ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 57, 2021-10-05 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ט בתשרי התשפ"ב, 5 באוקטובר.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת המליאה.

מיקי לוי: נאומים בני דקה, בבקשה.

מיקי לוי: אני מפעיל הצבעה, חברים.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, אתה הצבעת?

אבי מעוז: כן.

מיקי לוי: אז תהיה ראשון עד שהרשימה תגיע.

מיקי לוי: בבקשה.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 25, והפעם, כראוי להיום – על מטרות החינוך של שר החינוך המנוח בן-ציון דינור, מאנשי הרוח של תנועת העבודה.

אבי מעוז: אני מצטט את חלקן: לטפח בילדים את ההכרה כי היסודות הנעלים של תורת ישראל, חזונם של נביאי ישראל, שקידת היהודים על לימוד התורה, הם שהביאוהו למולדתנו ולהקים בה מחדש את מדינת ישראל; להקנות לתלמידים את ידיעת העבר הגדול של עם ישראל; לטפח בלב התלמידים אהבה לנכסי הרוח הנעלים של עמנו ולעורר בהם את הרצון לפעול על פיהם; לנטוע בהם רגשי הערצה לדמויות גדולי ישראל, קדושיו וגיבוריו ולנטוע בהם את האהבה למדינת ישראל ואת הרצון לפעול למענה ולשמור על קיומה.

אבי מעוז: כמה מצער שדווקא תלמידי מוסדות כמו תלמודי התורה מהאגף המוכר שאינו רשמי, שמחונכים בנאמנות למטרות אלו, מתוקצבים על ידי המדינה רק ב-27% ממה שמקבלים תלמידים רגילים.

אבי מעוז: אני ממליץ לשרת החינוך להחזיר את משרד החינוך למה שהיה אמור להיות, במקום גוף הנדסת תודעה פרוגרסיבי שהוא הפך להיות.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טור פז, בבקשה.

משה טור פז: היום הוא יום השוויון בחינוך, חינוך חינם, ואין דבר יותר לא שוויוני מחינוך שווה לכולם.

משה טור פז: לא כולם צריכים אותו דבר, לא כל התלמידים זהים, וכן, גם אצלנו במדינת ישראל לעיתים השוויון הוא המכשיר של העוולות הגדולות ביותר.

משה טור פז: חוק חינוך חינם כמו שהוא קיים היום במדינה הוא פיקציה שמדמה שוויון הזדמנויות, שכל התלמידים מקבלים לכאורה אותו דבר, אבל איננו מספיק קשובים לנקודת הפתיחה, לרקע ולהזדמנויות שהם מקבלים או לא מקבלים.

משה טור פז: במציאות הזו הדוחות מראים כבר שנים שהחזקים בישראל ממשיכים להתחזק והחלשים נשארים מאחור.

משה טור פז: החינוך המשמעותי בישראל צריך להיות במימון ממשלתי, אבל צריך לשפר אותו.

משה טור פז: התקצוב צריך להיות חכם יותר; הסבסוד חייב לבוא ולייצר דיפרנציאליות במה שהתלמידים מתקדמים.

משה טור פז: יש שתי דרכים לקידום החינוך: הראשונה – תקצוב דיפרנציאלי לפי חתך סוציו-אקונומי, שהחל ב-2013, בימי השר פירון ושר האוצר לפיד, אבל עוד לא הגיע לחינוך העל-יסודי; השנייה – יום לימודים מלא במימון ממשלתי מלא, כאשר תשלומי ההורים יהיו רק על גביו, ואוכלוסיות החזקות שירצו לשלם יסבסדו גם את מי שלא יכול לשלם.

משה טור פז: הובלה למצוינות היא הדרך לקידום מערכת החינוך.

משה טור פז: לא להחליש את החזקים אלא לחזק את אלה שלא קיבלו את ההזדמנות מלידה.

משה טור פז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת בוסו.

בועז טופורובסקי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, כמו בכל שבוע, גם במושב החורף אקריא ואציין בכל שבוע את תאונות הדרכים הקטלניות שאירעו בכבישי ישראל.

בועז טופורובסקי: לצערי, השבוע היה שבוע לא פשוט.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 27 בספטמבר, נהרגה ילדה בת 4 מפגיעת אוטובוס בפזורת אבו סבילה שבדרום; באותו היום נפטר מפצעיו הולך רגל בן 17 אשר נפגע בכביש 316.

בועז טופורובסקי: ב-29 ספטמבר נהרג רוכב אופניים, גבר בן 72, ברחוב בורוכוב ברעננה.

בועז טופורובסקי: באותו היום התרחשה אחת התאונות המחרידות בשנים האחרונות, כאשר אוטובוס התנגש במכונית פרטית בכביש 89.

בועז טופורובסקי: בתאונה נהרגו ארבעה בני משפחה ממעלות, האם מורן בן-אלי, בת 35, הבנים דקל, בן 15 וליאם, בן 11, והבת אנאל בת החמש.

בועז טופורובסקי: באותה תאונה נהרג גם נהג האוטובוס, אשר בסון, בן 76, מקריית ים.

בועז טופורובסקי: ב-30 בספטמבר נהרג הולך רגל בן 70 ברחוב מבצע סיני בבת ים.

בועז טופורובסקי: ב-1 באוקטובר נהרגו שני רוכבי אופנוע תוך שעתיים: בכביש 4, סמוך לגבעת שמואל, נהרג רוכב בן 30, וסמוך ליישוב עילוט שבגליל נהרג רוכב, מוחמד אכרם אבו ראס, בן 19.

בועז טופורובסקי: אתמול, 4 באוקטובר, נהרג רוכב אופנוע נוסף, צעיר בן 17, תושב עראבה, בתאונה בכביש 804.

בועז טופורובסקי: עוד אתמול נהרג גבר בן 43 בתאונה בכביש 6 סמוך לישוב יגור.

בועז טופורובסקי: 13 אנשים נהרגו בשבוע החולף בכבישי ישראל, 34 נהרגו בחודש ספטמבר, 66 נהרגו מאז הפעם האחרונה שנאמתי כאן לפני היציאה לפגרת החגים, ומתחילת השנה נהרגו 278 אנשים – עלייה של 18%.

בועז טופורובסקי: אנחנו בימים שלפני אישור התקציב, ולצערי, במאבק, במלחמה בתאונות הדרכים, עדיין אין בשורה שתציל אנשים, ואנחנו רואים את מספר ההרוגים הולך ועולה.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: חשוב.

מיקי לוי: הלוואי שתהיה בשורה, כי זו מכת מדינה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת טופורובסקי.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חברת הכנסת רופא.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, ביקרתי היום בבית החולים תל השומר את מי שהצית למעשה לא רק את עצמו אלא את כל מחאת הנכים במדינת ישראל, איציק סעידיאן.

אוריאל בוסו: ביקרתי בחדרו מאחר שהוא התחיל לתקשר עם אנשים.

אוריאל בוסו: ביקרתי את משפחתו, פגשתי את הצוות הרפואי, ושמחתי לראות באמת משהו שגם מבחינתם נקרא נס של ממש.

אוריאל בוסו: צריך להודות לצוות הרפואי, שאנשים שוכחים שמלבד הקורונה יש עוד פעולות נרחבות שהם עושים, ולחזק את משפחתו עד להחלמתו המהירה של איציק.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: כיוון שזה נס, אתה מודה למשפחתו, תודה גם לבורא עולם.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת רופא.

שרון רופא אופיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

שרון רופא אופיר: אתמול אירחנו כאן במליאה את חברי הנבחרת הפראלימפית.

שרון רופא אופיר: ביקשנו לכבד אותם, להצדיע להם.

שרון רופא אופיר: לצערי, הם בחרו לקום ולעזוב באמצע הנאומים של פתיחת מושב החורף שלנו.

שרון רופא אופיר: הם בחרו לקום ולעזוב כי – איך הם אמרו לי?

שרון רופא אופיר: הם לא יכלו לסבול את הצעקות ורמת השיח המבזה שניהלו כאן חלק מחבריי למליאה, חברי כנסת שעושה רושם שהם מתחרים ביניהם מי מנהל שיח קולני ולא מכבד.

שרון רופא אופיר: כנסת ישראל היא המקום שאליו נושאים עיניהם אזרחי מדינת ישראל.

שרון רופא אופיר: כשאנחנו מבקשים מהציבור לנהל שיח מכבד ברשתות החברתיות, אין לאותם חברי כנסת זכות לבקש זאת.

שרון רופא אופיר: אמירות מביישות שהבית הזה לא יכול לשאת, אדוני היושב-ראש – במקרה הזה כנראה שאין צורך באולימפיאדה, כי המשאית עם המדליות כבר עושה את דרכה בעליות לירושלים, ולצערי הרב ישנם חברי כנסת לא מעטים שכנראה יזכו במדליות כאלה.

שרון רופא אופיר: היום ציינו את יום השוויון בחינוך, וחינוך מתחיל בראש ובראשונה בתקשורת, בשיח מכבד.

שרון רופא אופיר: אני רוצה להגיד לחברי הנבחרת הפראלימפית שאני מקווה שבפעם הבאה שנארח אותם, הסגנון ורמת השיח ישתנו.

שרון רופא אופיר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, ואחריה – חבר הכנסת דוידסון.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, כפי שאמרתי, אתחיל תמיד, בכל פעם שאני מדברת במליאה, בשאלה: מה קרה לקצין המודיעין, ומדוע לא מסירים את צו איסור הפרסום בנוגע לנסיבות מותו?

גבי לסקי: ועכשיו לענייננו.

גבי לסקי: אנחנו נמצאים היום ביום השלישי לשביתה של המטפלות המחנכות של מעונות היום המפוקחים.

גבי לסקי: המטפלות מגדלות את הילדים שלנו, אבל הן עובדות שקופות לחלוטין.

גבי לסקי: הן מרוויחות מעט מדי, למרות שהן עובדות באחד המקצועות השוחקים ביותר ואולי החשובים ביותר, כי הן מגדלות את הילדים שלנו.

גבי לסקי: מטפלות מחנכות בישראל אחראיות לשלומם של שישה פעוטות ביום, והתקן ב-OECD מדבר על אחריות לארבעה פעוטות ביום – פער של 25% בכוח האדם בין ישראל ל-OECD.

גבי לסקי: 16,000 המטפלות ששובתות כבר שלושה ימים בלמעלה מ-800 מעונות דורשות להעלות את שכרן ולהוסיף תקנים וכוח אדם למערכת.

גבי לסקי: הדרישות שלהן הן דרישות צודקות, ובאות לא רק לשפר את מעמדן והכנסתן אלא לתקן תיקון עמוק את המערכת שמטפלת בגיל הרך.

גבי לסקי: במשך השנים ממשלות קודמות הפקירו את ילדי הגיל הרך ואת המטפלות המחנכות שלהם.

גבי לסקי: עכשיו הגיע הזמן וישנה הזדמנות, עם המעבר של הטיפול ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, לשנות כיוון – להתחיל להתייחס לילדים בגיל אפס עד שלוש כחלק מהתהליך החינוכי, כחלק מהתהליך הפדגוגי, ולאפשר לאותן מחנכות מטפלות להשתכר בכבוד, כי כאשר אנחנו מאפשרות להן להשתכר בכבוד, יהיה לנו חינוך טוב יותר עבור הילדים שלנו, והאימהות והאבות יוכלו לצאת לעבודה ולתרום למשק.

גבי לסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, ואחריו – חבר הכנסת כסיף.

סימון דוידסון: תודה, אדוני יושב ראש-הכנסת.

סימון דוידסון: קודם כול, אני שמח ששרת החינוך נמצאת פה, וגם שרת העלייה והקליטה, כי אני שוב חוזר על אותם משפטים שאני חוזר עליהם שלושה חודשים, במיוחד לאחר מה שהיה אתמול בכנסת – יום היסטורי באירוח המשלחת האולימפית והפראלימפית: חברים, הספורט הוא כלי החינוך הטוב ביותר, גם בחברה הערבית, גם בחברה היהודית, ובייחוד בנושא מיגור הפשע, והדבר החשוב ביותר – מתן מסגרת חינוכית מהטובות ביותר לנערים והנערות שלנו.

סימון דוידסון: בתחילת השבוע יצא לי לבקר בעמותת הגל שלי בבת ים.

סימון דוידסון: העמותה הוקמה בשנת 2012 במטרה להעניק הזדמנות אמיתית לבני נוער במצבי סיכון לעלות על הגל ולהצליח דרך התמודדות מעצבת עם הים, דרך גלישת גלים.

סימון דוידסון: יש להם שלושה מרכזים – בבת ים, תל אביב וכפר גלים.

סימון דוידסון: הם עושים עבודת קודש עם נוער בסיכון, בתקציב נמוך, מה שלא תמיד המדינה שלנו מצליחה לעשות.

סימון דוידסון: יש להם למעלה מ-4,400 בוגרים מכל קשת החברה הישראלית, ערבים ויהודים, ו-250 מתנדבים בתוכנית הזאת.

סימון דוידסון: שמחתי להיפגש עם המנכ"ל ועם הצוות המצוין, והתרגשתי מהסיפור של דור.

סימון דוידסון: הוא הגיע לעמותה כנער בן 14 מסביבה קשת יום בבאר שבע, וכיום הבחור בן 23, בוגר שירות קרבי בחיל הים ובעלים של בית ספר לגלישה.

סימון דוידסון: העמותה נותנת כלים מיוחדים לנערים ונערות בסיכון, ועלינו לחזק אותם, ואני מחזק אותם.

סימון דוידסון: ושוב אני חוזר: בואו נעזור לנערים והנערות על ידי מתן פעילות ספורטיבית.

סימון דוידסון: זה פתרון וכלי מדהים.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת אזולאי.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפי אדם טבע ודין, הסיכון לתמותה של אנשים הגרים בקרבת התחנה המרכזית בתל אביב גדול ב-23% מאשר במרחב הכפרי.

עופר כסיף: הסיכון להחמרת אסתמה בקרב ילדים הגרים סמוך לצירי תחבורה ראשיים גבוה בכ-9% מאשר במרחב הכפרי, וסמוך לתחנה המרכזית בתל אביב – בלמעלה מ-12%.

עופר כסיף: התחנה היא מפגע בריאותי ומפגע אורבני שפוגע בתושבי דרום תל אביב כבר 30 שנה, מוקד של רעש וגם של פשיעה.

עופר כסיף: אבל המשך הפעלת התחנה המרכזית בתל אביב איננו פוגע רק ברווחת התושבים ובבריאותם – ההפעלה הזאת היא גם לא כלכלית; הנזקים הבריאותיים למשל עומדים על סכומים גבוהים ביותר.

עופר כסיף: אני רוצה כאן לחזק את התושבים בדרום תל אביב שנאבקים ומובילים את המאבק נגד המפגע הזה, להביע בהם תמיכה, וגם להביע התחייבות לסייע ולהצטרף אליהם.

עופר כסיף: אני רוצה לומר פה ולהתריע: אם לא נשים ליבנו למצוקת התושבים ולדרישותיהם ולא נמצא בתקציב הנוכחי את המימון להוצאת התחנה מלב השכונה, פינויה עלול להימשך שנים ולעלות בדמים, תרתי משמע.

עופר כסיף: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת פינטו, בבקשה.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאן מעבר לכביש יושב לו עמנואל כהן ושובת רעב זה שבעה ימים.

שירלי פינטו קדוש: הוא זועק את הזעקה של בנו יפתח וחבריו, שאינם יכולים לדבר.

שירלי פינטו קדוש: יפתח הוא אוטיסט בתפקוד נמוך, ויחד איתו 95 מהצעירים עם אוטיזם בתפקוד נמוך מועסקים בתנאים מחפירים.

שירלי פינטו קדוש: דמיינו לכם אנשים שיושבים ימים שלמים בחדרים סגורים ובעבודת נמלים של ממש ממיינים ברגים או סכו"ם, וכאשר מגיע סוף היום, הכול מעורבב חזרה רק כדי שהם יחזרו על הפעולה מחדש ביום המוחרת.

שירלי פינטו קדוש: שלא תטעו, זאת אינה מציאות בסדנאות יזע אי שם במדינות עולם שלישי או מקרה שהתרחש לפני 200 שנה.

שירלי פינטו קדוש: כך מתנהלת בימים אלו התעסוקה של אנשים עם אוטיזם במדינת ישראל – עבודה שכל תכליתה היא תעסוקה ותו לא.

שירלי פינטו קדוש: בפורמט הזה אין שום ערך מוסף או רצון ויכולת לפתח אותם כבני אדם, להעשיר את עולמם ולשמור על כבודם.

שירלי פינטו קדוש: ואז, עם סיום מערכת החינוך, בגיל 21, הם נדונים לחיי שיממון מקובעים ונזרקים ונשכחים בצד.

שירלי פינטו קדוש: בשנים האחרונות קמו כמה ארגונים המציעים תעסוקה מכבדת לאוכלוסייה הזאת, עם אופק, תקווה ועניין, אך התקצוב הציבורי אינו מספק, וכעת הם שורדים מתרומות ותשלומים כבדים מההורים.

שירלי פינטו קדוש: על כך שובת עמנואל רעב כבר שבעה ימים, ועוד תשמעו את זעקתו.

שירלי פינטו קדוש: ביכולתנו, אנו, חברי הכנסת, להוביל מהפכה אמיתית שתהפוך כ-800 אנשים עם אוטיזם בתפקוד נמוך, אנשים שבקושי מסוגלים לדבר, לאנשים שמחים, להוביל עולם תעסוקה מכובד לאנשים שלא שפר עליהם גורלם.

שירלי פינטו קדוש: אני קוראת לקיים דיון דחוף בנושא.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: )

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת פינטו.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום מיוחד בנושא שוויון בחינוך וחינוך חינם בישראל << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים לסעיף השני בסדר-היום: ציון יום מיוחד בנושא שוויון בחינוך וחינוך חינם בישראל – הצעות לסדר-היום מס' 333, 330, 348, 351, 353, 358, 375, 376, 384 ו-385.

מיקי לוי: יזם את היום החשוב הזה, שהוא עתיד ילדינו בארץ הזאת, חבר הכנסת מיכאל ביטון.

מיקי לוי: בבקשה.

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לך באופן אישי על הבחירה והתמיכה – לקיים יום מיוחד בכנסת בסוגיית השוויון בחינוך והיעדר חינוך חינם אמיתי בישראל.

מיכאל ביטון: היום הזה היה מרומם ומשמעותי, מעבר לכנס מיוחד וגדול שקיימנו, עם הצטרפות של מעל 25 חברי כנסת לדיון.

מיכאל ביטון: ועדות הבית בכנסת קיימו דיוני משנה נוספים בסוגיות של חינוך ושוויון הזדמנויות.

מיכאל ביטון: ואני מקווה שבעוד שנה נעשה עוד יום מיוחד, ולמה?

מיכאל ביטון: כדי שנדע אם רק דיברנו או עשינו.

מיכאל ביטון: ובמה דברים אמורים?

מיכאל ביטון: במבט פחות אופטימי – אין שוויון הזדמנויות בישראל.

מיכאל ביטון: גורלו של ילד נקבע לפי העיר שייוולד בה, לפי העושר הכלכלי של אותה עיר.

מיכאל ביטון: והעושר הכלכלי של אותה עיר לא נובע מהעובדה שהוריו שילמו ארנונה או לא שילמו ארנונה.

מיכאל ביטון: תושבי ירוחם משלמים 93% ארנונה, ומשלמים כ-40 שקל למטר למגורים לארנונה; בתל אביב, במגורים הארנונה נמוכה.

מיכאל ביטון: מה הופך את תל אביב לעיר עשירה כלכלית?

מיכאל ביטון: ההכנסות מארנונה על תיירות, בנקאות, תעשייה, משרדי ממשלה ומסחר וכן הלאה.

מיכאל ביטון: ההכנסות האלה מאפשרות לעיריית תל אביב להשקיע בחינוך של הילדים ולהוסיף שכבה משלימה של חינוך.

מיכאל ביטון: אבל יש בישראל 260 רשויות; 200 נאבקות על הקיום במענקי איזון, 20 מבוססות מאוד עם המון ארנונה עסקית, ו-40 פרווה – זו פחות או יותר החלוקה.

מיכאל ביטון: וסל המשאבים החינוכיים שעומדים לרשות הילד בישראל לא מוחלט על ידי שרת החינוך בלבד אלא על ידי עיריות.

מיכאל ביטון: זה מרכיב אחד באי-שוויון.

מיכאל ביטון: המרכיב השני הוא תשלומי הורים.

מיכאל ביטון: אנחנו בעצם מאפשרים במדינת ישראל, במקום שקראנו לו "חינוך חינם", לגבות המון המון כספים מהורים.

מיכאל ביטון: אנחנו גם קוראים לתשלומים האלה "תשלומי רשות".

מיכאל ביטון: יש רק תשלום אחד שהוא חובה – 49 שקלים לביטוח הילד.

מיכאל ביטון: אחר כך יש תשלומים על טיול, על מסיבת סיום, על ספרים, שמכונים "תשלומי רשות".

מיכאל ביטון: נראה לנו הגיוני שספר לימוד יהיה רשות?

מיכאל ביטון: שההשתתפות במסיבת סיום היא רשות?

מיכאל ביטון: שההשתתפות בטיול שנתי, שזה פסגת החוויה החינוכית וזה חלק מהחינוך של ילד וזה מה שילד זוכר מכל שנותיו בבית ספר – זה יהיה רשות שלו או של ההורים להחליט אם להשתתף או לא?

מיכאל ביטון: סיפר היום בכנס מנהל רציני מאוד, אחד שנאבק, שמרגיש מה זה תשלומי ההורים, איזה נזק זה עושה, שהוא הוציא למסע ישראלי – אתה מכיר את התוכנית הזאת?

מיכאל ביטון: שבוע של תיכוניסטים עם העמקה כמו פעם, עם לינה בשטח, עם זהות, עם עבודה מחשבתית – מתוך 220 ילדים הוא מוציא 160.

מיכאל ביטון: 20% מהשכבה לא יצאו לטיול כי לא שילמו ואין מי שישלם, והפסידו את השבוע הכי משמעותי בתיכון.

מיכאל ביטון: הכסף הזה הוא קטן במערכת הכלכלית, כי אנחנו נשקיע בילד 15,000 או 20,000 שקל בממוצע בחינוך שלו, והעירייה יכולה להוסיף – העניות ביותר יכולות להוסיף כמה מאות שקלים; העשירות ביותר מוסיפות מתקציבן לילד קרוב ל-16,000 שקלים.

מיכאל ביטון: ובסוף אנחנו מתווכחים עם הורים על 200 שקל בגיל הרך או 1,000 שקל בתיכון, קוראים לזה "תשלומי רשות", עושים את הביזיון השנתי בוועדת החינוך של אישור תשלומי הורים, חברי הוועדה ויושבי-הראש מתביישים לאשר את זה, ובהכנעה וכדי לא לפגוע במערכת החינוכית, כדי שתמשיך לתפקד, מאשרים את תשלומי ההורים ואומרים: בשנה הבאה נעשה משהו עם תשלומי הורים.

מיכאל ביטון: אנחנו היינו פה בכנסת מ-2018, אתה היית איתי, היינו חברים, אתה ואני, בוועדת הכספים, אבל הייתי חבר גם בוועדת החינוך, ושם פרצנו פריצת דרך שבה הפחתנו קצת את תשלומי ההורים וקיבלנו התחייבות של משרד החינוך למתווה רב-שנתי של הפחתת תשלומי הורים.

מיכאל ביטון: הקורונה פרצה ושמה את שאר הדברים ב-hold, וארבע מערכות בחירות לא אפשרו לקדם, ונתקענו בשלב הזה.

מיכאל ביטון: התיקון השני של האי-שוויון זה תמונת הראי – תקצוב דיפרנציאלי:

מיכאל ביטון: להשקיע באותן ערים קצת יותר בחינוך, לתת גמישות לאותן ערים להשלים את החוסר החינוכי שנובע מהיעדר עושר מוניציפלי, להשקיע קצת יותר שעות, קצת יותר תגבור, אבחונים דידקטיים וכל אותן פעולות שלא נעשות על ידי משפחה שהיא לא עשירה, שלא לדבר על חינוך בלתי פורמלי: מתנ"סים, חוגים, העשרות, מוזיקה, תרבות, אומנות, תנועות נוער, קייטנות.

פנינה תמנו: זה בונה יותר ביטחון לילד מאשר החינוך הפורמלי.

מיכאל ביטון: שרת העלייה, אני עזבתי ארבעה תיכונים והתגייסתי בגיל 17 לגולני.

מיכאל ביטון: הביטחון שלי זה חוג סיירות ותנועת נוער בני עקיבא, אבל בני עקיבא שלי לא עלה למסעודה ואליהו ביטון כסף במדינה הענייה של שנות השבעים, והלכתי למחנות קיץ; בני עקיבא של הילדים שלי עולה כ-2,000 שקלים לשנה, לפי הגיל, לפי גודל הטיול ומחנה הקיץ.

מיכאל ביטון: ואנחנו רוצים ילדים בתנועות נוער ורוצים תקצוב של חינוך בלתי פורמלי ורוצים שכל ילד יקבל הזדמנות.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת יעל רון הביאה לוועדה שלה מצוינים מהפריפריה – מצוינים בספורט, בטיפוס; מהפריפריה.

מיכאל ביטון: אמירה: קשה, פחות כסף, אבל אנחנו מצוינים.

מיקי לוי: הייתי רוצה לתת לך עוד שעת דיבור, אבל משפט לסיום, בבקשה.

מיכאל ביטון: איך לסיום?

מיכאל ביטון: רק התחממנו.

קריאות: – – –

מיכאל ביטון: זה כמו הפנסיה של שרים – אין להם זכות מהעבר למשוך עוד קצת?

מיקי לוי: הוספתי עוד שלוש דקות.

מיכאל ביטון: תודה רבה, היושב-ראש.

מיכאל ביטון: אז עכשיו אני רוצה ללכת עם הפנים קדימה.

מיכאל ביטון: את האי-שוויון אנחנו מבינים ואת המשבר של אי-שוויון הזדמנויות, אבל הצד האופטימי: אותם אלפי מנהלים ומורים ויזמי חינוך והעמותות וקרנות וחברי כנסת ששוויון הזדמנויות זה בליבם וחינוך בנשמתם.

מיכאל ביטון: הגיע הזמן שנעשה פריצת דרך, שלא נראה את המחזה הזה בוועדת החינוך בשנה הבאה.

מיכאל ביטון: ישבתי עם שר האוצר וקצת קיבלתי את הדין, כי הבנתי שעכשיו קורונה ולא נוכל עדיין לעשות מהפכה בתשלומי ההורים.

מיכאל ביטון: סיכמתי איתו את הדבר הבא: אנחנו רוצים בתקציב 2023 – ולהתחיל את הדיונים להכנת התקציב כבר באמצע השנה הקרובה – לאתר כעשר ערים ורשויות בישראל, מאשכול 1, 2, 3, 4, לקחת גם מאשכול 7, 8, רשות ערבית, רשות חרדית, רשות יהודית, רשות בנגב ובגליל, ולהגיד לערים האלה: אתן בתוך חודשים מודיעות שאתן "עיר חינוך חינם".

מיכאל ביטון: הילד בא לגן ובא לבית ספר ואסור לדבר איתו על כסף.

מיכאל ביטון: נניח ירוחם, כל הכסף שהיא גובה בחינוך מתשלומי ההורים: 2 מיליון שקל, 3 מיליון שקל.

מיכאל ביטון: הרשות גובה 70%, אז היא לא תקבל 100% מהמדינה, כי היא גובה גם ככה רק 70% מההורים.

מיכאל ביטון: היא תקבל שיפוי מהמדינה לפיילוט ערי חינוך חינם, וניקח עשר רשויות בתקציב הבא, ונראה איך נראה חינוך חינם – איך המצב הזה שמורה לא מדבר יותר עם ילד על כסף, ומנהל לא עוסק ולא מוטרד אם קיבל כסף לטיול או לא קיבל.

מיכאל ביטון: את הדבר הזה של פיילוט ערי חינוך חינם סיכמתי באופן עקרוני עם שר האוצר שנתחיל לבצע בתקציב הבא, ולצידו מחשבה איך אנחנו, בפעימות רב-שנתיות, מורידים את החרפה של תשלומי הורים ואת הטקס השנתי בוועדת חינוך ואת הטררם ואת המצלמות ושזה יוצא לטמיון.

מיכאל ביטון: הדבר הזה הוא קריטי, הוא דרמטי.

מיכאל ביטון: ויש לי בקשה אחרונה אליך, יושב-ראש הכנסת – כמובן הכול תלוי ביציבות, ושתשב על כיסאך ונאשר תקציב וחוק הסדרים, אבל כעת חיה בשנה הזאת אנחנו נעשה יום חינוך, יום מיוחד לחינוך שוויוני וחינם בישראל, ונבשר בשורות של מעשים.

מיכאל ביטון: תודה רבה, יושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: אמן כן יהי רצון.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, תודה לחבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון, שהציע את ההצעה הזאת.

ישראל אייכלר: מיכאל, אמרת שאתה מקווה שבשנה הבאה לא יהיו תשלומי הורים, ואני מאחל לך שאתה תהיה שר האוצר שיבצע את זה, כי לא נראה לי ששר האוצר הזה יבצע את זה.

יעקב מרגי: הוא נמנע מלהגיב – – –

אופיר סופר: יש לך הצעה קונסטרוקטיבית?

ישראל אייכלר: שמיכאל יהיה?

ישראל אייכלר: תאמין לי, יש פה קונסנזוס.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני שמח על כך שמקדישים יום לחינוך.

ישראל אייכלר: כל המהות של עם ישראל החלה בפסוק של אברהם אבינו: "כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט", כי אין אנושות ואין אנושיות בלי חינוך.

ישראל אייכלר: לבעלי חיים אין קשר עם הנכדים והנינים שלהם, ולא מחנכים אותם איך לנהוג.

ישראל אייכלר: עם ישראל, עם הספר, הנהיג לעולם את ספר החינוך, ובלי המלמד, בלי המורי, בלי הרב, בלי המורה, אין תלמידים, ובלעדיהם אין עתיד לעם היהודי ולעולם האנושי.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו מדברים על שוויון בתקציבי החינוך, וזה לטעמי אבן יסוד בדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: כל שהמדינה נותנת לאזרחיה לחינוך צריך לתת להם שווה.

ישראל אייכלר: אין שום היגיון לתת למגזר אחד כך ולמגזר אחר חצי ורבע ושליש, על אחת כמה וכמה כשמדובר על חינוך, שהוא יסוד הקיום של כל אזרח ויסוד קיומו של העם היהודי.

ישראל אייכלר: אין התפתחות, אין למידה, אין ערכים, אין מוסר, אין כלום בלי חינוך, וכולם צריכים את זה.

ישראל אייכלר: וצריך שיהיה תקציב שווה לכולם, זה נקרא שוויון בחינוך – שכל ילד יקבל מהמדינה אותו דבר, ולא חשוב בכלל כיצד החליטו הוריו לחנכו ועל אילו ערכים ומסורת הם בוחרים לחנך אותו.

ישראל אייכלר: ההפך, הניסיון של הסובייטיזציה של מהות ותוכני החינוך, שכולם צריכים להתחנך על פי ז'דאנוב, קומיסר התרבות והחינוך של הקומוניזם, יצר בברית המועצות את העיוותים ואת חוסר הצדק העמוק והרחב ביותר בעולם.

ישראל אייכלר: דווקא היהדות דוגלת ב"חנֹך לנער על פי דרכו" – לא כולם אותו דבר, לא לכולם מתאים אותו הלימוד ואותו החינוך – כי "גם כי יזקין לא יסור ממנה".

ישראל אייכלר: לצערי, אדוני היושב-ראש – אתה יודע על מי אני מדבר – ישנו מגזר שלם, שהוא אחד מהמגזרים הגדולים ביותר בישראל בגילי השכבה הרלוונטית של בתי הספר וילדים, שהוא מופלה לרעה מעצם מהותו והיותו חינוך חרדי.

ישראל אייכלר: פשוט אומרים לו: אתה מקבל פחות מאחרים.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי אתה מחנך בדרך ישראל סבא, וזה לא בדיוק מה שמשרד החינוך והמדינה רוצים.

ישראל אייכלר: כאשר מדינת ישראל קמה, קמה מערכת חינוך ממלכתית, אבל בו ביום הכירה המדינה במערכת חינוך התיישבותית, העדפה תקציבית למערכת חינוך של ההתיישבות.

ישראל אייכלר: הם הבינו שיש להם איזה ערך.

ישראל אייכלר: היום כבר הבינו – זה כבר משולב; אני לא יודע כמה התיישבות יש היום.

ישראל אייכלר: אבל הייתה גם מערכת חינוך ממלכתית-דתית בשוויוניות מוחלטת.

ישראל אייכלר: שנים אחר כך הכירו גם בחינוך העצמאי, ובאחרונה, ב-20 שנה האחרונות, גם באל המעיין ובני יוסף.

ישראל אייכלר: הכול נבע מן ההבנה שמדינת ישראל מורכבת מכל מיני תרבויות, ואי-אפשר לתת אותו דבר לכולם מבחינת תכנים.

ישראל אייכלר: מה שכן צריך זה תקצוב שווה – זה נקרא שוויון.

ישראל אייכלר: ולמה?

ישראל אייכלר: האם חינוך ילדי ישראל מדורי-דורות, חינוך יהודי, לא שווה כמו חינוך אחר, חינוך חדש?

ישראל אייכלר: וכך המשיכו לתקצב תלמודי התורה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך שכשהיה פה שר החינוך אהרן ידלין – אתה הכרת אותו בטח – הוא סיפר לי בשעתו שכשבאו אליו שצריך לתת כסף לתלמודי תורה ולא נותנים פרוטה, אז הוא אמר: למה לחינוך להתיישבות – כשהוא עוד היה, בתקופה ההיא – אנחנו נותנים ולתלמודי תורה לא?

ישראל אייכלר: והוא התחיל לתת לתלמודי תורה; אומנם לא אותו דבר, אבל הוא התחיל את הדבר הזה, והוא גאה בזה עד היום הזה.

ישראל אייכלר: נדמה לי שהוא חי; שיחיה עד 120 שנה.

ישראל אייכלר: מי שנשאר למטה למטה בתקצוב זה דווקא העניים במוכש"ר, וכן מוסדות הפטור – אלו תלמודי התורה, שמקופחים היום בעוול בלתי נסלח.

ישראל אייכלר: את העוול הזה צריך ואפשר לתקן.

ישראל אייכלר: יושבת פה שרת החינוך, ואני מקווה שהיא תמצא את הדרך שגם ילדי תלמודי התורה יוכלו לקבל תקציב שווה.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שרוב המיסים במדינה משולמים ממיסים עקיפים ולא ישירים, והעניים משלמים לא פחות מהעשירים יחסית ליכולתם.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל דוגלת בליברליזם רדיקלי באופן כזה שלכל אחד יש את הזכות להתנהג איך שהוא רוצה, מה שהוא רוצה ולהיות שייך לאן שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: בדבר אחד נשארנו מקובעים מימי מפא"י: כולם צריכים ללמוד את אותו דבר.

ישראל אייכלר: אז אני בעד שהחינוך הממלכתי יקבל תקצוב מלא, אבל אני לא בעד שהחרדים יקבלו פירורי תקציב.

ישראל אייכלר: המוכש"ר מקבל איפשהו באמצע, ואלפי ילדים – אולי אתם לא יודעים – שלא נמצאים ברשתות החינוך החרדיות, כולל מעיין החינוך והחינוך העצמאי, שלא מכניס אותם, מקבלים תקצוב דליל המצטמק משנה לשנה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך הרבה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שצריך לתקן ואפשר לתקן.

ישראל אייכלר: אם בעבר היו תלמודי התורה מתקיימים מתרומות ומשכר הלימוד, שהשלימו את הפער האדיר, היום התרומות אפסיות, וזה מכביד על ההורים, ומורה בתלמוד תורה מקבל פחות מחצי שכר ממורה מקביל ברשתות, אפילו בחינוך העצמאי ובבני יוסף, על אחת כמה וכמה בממלכתי.

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

ישראל אייכלר: אז בדיוק, אדוני היושב-ראש, לזה הגעתי.

ישראל אייכלר: זה הזמן לתקן את העוול ההיסטורי ולהשוות את תקציב החינוך החרדי.

ישראל אייכלר: לא מפלים בין ילד לילד, ולא משנה באיזה מוסד חינוכי.

ישראל אייכלר: במדינת ישראל – בפרט מדינת ישראל, שהיא מדינת היהודים, צריכה להכיר בלימוד התורני לא פחות מבלימודים כלליים, וצריך להפסיק את הקביעה שיש הבדלים של 40%, 50%, בין ילד לילד, וזה עוד בלי תוספות התקציב הנוספות.

ישראל אייכלר: ולכן, בעזרת השם, אני מקווה ששרת החינוך תוכל לתקן את הדבר הזה, וזה יהיה דבר גדול לכל החינוך בישראל.

ישראל אייכלר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אופיר, בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גבירותיי השרות, גברתי שרת החינוך, אני חושב שעצם זה שאת יושבת על כיסא שרת החינוך, יש בכך אמירה לכותרת של היום החשוב שאנחנו עוסקים בו.

אופיר סופר: אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת מיכאל ביטון על היוזמה של היום החשוב הזה, וגם אתה חלק מהסיפור הזה.

אופיר סופר: בשנים האחרונות, וביתר שאת בתקופה האחרונה, ואפילו בשבוע האחרון, צפה ועולה שוב סוגיית השירות הצבאי כאבן בוחן לאיכות השירות שמקבלים ילדי הפריפריה: האם השתתפותם ביחידות הטכנולוגיות של הצבא 8200 ואחרות – או לחלופין הדרתם, כי יש טענה כזאת – מבטאת את זה שבעצם יש לנו חינוך פחות טוב בפריפריה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, ביום הושענא רבא, לפני כשבוע וחצי, נסעתי לבקר את פצועי המבצע בג'נין, היחידה המובחרת בצה"ל.

אופיר סופר: ביקרתי שם גם את – לצערי הם לא היו במצב שאפשר לפגוש אותם, אבל פגשתי את המשפחות.

אופיר סופר: היה שם גם מפקד פלוגה וגם לוחם, האחד בן העיר שדרות והאחר בן חצור הגלילית.

אופיר סופר: אני חושב שכשאנחנו מדברים על חינוך איכותי, ואנחנו דווקא תחת הכותרת הזאת של שוויון בחינוך, אנחנו עלולים להתבלבל ולשכוח מה מטרת החינוך.

אופיר סופר: ואני רוצה להזכיר לכולנו שמטרת החינוך היא לחנך לאזרחות טובה, לשירות משמעותי.

אופיר סופר: זוהי מטרת החינוך.

אופיר סופר: בסוף אנחנו רוצים אזרחים טובים, אזרחים תורמים.

אופיר סופר: נכון, יש כאן גם האלמנט של הידע, אבל מטרת החינוך היא לשאת בנטל.

אופיר סופר: בשנים האחרונות, אתה יודע, הוטבע המושג "שוויון בנטל".

אופיר סופר: אני לא אוהב את המושג הזה.

אופיר סופר: אני חושב שאנחנו צריכים לדבר על לשאת בנטל.

אופיר סופר: לשאת בנטל – לשם אנחנו צריכים לחנך, זו האמירה.

אופיר סופר: ככה מחנכת תורת ישראל – "נושא בעול עם חברו", ולא שוויון בנטל.

אופיר סופר: שוויון בנטל מזכיר לי – מי סוחב את הג'ריקן.

אופיר סופר: נו, שמישהו יסחב את הג'ריקן.

אופיר סופר: עד שהוא לא סוחב את הג'ריקן אז אני לא תורם את חלקי.

אופיר סופר: אז אנחנו מדברים על לשאת בנטל, ובעניין הזה אני רוצה לדבר דווקא על הערים המרוחקות, המכונות ערי הפריפריה.

אופיר סופר: כנראה מגיע שאפו גדול על נשיאתם בנטל והשתתפותם ביחידות הקרביות המבצעיות של צה"ל.

אופיר סופר: להתייחס לדיון עצמו – אדוני היושב-ראש, בהקשר של השוויון אני רוצה לגעת, גברתי השרה, בשלוש נקודות מעשיות שלהבנתי אפשר לטפל בהן החל ממחר בבוקר, והן לאו דווקא דברים שקשורים בעלויות תקציביות גדולות.

אופיר סופר: בסופו של יום אנחנו צריכים לראות מה באמת עומד לרשותם של אותם ילדים.

אופיר סופר: אני רוצה לדבר על דוח השקיפות, גברתי השרה, אני רוצה לדבר על אזורי רישום בפריפריה, ואני רוצה לדבר על השימוש באמצעים הדיגיטליים, שצריך לומר שמשבר הקורונה, בעניין הזה לקח אותנו קדימה חזק מאוד.

אופיר סופר: בנושא דוח השקיפות, אני חושב שכשמתבוננים בדוח השקיפות אז יש שם מדדים יותר מדידים ומדדים שהם פחות מדידים.

אופיר סופר: אבל בסופו של יום דוח השקיפות שואל שאלה מאוד בעייתית – הוא שואל כמה מדינת ישראל השקיעה בילד הזה.

אופיר סופר: למה אני אומר שזו שאלה בעייתית?

אופיר סופר: כי אם ניקח את עולם התעשייה – ואני מאוד רוצה, חברתי חברת הכנסת יעל בן משה, להביא את הגז הטבעי לאזורי התעשייה הצפוניים, שעדיין לא זוכים לכך, אבל האם כשנצליח להביא את הגז הטבעי לאזור התעשייה בצח"ר אז נוכל להגיד שמדינת ישראל השקיעה הרבה ביזמים בצח"ר, בחצור, בקריית שמונה?

אופיר סופר: לא.

אופיר סופר: אנחנו צריכים לשאול מה האפשרויות שעומדות בפני הילד בקריית שמונה.

אופיר סופר: האם ילד בתיכון, עומדות לפניו 16 מגמות או שעומדות לפניו שתיים או שלוש מגמות?

אופיר סופר: עכשיו, אני אומר:

אופיר סופר: הבעיה הזאת ייחודית מאוד לפריפריה, והיא עוד יותר ייחודית למוסדות החינוך המגזריים יותר, קרי הדתי, החרדי, הדרוזי, הצ'רקסי, ששם אנחנו מדברים על מקומות קטנים יותר.

אופיר סופר: ומהנקודה הזאת אני רוצה לגשת לנקודה השנייה, ואני מדבר על אשכולות רישום.

אופיר סופר: אשכולות רישום, מרחבי רישום, שאני חושב שכפי שבעיר ירושלים אזורי הרישום פתוחים – אם ניקח שכונה בירושלים, אנחנו מדברים על 70,000, אולי 100,000, 200,000 אנשים בשכונה.

אופיר סופר: אז ניקח את ערי הצפון, צפת, קריית שמונה, חצור, כרמיאל – אנחנו מדברים על ערים שהממוצע שם הוא בין 20,000 ל-40,000 תושבים.

אופיר סופר: המרחק הגיאוגרפי בין מקום אחד לשני הוא 40 דקות נסיעה.

אופיר סופר: אם נפתח את אזורי הרישום האלה, אז אנחנו ממילא נאפשר יותר כמות, נאפשר יותר גודל ונאפשר ממילא גם מרחב פעילות ותחרות והרבה הרבה הרבה יותר.

אופיר סופר: הסוגיה השלישית, אין ספק – וזו הנקודה האחרונה, אדוני היושב-ראש: המרחב הווירטואלי.

אופיר סופר: הלימודים בזום בסוף הביאו אותנו למקום שאנחנו פיתחנו מאוד את הכלי הזה.

אופיר סופר: הכלי הזה הפך להיות לכלי יעיל, משמעותי.

אופיר סופר: אנחנו צריכים לדעת לקחת ולמנף אותו.

אופיר סופר: אף שיש לו חסרונות מסוימים, אפשר, גברתי השרה, לתת מענה, למשל, אם אנחנו פותחים כיתות וירטואליות, מגמות שאנחנו מתקשים לפתוח.

אופיר סופר: בעיר שיש שם 40,000 אנחנו מתקשים לפתוח שש מגמות, אבל אם נייחד כמה ערים מסוימות – אגב, אפשר גם לשלב ערים מהפריפריה וערים מהמרכז.

אופיר סופר: אפשר ללכת עם זה עוד יותר רחוק.

אופיר סופר: אני חשבתי שזה רעיון מקורי שלי, ופה אני רוצה לשבח את רשת אמית.

אופיר סופר: התייעצתי על הרעיון הזה עם כמה אנשי חינוך וגיליתי שברשת אמית הם כבר רצים על המודל הזה, והם אפילו עשו יום עיון אחד בעניין הזה.

אופיר סופר: לסיום, אדוני היושב-ראש, מניתי כאן שלוש נקודות שלא כולן עולות הרבה כסף, אבל בהחלט אפשר לרוץ איתן קדימה.

אופיר סופר: אני אשמח, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, להיות שותף בתהליכים הללו, ואני רוצה לאחל הצלחה לכולנו בעניין הזה.

אופיר סופר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת אופיר.

מיקי לוי: חבריי, מי שעולה, זה נושא כל כך חשוב שאני נמנע מלהפסיק אתכם, אבל תשתדלו להתכנס אל תוך הזמן הראוי.

מיקי לוי: חבר הכנסת להב, בבקשה.

יעקב מרגי: אי-אפשר.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, זו גזרה שאפילו אחד כמוני, שמקפיד, לא יכול לעמוד בה.

אופיר סופר: השתדלתי.

מיקי לוי: אין לי פנים פשוט להתערב בדבר כזה, כל כך כבד, ולהפסיק אותו.

מיקי לוי: הדברים שנאמרים – כל אחד אומר דברים חשובים.

מיקי לוי: קטונתי.

יוראי להב-הרצנו: חד-משמעית אתגר, אבל אני אשתדל לעמוד בו.

יעקב מרגי: זה יחייב אותנו.

יוראי להב-הרצנו: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי שרת החינוך, כנסת נכבדה, את הדברים שלי היום הייתי רוצה לייחד לתלמידים עם צרכים מיוחדים במסגרת מערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: מדובר ב-12% מהתלמידים והתלמידות במערכת, 296,000 ילדים.

יוראי להב-הרצנו: המחויבות שלנו היא להבטיח לאנשים עם צרכים מיוחדים את הזכות לחיי קהילה שווים מתחילה במערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: היכולת שלנו לרדוף אחרי החלומות שלנו, לממש את מלוא הפוטנציאל שלנו, לקיים חיים מלאים כחלק בלתי נפרד מהקהילה שבה אנחנו חיים, תלויה במידה רבה באיכותה של מערכת החינוך.

יוראי להב-הרצנו: הדבר נכון במיוחד עבור ילדים עם צרכים מיוחדים.

יוראי להב-הרצנו: בשנת 2018 הועבר תיקון לחוק החינוך המיוחד שהלכה למעשה מאפשר להורים לבחור את מסגרת החינוך עבור הילדים שלהם – בשילוב, כחלק ממערכת החינוך הכללית, מבתי הספר הכלליים, או במסגרות נפרדות בחינוך המיוחד.

יוראי להב-הרצנו: זה תיקון מבורך, חשוב.

יוראי להב-הרצנו: הכלה ושילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים הרי מחזקת את ערך השוויון, היא חותרת להשתתפות השווה שלהם בחברה ופותחת אפשרות גם עבורם להמשיך ללמוד, להתקדם ולהתפתח.

יוראי להב-הרצנו: אבל גם מעבר למתן מענים מותאמים לצרכים האישיים של כל תלמיד ותלמידה, הנוכחות שלהם הופכת את החברים שלהם לספסל הלימודים לסבלניים יותר, לאחראים יותר לזולתם.

יוראי להב-הרצנו: אחרי שנתיים שבהן החוק יושם אני חושב שניתן להצביע על כמה פערים משמעותיים, גברתי השרה, שחשוב לטפל בהם על מנת להגשים את התכלית החשובה של החוק הזה.

יוראי להב-הרצנו: התיקון לחוק עיגן סל שירותים שונה בהיקפו לתלמידים שנמצאים בשילוב לעומת אלו שנמצאים במסגרות הנפרדות, ותלמידי השילוב זוכים לפחות, הרבה פחות שירותים.

יוראי להב-הרצנו: כשבוחנים את מימוש הסל מגלים שתלמידי השילוב, שממילא זוכים לפחות שעות, מקבלים את המינימום שמוגדר בחוק, וזה לא מספיק.

יוראי להב-הרצנו: כשזה המצב, הורים רבים עומדים בפני ברירה קשה: הם צריכים לבחור עבור ילדיהם מסגרת חינוך נפרדת, כלומר ללכת לחינוך המיוחד, או לבחור בשילוב ולממן בעצמם את מה שיחסר וחסר.

יוראי להב-הרצנו: ההורים שילמו ומשלמים אלפי שקלים בחודש עבור שירותי חינוך מיוחד שלא היו נמנעים מהם לו היו בוחרים במסגרת הנפרדת.

יוראי להב-הרצנו: אסור בעיניי לקבל מצב שבו השילוב יהפוך להיות פריבילגיה, אפשרות עבור אלו שיכולים לממן את הדבר הזה בעצמם.

יוראי להב-הרצנו: סוגיה נוספת שחשוב לטפל בה, גברתי, היא המחסור הגדול, גדול מדי, באנשי מקצוע, מטפלים וסייעות.

יוראי להב-הרצנו: המחסור, כפי שאת בוודאי יודעת, נובע בעיקר מתנאי ההעסקה שלהם, ודרושה רפורמה רחבה ועמוקה שתביא לתיקון מערכתי.

יוראי להב-הרצנו: המטפלים הפארה-רפואיים הם הרמפה האנושית עבור אותם ילדים, הדרך שלהם להבין את העולם, לתקשר איתו, לפרוץ קדימה.

יוראי להב-הרצנו: במקרים רבים הם-הם ההבדל בין שוויון בחינוך לבין נוכחות אגבית, תלושה, בלתי קשורה.

יוראי להב-הרצנו: שוחחתי בנושא עם שר הרווחה המצוין שלנו מאיר כהן, שמכיר לעומק את הנושא והתחייב לטפל בו.

יוראי להב-הרצנו: הסייעות הן חלק בלתי נפרד מסגל ההוראה של בית הספר, וכך יש לנהוג בהן:

יוראי להב-הרצנו: להכשיר אותן כפי שמכשירים את הסגל ולראות בהן חלק מהתשתית החינוכית של בית הספר שבאמצעותה התלמידים לומדים.

יוראי להב-הרצנו: נושא נוסף, גברתי, ולא פחות חשוב, הוא הצורך להנגיש את בתי הספר, את התשתיות עצמן בישראל.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע שמשרד החינוך עשה עבודה מאומצת בנושא, אבל עדיין ישנם לא מעט מקרים, בתי ספר, שבהם יש מעליות לא נגישות, חדרי שירותים לא נגישים, ציוד ופדגוגיה שהם לא מספיק נגישים, והרי המשמעות של הדבר הזה היא שתלמידים פשוט לא יכולים להגיע לבית ספר או לצרוך חלק מהשירותים החינוכיים ככלל התלמידים.

יוראי להב-הרצנו: זה קריטי להשלים את כל ההנגשה הדרושה.

יוראי להב-הרצנו: חבריי חברי הכנסת, עלינו לוודא שהשילוב מצליח.

יוראי להב-הרצנו: מגיע לאותם ילדים להיות חלק מהקהילה, ללמוד כחלק מהקהילה.

יוראי להב-הרצנו: זה מגיע להם וזה מגיע לנו כפרטים וכחברה – יותר שעות, יותר שירותים, יותר הנגשה.

יוראי להב-הרצנו: שוויון.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גברתי השרה, קודם כול, אני מצטרף לברכות לחבר הכנסת ביטון על היוזמה של היום החשוב הזה, שהתקיימו בו גם דיונים חשובים מאוד בוועדות השונות בכנסת, והיה על זה גם דיון מאוד מעניין באולם נגב.

סמי אבו שחאדה: השוויון בחינוך – בכלל, התפיסה של חינוך בבנייתה של חברה דמוקרטית זה עקרון יסוד.

סמי אבו שחאדה: כבר 200 שנים ההוגים החשובים מדברים, כותבים וחושבים על דמוקרטיה, על החשיבות של החינוך כדי לבנות אזרח שהוא הרבה יותר משכיל, שהוא הרבה יותר מודע למקום שבו הוא חי, כדי שהוא יוכל גם להשתתף פוליטית בצורה מודעת, ובסוף הוא ידע גם לבחור טוב יותר וגם להתארגן פוליטית בצורה טובה ולהשתתף פוליטית בצורה טובה יותר.

סמי אבו שחאדה: זה היסוד לבנייתה של חברה דמוקרטית.

סמי אבו שחאדה: לכן כולם מדברים על חשיבות החינוך, וכל המדינות שחשוב להן דמוקרטיה גם משקיעות בצורה די רצינית בעניין החינוך.

סמי אבו שחאדה: לצערנו הרב, במבנה הקיים במדינת ישראל החינוך לא רק שלא מקדם שוויון ואין שוויון בתוך מערכת החינוך עצמה – לצערנו הרב, הוא מנציח את הפערים הגדולים מאוד שקיימים בין החלקים השונים באוכלוסייה, בעיקר בין ערבים ליהודים.

סמי אבו שחאדה: אבל כמו שדובר לפניי, יש הרבה קבוצות מוחלשות בתוך מערכת החינוך שלא מקבלות שוויון הזדמנויות כמו חלק גדול מהאוכלוסייה, כמו החרדים, כמו קבוצת התלמידים עם המוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לדבר בעיקר על האוכלוסייה הערבית וחשיבות השוויון בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: הקורונה חשפה בצורה מאוד ברורה לכולם את הפערים שקיימים בין שתי החברות.

סמי אבו שחאדה: זה לא רק בכל הדברים שאנחנו מדברים עליהם בדרך כלל – גם כמה המדינה משקיעה פר תלמיד ובמוסדות ובמבנים וכו'; היא קודם כול חשפה את כל העניין של התשתיות.

סמי אבו שחאדה: מי שהכי הפסיד בשנתיים האחרונות בענייני החינוך היה החברה הערבית, כי לא רק התשתית של בתי הספר וכל המוכנות הטכנולוגית של בתי הספר ומוסדות החינוך וכל מה שדובר – בכלל אין תשתית.

סמי אבו שחאדה: אצל האחים שלנו בנגב לא הייתה בכלל תשתית אינטרנט.

סמי אבו שחאדה: אין מחשבים, וגם אם יש מחשבים – אין תשתית אינטרנט.

סמי אבו שחאדה: חברים, בתקופה שממרץ 2020 ועד היום מאות אלפי תלמידים ערבים הפסידו שעות אדירות של חינוך.

סמי אבו שחאדה: המשרד חייב לחשוב איך לפצות על הדבר הזה, גם בגילים מאוד קטנים אבל גם כאלה שהיו די קרובים לבגרות.

סמי אבו שחאדה: אנשים שהיו בכיתה י', י"א, י"ב, מה קרה איתם?

סמי אבו שחאדה: הם הפסידו מספר ענק של שעות לימוד, כי בכלל אין תשתית.

סמי אבו שחאדה: לא היה להם סיכוי ללמוד.

סמי אבו שחאדה: התשתית לא הייתה מוכנה.

סמי אבו שחאדה: הקורונה חשפה את כל הפערים במערכת החינוך: ברמה של המבנים של בתי הספר, המוכנות הטכנולוגית של בתי הספר, הגישה.

סמי אבו שחאדה: הכול היה פשוט מאוד לא שוויוני, וזה מנציח את הפער.

סמי אבו שחאדה: הפער הלך וגדל.

סמי אבו שחאדה: אז הקורונה שמה אותנו בפני המציאות המאוד-קשה שהייתה גם לפני הקורונה – חוסר השוויון גם היה הרבה לפני הקורונה – אבל היא יצרה מצב חדש שמשרד החינוך צריך לתת עליו את הדעת:

סמי אבו שחאדה: מה יקרה בתקופה הקרובה במערכת החינוך, בעיקר אצל התלמידים שהפסידו הכי הרבה, כדי לסגור ולצמצם את הפערים?

סמי אבו שחאדה: יש גם פתרון לסוגיה הזאת.

סמי אבו שחאדה: קודם כול, צריך לדבר על חוסר השוויון בתוך המבנה של משרד החינוך.

סמי אבו שחאדה: אני השתתפתי בעשרות ישיבות של ועדת החינוך.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, בכל ישיבה כזאת משתתפים המון אנשים מהדרג הבכיר במשרד החינוך שכל אחד מתמחה בנושא מסוים: בחינוך מיוחד, בתיכון, בגנים – יש כל מיני התמחויות.

סמי אבו שחאדה: בקרב הבכירים מהערבים יש בעל תפקיד אחד – כמובן, אנחנו מעריכים אותו ושיהיה בריא וחזק – מר עבדאללה ח'טיב, ובכל מה שמדובר בחינוך למאות אלפי התלמידים הערבים מגיע עבדאללה ח'טיב, שאמור לדבר על הכול.

מיקי לוי: ומשפט לסיום.

סמי אבו שחאדה: למה זה חשוב?

סמי אבו שחאדה: זה חשוב כי המבנה עצמו של משרד החינוך הוא לא שוויוני.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, כדי להוביל לשוויון, שוויון גם צריך להיראות.

סמי אבו שחאדה: העניינים האלה הם לא עניינים טכניים.

סמי אבו שחאדה: חוסר מציאת ערבים בתפקידים הניהוליים החשובים של משרד החינוך – שיהיה לפחות פרופורציונלי לא לגודל האוכלוסייה אלא למספר התלמידים ולאחוז התלמידים, שהוא מעבר לשיעור שלנו באוכלוסייה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו רוצים שאנחנו ננהל את כל מה שנוגע לענייני החינוך.

סמי אבו שחאדה: יש לנו גם פתרון, של אוטונומיה תרבותית.

סמי אבו שחאדה: מקוצר הזמן אני לא אוכל להרחיב בנושא הזה של אוטונומיה תרבותית, אבל כדי להוביל לשוויון, כדי שאכן נייצר חברה דמוקרטית יותר, אנחנו חייבים להוביל גם לאוטונומיה תרבותית בחינוך הערבי בארץ.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: אולי זה מוקדם, אוטונומיה, אבל הייתי אומר שאפשר – – –

סמי אבו שחאדה: 73 שנים זה לא מוקדם, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: אחרי 73 שנים זה לא מוקדם.

מיקי לוי: לא, אבל יש רק את – טוב, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, בחרתי לפתוח – ידידי מיכאל ביטון, יש מדרש שאומר: בנוהג שבעולם אלף נכנסים למקרא ויוצאים מהם מאה, מאה נכנסים למשנה ויוצאים מהם עשרה, ורק אחד לתלמוד.

יעקב מרגי: לכאורה אני אומר את זה בפתיח של הדיון הזה.

יעקב מרגי: זה מקומם אותך בהתחלה, אבל המאמר הזה טומן בחובו מצד אחד את חוסר השוויון האובייקטיבי: כל אחד לפי כוחו ויכולתו שאותה הוא מסוגל לבצע, ומצד שני זה מדרש נוקב, זה מאמר נוקב וזועק בדבר החובה לתת הזדמנות שווה לכל תלמיד באשר הוא, גם כשבסוף אנחנו יודעים שבסוף אחד לתלמוד.

יעקב מרגי: כל הדיון הזה – תסלחו לי, אני התלבטתי אם לקרוא מהכתב.

יעקב מרגי: זה זועק לי מהבטן, אני עוזב את הנאום.

יעקב מרגי: אני רוצה לחזור גם על מה שאמרתי בכנס היום: יש לי משנה סדורה בסוגיית החינוך, מה לעשות.

יעקב מרגי: הייתי חמש שנים יושב-ראש ועדת חינוך ועוד 12 שנים קול דומם במערכת החינוך בשנות השישים והשבעים, וזה זועק בתוכי.

יעקב מרגי: זה זועק בתוכי, כי כשהגעתי למבדקים בצה"ל חטפתי את סטירת הלחי הכי גדולה לפרצוף.

יעקב מרגי: מה שבצה"ל ידעו לזהות בי, מה שבצה"ל ידעו לעשות, מערכות החינוך במדינת ישראל לא עושות.

יעקב מרגי: אני תושב באר שבע, בן למשפחה ברוכת ילדים – – –

מיקי לוי: ברוך השם.

יעקב מרגי: אני סוטה ממה שרציתי לומר, אבל זה נוגע בסוף בעיקר.

יעקב מרגי: אתם יודעים איך קבעו מי יהיה בא'1 ובא'2?

יעקב מרגי: מי שבא מהרחובות האלה, ממשפחות גדולות, יהיה בא'1, ומי שיהיה בא'2 זה מי שהיה ממשפחות קטנות מהרחובות האלה.

יעקב מרגי: בסוף כיתה ז' ההנהלה נזכרה לומר שהתלמיד הזה מחמם את הכיסא בכיתה החלשה, א'1.

יעקב מרגי: משועמם.

יעקב מרגי: אז אתה, יעקב מרגי, בן למאיר, עליו השלום, ולאליס, שתיבדל לחיים ארוכים – אזרח עובד צה"ל, מפרנס יחיד – לך תתמודד בכיתה ח', תשלים את כל הפערים.

יעקב מרגי: ואומר לך מורה בצורה הכי ברורה: שמע, אני לא יכול לחזור איתך על החומר, אני צריך להתקדם עם התלמידים, יש לי כיתה ח', בחינות.

יעקב מרגי: תשלים.

יעקב מרגי: איפה תשלים, בספרייה העירונית, שאתה לא יכול לשלם דמי מנוי?

יעקב מרגי: איפה תשלים את זה, מהאחים שלך?

יעקב מרגי: האחים שלך גם הם מתמודדים, רוצים ללמוד.

יעקב מרגי: ואני לא מלין ואני לא אומר את זה בכעס.

יעקב מרגי: מתן הזדמנות שווה – יעקב מרגי, אותו תלמיד, הגיע למבדקים של צו ראשון, ומאז הוא עבר את כל מבדקי הטיס עד לשלב הפסיכולוג, שהוא שאל אותי: תגיד לי, אתה חושב שאתה יכול להיות טייס?

יעקב מרגי: אמרתי לו: אני לא רוצה להיות טייס.

יעקב מרגי: הוא אמר לי: אז למה הלכת?

יעקב מרגי: אמרתי לו: קסם לי הרעיון, עוד שלב ועוד שלב ועוד שלב.

יעקב מרגי: ואני אומר: למה?

יעקב מרגי: מי הפסיד?

יעקב מרגי: מי הפסיד?

יעקב מרגי: כמה כמוני יש?

יעקב מרגי: ואני לא מדבר על – איך כתוב שם?

יעקב מרגי: אין שוויון.

יעקב מרגי: אני כופר בשוויון.

יעקב מרגי: אומר הרבי מקוצק: אין דבר יותר לא שוויוני מאשר לטפל באי-שוויון בצורה שוויונית.

יעקב מרגי: זה לא שוויון.

יעקב מרגי: זה מתן הזדמנות שווה, טיפול אישי, לא לפזר את המשאב לרוחב, לכולם אותו דבר, מי שתפס – תפס, מי שקלט – קלט.

יעקב מרגי: אבל בזמן שנותר לי, אני רוצה לזעוק את הזעקה האמיתית.

יעקב מרגי: השרה, המשרד שלך בנוהג ישן – זה לא את, קיבלת את זה ככה – מתנהל בצורה מופקרת בסוגיית התל"נים, מפתח חצר קדמית וחצר אחורית בחינוך.

יעקב מרגי: אני אומר לך את זה בכנות.

יעקב מרגי: שלא ימכרו לך.

יעקב מרגי: הגעתי עם זה עד לשכות השר.

יעקב מרגי: הפעילו מנהלי הרשתות מדושני העונג לחצים על השר, ואמרו לי: זה פוליטי, אתה גורם לנו בעיות פוליטיות.

יעקב מרגי: הם עלו אליי.

יעקב מרגי: אני אומר להם: תסתכלו לי בעיניים – על מה הולך הכסף.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך שכפיתי והכרחתי את משרדך לעשות ביקורת על תל"ן במוסד מסוים במודיעין.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה גיליתי?

יעקב מרגי: הם גובים אלפי שקלים מהורים בציונות הדתית, אלפי שקלים, כמעט כמעט כמו שנה אקדמית.

יעקב מרגי: הסתבר בביקורת שלא רק שהם לא מקבלים תל"ן, את ה-100% פלוס תוספת ממ"ד – גם את זה הם לא נתנו.

יעקב מרגי: ולאן הכסף הזה הולך?

יעקב מרגי: הורה ממודיעין שמשלם, הכסף הולך גם לתחזק בתי ספר אחרים של הרשת בערים אחרות, את מכוניות השרד, את משכורות העתק של ההנהלה.

יעקב מרגי: עכשיו, מה קורה?

יעקב מרגי: למה אני זועק?

יעקב מרגי: מה אכפת לך?

יעקב מרגי: זה קורה במערכת החינוך שלי.

יעקב מרגי: קחו את באר שבע.

יעקב מרגי: יש בית ספר יסודי, בית מוריה, ולשם הולכים הגרעין התורני והאליטיזם של הציונות הדתית, נכון?

יעקב מרגי: אבל בשכונה ד' יש בית ספר יוסף קארו של החמ"ד, של הממלכתי-דתי.

יעקב מרגי: מי הולך לשם?

יעקב מרגי: אתם יודעים מי הולך לשם?

יעקב מרגי: בלי לפגוע בתלמידים שם – מבחינתי הם יקרים, הם נשמות טהורות, מרגליות.

יעקב מרגי: הם פותרים את הבעיות לאגף החינוך ולמחלקת הרישום של העירייה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי זו החצר האחורית.

יעקב מרגי: שם תמצאו את יוצאי אתיופיה, שם תמצאו את העולים החדשים, שם תמצאו את תושבי השכונות, וזה בחסות משרד החינוך.

יעקב מרגי: הגיע הזמן – אני משווע ליום שיגיע למשרד הזה שר אמיץ שייגע ויפרק הכול מלמטה.

יעקב מרגי: זה נוהג רקוב, שנים – כן, אני מדבר אפילו נגד הבייס הפוליטי.

יעקב מרגי: המדינה אפשרה את ההפקרות הזאת.

יעקב מרגי: רשתות החינוך מתפארות במה שהן עושות, אבל הרשתות האלה זה עסקים, הפכו את זה לעסק כלכלי בנושא חינוך.

יעקב מרגי: אף אחד לא מפקח עליהן, כי כל אחד שייך לזרם פוליטי כזה או אחר.

יעקב מרגי: לא צריך לפחוד, צריך לומר את האמת.

יעקב מרגי: במצב הזה אנחנו נמשיך להנציח את הפערים ולא נתמודד איתם.

יעקב מרגי: תסלחו לי, לא יכולתי להקריא.

יעקב מרגי: הכנתי נאום מאוד מנומס, לא יכולתי להיצמד אליו.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי, על שעמדת בזמנים באופן יחסי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אמילי מואטי.

אמילי חיה מואטי: דברי הכנסת יבדקו מי חברי הכנסת שנאמו ביום השוויון בחינוך.

אמילי חיה מואטי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, חינוך הוא כלי משמעותי, אם לא המשמעותי ביותר, ביצירת מוביליות חברתית ואפשרות לחיות חיים שיש בהם בחירה.

אמילי חיה מואטי: בשנים האחרונות השיח של חופש הבחירה הושאל בכפייה על ידי כל מיני קצוות כדי להסביר בורות וכפייה.

אמילי חיה מואטי: איש לא בוחר לחיות את חייו ללא ידע שיגן עליו.

אמילי חיה מואטי: הבסיס לחופש הבחירה, כפי שאמרה ז'קלין כהנוב, הוא גם החופש מבורות.

אמילי חיה מואטי: אני מאחלת לנו, אזרחי ישראל, שחינוך ושוויון הזדמנויות יהוו את ליבת הדיון הפוליטי, עד שיהפכו למרכז חייהם של נבחרי הציבור, שלנו.

אמילי חיה מואטי: במדינת ישראל יש מרחבים שבהם רק נס יכול להפוך אדם, איש או אישה, משורדת הנמצאת במאבק יום-יומי על קיומה לבת אדם המממשת את יכולותיה.

אמילי חיה מואטי: להשכלת ההורים, ובעיקר להשכלת האם, תפקיד מכריע בהשכלת הילדים, ובעולם הערכי שלנו האחריות היא קודם כול של המדינה, ביצירת תנאי פתיחה נאותים ושוויוניים.

אמילי חיה מואטי: יש כאן דור, דור ההורים שלנו, ובמקרים מסוימים גם הדור שלנו, שנסיבות היסטוריות וממסדיות גזרו על הוריהם חיים בשוליים.

אמילי חיה מואטי: אך העוול המשמעותי יותר הוא שבמשך שנים ארוכות מדי המערכות לא עשו דבר כדי למנוע שעתוק של האסונות שהתהומות של השוליים יכולים להסב לבני אדם.

אמילי חיה מואטי: ההשקעה בחינוך נכונה לא רק מוסרית, כפי שיהיו כמה שיטענו בצדק, אלא גם כלכלית.

אמילי חיה מואטי: ככל שתתאפשר לאדם השכלה רחבה יותר, כך יורחב ארגז הכלים שלו.

אמילי חיה מואטי: ככל שהאדם ידע יותר ומקורות הידע שלו יהיו עשירים יותר, כך הוא ידע להישמר מפני פייק ניוז, שקרים של פוליטיקאים ציניים ונפילה לקצוות שלעיתים יסכנו את חייו.

אמילי חיה מואטי: ככל שאדם יוכל לממש את יכולותיו כאינדיבידואל, כך הוא יהיה מאושר יותר – כן כן, מאושר, ואנחנו רוצים אזרחים מאושרים, עם תחומי עניין מגוונים ופנאי לממש את התחביבים שלהם.

אמילי חיה מואטי: אסור לנו שחלק גדול מאיתנו יחיו חיים שיש בהם רק הישרדות ופחד והישמרות מפשע, ומי שמכיר הישמרות מפשע – כבוד היושב-ראש, אתה מפריע לי.

אמילי חיה מואטי: תודה.

אמילי חיה מואטי: ומי שמכיר הישמרות מפשע מוקיר ומעריך את הכורח ואת המאמץ שבני האדם משקיעים בהישמרות מהידרדרות לפשע, אנשים שאין להם קול ושמרוב עייפות אין להם כוח להשמיע את קולם.

אמילי חיה מואטי: וככל שנוקפים הדורות, הפערים מתרחבים והיכולת לצמצם אותם – יודעים מה?

אמילי חיה מואטי: להתקרב אלה לאלה – הופכת להיות בלתי אפשרית.

אמילי חיה מואטי: הזכות לחינוך ולשוויון הזדמנויות בחינוך היא זכות יסוד בסיסית.

אמילי חיה מואטי: לחינוך על כל שלביו, מהגיל הרך ועד בגרות, השפעה מכרעת על ההתפתחות הפיזית, הקוגניטיבית והנפשית של בני האדם.

אמילי חיה מואטי: זו המלחמה הכי מוצדקת שאנחנו יכולים להילחם בבית הזה.

אמילי חיה מואטי: עלינו, נבחרי הציבור, מוטלת החובה להפוך עולמות, אם בחקיקה ואם בהחלטות ממשלה.

אמילי חיה מואטי: כבוד השרה, כדי ששוויון הזדמנויות בחינוך יתמקם בראש סדר העדיפויות הלאומי, עלינו לשבור את הזיקה של השכלת ההורים להישגי הילדים ולתקן את העוול שלפיו עתידו של אדם ועתידה של בת אדם הוא פועל יוצא של הסביבה או שמות המשפחה שאליהם נולדו.

אמילי חיה מואטי: על פי תוצאות מבחני פיז"ה לשנת 2018, ישראל מדורגת במקום ה-71 מתוך 79 מדינות בסולם שוויון ההזדמנויות בחינוך.

אמילי חיה מואטי: מבחינת פערי הציונים בין תלמידים על בסיס רקע כלכלי-חברתי, ישראל נמצאת במקום הראשון בפערים.

אמילי חיה מואטי: מאחורי הנתונים הללו עומדת מציאות חברתית שרירותית וקיימת של אי-שוויון חברתי, מדיניות מתמשכת של תת-השקעה בגיל הרך וחסמים מבניים בכניסה להשכלה גבוהה.

אמילי חיה מואטי: כמה זמן נשאר לי?

יעקב מרגי: למה את שואלת שאלות?

אחמד טיבי: זאת הייתה שאלת קיטבג.

אמילי חיה מואטי: טעויות של מתחילה.

אמילי חיה מואטי: עלינו מוטלת האחריות לטפח את היכולות האלה בכל ילדי וילדות ישראל באופן שוויוני, ולהתחיל באזורים המוחלשים, באזורים שהופקרו על ידי ממשלות ישראל לאורך השנים, שבהם התושבים נאלצו להתמודד עם קיום סיזיפי ויום-יומי.

אמילי חיה מואטי: עלינו לתקן את העוול ולהילחם על מדינה שתבטיח רווחה ולא רק רווח, צדק ולא צדקה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת אמילי מואטי.

אחמד טיבי: האמת היא שלא רציתי להפריע לך, אבל קיבלנו ידיעה שחבר הכנסת לשעבר יוסף פריצקי, השר לשעבר, נפטר.

אחמד טיבי: אני משתתף בצער המשפחה.

אחמד טיבי: הוא היה חבר כנסת מעניין, שנון ומרתק.

אחמד טיבי: יהי זכרו ברוך.

אחמד טיבי: בטוח תהיה אזכרה, והכנסת תעדכן את החברים.

אחמד טיבי: יהי זכרו ברוך.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קדוש שירלי, בבקשה.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: אדוני יושב-ראש הכנסת, שרת החינוך יפעת שאשא ביטון, חברי וחברות הכנסת, מערכת החינוך בישראל היא התחנה הראשונה והמהותית ביותר לעיצוב עולמם וזהותם של ילדים ברחבי ישראל, בפריפריה ובמרכז.

שירלי פינטו קדוש: מערכת החינוך היא האחראית לעיצוב וסיתות של החברה ולאופן שבו היא תתפתח.

שירלי פינטו קדוש: הוגים גדולים לאורך ההיסטוריה ראו בחינוך מלאכת מחשבת כירורגית ומדוקדקת שמצד אחד מעניקה למחנכים ולמחנכות את מרכז כובד האחריות והחשיבות, ובאותה נשימה מזכירה שבסופו של דבר הילד והילדה הם העומדים במרכז.

שירלי פינטו קדוש: מערכת החינוך המיוחד והמשולב על אחת כמה וכמה.

שירלי פינטו קדוש: מערכת החינוך המיוחד בישראל סובלת מליקויים חמורים ביותר הדורשים תיקון יסודי מהשורש, על מנת לתת מענה מיטבי לילדים ובני נוער עם מוגבלויות מכל הסוגים – פיזית, נפשית, חושית, שכלית.

שירלי פינטו קדוש: אותם ילדים נולדים לעולם עם פערים מסוגים שונים ובדרגות שונות מאדם ללא מוגבלות.

שירלי פינטו קדוש: חשוב לי להדגיש, כדי שאף אחד חלילה לא יתבלבל: הפער הזה אינו נובע מהמוגבלות שלהם, אינו בגלל שהילד הוא עיוור או חירש או עם מוגבלות קוגניטיבית; הפער נוצר בגלל המענה הלא-מספק של מערכת החינוך המיוחד כלפיהם – זה מה שיוצר את הפער.

שירלי פינטו קדוש: לצערי הרב הפער הולך וגדל.

שירלי פינטו קדוש: לו מערכת החינוך הייתה נגישה באמת, משמע, מצוידת בתקציבים הראויים, בכוח אדם מיומן ומתוגמל כראוי, הפער הגדול הזה היה יכול להצטמצם משמעותית ואולי אף להיעלם.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לספר לכם משהו אישי וכואב.

שירלי פינטו קדוש: נפגשתי עם הורים לילדים חירשים מהדרום הרחוק שזועקים לעזרה.

שירלי פינטו קדוש: הגעתי לשם לביקור כמה פעמים ונחרדתי לראות את הפער העצום בין המרכז לדרום באיכות החינוך המיוחד, בטיבו וברמתו, פער שגורר את תושבי הדרום לאחוזונים הנמוכים ביותר של תלמידים עם מוגבלות המסיימים 12 שנות לימוד עם תעודת בגרות.

שירלי פינטו קדוש: ילדים חירשים מהדרום מסיימים מסלול לימודים עם עברית ברמה דלה מאוד.

שירלי פינטו קדוש: כמו כן, ידיעתם במקצועות בסיס נוספים כגון מתמטיקה, אנגלית, ספרות ועוד שלל כישורי ידע וחיים היא ברמה חלשה מאוד, החוסמת את פוטנציאל המימוש שלהם בחברה הכללית.

שירלי פינטו קדוש: יש מעבר של הורים לילדים חירשים מהפריפריה למרכז, בגלל שהם יודעים ששם הם יקבלו חינוך קצת יותר טוב.

שירלי פינטו קדוש: למה?

שירלי פינטו קדוש: למה ילד או ילדה עם מוגבלות שנולדים בפריפריה מוסללים לגורל עתידי צר וחסר מעוף?

שירלי פינטו קדוש: הבעיה הזאת לא נוצרה עכשיו, לא לפני שנה, לא לפני חמש וגם לא לפני עשור.

שירלי פינטו קדוש: הבעיה הזאת השתרשה כבר לפני שנים רבות.

שירלי פינטו קדוש: הבעיה היא כדור שלג שמתגלגל, גדל והולך, והפתרונות שהמדינה הציעה עד כה הם פלסטרים על גבי פלסטרים לפצע שותת ומדמם.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי לקרוא בדחיפות לכנסת ישראל ולמשרדי הממשלה הרלוונטיים לגבש בהקדם פתרון הוליסטי הנותן מענה מקיף וכולל לבעיה הזאת, בסימן המימרה מספר משלי, "חנֹך לנער על פי דרכו גם כי יזקין לא יסור ממנה".

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: )

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת זאב בנימין בגין, שלוש דקות, מכובדי.

זאב בנימין בגין: תודה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת החינוך, חבריי חברי הכנסת, עוד לא הצלחתי להתרגל לנאומים בכנסת של חברתנו שירלי פינטו קדוש.

זאב בנימין בגין: זה עדיין מעורר התרגשות, אני בטוח – – –

אחמד טיבי: היה לך נאום מרגש.

אחמד טיבי: כל הכבוד, שירלי.

אחמד טיבי: כל הכבוד.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת בשפת הסימנים: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: )

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: וחברי חבר הכנסת מיכאל ביטון, רחש לבבך דבר טוב כשהצעת את הנושא הזה לדיון.

זאב בנימין בגין: הכרתיך – – –

יעקב מרגי: "אֹמר אני מעשַׂי למלך" – תמשיך את הפסוק.

זאב בנימין בגין: אני?

יעקב מרגי: אמרת "רחש לבי דבר טוב".

זאב בנימין בגין: כן, כן.

יעקב מרגי: ההמשך אומר: "אמר אני מעשי למלך".

יעקב מרגי: זה מה שאתה עושה עכשיו.

זאב בנימין בגין: מאה אחוז.

זאב בנימין בגין: אנחנו פעלנו יחד כברת דרך כשמיכאל היה ראש המועצה ביישובו, בירוחם, והכרתי את מעלותיו.

זאב בנימין בגין: חסרונות לא הספקתי למצוא.

קריאה: אין לו חסרונות.

זאב בנימין בגין: אני זהיר.

זאב בנימין בגין: אז אדוני היושב-ראש, אם תוכל להפעיל מחדש את השעון – זו הייתה הקדמה.

אחמד טיבי: אני באופן טבעי מגלה נדיבות.

זאב בנימין בגין: אז אנחנו מוצאים גם בגרסה בבבלי, בסנהדרין, אביא מירושלמי בברכות: כשם שאין פרצופיהן דומים זה לזה, כך אין דעתן דומה זה לזה – כלומר אין שוויון בין התלמידים, לא במראם ולא בדעתם, כלומר בכישרונם, ואם כך, איך נדבר על שוויון בחינוכם?

זאב בנימין בגין: זו עדיין, כפי שאמרו קודמיי – גם חברת הכנסת מואטי, והדגיש חברי חבר הכנסת מרגי – רעה חולה היא שאצלנו עדיין לידתו של אדם, משפחתו, היישוב שבו הוא גדל, הם מנבאים חזקים ויעילים למצבו בבגרותו, למשלח ידו, להכנסתו, לרווחתו, לרווחת משפחתו, למידת הסיפוק שהוא חש בחייו ולאושר שהוא מנת חלקו.

זאב בנימין בגין: את המתאם הזה חובתנו לשבור.

זאב בנימין בגין: גם אם אין התלמידים שווים, חובתנו להעניק להם, כפי שאמרו קודמיי, את שוויון ההזדמנויות בחינוך, לתת להם את המיטב למיצוי כישרונותיהם הייחודיים, שחלקם עדיין חבויים בהם, ודרוש מאמץ מיוחד כדי לחשוף אותם.

זאב בנימין בגין: המאמץ הזה כרוך, כמובן, קודם כול, בתשומת לב ובקשב שאנחנו מעניקים לבעיית היסוד הזאת של חיינו.

זאב בנימין בגין: אבל לא די בהקצאה כספית ממוצעת מיוחדת לתלמיד בבית ספר זה או אחר או במתנ"ס.

זאב בנימין בגין: גם לא די בהשקעה במבנים חדשים, במעבדות או בכלים לתזמורת בית הספר.

זאב בנימין בגין: לא די.

זאב בנימין בגין: חשוב, אבל צריך עוד.

זאב בנימין בגין: אביע את דעתי כי המפתח להצלחה בחינוך הוא המורים, אבל קודם כול – המנהלים.

זאב בנימין בגין: זה נכון שיש התקדמות רבה, כבר זמן לא מועט, בהכשרתם של מנהלים, למשל בחיובם לסיים בהצלחה את התוכנית המיוחדת הקרויה "אבני ראשה".

זאב בנימין בגין: אני הרציתי במסגרת זו בשיעור או יותר.

זאב בנימין בגין: התרשמתי מפרחי המנהלים, כלומר, מאלה שהפגינו עניין והעירו ושאלו.

זאב בנימין בגין: עוקץ העניין הוא במינוי המנהלים הטובים על ידי הרשות המקומית, שלעיתים, עלינו להודות, יש בפניה או בפני פרנסיה שיקולים שונים בבחירה זו.

אחמד טיבי: נא לסיים – אחרי הזמן – – –

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

זאב בנימין בגין: מכיוון שאלה התפקידים המרכזיים במערכת החינוך, ובייחוד כשחברתי שרת החינוך יפעת שאשא ביטון פועלת להענקת חופש פעולה נרחב, מיוחד, למנהלים, המנהל הטוב יגייס את המורים המתאימים, ובחירתו הנכונה גם ברשויות היותר-קטנות היא המפתח.

זאב בנימין בגין: בהכירי אותך, חברתי שרת החינוך, אני בטוח שבהנהגתך יצעדו בתי הספר למיצוי הכישרונות החבויים בתלמידים על יסוד כלל היסוד: באין שוויון כישרון – שוויון בהזדמנות.

זאב בנימין בגין: תודה על אורך הרוח, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת בגין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שַׁיין.

אחמד טיבי: שֵׁיין.

אחמד טיבי: רציתי שתזרח או תקרין.

קריאה: שַׁיין זה זורח, אבל שֵׁיין זה יפה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זוהי אומנם שעה מאוחרת, ואין פה הרבה קהל, אבל זה אחד הדיונים המרתקים.

קריאה: מוקדם.

מיכאל ביטון: – – – הרציניים פה, רק שתדע.

מיכאל ביטון: הרציניים פה – אתה – – –

יוסף טייב: אני באתי לומר, ואני רק התחלתי, אבל אם אתם מקשיבים למילים שנאמרו – ולא בכדי יושב-ראש הכנסת ומחליפיו כרגע לא רצו לעצור את הדוברים, כי ראו שרבים פה דיברו היום דברי טעם.

יוסף טייב: קודם כול, אני מברך את שרת החינוך יפעת שאשא ביטון על שלקחה את הפיקוד על הספינה הגדולה הזו.

יוסף טייב: זוהי ספינה עצומה, כפי שאמר חברי, ידידי, חבר הכנסת בגין, ולכן זו מלאכה גדולה, אולי המלאכה הגדולה בישראל.

יוסף טייב: אני מברך גם את ידידי חבר הכנסת ביטון, שהעלה את הנושא היום.

יוסף טייב: היה לי הכבוד לשבת כממלא מקום ליושבת-ראש ועדת החינוך, לשרן השכל, שביקשה ממני – בנושא השוויון.

יוסף טייב: לחברי הכנסת מרגי, סופר – כל חבריי משני צידי הבית הזה.

יוסף טייב: זה לא כמו בקונגרס האמריקאי, אבל זה כמעט שני צדדים.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, בדקות הספורות שיש לי אני רוצה לומר כמה מילים על הנושא, כי הנושא הוא עצום ורב ולא ניתן להכיל את הדברים, וגם שמענו היום בהערות שניתנו כאן עד כמה המגוון הוא עצום ועד כמה הנושאים הם כמעט בלתי ניתנים להכלה.

יוסף טייב: הדבר הראשון – אנחנו צריכים לזכור שמדינת ישראל השתנתה ופניה השתנו כמעט לבלי הכר.

יוסף טייב: זוהי מדינה הצומחת בצורה המהירה ביותר בין מדינות ה-OECD, עם ילודה עצומה של 3.2 לאישה, שנהיה בריאים, ואנחנו כבר לא מדינה קטנה, אלא אנחנו מדינה של כמעט עשרה מיליון נפש, שהיא בעלת רוחב יריעה עצום, עם קבוצות וקהילות.

יוסף טייב: ולכן, יש פה שאלות פילוסופיות ושאלות מהותיות לגבי הקצאת המשאבים הסמכותית, וכמובן בנושא החינוך, שזהו למעשה התקציב הגדול ביותר במדינה.

יוסף טייב: לא רק בנושא פריפריה ומרכז, ולא רק בנושאים של רשויות מקומיות, ולא רק בנושא התל"ן – בכל הנושאים אנחנו יודעים שאנחנו חברות, מצד אחד, שרוצות להעניק אוטונומיה, ומצד שני מחפשות ליבה, והשניים לא תמיד הולכים ביחד; למעשה, אף פעם לא הולכים ביחד.

יוסף טייב: לכן, כשחבר הכנסת סופר מדבר על האדם הטוב, האזרח הטוב, הטוב הכללי – שמענו גם מחבר הכנסת אייכלר, שדיבר ואמר: אנחנו רוצים להיות נפרדים ברמה מסוימת.

יוסף טייב: אנחנו רוצים רק שהכסף יהיה שווה.

יוסף טייב: אבל זה לא עובד כך.

יוסף טייב: לכן, אני לא רוצה להיכנס כאן לפולמוס, אלא לומר – ומרגי דיבר על הביורוקרטיה העצומה, וכן הלאה.

יוסף טייב: לכן, צריך לזכור מהי המהות כאן והיכן בכלל אפשר להתחיל לטפל על מנת שהטיפול יהיה אפקטיבי ולא יהיה סיסמתי.

יוסף טייב: כי אם אנחנו רוצים באמת להציג שוויון, אז חברי בני בגין נמצא כאן, ואמרתי שבשבילו אני רק אצטט מה אמר לנו ז'בוטינסקי על הדבר הזה, כי חשוב מאוד לזכור מה שהוא אמר לנו לעיתים – היו לו דברי טעם.

יוסף טייב: בנושא השוויון חיפשתי בשבילך ומצאתי מה הוא אמר לנו.

יוסף טייב: הוא אמר כך: מהו השוויון?

יוסף טייב: ניסיון של תיקון אחד וגמור שאחריו אין צורך יותר בתיקונים חברתיים.

יוסף טייב: יעמידו את הציבור במסגרת כזאת – ירצה או לא ירצה – שלא יוכל לצאת ממנה תיקון בבת אחת ולנצח.

יוסף טייב: את ההשתקה הזאת של הים האנושי, את איסור נוע הגלים, משיגה התורה הסוציאליסטית.

יוסף טייב: לא באנו לדבר הזה, את זה שמנו בצד.

יוסף טייב: זה לא מעניין אותנו.

קריאה: – – –

יוסף טייב: נכון.

יוסף טייב: מעניין אותנו לבוא ולתת ערכים אחרים במקביל לערכי השוויון: שוויון ההזדמנויות שדיברתם עליו, מעניינים אותנו ערכי הליבה של המדינה, מעניינים אותנו ערכי החירות של האדם בתוך הדברים האלה, ומעניין אותנו גם בהחלט הניסיון הלאומי שלנו.

יוסף טייב: אנחנו מדברים כרגע על נושא השוויון – האם צריך להכניס שוויון לחוקה.

יוסף טייב: לכן, גברתי ורבותיי חברי הכנסת, כל דיון שלנו – יפה שיהיו בו נתונים חשובים לגבי השאלה שנשאלה.

יוסף טייב: השאלה שנשאלה היום ביוזמתך, חבר הכנסת ביטון, הייתה לגבי תשלומי הורים.

יוסף טייב: זה מה שעלה, וראיתי בוועדות שדנו ודנו ודנו בתשלומי הורים.

יוסף טייב: אני רוצה לומר רק דבר אחד: הנתונים לפעמים מתעתעים, וכל מי שיקרא את הספר רחב היריעה של מכון טאוב על השוויון ימצא מייד שאם אתה תרצה להקטין את הכיתות, אתה תפצה את הסטודנט הכי חזק במדינה ותחליש את החלשים.

יוסף טייב: הם מראים לך את זה.

יוסף טייב: לכן אסור לנו – אני אומר פה בשלוש הדקות שנותרו לי, ודיברתי היום הרבה –ליפול לקלישאות.

יוסף טייב: כל דבר אפשר לבדוק, כל דבר ראוי לבדוק, אבל באמת להיזהר, כי במילה "שוויון", שהיא מילה נהדרת – וסיפור חייך הוא כמובן מרהיב ומלהיב.

יוסף טייב: אתה תתפלא לדעת שלא רק אתה נזרקת מהתיכון.

יוסף טייב: אני מעולם לא סיימתי תיכון.

יוסף טייב: כולם אומרים: איך אתה הגעת?

יוסף טייב: לא סיימת את התיכון?

יוסף טייב: כן.

יוסף טייב: התחלתי לקרוא בשנות העשרים לחיי, אבל גדלתי לאימא – כמו שאמרה גם השרה קודם – שלימדה 35 שנה בשכונת התקווה, ו-35 שנה הייתה נוסעת בשני אוטובוסים ללמד בשכונת התקווה, והייתה אומרת לי: מבני עניים תצא תורה, והייתה מביאה אותם הביתה.

יוסף טייב: וגדלנו כך, בלי טלוויזיה ובלי כלום.

יוסף טייב: ככה גדלנו.

יוסף טייב: אבל הדימויים של החברה הם דימויים אחרים, לגביי בטח.

יוסף טייב: לכן אני אומר, ראוי לנו לעסוק בנושאים האלה, לבדוק אחד-אחד, וראוי באמת לשרה לחשוב מחוץ לקופסה, לא ליפול לקלישאות, כמו שאמר מרגי, ולא לפחד.

יוסף טייב: זה הציווי שיש לי בשלוש הדקות, וכל החומרים האחרים זה כבר לדיון אחר.

יוסף טייב: תודה רבה.

אחמד טיבי: בחמש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: גברתי שרת החינוך.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: נא לתת כבוד לשרה.

אחמד טיבי: בכל זאת מדובר בשרה.

אחמד טיבי: כשמעתי אתמול את השר נפתלי בנט מדבר על הקורונה, חשבתי שהיא מדברת.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: יש כאלה שתוקפים אותה בהתחלה ומאמצים את עמדותיה לאחר מכן.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר לפני שהיינו – – –

יוראי להב-הרצנו: – – –

אחמד טיבי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, קודם כול, אני באמת רוצה להשתתף בצער המשפחה של חבר הכנסת והשר יוסף פריצקי, גם בשם יושבי הבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להודות לך, חבר הכנסת מיכאל ביטון, שתיבדל לחיים ארוכים, על כך שהעלית את הנושא החשוב הזה פעם נוספת.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאני מכירה אותך, אני בטוחה שאתה תמשיך ותעלה אותו, ואנחנו בסוף גם נגיע, אני מקווה, למקום שבו אנחנו נרגיש שהתקדמנו צעד משמעותי, לאו דווקא לשוויון עצמו אלא לשוויון ההזדמנויות, כפי שעלה כאן, ואני אפרט על כך בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לכל חברי הכנסת שנמצאים כאן והעלו את הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה, זה היה דיון מרתק, והלוואי שהיו לנו הרבה מאוד דיונים כאלה בנושא החינוך כאן בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: תראו, קידום השוויון בחינוך, צמצום פערים, מתן הזדמנות לכל ילד באשר הוא – זאת תכלית העשייה החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכאשר אנחנו מדברים על חינוך, הדבר הראשון שאנחנו רוצים לחשוב עליו זה שאנחנו באמת מסוגלים לצמצם פערים בין הילדים, בין האזורים השונים, בין המגזרים השונים, ולתת לכולם הזדמנות שווה.

יפעת שאשא ביטון: צדקת, חבר הכנסת מרגי: אנחנו אומרים הרבה מאוד שנים שחוסר השוויון במדינת ישראל מגולם בתוך התפיסה השוויונית של המדינה, בעיקר בכל מה שהיה קשור לנושא התקצוב.

יפעת שאשא ביטון: לכן העניין של התקצוב הדיפרנציאלי, וההתייחסות הדיפרנציאלית, זה לב-ליבה של העשייה החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר לכם שבהרבה מאוד תחומים משרד החינוך כבר נמצא במקום הזה ומתייחס לא רק לאזורים השונים אלא גם למדד הטיפוח בכל אחד מהאזורים.

יפעת שאשא ביטון: דווקא כמי שבאה מהפריפריה, וגם אתם, אז קל לי כך לומר, ואופיר, צריך לומר ביושר, יש לנו מערכות – – –

מיכאל ביטון: הם לא באו מהפריפריה – – –

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: היה לנו מגוון.

מיכאל ביטון: באו קצת.

יפעת שאשא ביטון: היה לנו מגוון יפה ומכובד.

יעקב מרגי: יש איזה צד – – –

יפעת שאשא ביטון: דווקא כמי שבאה מהפריפריה, אנחנו חייבים לעשות באמת גם קצת חסד עם מוסדות החינוך שם.

יפעת שאשא ביטון: יש שם חינוך טוב.

יפעת שאשא ביטון: יש חינוך טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם, אני גאה להיות תלמידה שצמחה בבתי הספר בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: יש שם חינוך טוב, ואני גם מסתובבת ומבקרת היום, ואני לוקחת מכל מקום, ויש להם הרבה מאוד מה לתרום.

יפעת שאשא ביטון: הייתי גם בירוחם, נכנסתי לבית הספר – אתה רואה גם את הנשמה היתרה וגם באמת איך התלמידים מרגישים, אתה רואה את החדווה, את הניצוץ בעיניים.

יפעת שאשא ביטון: אז לא הכול שווה, ולא כל מה שבפריפריה הוא פחות וכל מה שבמרכז הוא יותר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על דיפרנציאליות, אז חשוב לומר גם את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה נכון, זה נכון שילדים שבאים מרקע כלכלי-חברתי חלש זוכים על פי רוב להשקעה תקציבית נמוכה יותר, הן מהרשות המקומית והן מההורים, ולכן הגורם היחיד שיכול לצמצם את הפערים בחינוך זה משרד החינוך, והמטלה היא לפתחנו.

יפעת שאשא ביטון: אתמול פורסמה תמונה חינוכית עם השקיפות התקציבית, ואני רוצה לומר לכם שמהנתונים שיש, תלמיד בפריפריה מתוקצב היום יותר מאשר תלמיד במרכז, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: באופן עובדתי.

יפעת שאשא ביטון: רק כדי לסבר את האוזן, תלמיד בבית ספר יסודי ממחוז צפון מתוקצב בממוצע ב-18,566 שקלים, תלמיד ממחוז דרום – ב-18,360 בממוצע, ותלמיד ממחוז מרכז מתוקצב ב-15,538 שקלים; תלמיד ממחוז תל אביב אפילו טיפה פחות מזה – 15,259 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שגם במגזר הערבי חל שיפור, אם אנחנו מנתחים את התמונה התקציבית, ואנחנו יכולים לראות שהילדים במגזר הערבי, התקצוב שלהם עלה בבתי הספר היסודיים פי 1.5, בחטיבת הביניים – פי שניים, ובחטיבה העליונה עלה ב-60%, ואנחנו רואים עלייה מ-17,000 שקלים בתשע"ב לתקציב של 27,000 שקלים בממוצע לתלמיד בתשע"ה.

יפעת שאשא ביטון: אז גם כאן אנחנו יכולים לראות שיפור.

יפעת שאשא ביטון: תלמידים – אם דיברנו על דיפרנציאליות בתוך הפריפריה או בתוך המרכז, אז גם תלמידים מעשירון טיפוח נמוך מתוקצבים יותר מכאלה שעשירון טיפוח גבוה, בעיקר בחטיבות ביניים וביסודי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לשמור על המגמה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אומר שהגענו למנוחה ולנחלה, אבל אנחנו בהחלט סימנו דרך, ואנחנו נמצאים בכיוון הנכון.

יפעת שאשא ביטון: במשרד החינוך יש מענה לאוכלוסיות חלשות ולצמצום פערים בחברה כחלק בלתי נפרד מתוכניות המשרד, וכמובן – ממודל התקצוב כפי שאני פירטתי.

יפעת שאשא ביטון: על מנת לתת מענה פרטני לאוכלוסיות חלשות מבחינה חברתית, המשרד מתקצב באופן תוספתי אוכלוסיות אלה, כדי שאנחנו נוכל לצמצם את הפערים גם בהיבטים החברתיים וגם בהיבטים הלימודיים.

יפעת שאשא ביטון: במהלך השנים האחרונות חלק ניכר מהמשאבים שנוספו למערכת החינוך נתנו בעצם גם מענה דיפרנציאלי אבל גם עדיפות לפריפריה ולשכבות החלשות, ואני רוצה לתת כמה דוגמאות.

יפעת שאשא ביטון: אם זה התקצוב הדיפרנציאלי בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים באמצעות תגבור שעות הוראה בהתאם למדד הטיפוח, אנחנו מדברים על תוספת של 1.2 מיליארד שקלים; תקציב דיפרנציאלי בחטיבה העליונה במגזר הערבי, תוספת שעות הוראה ומשאבים גמישים לצמצום פערים – כ-500 מיליון ש"ח בחמש השנים האחרונות; הפחתת מספר התלמידים בכיתה ל-32 – גם כאן היה תקצוב של מיליארד שקלים.

יפעת שאשא ביטון: שוב, אנחנו רחוקים מהמנוחה והנחלה, אבל אנחנו בהחלט בכיוון.

יפעת שאשא ביטון: יש את תוכנית ניצנים – מסגרות צוהריים והעשרה לגני ילדים וכיתות א'-ב', כולל ארוחה חמה; בתי הספר של החופש הגדול; תוכניות ייעודיות לקידום הישגים בפריפריה ועוד תוכניות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: דוגמאות בולטות הן תוכנית אתגרים במגזר הערבי, שאומצה בהחלטת ממשלה, ואנחנו עובדים על הבנייה שלה בהמשך; תוכנית לחיזוק המגזר הדרוזי; תוכנית לחיזוק החינוך הבדואי בצפון ובדרום; תוכנית אסטרטגית לחיזוק מזרח ירושלים; תוכנית לחיזוק יוצאי אתיופיה, הדרך החדשה; תוכנית אסטרטגית לחיזוק המגזר החרדי ותקצוב הנגשת מוסדות החינוך לתלמידים ולהורים ומורים עם מוגבלויות הן ברמה הפרטנית והן ברמה הפיזית והכללית באמצעות הרשויות המקומיות והבעלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן מחויבים להמשיך ולהעמיק את המענים לאוכלוסיות הללו, וכך אנחנו נעשה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא של תשלומי ההורים, שהתייחסנו אליו גם בדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, הגדלנו והעלינו את הסיוע והמלגות ב-30 מיליון שקלים בעקבות הדיון שהיה שם.

יעקב מרגי: על כמה זה עומד היום?

יפעת שאשא ביטון: היום זה עומד על 130 מיליון.

יפעת שאשא ביטון: אתה מכיר את הבסיס של 30, נוספו 70 באופן היסטורי כל שנה, ואנחנו הגדלנו ב-30 נוספים, תוך התייחסות דיפרנציאלית גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם – ופרופ' שיין דיבר על התפיסה הציבורית והחברתית, מה קל לומר אל מול מה נכון לעשות.

יפעת שאשא ביטון: ואני אמרתי אז ואני אומרת גם היום: הנושא של תשלומי הורים צריך להיבחן בצורה אמיתית, כי לא בטוח שזה שאנחנו נחסוך ממשפחה חזקה את ה-400 שקלים – או לצורך העניין, של הטיול השנתי, או 1,000 שקלים שמשלמים היום – זה מה שיציל אותה אל מול כך שאנחנו כן נחסוך את זה מהשכבות החלשות.

יפעת שאשא ביטון: אבל ביתרת הכסף שהיינו אמורים לממן את האוכלוסייה החזקה אנחנו נוסיף תוכניות לצמצום פערים בקרב השכבות החלשות.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו ששוב אנחנו יכולים להתווכח אם אנחנו רוצים אותו באופן כולל על כולם או באמת להסתכל איך נכון לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה שווה דיון, והבטחתי שאנחנו נעשה חשיבה משותפת במסגרת המשרד.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתם מכירים אותי, אני מורה.

יפעת שאשא ביטון: ישבתי כאן, שמעתי את הדברים, ומאוד חשוב לי להתייחס לדברים שעלו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כול, מסע ישראלי – אני מסכימה איתך, חבר הכנסת מיכאל ביטון, שזה אחד הדברים היותר-חשובים בתוך מערכת החינוך, וגם הכי מלמד, אגב.

יפעת שאשא ביטון: כולם חושבים שכשיוצאים אין לימודים, ואני כל הזמן מנסה להסביר שלומדים כל הזמן, ודווקא החיבור הזה – החיבור, אגב, לא רק של הילדים עצמם אלא גם למדינה וגם הכול – הוא מאוד מאוד חשוב, ואני אעשה הכול כדי שתהיה תוכנית שלא יהיה ילד אחד שלא יוכל לצאת למסע ישראלי בגלל ענייני תשלום.

יפעת שאשא ביטון: אז רשמתי את זה לעצמי.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של תלמוד תורה, המוכש"ר – דיבר כאן חבר הכנסת אייכלר.

יפעת שאשא ביטון: נכון שכל המוכש"ר מקבל 75% בתקצוב, אבל זה כולם, זה לא רק המגזר החרדי, וצריך לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם פוגשת חברי כנסת מהמגזר הערבי – כולם חושבים שרק אצלם התקצוב הוא 75%.

יפעת שאשא ביטון: אז לא, כל המוכש"ר מתוקצב כך, ויש לזה סיבות, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים יותר ילדים בתוך המערכת הממלכתית, יותר ילדים שלומדים לימודי ליבה.

יפעת שאשא ביטון: אבל הבטחתי שאני אשב ואני אבחן את הדבר הזה מחדש, כי זה משהו שהוא היסטורי, ואולי נכון וכדאי לעשות בו תיקונים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתחייבת, אבל מתחייבת לבחון.

יפעת שאשא ביטון: נושא המגמות – חבר הכנסת אופיר סופר, אתה נגעת פה בנקודה מצוינת.

יפעת שאשא ביטון: בפריפריה באמת נכון שאנחנו פוגשים חינוך איכותי, אבל אנחנו יודעים שיש פער ביכולת של תלמידים לבחור מגמה שהם באמת היו רוצים ללמוד בה – אילו הם היו במרכז הארץ או במקומות גדולים – והפתרון טמון בדיוק בנקודה שאתה העלית, של האשכולות האזוריים.

יפעת שאשא ביטון: יש היום אשכולות אזוריים – אשכול גליל מזרחי ואשכול גליל מערבי ואשכולות נוספים – שמקיימים שיתוף פעולה בהרבה מאוד תחומים, והרעיון היה איגום המשאבים כדי שהאזור ירוויח יותר מהתקציב שהיה ברשותו.

יפעת שאשא ביטון: גם את זה אני אומרת כבר שנים – ואני מקווה שבמסגרת המשרד אוכל לקדם את זה – שגם הנושא של החינוך יהיה ברמה אזורית.

יפעת שאשא ביטון: אגב, לא חייבים שילדים יירשמו לבתי ספר אחרים, אבל יש גם דוגמה בגליל העליון: שתהיה רצועה בזמן שבה יש מגוון רחב של מגמות שהתלמידים עוברים בין בתי הספר השונים ולומדים כל אחד בבית הספר שבו נלמדת המגמה.

יפעת שאשא ביטון: זה יאפשר לתת מגוון רחב יותר של מקצועות.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט ממליצה לעשות את זה במקומות נוספים ואפילו להרחיב את זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אפשר לעשות את זה בלי תוספות תקציביות גדולות – אומנם יש נושא של הסעות, אבל אלה דברים שבאמת יעשו שינוי מאוד משמעותי בתקציב קטן יחסית.

יפעת שאשא ביטון: צפוי לנו דיון עם שרת הפנים בכל הנושא של שיתופי פעולה אזוריים, האשכולות שקיימים.

סמי אבו שחאדה: יש אפשרות שתלמיד ילמד ביותר מבית ספר אחד?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אתן לך דוגמה: כשאני הייתי מורה – ימים שהיה בהם מאוד כיף, אגב – לימדתי בבית ספר של הקיבוצים בעינות ירדן, בית ספר קטן.

יפעת שאשא ביטון: בסביבה יש גם בית ספר הר וגיא ובית ספר עמק החולה, ובכל בית ספר יש בדרך כלל מספר של מגמות לפי מספר התלמידים, כי אי-אפשר לפתוח מגמה לחמישה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: עשינו שם איגום, הגדלנו את האפשרויות מבחינת הבחירה, ואז בבית ספר הר וגיא יש מגמות מסוימות, בעמק ירדן מגמות מסוימות ובעמק החולה מגמות אחרות, והתלמידים בוחרים ברצועת זמן במהלך השבוע באיזו מגמה הם לומדים, ומסיעים אותם לבית הספר שבו נלמדת המגמה.

יפעת שאשא ביטון: אז הגדלנו את האפשרויות עבור התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם קריית שמונה בעבר הייתה שותפה – הם למדו תיאטרון בשיתוף הר וגיא.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לייצר שיתופי פעולה אם אין אגו על השולחן ולתת לילדים יותר הזדמנויות.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של הלמידה בזום, אני חושבת שאפשר להשתמש בזום ובלמידה מרחוק, אבל אני אומרת לך בכנות, אחרי שנה וחצי כל כך מורכבות, אני רוצה את כל הילדים בבית הספר, וגם אם יש למידה מקוונת – – –

סמי אבו שחאדה: – – – אני בעד, אם זה – רק הפערים, פשוט, כי הפסידו כבר שנה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני נלחמת.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להשתמש בלמידה מקוונת, אפשר לנצל את זה למערכי שיעור מקוונים.

יפעת שאשא ביטון: במשרד החינוך נבנה עכשיו מערך דיגיטלי כדי לאפשר גם שיעורים מקוונים, אבל לא במקום הלמידה הפיזית.

יפעת שאשא ביטון: חשוב מאוד שהילדים שלנו יהיו בתוך המסגרת, יחוו את האינטראקציה החברתית, יפגשו את המבוגרים באופן קבוע, אלה שמלווים אותם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב מאוד.

יפעת שאשא ביטון: גם זה חלק מההתעקשות שלי לפתיחת שנת הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: ילדים עם צרכים מיוחדים – דיבר חבר הכנסת יוראי להב – זה נכון, צריך לפתוח את חוק חינוך מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: הוא חוק עם רעיון מצוין, רציונל פנטסטי; היישום בשטח לא מתכתב עם מה שרצינו להשיג.

יפעת שאשא ביטון: לכן, אדוני היושב-ראש, אמרתי את זה כשנכנסתי לתפקיד:

יפעת שאשא ביטון: נפתח את חוק חינוך מיוחד ונעשה את ההתאמות הנדרשות על מנת לתת את המענים שאנו רוצים שיהיו.

יפעת שאשא ביטון: דיברה גם חברת הכנסת שירלי פינטו, שאני מוכרחה לומר שפשוט מרגש לראות אותה כאן, זה מרגש ומרתק לראות אותה עומדת כאן בדוכן ומביאה את עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר בהקשר הזה – ובטח מכיר את זה גם חברי חבר הכנסת מיכאל ביטון – על הנושא של בתי הספר המכילים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לשלב את הילדים, אנחנו רוצים לתת להם מענים אמיתיים.

יפעת שאשא ביטון: יש היום בתי ספר מכילים של עדי אלטשולר, מי שהקימה את כנפיים של קרמבו.

יפעת שאשא ביטון: באמת, זה להיכנס ולראות להבין שזאת התורה כולה.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מזהים מי הוא מי, וזה גם קצת מטריד אותי שבכל פעם שנכנסים, אומרים: אתם מזהים?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים לזהות.

יפעת שאשא ביטון: הם כולם הילדים שלנו, ומאפשרים להם להשתלב עם כל מוגבלות שהיא, ומאפשרים להם להרגיש ילדים רגילים שמקבלים את המענים הייחודיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ובואו נגיד את האמת: כולנו ילדים עם צרכים מיוחדים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם למחוננים יש את הצרכים המיוחדים שלהם.

מיכאל ביטון: – – – נגיד אחמד טיבי, אם מישהו היה מאבחן אותו, אבל זה לא היה בתקופה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אבל באמת, אני אומרת שלכל אחד יש הצרכים המיוחדים שלו.

יפעת שאשא ביטון: אם נדע לתת לכל אחד את המענים הייחודיים, כולנו נהיה ביחד ונלמד ביחד ונוכל לקבל ולהכיל אחד את השני.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שהמודל הזה הולך ומתרחב, ואני לקחתי לי למשימה לפחות להכפיל את מספר בתי הספר המכילים שיש היום במדינת ישראל כחלק ממה שאנחנו רוצים להשיג בחינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אמר יוראי להב: אנחנו רוצים יותר שעות, יותר שירותים, יותר הנגשה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה יותר חינוך בבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: זה מקפל בתוכו את הנושא של ערכים, של זהות, של מורשת.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו בחברה הישראלית, אם נדע ליהנות מהעושר התרבותי שיש לנו, נבין מהר מאוד שזה נכס מאוד משמעותי שלנו.

יפעת שאשא ביטון: הקורונה ואמצעי הקצה במגזר הערבי – חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, אתה צודק.

יפעת שאשא ביטון: אתה פשוט צודק.

יפעת שאשא ביטון: זה רק העמיק את הפערים.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון שניתנו אמצעי קצה במגזר הערבי, אבל לא היה אפשר לצמצם את הפער, כי הפער היה כל כך גדול; וזה לא רק התשתיות של האינטרנט, זה גם האמצעים עצמם.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זו גם הסיבה שהיום אני מתעקשת על הורדה של 70% מחוסנים שנתנו כתנאי ללמידה פיזית.

יפעת שאשא ביטון: רק למען הסר הספק – כי כל פעם שמנסים להגיד משהו שהוא בהיגיון, ישר הופכים אותו למשהו אחר: אני בעד חיסונים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבחברה הערבית עכשיו יש תהליך שמאיץ חיסונים בקרב החברה.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו גם סקירה בישיבת קבינט הקורונה ביום ראשון על כך שהיום יש כ-45% מחוסנים, ובתהליך של חודשיים נצליח להגיע ל-70% ומעלה.

יפעת שאשא ביטון: ומשום שאנחנו מדברים על תהלך של חודשיים, אני לא רוצה לאבד את הילדים האלה חודשיים במערכת, ולכן אמשיך להתאמץ כדי שהילדים יוכלו להגיע לבית הספר וללמוד בצורה פיזית.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להשתמש במערך של בדיקות, אפשר כל פתרון רפואי שיחליט עליו משרד הבריאות, ובלבד שאנחנו נקבל בחזרה את הילדים שלנו בתוך המסגרות החינוכיות.

יפעת שאשא ביטון: אפרופו כל הנושא של המלחמה בפשיעה, של ילדים שהולכים לנו לאיבוד – זו בדיוק הדרך לפתור גם את הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגי, העלית פה ביקורת על הנושא של התל"ן.

יפעת שאשא ביטון: דיברת באמת מדם ליבך, ואמרתי לך כשהגעת: מה שיוצא מן הלב נכנס אל הלב.

יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת בשתי ידיים את מה שאמרת כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני אעשה ביקורת גם על הנושא של התל"ן וגם על הנושא של הרשתות.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט רואה בזה משימה למען הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מואטי דיברה על ההשכלה הגבוהה ועל ההנגשה של ההשכלה הגבוהה.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט רואה בזה גם חשיבות גבוהה וגם יעד, כמי שעומדת בראש המל"ג.

יפעת שאשא ביטון: אני ציינתי את זה גם בהקשר של המכללות, שצריך לחזק אותן.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי: יש לנו חובה להנגיש את ההשכלה הגבוהה לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל שירצו להשתלב בה, בלי לוותר על האיכות של ההשכלה הגבוהה.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה תוכניות של דור ראשון להשכלה.

יפעת שאשא ביטון: אולי צריך להרחיב את זה, אבל בהחלט נעשה הכול כדי להנגיש את ההשכלה לכולם, ואתם מכירים כבר את הדגל שלי של אוניברסיטה בגליל.

מיכאל ביטון: אשמח אותך: התייחסת לכל פיפס של חבר כנסת, גם כשלא נשאלת, התייחסות רצינית.

מיכאל ביטון: אנחנו נעבוד איתך על המשימות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אשלים.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לוקחת את זה איתי.

יפעת שאשא ביטון: דיבר חבר הכנסת בני בגין על הנושא של האוטונומיה למנהלים.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים שגם במסגרת התקציב אנחנו מעבירים את הנושא של אוטונומיה למנהלים בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה יחד עם התקציב כי אנחנו באמת מגדילים באופן משמעותי את התקציב לטובת הנושא הזה בכמיליארד שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה שהכול קם ונופל על אנשים וקם ונופל על מנהיגות.

יפעת שאשא ביטון: כשיש מנהל טוב שיודע להוביל את הצוות ומאפשר להם ליצור, ליזום, לחלום, להיות יצירתיים – אז גם התלמידים מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אני כל הזמן אומרת שאם אנחנו שמים את הילד במרכז ורוצים בשבילו את הטוב ביותר, אנחנו צריכים בשבילו גם את המורים הטובים ביותר ולאפשר להם ללמד ולהתפתח ולעבוד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם את המנהלים הטובים ביותר.

יפעת שאשא ביטון: ביום החגיגי הזה, אני מוכרחה אנקדוטה אישית.

יפעת שאשא ביטון: אני זכיתי במנהל בית ספר כזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל מה שבניתי, או איך שאני נבניתי בהיבט החינוכי המקצועי שלי, היה בזכות מנהל בית ספר שאפשר לי לבנות תוכנית לימודים חדשה, שאפשר לי ללמד בצורה חדשנית.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת איתכם לא על השנים האחרונות; אני מדברת איתכם על שנת 1996, פעם, כשהייתי צעירה.

יפעת שאשא ביטון: הגעתי אליו בהיריון, ובאמת, שום מכשול לא היה שם.

יפעת שאשא ביטון: הוא נתן לנו את האפשרות לחלום ולהגשים כמורים, וזה אפשר את ההתפתחות האישית והמקצועית של כל אחד ואחד מאיתנו.

יפעת שאשא ביטון: קוראים לו גדי להב, ד"ר גדי להב – היום הוא כבר דוקטור.

יפעת שאשא ביטון: היה לי ביקור מרגש לפני כשבוע בבית הספר הזה, שלימדתי בו עד לפני 17 שנים.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לכולם מנהלים כאלה, ואני חושבת שזאת המשימה שלי – לאפשר למנהלים במדינת ישראל לעשות את מה שהוא עשה עבורנו כדי שבתי הספר שלהם יוכלו להתפתח.

יפעת שאשא ביטון: ולך, חבר הכנסת יוסי שיין, שעמדת כאן ואני התייחסתי לדבריך גם בהתחלה: אתה צודק.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים להצליח, אנחנו צריכים לעשות את מה שנכון לעשות, לא מה שחושבים שנשמע יפה והוא קלישאה.

יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה מאוד אומץ ציבורי בשביל לעשות את זה, ואני חושבת שלממשלה שלנו יש, יש אומץ ציבורי לעשות מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: אגב, גברתי השרה, לפני שאת מסיימת, הזכרת את הנושא של ניהול עצמי.

אחמד טיבי: אנחנו דנו בזה היום, ביום המיוחד, ואתמול גם הצגתי לך את הנושא הזה בפגישה שהייתה בינינו.

אחמד טיבי: ראשי רשויות, גם אצל יהודים וגם אצל ערבים, משתלטים על תקציבי בתי הספר ומחזיקים את בית הספר ואת המנהל קצר משיקולים לא עניינים.

אחמד טיבי: צריך למצוא לזה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אתה צודק מאוד, כבוד היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: – – – הם בוחרים את המנהלים.

יפעת שאשא ביטון: גם זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס למה שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: גם כאן יש דיפרנציאליות: יש רשויות מקומיות שבאמת מהוות פלטפורמה מצוינת למערכת החינוך שלהן, נותנות להם את הגיבוי, את התקצוב ואת התמיכה – –

אחמד טיבי: נכון, יש הרבה.

יפעת שאשא ביטון: – – ויש כאלה שפחות.

יפעת שאשא ביטון: הבאנו את זה בחשבון גם בתוכנית האוטונומיה שאנחנו מקדמים.

יפעת שאשא ביטון: ברשויות שאנחנו נזהה שיש בהן גורם מעכב, שהרשות לא מעבירה את מה שצריך או שהיא חלשה – אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: לא בהכרח ממקום רע אלא היא לא באמת מסוגלת להוביל את זה – אנחנו כמשרד נדע לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כפי שיש ועדה קרואה היום בחלק מהמקומות, אנחנו פחות או יותר באותו מודל גם בחינוך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה אירוע לא פשוט, כי השלטון המקומי – גם אמרתי לכל אורך הדרך שצריך לתת לו סמכויות והכול, אבל כשמדובר בחינוך אנחנו צריכים לראות שאנחנו לא מערבבים בין הצדדים המקצועיים, בין איך שאנחנו רוצים שהחינוך ייראה, לבין עניינים פוליטיים, שהרבה מאוד פעמים משפיעים על הניהול.

אחמד טיבי: או אישיים.

יפעת שאשא ביטון: כן, פוליטי, אישי – same same.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בדיוק יושבים וחושבים על מודל שינטרל את הסוגיה שאתה מדבר עליה.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, אגב, לא רק לחברה הערבית; זה נכון – – –

אחמד טיבי: לא, אמרתי יהודים וערבים, ערבים ויהודים.

אחמד טיבי: תודה רבה לך, גברתי השרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא – שאילתות רגילות לשרת החינוך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – תוכנית ציל"ה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, לפני מגפת הקורונה פעלה בנצרת תוכנית ציל"ה.

אוסאמה סעדי: התוכנית היוותה מסגרת לילדים של נשים עובדות בשעות 14:00 עד 16:00 אחר הצוהריים, דבר אשר הקל מאוד על האימהות העובדות, כמובן.

אוסאמה סעדי: ברצוני לשאול: 1.

אוסאמה סעדי: מדוע הופסקה התוכנית בנצרת?

אוסאמה סעדי: 2.

אוסאמה סעדי: האם תופעל התוכנית שוב?

אוסאמה סעדי: אם כן – מתי?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: תוכנית ציל"ה פעלה עד לשנת הלימודים תשע"ח – זה הרבה לפני הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: מאז אותה שנת לימודים ועד היום פועלת במקומה תוכנית ניצנים – שאגב, הייתה לי הזכות להיות חלק ממי שקידמו אותה כאן בכנסת – שהיא תוכנית צהרונים לאומית של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: התוכנית מיועדת לגני הילדים באשכולות הלמ"ס 1 עד 5 ולבתי הספר בכיתות א'-ב' בכל האשכולות.

יפעת שאשא ביטון: היא פועלת מתום יום הלימודים ועד לשעה 16:00.

יפעת שאשא ביטון: לשאלתך השנייה, בנצרת, כפי שאירע במקומות נוספים, לנוכח משבר הקורונה, נסגרו מסגרות והחלו להיפתח.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לציל"ה בהכרח אלא זה תלוי במספר הילדים שרוצים להיות חלק מהמסגרת או נרשמים לאותה מסגרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש אנשים שפשוט נשארו בבית או לא עבדו, ואז ההיענות לתוכנית הייתה נמוכה, מסגרות נסגרו, אבל עכשיו, ככל שאנחנו חוזרים לשגרה, המסגרות הללו מתחילות להיפתח מחדש בהדרגה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנצמצם את הפער גם בהיבט הזה בקרוב.

יפעת שאשא ביטון: כיום תוכנית ניצנים פועלת בעיר נצרת בגנים ובבתי הספר בחינוך הרשמי ובמוכש"ר.

יפעת שאשא ביטון: שוב, זה תלוי בנכונות, ברצון של ההורים, כי הם צריכים לרשום את ילדיהם.

אחמד טיבי: שאלה נוספת לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אם אתה רוצה ממש נתונים, אני יכולה לתת לך.

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם מספרים.

אוסאמה סעדי: כן, אם אפשר לקבל את זה בכתובים.

יפעת שאשא ביטון: אני אעביר אליך.

אוסאמה סעדי: אז אני מבין שזה תלוי עכשיו במספר הילדים שנרשמים לתוכנית החליפית – ככל שיש יותר אימהות עובדות שרושמות את הילדים שלהם, כך אפשר לפתוח יותר מסגרות בנצרת.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – ההחלטה על סגירת בית הספר אלחנאן בעראבה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, המצב קצת הזוי, כי השאילתה הזאת די ישנה.

יפעת שאשא ביטון: היא ישנה, אגב, לא מתקופתי.

סמי אבו שחאדה: אני אשאל את השאילתה בצורה שונה קצת, כי לפי מה שמופיע במחשב של הכנסת, המועד האחרון לתשובה היה 19 באוגוסט 2021.

יפעת שאשא ביטון: היינו בפגרה.

אחמד טיבי: פגרה, פגרה.

סמי אבו שחאדה: אני אתחיל עם מה התאריך עכשיו במשרד החינוך, מה התאריך עכשיו במשרד החינוך.

אחמד טיבי: לא סופרים פגרה, סמי.

סמי אבו שחאדה: אדוני, אני שלחתי את זה לפני.

סמי אבו שחאדה: זה היה המועד האחרון למתן תשובה.

סמי אבו שחאדה: נסגר בית ספר, נסגר בית ספר.

סמי אבו שחאדה: לצערנו הרב אנחנו מדברים בשפת עבר.

יפעת שאשא ביטון: קיבלתם גם תשובה בעל פה, אבל הכול בסדר.

סמי אבו שחאדה: עכשיו אנחנו מדברים כבר בשפת עבר: נסגר בית ספר, מערכת מאוד חשובה ששירתה תלמידים בעראבה, והיו גם תלמידים מחוץ לעראבה – תלמידים עם נכויות בינוניות עד קשות.

סמי אבו שחאדה: האמת שאני אשמח מאוד לשמוע את התשובה, גם באיחור, כדי שאני אדע, אבל זה מאוד עצוב שאני שומע את התשובה באוקטובר ולא באוגוסט.

אחמד טיבי: נושא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מוכרחה לומר שהיה שיח בעל פה בנושא הזה, אבל אני אתן גם תשובה רשמית לפרוטוקול – אני חושבת שהיא חשובה – כדי שאנחנו נבין מה באמת היה כאן.

יפעת שאשא ביטון: ביישובים עראבה וסח'נין, שהם מאוד סמוכים זה לזה, פעלו שני בתי ספר לחינוך מיוחד לילדים עם צרכים מיוחדים מאותה לקות וגם באותה רמת תפקוד.

יפעת שאשא ביטון: בבית הספר בעראבה היו 18 תלמידים ובבית הספר אלנור היו 22 תלמידים – שוב, שני בתי ספר לאותה לקות, לאותה רמת תפקוד, ביישובים סמוכים אחד לשני.

יפעת שאשא ביטון: בתיאום עם שתי הרשויות ובהסכמה שלהן אוחדו שני בתי הספר, ובתוך כך תלמידי עראבה שובצו בבית הספר בסח'נין.

יפעת שאשא ביטון: יודגש כי המרחק בין שני היישובים קטן מאוד.

יפעת שאשא ביטון: ההחלטה באשר לאיחוד בתי הספר וסגירתם מתקבלת על ידי הוועדה לבתי ספר קטנים בהמלצת המחוז ובשיתוף עם הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: לשאלתך השנייה באותה שאילתה, הדיון בדבר איחוד בתי הספר נעשה כאשר בית הספר מנה פחות מ-100 תלמידים – הקראתי כאן:

יפעת שאשא ביטון: 18 באחד; 22 באחר.

יפעת שאשא ביטון: ההחלטה בדבר האיחוד האמור התקבלה באופן מקצועי, ושוב, בתיאום עם הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: מאוד מאוד חשוב שנדגיש את זה, כי אנחנו מקפידים גם לשמר שיח שוטף איתם.

יפעת שאשא ביטון: איחוד בתי הספר התבצע, התלמידים משובצים בסח'נין, ותלמידים בודדים נרשמו לבתי ספר אחרים – לבחירתם, כי הם בחרו – לאותה דרגת לקות, כמובן.

יפעת שאשא ביטון: זאת המציאות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאתה תסכים איתי שבתי ספר כל כך קטנים – אגב, כשבית ספר הוא קטן הוא לא נותן מענה חינוכי מיטבי.

יפעת שאשא ביטון: התפיסה אומרת כל הזמן שכמה שזה יותר קטן, זה יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: יש היבטים חברתיים, יש היבטים של תקינה – יש כל כך הרבה סוגיות שבהן דווקא בתי ספר קטנים לא מסוגלים לתת את כל המענה.

יפעת שאשא ביטון: אז להבדיל אלפי הבדלות, דיברתי קודם על הנושא של בגרויות ומקצועות לבחירה ושצריך לעשות איגום משאבים אפילו בבתי ספר גדולים.

יפעת שאשא ביטון: בתי הספר שמניתי, אגב, זה בית ספר אחד עם מעל 300 תלמידים, והאחרים, בכל אחד מהם מעל 1,000 תלמידים, ובכל זאת היו צריכים לעשות איגום כדי לאפשר יותר לתלמידים שלהם, אז בית ספר עם 18 תלמידים – בסדר?

אחמד טיבי: שאלה אחרת, אתה יכול.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה על התשובה.

סמי אבו שחאדה: בעראבה ובאזור שם יש מספיק ילדים, הרבה מעבר ל-18, שהיה להם צורך בבית ספר מהסוג הזה.

סמי אבו שחאדה: אני מסכים איתך: בתי ספר קטנים זה לא בהכרח טוב, בטח לא במספרים המאוד-קטנים האלה.

סמי אבו שחאדה: אבל אני חושב שהגישה הייתה צריכה להיות קצת שונה.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שחלק גדול מההורים מוציאים את הילדים מחוץ לעראבה, למקומות יותר רחוקים, כי המערכות האחרות מספקות שירותים אחרים.

סמי אבו שחאדה: פה אנחנו תמיד חוזרים לביצה או התרנגולת: אם בית הספר אלחנאן – הדברים פשוט יחזרו על עצמם במקומות אחרים – היה נותן את כל השירותים שאפשר להציע במערכות חינוך כאלה, מספר התלמידים היה עולה, וזה היה חוסך גם לתלמידים וגם להורים סבל רב.

יפעת שאשא ביטון: לתלמידי החינוך המיוחד, ידוע שבדרך כלל המענים הם מענים אזוריים, כי יש לנו בתי ספר ייחודיים.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי בלקות, זה תלוי ברמת התפקוד – יש הרבה מאוד אפיונים לבתי ספר של חינוך מיוחד שלפיהם נעשה השיבוץ של התלמידים השונים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שבגלל שיש לנו עכשיו בית ספר עם מספר קטן של תלמידים, נראה את מי עוד אפשר לצרף לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד ככה.

יפעת שאשא ביטון: נוצרה כאן מציאות של שני בתי ספר זהים באפיונים שלהם, עם מספר קטן של תלמידים, ואני חושבת שהכי טבעי ולגיטימי לחבר ביניהם.

יפעת שאשא ביטון: נכון שיש עוד מסגרות מסביב שעובדה שחלק מהתלמידים כאן – אבל ממש חלק קטן – בחר ללכת אליהם, אבל המסגרות האחרות שאליהן נוסעים ילדים – גם מעראבה וגם מסח'נין, אגב; גם בסח'נין, שבית הספר אלנור נשאר, יש עכשיו תלמידים שיוצאים החוצה לבתי ספר עם אפיונים שמתאימים להם ולא מתאימים לבית הספר הנוכחי.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מוכרחה לומר באמירה כללית שהנושא של החינוך המיוחד והמסגרות שלו צריך באמת מיפוי, צריך מיפוי מחדש, כי יש כאן איזושהי תמונת מצב היסטורית שכל פעם בנו בית ספר או הקימו בית ספר באזור מסוים בהתאם לצורך שהיה, ואנחנו רואים שילדים נוסעים מרחקים מאוד גדולים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא המקרה כאן, אבל יש הרבה מאוד מקרים אחרים שדווקא ילדים עם הצרכים המיוחדים הכל-כך מורכבים נוסעים שעה ושעתיים – – –

סמי אבו שחאדה: באזור שלי, של לוד, רמלה ויפו, יש בעיה מאוד רצינית בעניין הזה, בעיקר לאוכלוסייה הערבית שם.

סמי אבו שחאדה: באזור של לוד, רמלה ויפו יש בעיה מאוד רצינית.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז הינה, אני אומרת לך אפילו שלא שאלת, כי צריך להגיד את האמת: ילדים נוסעים הרבה מאוד זמן, והמרחקים הם מאוד גדולים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות פה תהליך מיפוי רציני.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שצריך לשנות את האפיונים השונים כדי לקרב את הילדים כמה שיותר הביתה בחלק מהמקומות.

יפעת שאשא ביטון: נדרשת כאן עבודה.

יפעת שאשא ביטון: זה לתקן תהליך של הרבה מאוד שנים, ואני מקווה שנספיק לעשות גם את זה.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: אני מודה לשרת החינוך.

אחמד טיבי: ובכן, רבותיי, תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ל' בתשרי התשפ"ב, 6 באוקטובר 2021, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.