבינים מה היה בשואה, או לא מכירים אירועים היסטוריים, אז אני רק אזכיר לו שהחברים שלו לקואליציה אפילו לא יודעים מה המקום הקדוש לעם היהודי.

אורלי לוי אבקסיס: הם התבלבלו.

אורלי לוי אבקסיס: הבוס שלך התבלבל מהו המקום הקדוש ליהודים.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמי שבאה מבית שבו חונכנו על כך שגורל ישראל כולו, בין אתה בא מהמזרח ובין מהמערב – קשור אחד בשני כמו ארבעת המינים, עתידנו קשור בין שנרצה בכך ובין שלא נרצה בכך.

אורלי לוי אבקסיס: הזלזול המתמשך פה – ואני נזהרת מדי פעם, כדי לא להעלות את השד העדתי, אבל זה כל כך בולט, בוטה ופוגעני, לא בעבורי – בעבור הבת שלי, בעבור החברות שלה שיושבות איתה ובעבור כל השיח המזלזל הזה של ממשלה שמדירה לא רק את הדתיים; היא מדירה – אתה יודע מה, ככל שתמשיכו ככה, התיאוריה של אבישי בן חיים לא רק תעמוד אלא יוסיפו עליה עוד ועוד.

אורלי לוי אבקסיס: הן תלכנה ותעצמנה ותגענה לממדים שלא תדעו לעצור אותם, כי הגזענות הזו היא שורש כל הרע.

אורלי לוי אבקסיס: איך אבא שלי אמר באו"ם כאשר הוא הצליח לבטל את ההחלטה שהציונות שווה גזענות?

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר: היהדות עיוורת צבעים, ולראיה, האישה של הנביא הגדול ביותר בעם ישראל, של משה רבנו, הייתה אישה כושית.

אורלי לוי אבקסיס: אז לבוא ולהגיד "גזענות"?

אורלי לוי אבקסיס: גזענות יש מצד אחד בינתיים, ממה שאני רואה – גזענות שנמדדת גם בחוסר היכולת להגיע לעמדות בכירות; גזענות של להחזיק את עמדות מפתח, אם זה במשפט, אם זה באוניברסיטאות ואם זה בכל תחומי החיים החשובים, ולבוא ולזלזל באמסלם ובלוי אבקסיס ולהגיד להם: אני אתן לכם שיעור על השואה.

אורלי לוי אבקסיס: לקחתם וניכסתם לעצמכם.

אורלי לוי אבקסיס: רצח של ראש ממשלה במדינת ישראל הוא לא רצח רק של מחנה אחד.

אורלי לוי אבקסיס: גם השואה היא רק שלכם?

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם.

אורלי לוי אבקסיס: ואתם שיושבים שם ככה ולא פותחים את הפה – אתם שותפים; מי ששותק, סימן שהוא מסכים.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אתם מסכימים, תגידו: אנחנו מסכימים.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, תצאו ותפגינו נגד החברים הגזענים שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: הנרי דוד וסובה צריכים לשבת ביחד בצינוק.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: על זה נאמר: חכמים, היזהרו בדבריכם.

יעקב מרגי: סתם להרים את הטונים, סתם.

יעקב מרגי: אני הייתי כאן.

יעקב מרגי: הוא לא התכוון להשוות בין באבי יאר לבין – סתם להיכנס לזה.

יעקב מרגי: כאילו היום הזה לא טעון דיו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת מיקי לוי, מעולם הכנסת לא הגיעה לרמה כפי שהיא נמצאת היום, בתקופה שאתה יושב-ראש שלה.

דוד אמסלם: רק הורדת אותה לתחתית הביב.

דוד אמסלם: היום אומר הבוס שלך, זה שכל הזמן אתה מסתכל עליו, והוא מסמן לך רק להוציא את אמסלם – איך שהוא עולה, אתה מוציא: אחת, שתיים, שלוש – אמסלם, החוצה.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש.

דוד אמסלם: אין לך טיפת בושה על הפנים.

דוד אמסלם: אומר לנו: יש פה בכנסת צאצאים של יגאל עמיר.

דוד אמסלם: אם הייתה לך טיפת כבוד עצמי, טיפה, לא היית סמרטוט רצפה, היית מוציא אותו במקום.

דוד אמסלם: עוצר אותו, אומר לו: שמע, אדוני, צא החוצה.

דוד אמסלם: אבל אתה עבד נרצע.

דוד אמסלם: אין לך בכלל standing.

דוד אמסלם: אין לך מעמד.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: ככה מדבר שר החוץ של מדינת ישראל אל חברי הכנסת ביום האזכרה של יצחק רבין?

דוד אמסלם: ואתה מהאו"ם.

דוד אמסלם: רק מוציא אותנו.

דוד אמסלם: תתבייש לך.

דוד אמסלם: אני בז להתנהגות שלך.

דוד אמסלם: שמענו גם את חבר הכנסת יבגני סובה.

דוד אמסלם: יבגני, האמת היא שאני מחבב אותך ברמה האישית – –

אורלי לוי אבקסיס: ילמד את אבקסיס ואת אמסלם מה זה שואה.

דוד אמסלם: – – אבל אני חושב שאתה מדבר בהתנשאות עלינו.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אתה מנכס לך כאילו את החוכמה, ואנחנו פה כאילו אנשים אנאלפביתים.

דוד אמסלם: אני הרי נולדתי במדינת ישראל, חונכתי פה, גדלתי פה.

דוד אמסלם: כאילו אתה באת לנו עכשיו מאיזושהי מדינה סופר-נאורה, ואנחנו בכלל באנו מאיזו מדינה אפריקנית, ככה, אתה יודע, לא יודעים קרוא וכתוב.

אורלי לוי אבקסיס: מי יגן על העם היהודי?

אורלי לוי אבקסיס: סובה.

דוד אמסלם: כאילו אנחנו לא מכירים את ההיסטוריה של העם היהודי, לא יודעים מה קרה בשואה.

דוד אמסלם: ולא רק בשואה, דרך אגב; מאז קום העם היהודי, מה שנקרא, ועד היום.

דוד אמסלם: אתה רוצה?

דוד אמסלם: אני אלמד אותך.

דוד אמסלם: אבל מה הקשר לזה שאתם התעופפתם בעולם, לכל יעד בעולם, כולל אתה?

דוד אמסלם: אז אם יש טקס באוקראינה, אז מה, צריכים לקחת את כל הכנסת?

דוד אמסלם: איפה זה כתוב?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: הרי אני הקראתי רשימה – כמעט כל הח"כים פה, כמעט כל השרים בוודאי, התעופפו להם לעולם, לאן שהם רוצים.

דוד אמסלם: בכלל, היושב-ראש מוציא כמה מהאופוזיציה, טיפ-טיפה, כי הוא צריך לקזז אותם עם הקואליציה.

דוד אמסלם: הרי הוא מתנהג באמת כאילו הכנסת של אבא שלכם.

דוד אמסלם: הרי כשהוא היה פה, צרח, צעק, נסע לחו"ל, משלחות – הכול היה בהוגנות.

דוד אמסלם: אבל הוא בכלל לא פה היום.

דוד אמסלם: הוא לא משחק את המשחק.

מיקי לוי: אני לא נסעתי פעם אחת.

דוד אמסלם: הוא עושה מה שהוא רוצה.

דוד אמסלם: הוא מסתכל על לפיד כל הזמן בפחד.

דוד אמסלם: הוא מנהל את הכנסת כאילו עכשיו זה איזה חמארה.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרסת את הכול פה.

דוד אמסלם: אין לך טיפת כבוד.

דוד אמסלם: אתה מסתכל עליי – "צא החוצה", כאילו מה?

דוד אמסלם: איך אמרת?

דוד אמסלם: לדבר אסור לנו.

דוד אמסלם: את הוועדות אתם גונבים.

דוד אמסלם: הקמתם ממשלה פה ברמייה.

דוד אמסלם: אתה יודע שיש פה ראש ממשלה, עלק ראש ממשלה, נוכל, רמאי, שקרן, לא לגיטימי, שגנב את הציבור.

דוד אמסלם: אתה מונית פה בגללו.

דוד אמסלם: יענו, הייתה פה חלוקת שלל ב-show.

דוד אמסלם: אתה מוציא אותי?

דוד אמסלם: למה, בגלל שאני קורא לו נוכל?

דוד אמסלם: בגלל שאני מציין עובדות?

דוד אמסלם: לא יודע מאיפה הבאת את זה.

דוד אמסלם: למה, אתה צריך לרצות את אדוניך?

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: ואני רוצה בסוף לחזור על מה שאמרה הגב' גאולה אבן שליט"א, הקריינית הדגולה, האובייקטיבית – מנדלבלוף, האובייקטיבית; שבעלה הוא הבוס שלך, שאתה מתחנף אליו מהבוקר עד הלילה.

דוד אמסלם: לא משנה שלנו הפרעת כמעט על בסיס יומי ועשית הכול כדי להפריע לנו לתפקד כממשלה.

דוד אמסלם: אבל היום גם אתה עבד נרצע; אתה מלקק לו כדי שישים אותך באיזה תפקיד אחרי זה – אומרת לאותה כתבת שדיווחה שלא מזמינים לפי החוק את ראש האופוזיציה לקבל דיווחים: למה שיזמינו?

דוד אמסלם: הרי הם מעל החוק.

דוד אמסלם: כל הצד הזה הוא החוק.

דוד אמסלם: מעל החוק.

דוד אמסלם: מי זה החוק?

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: חייבים להיות בקורונה.

דוד אמסלם: היא אומרת: "חוק שמוק.

דוד אמסלם: אל תבלבלי אותי עם מה שהיה מקובל פה פעם".

יעקב מרגי: תודה.

דוד אמסלם: אז היא פעם אמרה בטלוויזיה, כשאמרתי שבעלה רוצה להתמודד, אמרתי שהוא סוסיתא, ומה אתה משווה בין סוסיתא למרצדס.

דוד אמסלם: אז שאלו אותה: מה את אומרת?

דוד אמסלם: אמסלם זה לא הטעם שלי.

יעקב מרגי: תודה.

דוד אמסלם: אז בואי אני אספר לך, גאולה אבן: את לא הטעם שלנו.

יעקב מרגי: תודה, נא לסיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבל שאנחנו מסיימים את היום הזה בטעם המר הזה, אבל תם סדר-היום.

דוד אמסלם: למה חבל?

יעקב מרגי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ג בחשוון תשפ"ב, 19 באוקטובר 2021, בשעה 16:00.

יעקב מרגי: ישיבה זו נעולה.