ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 47, 2021-07-26 00:00

מיקי לוי: היום י"ז באב התשפ"א, 26 ביולי 2021.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"א–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם – החל בהצעת חוק פ/1845/24 וכלה בהצעת חוק פ/1919/24:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעובדי ענף התעופה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אופיר כץ; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על ידי רב מקומי וראש ישיבה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, יבגני סובה, אלכס קושניר, יוסף שיין, לימור מגן תלם ואלינה ברדץ' יאלוב; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – תעמולה דיגיטלית), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת רם שפע; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – אימוץ על ידי בני הזוג), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול הגבלת רישיון נהיגה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – ביקור במוסדות ובמתקנים סגורים ותחולה באזור), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת ינון אזולאי, משה ארבל, אופיר סופר, יעקב מרגי, משה אבוטבול, מיכל וולדיגר, חיים ביטון, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, איתמר בן גביר, אוריאל בוסו, שמחה רוטמן, דוד אמסלם ואמיר אוחנה; הצעת חוק נציב תלונות הציבור על שופטים (תיקון – נציבות תלונות הציבור על דיינים וקאדים), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל; הצעת חוק הממשלה (תיקון – חוות דעת של רשות ציבורית בענייני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת שמחה רוטמן, בצלאל סמוטריץ', איתמר בן גביר, מיכל וולדיגר, יצחק פינדרוס, ינון אזולאי, אוריאל בוסו, יעקב אשר, דוד ביטן, גלית דיסטל אטבריאן, ישראל אייכלר, אורי מקלב, חוה אתי עטייה, ניר ברקת, אמיר אוחנה, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר, חיים כץ, אריה מכלוף דרעי, מאי גולן ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – עיגון זכאות לשירותים לילדים עם אוטיזם), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – תוספת לגמלה בעד הילד השלישי ואילך), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת משה אבוטבול, אוריאל בוסו, חיים ביטון, משה ארבל, מאי גולן ואבי מעוז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת בענף המסעדנות בעוטף עזה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת נירה שפק, רון כץ, עידית סילמן, ניר אורבך ואמילי חיה מואטי; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – שיכוך כאב בעת מתן טיפול רפואי לקטין), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלון טל; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (הגדרת צמח הקנבוס, מדרוג עבירות ועונשים בסם קנבוס), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון – הארכת התיישנות של תובענה בגין עבירת מין), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל שיר סגמן; הצעת חוק איסור שימוש בחקירה של מי שנפגע מינית, בממצאי טיפול נפשי וביומנים אישיים (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה בפשיעה חקלאית), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, עמיחי שיקלי, רם בן ברק ויעל רון בן משה; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (מספר בתי אב ביישוב קהילתי), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מסלול מקוצר חובה), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת נעמה לזימי; הצעת חוק חיזוק מעמד חברי המועצה (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – ביטול חזקת הגיל הרך), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת ניר אורבך ועמיחי שיקלי; הצעת חוק סיוע למשפחות ברוכות ילדים (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת משה אבוטבול, אוריאל בוסו, חיים ביטון, קטי קטרין שטרית, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, פטין מולא, משה ארבל, ינון אזולאי, מיכאל מלכיאלי, איתמר בן גביר, אבי מעוז ויואב בן צור; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – איסור ניתוק חשמל), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק המים (תיקון – הנחות לבתי תפילה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף, איימן עודה,

ירדנה מלר-הורוביץ: ינון אזולאי ומשה ארבל; הצעת חוק הסדרת התפילה בכותל המערבי, התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלון טל; הצעת חוק-יסוד: בחירות אזוריות וארציות (תיקוני חקיקה), מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הדחת נציג ציבור התומך במאבק מזוין נגד מדינת ישראל (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116) (תיקון – ביטול החוק), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – פיקוח על מקלטים משותפים), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (הוראות בדבר פיזור אספה או תהלוכה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת משה אבוטבול, אוריאל בוסו, יואב בן צור, חיים ביטון וינון אזולאי; הצעת חוק הפקדות וזכויות סוציאליות לעצמאים (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה במסגרות חינוך בלתי פורמלי כעבודה מועדפת), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת גבי לסקי; הצעת חוק ליישוב תחת איום מיידי (הוראת שעה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת שלמה קרעי; הצעת חוק ליישוב תחת איום מיידי (הוראת שעה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – גזר דין עונש מוות למורשע ברצח בנסיבות טרור), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי היגיינה נשית), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק החלת הריבונות הישראלית על בקעת הירדן, התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אריה מכלוף דרעי, מיכאל מלכיאלי, יעקב מרגי, יואב בן צור, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, אוריאל בוסו, משה אבוטבול, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, אמיר אוחנה, דסטה גדי יברקן, דוד אמסלם, יובל שטייניץ, אופיר אקוניס, צחי הנגבי, יואב קיש, דוד ביטן, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, אופיר סופר, פטין מולא, מאי גולן, אורית מלכה סטרוק ושמחה רוטמן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הקמת המוסד העליון לשפת הסימנים הישראלית, התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל וולדיגר; הצעת חוק לקידום מתחרים ולהגברת יעילות במתן רישיונות והיתרים בענף הפיננסים, התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מתן הודעה בכתב לאסיר בדבר מועד שחרור מינהלי והכנת תוכנית שיקום), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת מיכל וולדיגר, אופיר סופר, ינון אזולאי, מיכאל מלכיאלי, משה אבוטבול, שמחה רוטמן וחוה אתי עטייה; הצעת חוק בית המשפט לענייני משפחה (תיקון – בני הזוג מאותו המין), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת מוסי רז; הצעת חוק דיווח שנתי על מצב הטבע והמגוון הביולוגי בישראל, התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אלון טל, גילה גמליאל, מופיד מרעי, אבתיסאם מראענה, מוסי רז, אמילי חיה מואטי, ענבר בזק, דסטה גדי יברקן, מיכל וולדיגר, רם שפע, רות וסרמן לנדה, יוסף שיין, נעמה לזימי וגלעד קריב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס לגמלאים על תשלומי הפנסיה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למענק כספי בשל הישג בתחרות ספורט), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק השמירה על המקומות הקדושים (תיקון – ייעוץ הרבנות הראשית), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אבי מעוז; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (פסילת ראיה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – קציבת זמן למתן פסק דין בבית המשפט העליון), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – תקופת ההתיישנות), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הצמדת קצבת אזרח ותיק לשכר המינימום), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – תנאי קבלה למוסד להשכלה גבוהה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, עופר כסיף, מאי גולן, אוריאל בוסו ומשה אבוטבול; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת אזרח ותיק וקצבת נכות), התשפ"א–2021,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חבר הכנסת שלמה קרעי; הצעת חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות (תיקון – טיפול נפשי לילדים שנפגעו מינית), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – גיל פרישה לאישה), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור לנשים משירות ביטחון), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – שקיפות הליכים משפטיים בעתירות בעניינים ציבוריים) (הוראת שעה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת שמחה רוטמן; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – שקיפות הליכים משפטיים בעתירות בעניינים ציבוריים) (הוראת שעה), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יריב לוין; הצעת חוק מענק לבניית מרחב מוגן, התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת יעקב אשר ומשה גפני; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הפחתת תקציב או תמיכה בשל פעילות נגד עקרונות המדינה של עובד או נושא משרה), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת שלמה קרעי, ניר אורבך, עידית סילמן, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויעקב מרגי; הצעת חוק לימודי הכנה למבחנים פסיכומטריים לתלמידים, התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הטלת התפקיד להרכיב ממשלה והגבלת מנגנון התפזרות הכנסת), מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור גביית עמלה בעסקה שבוצעה באמצעות האינטרנט), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק הדיור הציבורי (פתרונות דיור עבור ממתינים לדיור ציבורי), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק שידור אירועי ספורט בעלי עניין ציבורי, התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – דירה שאינה בבעלותם המשותפת של בני זוג), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת רון כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאיים), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; הצעת חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק; הצעת חוק-יסוד:

ירדנה מלר-הורוביץ: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה), מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק; הצעת חוק איסור קבלת ביטחונות מעובד (תיקון – החלה על עובד המועסק ביהודה והשומרון), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (פטור מאגרת רישיון לרכב חשמלי), התשפ"א–2021, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה לעצמאיים), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מירי מרים רגב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור הפליית מחירים בשל מגדר), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – העברת שירותי הגמילה לתוספת השנייה), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת שרן מרים השכל; הצעת חוק איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון (תיקון – פרסומות מנע של חברות מוצרי טבק ועישון), התשפ"א–2021, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מסירת מידע על תאונות דרכים), התשפ"א–2021, מאת חבר הכנסת יריב לוין.

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 100 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטה בדבר אישור צו בריאות העם (נגיף הקורונה החדש) (בידוד בית והוראות שונות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכירת הכנסת.

מיקי לוי: << נושא >> 1.

מיקי לוי: ממשלה הנשענת על גורמים השוללים את קיומה של ישראל כמדינה יהודית בניגוד לחוק-יסוד ובניגוד לרוח מגילת העצמאות; << נושא >>

מיקי לוי: << נושא >> 3.

מיקי לוי: פגיעה זוחלת בסטטוס קוו במסגד אל-אקצא << נושא >>

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לסעיף השני – הצעות סיעות הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה – – –

יעקב ליצמן: אין שר, אדוני.

מיקי לוי: אתה צודק, אדוני.

מיקי לוי: אנחנו מייד נדאג לזה.

יעקב ליצמן: אני מציע שתנעל את המליאה.

מיקי לוי: אני מודה לאדוני על ההצעה.

מיקי לוי: אני כבר נוקט עמדה זו, סוגר את היום וכולנו נלך.

מיקי לוי: טוב, אני מציע שבכל זאת אנחנו נעבור לסדר-היום, אני אעביר את הנימוקים ונמתין; לא נלך להצבעות ולא לשום דבר לפני ששר יהיה פה.

מיקי לוי: הינה, השר הגיע, הינה – – –

זאב אלקין: אני לא שר תורן אבל אני פה.

מיקי לוי: הינה, הגיע שר, ונמנעה סגירת המליאה והכול בא על מקומו בשלום.

מיקי לוי: הצעות סיעות הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה, יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה והתאחדות הספרדים שומרי תורה, תנועתו של מרן הרב עובדיה יוסף זצ"ל, והרשימה המשותפת – חד"ש, תע"ל, בל"ד – להביע אי-אמון בממשלה בנושאים הבאים – סעיף ראשון: ממשלה הנשענת על גורמים השוללים את קיומה של ישראל כמדינה יהודית בניגוד לחוק-יסוד ובניגוד לרוח מגילת העצמאות, של הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה.

מיקי לוי: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון שאותה הגשנו מתבססת על כך שבפעם הראשונה כאן בכנסת ישראל קמה ממשלה שנשענת על גורמים שאינם מכירים במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

אלי כהן: אבל לפני שאני אצלול לסוגיה הזו, אי-אפשר שלא להתחיל בניתוק של הקואליציה והממשלה, שרק אתמול מאשרת לאלי אבידר, שדאג להפגין מעל כל במה, להתמנות לשר בלי תיק, עם ההוצאות הכרוכות בכך.

אלי כהן: וזה לא מספיק – היא עוד דואגת שהוא יתפטר בחוק הנורבגי.

אלי כהן: כן, שמעתם את הדבר החדש.

אלי כהן: כלומר, גם מן הצד האחד לא יהיה לו שום תיק – לא קטן, לא גדול ולא בינוני – וגם הוא יפנה את המקום לאחד נוסף.

אלי כהן: ועל זה נאמר: חטא על פשע.

אלי כהן: הדבר הזה מוכיח עד כמה הממשלה הזאת מנותקת מהציבור, אותה ממשלת ההונאה.

אלי כהן: אבל אני רוצה לחזור לסכנה האמיתית שקיימת בקיום הממשלה הזו.

אלי כהן: אלפיים שנים התפללנו כאן להקים בארץ ישראל מדינה יהודית.

אלי כהן: 72 שנים, לא בימין ולא בשמאל, לא הקימו ממשלה בתמיכת גורמים אנטי-ציוניים שמתנגדים למדינת ישראל כמדינה יהודית.

אלי כהן: עד הממשלה הזאת.

אלי כהן: גם ממשלות השמאל של פרס, של רבין, לא הכניסו לקואליציה גורמים שהם גורמים אנטי-ציוניים.

אלי כהן: הממשלה הזאת היא סכנה לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

אלי כהן: חוק בסיסי, שהיה עובר על ידי כל קואליציה בנושא של אופייה של מדינת ישראל, בנושא של מניעת כניסה של פלסטינים למדינת ישראל, הם לא הצליחו להעביר.

אלי כהן: אגב, מי אמר "ביטחון ישראל לא יכול להישאר אפילו דקה אחת על מי ששולל את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית"?

אלי כהן: נפתלי בנט; מי אמר "אני לא אשב עם מרצ כי הם תומכים בהאג"?

אלי כהן: אמר בנט; מי אמר, וחתם, שמנסור עבאס עצמו הלך וביקר מחבלים ורוצחים בכלא?

אלי כהן: אמר נפתלי בנט; מי אמר "אני תעודת הביטוח להקמת ממשלה ימנית"?

אלי כהן: אמר את זה נפתלי בנט.

אלי כהן: אותה ממשלה, שהוא עומד בראשה כשאין לו שום תמיכה ציבורית, היא הממשלה הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל שקמה ונשענת על גורמים שהם אנטי-ציוניים.

אלי כהן: אומר אחרת?

אלי כהן: בבקשה, נשמע, שיעלו לכאן מנסור עבאס או חבריו ויגידו שהם מכירים במדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

אלי כהן: חברי הקואליציה הפכו להיות חיילים בצבא השורא של עבאס.

אלי כהן: הממשלה הזאת מסגלת לעצמה קווים שהייתי אומר שדומים לאיראן: מתנגדים ללהט"ב, לא מסוגלים להעביר כזה חוק, מתנגדים לאי-הפללה בקנביס, מתנגדים לכך שיהודים לא יעלו להר הבית.

אלי כהן: הם אומרים, אבל בסוף היום מי שקובע זה מנסור עבאס.

אלי כהן: כל ההצעות שהוא התנגד להן לא עברו.

אלי כהן: זה הציר שעליו הם נשענים.

אלי כהן: תמיד יש חילוקי דעות בתוך הבית הזה.

אלי כהן: גם בתוכנו, בין המפלגות, כמובן שיש חילוקי דעות; גם בתוך מפלגה וגם בתוך הליכוד לפעמים יש חילוקי דעות, אבל היה תמיד דבר בסיסי ועיקרי שעליו הסכמנו – מדינה יהודית ודמוקרטית.

אלי כהן: ממשלה שנוגדת את רוח מגילת העצמאות, אין לה זכות קיום.

אלי כהן: בלי מנסור עבאס ובלי אבתיסאם מראענה ממפלגת העבודה ובלי עיסאווי פריג' ממרצ הם לא היו יכולים להקים את הממשלה הזאת, ולכן הם חייבים להיכנע לכל דבר.

אלי כהן: בשבוע שעבר שמעתי את נפתלי בנט מתקשר למנכ"ל יוניליוור וטוען כנגד החרם של בן אנד ג'ריס.

אלי כהן: ראיתי את אילת שקד, שאיבדה כל בושה, עומדת מעל כל במה, הולכת למפעל של בן אנד ג'ריס ואומרת: לא ניתן, ונפעל שלא יחרימו אתכם.

אלי כהן: אבל על זה נאמר:

אלי כהן: הגמל לא רואה את הדבשת.

אלי כהן: אותה אילת שקד נמצאת כשרה בממשלה בזכות אותם גורמים שתומכים בחרם – בזכות רע"מ, בזכות חברי הכנסת ממרצ, מיכל רוזין, מוסי רז, ואני בטוח שגם האחרים, שאני שמעתי אותם במו אוזניי תומכים בחרם.

אלי כהן: ממשלה שגורמים בתוכה קוראים לחרם על חלקים במדינת ישראל, אין לה זכות קיום; בנט ושקד, שהובילו את ממשלת ההונאה הזו, נמצאים בתפקידים שלהם בזכות אלו שמתנגדים למדינת ישראל, בזכות אלו שתומכים בחרם על מדינת ישראל.

אלי כהן: הממשלה הזו, שהחברים ברע"מ לא קיבלו בה עד עכשיו תפקידים מיניסטריאליים – למרות שהוצעו להם – היא הממשלה המנופחת ביותר מקום המדינה: על 57 חברי כנסת בלבד – יותר מ-30 שרים וסגני שרים, על 57 בלבד.

אלי כהן: כל מי שקצת – הוא לא צריך לאיים, מה שהוא יבקש הוא יקבל.

אלי כהן: אני מתפלא על אלי אבידר שביקש שר בלי תיק; אגב, אם הוא היה מבקש להיות שר ביטחון ולפצל את הסמכויות, גם היו נותנים לו.

אלי כהן: אני רוצה לומר לכם שבכנסת הקודמת היינו 36 חברי כנסת בליכוד, היה אצלנו חבר כנסת אחד בלבד שהיה בחוק נורבגי – מתוך 36.

אלי כהן: עלות של כל חבר כנסת אחד בחוק הנורבגי זה 9 מיליון שקלים.

אלי כהן: אני, אגב, לא הרגשתי עם זה בנוח, כי אני יודע מה אפשר לעשות ב-9 מיליון שקלים; אני יודע מה זה משפחה שצריכה עוד 150,000 או 200,000 שקלים לטובת משכנתה שהיא צריכה לעשות ולהשלים.

אלי כהן: עכשיו, כל יום, יותר מ-25 חברי כנסת שנמצאים כאן בנורבגי – אגב, אין להם שום שיקול דעת; אם הם יעזו לחשוב באופן עצמאי, דקה לאחר מכן הם לא ימצאו את עצמם כאן בכנסת.

אלי כהן: חברי הכנסת הנורבגים צומחים כאן כמו פטריות.

אלי כהן: צריך להסתובב כאן עם מילון עברי–נורבגי.

אלי כהן: זאת ממשלה מנותקת, ממשלה שאין לה בושות, ממשלה שחצתה כל קו אדום, ממשלה שאין לה גבולות.

אלי כהן: אתם לא עובדים בשביל הציבור, אתם עובדים על הציבור וחוגגים על חשבונו.

אלי כהן: תראו גם את חוק ההסדרים שהוגש – איזו בשורה יש שם?

אלי כהן: איפה ראיתם בשורה לזוגות הצעירים?

אלי כהן: איפה ראיתם בשורה לעסקים?

אלי כהן: ראיתם רק מיסים על כלים חד-פעמיים, על שתייה, על מס גודש.

אלי כהן: ראינו, אגב, את הקומבינה שרצו לבטל את המע"מ על האינטרנט על מנת להיטיב עם אותם טייקונים שתמכו בישראל ביתנו ובכחול לבן.

אלי כהן: ראינו את זה.

אלי כהן: ראינו את אותה טענה הזויה שהעלאת הארנונה ב-1.5% תגרום ליותר דירות להיבנות – ממש, 1.5% זה מה שיגרום לראשי ערים – וכמובן להוריד לעסקים, ללכת לטובת הטייקונים על חשבון האזרחים.

אלי כהן: אמר ליברמן שמי שנותן יותר מגיע לו יותר.

אלי כהן: כמובן אני בעד, ולא רק בעד, אלא גם אומרים: נאה דורש נאה מקיים.

אלי כהן: אנחנו בממשלה הקודמת פעלנו לתת לאלה שנותנים יותר, עם העלאת שכר המינימום ב-1,000 שקלים.

אלי כהן: יודעים מה זה, למישהו שמרוויח 4,300 שקלים, עוד 1,000 שקלים?

אלי כהן: יודעים איך זה משפיע על החיים שלו?

אלי כהן: על זה שהוא יכול לשלוח את הילד לעוד חוג, או בסוף השבוע לקנות עוד משהו?

אלי כהן: הורדנו את מחירי הצהרונים, עשינו את מחיר למשתכן, נתנו נקודות זיכוי לגברים שיוצאים לעבוד, העלינו את שכר החיילים ב-50%.

אלי כהן: אבל כאן – איך אמר ליברמן, מי שנותן יותר מקבל יותר?

אלי כהן: אז היחיד שמקבל כאן יותר זה 53 מיליארד השקלים שנותנים לרע"מ ומנסור עבאס, כי חס וחלילה שהם יעזו להפיל את אותה ממשלה.

אלי כהן: סדרי העדיפויות שלכם משובשים.

אלי כהן: במקום לתת את הכסף למשרד של אלי אבידר, תיתנו אותו לעצמאים; במקום ליאיר גולן – – –

מיקי לוי: בבקשה לסיים.

אלי כהן: אני מסיים עוד שתי דקות, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: בבקשה לסיים.

אלי כהן: אני מסיים.

אלי כהן: במקום ליאיר גולן, שמקבל כבר פנסיה כפולה, לתת את זה לילדים; במקום לעבאס – לעסקים הקטנים.

אלי כהן: הממשלה הזו, הדבר היחיד שמאחד אותה זה שנאה.

אלי כהן: ראיתי אתמול חבר, השבוע, שאמר לי: תדע, השנאה חזקה יותר מאהבה.

אלי כהן: השנאה למסורת, השנאה לנתניהו – –

מיקי לוי: תודה.

אלי כהן: – – השנאה לליכוד, לאנשים שהיו חלק מהליכוד.

אלי כהן: זו לא ממשלת שינוי, זו ממשלת שנאה.

אלי כהן: ממשלה ריקה מתוכן – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן, אתה דקה מעבר, דקה וחצי.

אלי כהן: אני עוד 20 שניות מסיים, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בבקשה.

אלי כהן: ממשלה ריקה מתוכן, ממשלת אנטי – אנטי-יהדות, אנטי-ציונות, אנטי-מסורת, אנטי-חרדים, אנטי-ביבי.

אלי כהן: ואנחנו רואים את ראש הממשלה, שאמור להיות חבר הכנסת החזק ביותר, הוא החלש ביותר, חדל אישים.

אלי כהן: אין לו שמץ של תמיכה ציבורית – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן, זה באמת לא מנומס.

אלי כהן: לכן אני רוצה לומר לכם שאנחנו נאלצים לשלם – כל יום אתם רואים את הסחיטה – על זה שהוא החלש ביותר.

אלי כהן: ראש ממשלה שחושש לצאת לרחוב – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: לא, אתה עכשיו תפסיק.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

אלי כהן: ולכן אנחנו – ואני אומר בשני משפטים אחרונים – – –

מיקי לוי: לא, במשפט, כי אתה עובר מעבר לשתי דקות כבר.

אלי כהן: אוקיי, אני מסיים.

אלי כהן: אנחנו רואים את הממשלה הזו שמעדיפה כל יום את הכיסאות על פני טובת המדינה; ראש ממשלה בלי שמץ של תמיכה ציבורית, שהשיקול היחיד שמנחה אותו עם כל דרישה זה לשמור על הכיסא שלו.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת כהן, אני מאוד מודה לך.

מיקי לוי: בבקשה לרדת.

מיקי לוי: תודה.

אלי כהן: ולכן לממשלה הזאת, לממשלת השנאה הזאת, אין זכות קיום.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חברת הכנסת מאי גולן – אה, אתה רוצה להשיב, סליחה.

מיקי לוי: בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני שאני אתייחס לנושא שהוצג בכותרת של האמון – כי חבר הכנסת כהן בחר להקדיש את רוב הנאום שלו לנושאים אחרים, לאו דווקא לנושא שרשום בכותרת – בכל זאת שתי הערות עובדתיות.

זאב אלקין: האחת, תיקון היסטורי: אמרת, חבר הכנסת כהן, שמעולם המפלגות הערביות לא היו שותפות לקואליציות.

זאב אלקין: זה לא מדויק.

זאב אלקין: ממשלת רבין, כשהפכה לממשלת מיעוט, כן נשענה על התמיכה מבחוץ.

זאב אלקין: הם לא היו חברים, שרים בממשלה, אבל תמכו מבחוץ בקואליציה – – –

אלי כהן: הם לא היו בקואליציה.

זאב אלקין: מה?

אלי כהן: הם לא היו בקואליציה.

זאב אלקין: היו, היו גם היו.

יעקב ליצמן: לא היו.

זאב אלקין: כשש"ס פרשה מהקואליציה, ממשלת רבין תפקדה כממשלת מיעוט, 56 ח"כים – –

יעקב ליצמן: הם לא היו בקואליציה.

אלי כהן: אבל לא היה איתם הסכם קואליציוני.

זאב אלקין: – – ונשענו על התמיכה.

זאב אלקין: השאלה השנייה – אני מבין את דאגתך, חבר הכנסת כהן, לשאלה של התפקיד של השר אלי אבידר, אז אני יכול להרגיע אותך: הוא יקבל תפקיד מאוד חשוב בממשלה, תפקיד שמוכר לך היטב – הוא יהיה שר לענייני מודיעין – –

אלי כהן: אז אולי היה אפשר לחכות למינוי?

זאב אלקין: – – וללא ספק, אני בטוח שהוא יעשה איתך חפיפה מסודרת ואתה תוכל להעביר לו את חשיבות המשרד הזה ומה הדברים החשובים שניתן לעשות מהתפקיד של שר לענייני מודיעין, כי אני זוכר אותך בממשלה הקודמת בתפקיד הזה – –

אלי כהן: אבל הוא לא שר מודיעין עכשיו, נכון?

זאב אלקין: – – ותרמת לא מעט לעניין הזה.

אלי כהן: ידידי השר, הוא עדיין לא שר המודיעין.

אלי כהן: הוא שר בלי תיק.

זאב אלקין: הוא עדיין לא שר המודיעין.

זאב אלקין: אני לא אני רוצה להזכיר לך הסדר דומה בממשלה הקודמת, אמרת שזה מעולם לא קורה, בין השר צחי הנגבי לשרה ציפי חוטובלי: השר הנגבי התמנה לשר בלי תיק וחיכה כמה חודשים עד שהשרה ציפי חוטובלי תצא כשגרירה, והחליף אותה אחר כך בתפקידה כשרת ההתיישבות – אחד לאחד אותו הסדר.

אלי כהן: וגם נורבגי.

זאב אלקין: לא זכור לי שאז התנגדת לו, אבל בסדר.

זאב אלקין: זאת הערה היסטורית קטנה.

זאב אלקין: עכשיו לגופם של הדברים.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש וחבריי חברי הכנסת, הכותרת של האי-אמון היא: ממשלה הנשענת על גורמים השוללים את קיומה של ישראל כמדינה יהודית בניגוד לחוק-יסוד ובניגוד לרוח מגילת העצמאות.

זאב אלקין: אז קודם כול נתחיל עם מגילת העצמאות: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתה על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות".

זאב אלקין: באותה מגילת עצמאות, חבר הכנסת כהן, שהזכרתם אותה בפתיח לאי-אמון הנזעם, אני שוב חוזר ואומר: "תקיים שוויון זכויות גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין".

זאב אלקין: אלה המילים של מגילת העצמאות, זו הרוח של מגילת העצמאות, ועל זה יצא קצפכם.

זאב אלקין: אגב, מגילת העצמאות לא הייתה המסמך הציוני הראשון שהשתמש בביטוי "שוויון זכויות גמור לכל אזרחיה".

זאב אלקין: אני רוצה לצטט לך, חבר הכנסת כהן, ציטוט אחר, שאני מניח שאתה מכיר.

זאב אלקין: הציטוט אומר כך: "לו היה לנו" – כן, אז זה עוד לא היה; היום אנחנו הגענו וחיים במציאות הזאת – "לו היה לנו רוב יהודי בארץ, היינו קודם כול יוצרים פה מצב של שוויון זכויות גמור, מוחלט ומושלם, בלי שום יוצא מן הכלל: יהודי או ערבי או ארמני או גרמני, אין הבדל בפני החוק – כל הדרכים פתוחות לפניו – – – לא רק לאזרחים בתור יחידים היינו נותנים שוויון זכויות גמור, אלא גם לשפות ולאומות".

זאב אלקין: חבר הכנסת כהן, אתה יודע של מי הציטוט?

מיקי לוי: ז'בוטינסקי.

זאב אלקין: זאב ז'בוטינסקי.

זאב אלקין: זאב ז'בוטינסקי.

זאב אלקין: השנה היא שנת – – –

מיקי לוי: יקראו את ההדר הבית"רי, יבינו כולם.

זאב אלקין: השנה היא שנת 1929, וב"דואר היום", שהוא היה העורך שלו, כך הוא כתב.

זאב אלקין: זה אותו ז'בוטינסקי, חבר הכנסת – – –

אלי כהן: – – –

מיקי לוי: הוא משיב לך, אז הוא משתמש בשמך.

מיקי לוי: הוא לא תוקף.

מיקי לוי: בבקשה.

זאב אלקין: לא, לא, עכשיו להפך, שיבחתי אותך, חבר הכנסת כהן, על תפקודך כשר המודיעין, ואמרתי שאני בטוח שתוכל לחלוק מניסיונך עם השר אלי אבידר ברגע שהוא יתמנה לתפקיד.

אלי כהן: אני אוכל לחלוק מניסיוני ואני אעשה, אבל אני לא הייתי נותן בחיים את ידי לממשלה ולקואליציה שנשענת על גורמים שלא מכירים – –

זאב אלקין: תכף נדבר גם על זה.

אלי כהן: – – במדינה יהודית ודמוקרטית.

זאב אלקין: תכף נדבר גם על זה.

זאב אלקין: רגע.

אלי כהן: והשנאה שלכם העבירה אתכם על דעתכם.

זאב אלקין: אז אותו זאב ז'בוטינסקי, חבר הכנסת כהן, שבדרך כלל חברי סיעת הליכוד, לפחות פעם, היו נוהגים לצטט ולהיאחז בשמו, זאת הייתה תפיסת עולמו לגבי האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

זאב אלקין: אגב, אם זה לא מספיק, אני יכול להוסיף לך עוד ציטוט: "אנו כולנו, כל היהודים והציונים מכל הזרמים, רוצים בטובתם של הערבים הארצישראלים – – – אנו רוצים שישגשגו גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה תרבותית".

זאב אלקין: אתה הלנת פה על ה-53 מיליארד שקל, אז אלה הם הדברים של ז'בוטינסקי.

זאב אלקין: "את משטרה של ארץ ישראל העברית היננו מתארים לעצמנו באופן כזה.

זאב אלקין: רוב האוכלוסייה יהיה העברי, אולם שיווי זכויותיהם של כל האזרחים הערביים לא זו בלבד שיובטח אלא גם יוגשם".

זאב אלקין: לא אני כתבתי את הדברים האלה, אלא, שוב, כתב אותם זאב ז'בוטינסקי בכתב העת בדרך למדינה – "שולחן עגול עם הערבים".

זאב אלקין: זאת הייתה תפיסתו.

זאב אלקין: אני מניח שאם הציטוטים האלה היו מצוטטים היום, אדוני היושב-ראש, בלי שהייתי מגלה מי אמרם, היינו שומעים מחלק מחברי סיעת הליכוד צעקות על כך שמדובר על שמאלן קיצוני שראוי לכל הוקעה.

זאב אלקין: ובאמת עולה כאן השאלה לאן נפרדו הדרכים של התורה של זאב ז'בוטינסקי ושל איך שהיום נוהגים להתבטא חלק מחברי סיעת הליכוד.

זאב אלקין: אגב, זאת אולי גם הסיבה שלתדהמתי באזכרה האחרונה של זאב ז'בוטינסקי, על קברו, רק חבר אחד מסיעת הליכוד, המונה 29 חברי כנסת – ראוי לשבח חבר הכנסת אופיר אקוניס – מצא את עצמו מחויב להגיע.

זאב אלקין: אחד מתוך 29 באזכרה לציון 80 – – –

מיקי לוי: גם במליאה עצמה ראש האופוזיציה לא השתתף.

זאב אלקין: נכון, צודק היושב-ראש שגם ראש האופוזיציה, יושב-ראש מפלגת הליכוד, לא מצא לנכון לבוא לכאן למליאה.

זאב אלקין: אני כבר לא מדבר על האזכרה בהר הרצל.

זאב אלקין: פעם דבר כזה לא היה קורה.

זאב אלקין: עברו 73 שנים מאז הקמת המדינה, ואני חייב לפרגן דווקא לראש האופוזיציה, חבר הכנסת אלי כהן: המנהיג הישראלי שהכריז, לפחות ברמת ההכרזה, על פריצת דרך בהגשמת החלום הזה של זאב ז'בוטינסקי, היה בנימין נתניהו.

זאב אלקין: כדי להגשים את הרוח הזאת של מגילת העצמאות והחזון של זאב ז'בוטינסקי על מתן שוויון זכויות גמור לכל אזרחי המדינה, יהודים וערבים כאחד, בקמפיין הבחירות האחרון דווקא בנימין נתניהו העלה את המגזר הערבי על ראש שמחתו.

זאב אלקין: הוא חרש את הארץ הנפלאה שלנו לאורכה ולרוחבה, ביקר בכפרים השונים ובערים הערביות בצפון ובדרום, והשקיע בקמפיין בקרב אזרחי ישראל הערבים אולי באופן חסר תקדים, לא פחות ממה שבמגזרים האחרים.

זאב אלקין: הוא היה ללא ספק, בנימין נתניהו, ראשון ופורץ דרך, שחתר לקירוב לבבות ופתח בעבור המגזר הערבי את הדרך לשותפות מלאה בניהול המדינה.

זאב אלקין: אבו יאיר – – –

אלי כהן: קירוב לבבות כן, אנטי-ציונות לא.

אלי כהן: את הכתם שיש לכם לא תצליחו למחוק לעולם.

זאב אלקין: אבו יאיר – מהכינוי הזה התבשם נתניהו רק לפני כמה חודשים בקמפיין הבחירות הרביעיות – דילג מכפר לכפר ומעיר לעיר, הכריז מעל כל במה אפשרית שהפעם זה יהיה אחרת, שהערבים יקבלו סוף-סוף את מה שמגיע להם, הוא שיוביל את השינוי הנדרש והם יהיו שותפים מלאים.

זאב אלקין: ספק אם יש אפילו ילד אחד במגזר הערבי שלא ידע מיהו אבו יאיר באותם ימים.

זאב אלקין: הוא הגיע לשם כדי לחלק סוכריות והבטחות בחירות מפליגות.

זאב אלקין: נתניהו ותומכיו חיזרו במשך חודשים אחרי ראשי מפלגת רע"מ, והציעו להם הצעות מפליגות היסטוריות וחסרות תקדים רק כדי שיצטרפו לקואליציה בראשותו ויעניקו לו רשת ביטחון להמשך שלטונו והישרדותו.

זאב אלקין: נתניהו היה זה שאמר לראשי מפלגת רע"מ שרק הוא יוכל לתת להם מה שאף שותף אחר לא יוכל לתת.

זאב אלקין: הרי כולנו זוכרים את הפרק ההיסטורי הנהדר שלימד אותנו בזמנו חבר הכנסת יעקב ליצמן עם הפתק המפורסם של ציפי לבני, מה היא הייתה מוכנה לתת למפלגות החרדיות.

זאב אלקין: אז גם אנשי מפלגת רע"מ מכירים היטב את ההבטחות שהם קיבלו מבנימין נתניהו, כתמונת ראי לאותו פתק של חבר הכנסת ליצמן – מה נתניהו היה מוכן לתת להם.

זאב אלקין: ולא אחת, אני חייב להגיד, אמרו לנו במהלך המשא ומתן: קשה לעשות איתכם עסקים כי אתם מציעים לנו פחות ממה שנתניהו הציע.

זאב אלקין: ואני כבר לא מדבר על התמונות, אדוני היושב-ראש, שהמליאה הזאת ראתה בתחילת עבודתה של הכנסת, דווקא כשעוד התקיים שיתוף פעולה פרלמנטרי בין הליכוד למפלגת רע"מ בהקמת הוועדות הזמניות, ותמונת החיבוקים והכיפים בין חברי מפלגת רע"מ ובראשם מנסור עבאס לבין הרבה בכירי סיעת הליכוד.

זאב אלקין: התמונות ידועות ושודרו לא פעם בטלוויזיה.

זאב אלקין: אחרי שנתניהו ואנשיו עשו הכול כדי לצרף את רע"מ לקואליציה בראשותו ללא הצלחה, תפיסת העולם המכילה והמחבקת כלפי המגזר הערבי וראשי סיעת רע"מ הפכה לתפיסת עולם של דחייה ובוז כלפיהם.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: רק מסיבה אחת, כי חברי סיעת רע"מ בחרו ללכת במסלול אחר, רק בגלל שחברו לממשלה שאינה בראשותו של נתניהו.

זאב אלקין: את נתניהו לא באמת מעניין מי שולל את קיומה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי, כי הוא היה מוכן לעשות איתם קואליציה.

זאב אלקין: לצערנו הרב, מעניין אותו רק דבר אחד: מי שולל את קיומו של נתניהו כראש ממשלה, וזה החטא הגדול של הממשלה הזאת ושל סיעת רע"מ.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, שימו לב מה קרה פה.

זאב אלקין: רק לפני כמה שבועות, כשנתניהו היה עוד ראש ממשלה, הוא הסביר לחברי הממשלה בצורה משכנעת את חשיבותו של חוק האזרחות וחשיבותו לביטחון המדינה, אבל ברגע שהגיע לאופוזיציה – והזכיר את החוק הזה חבר הכנסת כהן, וברוב חוצפתו, כמי שהצביע נגד – – –

אלי כהן: הקואליציה שלכם לא הצליחה להעביר את זה.

זאב אלקין: ברוב חוצפתו, כמי שהצביע נגד החוק – –

אלי כהן: אנחנו בחיים לא היינו צריכים את האופוזיציה.

זאב אלקין: – – האשים אותנו בהפלת החוק.

אלי כהן: את הכתם של הממשלה – –

זאב אלקין: אני הצבעתי בעדו, חבר הכנסת כהן.

זאב אלקין: מי שיסת

זאב אלקין: כל – – –

אלי כהן: – – האנטי-ציונית לא תוכלו למחוק.

זאב אלקין: מי שיצטרך להסתכל בעיניים של אותם האזרחים – –

אלי כהן: הקואליציה שאתה מנווט אותה לא הצליחה להעביר את החוק הזה.

זאב אלקין: – – ולהסביר להם למה הוא הצביע נגד – –

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן, לא זכור לי שהשר הפריע לך.

זאב אלקין: – – זה אתה, וחבריך לסיעה.

זאב אלקין: וכך מצא את עצמו בנימין נתניהו, וגרר אחריו את חבריו, את חלקם בניגוד לרצונם.

זאב אלקין: כולנו זוכרים את המאמר של חבר הכנסת אבי דיכטר בישראל היום רק שבוע לפני ההצבעה – איזה אסון יהיה בהצבעה נגד חוק האזרחות וכמה חשוב להצביע בעדו.

זאב אלקין: בסופו של דבר גם עליו נגזר – – –

אלי כהן: למה לא הצלחתם להעביר את זה?

זאב אלקין: בסופו של דבר גם עליו נגזרה הגזרה – –

אלי כהן: למה לא הצלחתם להעביר את זה?

זאב אלקין: – – וכך למעשה מצאו את עצמם נתניהו והליכוד – –

אלי כהן: כי אתם ממשלה אנטי-ציונית.

אלי כהן: זו הסיבה היחידה.

זאב אלקין: – – משרתים את הרשימה המשותפת, ונותנים לה את ההישג הכי גדול שאולי היה לה בהיסטוריה.

זאב אלקין: דווקא אותה מפלגה שהם קראו לה גייס חמישי – – –

אלי כהן: מי שישב כיום עם הרשימה המשותפת זה הנואם וחבר מרעיו.

זאב אלקין: דווקא לאותה מפלגה הם הביאו את הניצחון הגדול עם תמונות ניצחון.

זאב אלקין: כאן אני חייב להגיד שאפו לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת.

זאב אלקין: שישה חברי כנסת הביאו 52 חברי כנסת לעבוד בשבילם ולהביא להם הישג גדול.

זאב אלקין: פעם נהג בנימין נתניהו להגיד: זה או ביבי או טיבי; הנוסחה החדשה בהצבעה על חוק האזרחות למעשה התהפכה.

זאב אלקין: התברר שאפשר גם יחד, גם ביבי וגם טיבי, וזה עובד מצוין.

אחמד טיבי: – – –

אלי כהן: טיבי, ייאמר לזכותך שהוא גם שר בממשלה הישראלית-הפלסטינית הראשונה, מטבע שאתה קבעת.

אחמד טיבי: אני מכיר את המשפט הזה.

אלי כהן: זה אתה קבעת אותו – – –

מיקי לוי: תודה, תודה רבה, חבר הכנסת כהן, מה קרה היום?

מיקי לוי: תודה.

זאב אלקין: וכך למעשה הנושא, שהיה ביטחוני ברמת מעלה לפי עדותו של בנימין נתניהו וחברי כנסת מסיעת הליכוד, כולל ראש השב"כ לשעבר, הפך למעשה מטבע במשחק פוליטי, ובסופו של דבר מתברר שהנושא פה זה לא ביטחון המדינה, אלא רק דבר אחד: ביטחון וביצור מעמדו של נתניהו כמנהיג, פעם כראש ממשלה והיום כמנהיג האופוזיציה.

יעקב ליצמן: – – –

זאב אלקין: עוד לא נולד כזה, חבר הכנסת ליצמן, אבל אם תציע, אז אולי.

יעקב ליצמן: – – –

זאב אלקין: דווקא חברי סיעת רע"מ, חבר הכנסת כהן – ואני חושב שראוי לך לשים לב לכך שאתה קראת אותם כגורמים השוללים את קיומה של ישראל כמדינה יהודית – דווקא בסיעה הזאת שני חברי כנסת הצביעו בעד הארכת תוקף חוק האזרחות, כשאתה וחברי כנסת אחרים מהליכוד בהובלתו של בנימין נתניהו הצבעתם נגד.

אלי כהן: – – –

זאב אלקין: לכן אני הייתי מציע לך לחשוב פעמיים כשאתה מדבר על שיתוף פעולה עם גורמים השוללים את זהותה של – – –

מיקי לוי: – – – מה קרה?

מיקי לוי: אתה אדם מנומס בדרך כלל.

מאי גולן: מי שמעיר הוא לא מנומס בדרך כלל.

מאי גולן: מה זה אומר עליך?

מיקי לוי: חברת הכנסת גולן, ברוכה הבאה.

מיקי לוי: שקט בבקשה.

מאי גולן: ברוכים הנמצאים.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

אלי כהן: תספור כמה פעמים הזכירו את נתניהו בנאום, לא מסוגלים להשתחרר ממנו.

יוראי להב-הרצנו: אלי, מה קורה היום?

יוראי להב-הרצנו: אלי, מה קורה היום?

אלי כהן: לא מסוגלים.

זאב אלקין: חבר הכנסת כהן, אתה יודע מה?

זאב אלקין: לסיום דבריי, הרי אתם כל כך דואגים לרוב ציוני וכל כך דואגים לדבר על הבעיה הזאת בשיתוף הפעולה עם רע"מ, אז בואו נדבר על המספרים: הקואליציה הזאת והממשלה הזאת בנויות על כמה סיעות.

זאב אלקין: גם ללא סיעת רע"מ, 2 מיליון ו-108,721 אזרחים הצביעו למפלגות הציוניות שמרכיבות אותה, ואתה יודע כמה – – –

אלי כהן: אבתיסאם מראענה מה זה ציונית, ועיסאווי פריג' מאוד ציוני, וגב' זועבי – מה שנקרא ציונית ברמ"ח אבריה.

אלי כהן: מה זה ציונות.

אלי כהן: אגב, צא ולמד שמפלגת מרצ הסירה את המילה "ציונות" ממצע הבחירות שלה בפריימריז.

זאב אלקין: חבר הכנסת כהן, אני מבין שמפלגת העבודה בעיניך כבר לא ציונית, רק אני מציע לך ללכת ולהתייעץ – –

אלי כהן: אם אבתיסאם מראענה תגיד שהיא בעד מדינה יהודית ודמוקרטית, אני בשמחה – – –

זאב אלקין: – – עם בנימין נתניהו איך במשך ארבע שנים הוא בנה איתה ממשלה ושיתף פעולה ולאחר מכן חזר על המעשה הזה רק בכנסת הקודמת.

אלי כהן: אם אבתיסאם מראענה, שבזכותה אתה חבר כנסת, תגיד שהיא בעד מדינה יהודית ודמוקרטית, שאפו.

זאב אלקין: אגב, חבר הכנסת כהן, אתה יודע כמה אזרחים הצביעו לגוש שאתה מייצג אותו כאן?

זאב אלקין: מיליון ו-856,932.

זאב אלקין: אז בואו נגיד את האמת: רבע מיליון קולות ציוניים מפרידים בין הקואליציה לאופוזיציה, אם כבר אתם כל כך רוצים לדבר על הלגיטימיות של הממשלה הזאת – – –

אלי כהן: בשביל זה אתם לא עוברים את אחוז החסימה.

אלי כהן: אם הכול תקין, למה אתם לא עוברים את אחוז החסימה?

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן, אי-אפשר שממקום מושבך תנאם שלוש דקות, זה לא עובד.

מיקי לוי: תודה.

זאב אלקין: חבר הכנסת כהן, אני מודה לך על הדאגה לממשלה הזאת, אבל תנו לנו לעבוד בשקט עבור אזרחי מדינת ישראל, ושוב, אני סמוך ובטוח שגם בסוגיה שכל כך הטרידה אותך בתחילת דבריך, השר אלי אבידר יבוא אליך ראשון להתייעץ כשייכנס לתפקיד שר המודיעין, על חשיבות התפקיד הזה ומה ניתן לעשות כדי לתרום לאזרחי מדינת ישראל.

זאב אלקין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר זאב אלקין.

אלי כהן: השנאה לנתניהו גורמת לכם למכור את המדינה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כהן.

מיקי לוי: סעיף ב': פגיעה זוחלת בסטטוס קוו במסגד אל-אקצא – הרשימה המשותפת.

מיקי לוי: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הצעת האי-אמון שלנו בממשלה – כותרתה היא השינוי הזוחל במה שקרוי הסטטוס קוו במסגד אל-אקצא, ולמה אני אומר "שינוי זוחל בסטטוס קוו"?

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: בגלל המציאות בשטח, שאני מכיר אותה באופן אישי מעדות ראשונה, כך אני רואה; ב.

אחמד טיבי: מהצהרות של שרים בממשלה; ג.

אחמד טיבי: מכתבות מתועדות היטב, ראה הכתבה של שרקי וערוץ 12 על יהודים שמגיעים ונכנסים לרחבת מסגד אל-אקצא ומתפללים תפילה חרישית כאשר המשטרה נמצאת לידם, מגינה עליהם ומאפשרת להם את התפילה.

אחמד טיבי: עכשיו, שיהיה ברור, מה שקרוי סטטוס קוו זה מצב של כיבוש שנוצר ב-67', ואנחנו לא מקבלים אותו, אבל הוא סטטוס קוו שהקהילה הבין-לאומית מדברת עליו; וכאשר בשבועות או בחודשים האחרונים יש טקסים דתיים או תפילות so called חרישיות – לפעמים זה לא חרישית, זה בקול, באופן הפגנתי עם שמירה של המשטרה – ברור שהדבר הזה הוא בחסות ממשלת ישראל באמצעות המשטרה.

אחמד טיבי: כלומר, יש שינוי בסטטוס קוו.

אחמד טיבי: עכשיו, מי עוד אמר את זה?

אחמד טיבי: מי עוד אמר את זה?

אחמד טיבי: חשוב שהציבור ישמע את הציטוטים האלה.

אחמד טיבי: השרה אילת שקד, שרת הפנים מימינה, בריאיון במקור ראשון, כאשר היא מתייחסת להודעת התיקון של נפתלי בנט, שאמר "זכות תנועה ליהודים ולא זכות פולחן", היא עונה ככה לשאלה של הכתב:

אחמד טיבי: זה לא קשור לרע"מ, היא אומרת, זה קשור לשימור הסטטוס קוו בהר הבית, לדבריה – זאת הסמנטיקה שהיא השתמשה בה – כלומר, במסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: ציטוט: זו הפעם הראשונה – תקשיבו: זו הפעם הראשונה, אומרת השרה שקד, שבתשעה באב עולים ומתפללים יהודים בהר הבית – כלומר במסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: בתקופת נתניהו – היא מוסיפה – בחג הקורבן, עיד אל-אדחא, שיצא עם תשעה באב, נתניהו אסר עלייה – אומרת השרה.

אחמד טיבי: בנט אמר מראש: יהודים יעלו כרגיל ויתפללו – ויתפללו – אומרת שרת הפנים, החברה באותה מפלגה של ראש הממשלה בנט.

אחמד טיבי: כלומר, רק אדם תמים יחשוב שההודעה של ראש הממשלה בנט על חופש פולחן למוסלמים וחופש פולחן ליהודים הייתה טעות דפוס; היא לא, כי ציטוטים קודמים של נפתלי בנט בדיוק מדברים על כך, על הזכות להתפלל במסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: הוא חזר על זה כמה פעמים.

אחמד טיבי: הוא חשב שהוא יכול לומר את המשפט הזה מבלי לקבל טלפון כועס מהממשל בארצות הברית.

אחמד טיבי: נכון, המשפט הזה הדאיג את ירדן, את מצרים, את טורקיה, והירדנים פעלו מייד בנחישות, גם פנו לישראל וגם פנו לארצות הברית; והגיע הטלפון מארצות הברית, ובעקבות הטלפון הזה הוציא משרד ראש הממשלה הודעת תיקון, שהכוונה לזכות התנועה, כלומר כניסה ויציאה לתוך רחבת מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: זה חמור שבעתיים.

אחמד טיבי: זה חמור שבעתיים.

אחמד טיבי: אני מתנגד ל"איקתחמאת" האלה, כניסות שהן פריצה, כי גם המשטרה פורצת.

אחמד טיבי: והאנשים האלה, היהודים, נכנסים בניגוד לעמדת הווקף והמוסלמים, בעלי המקום.

אחמד טיבי: אמרתי תמיד, ואני חוזר ואומר: יהודים מתפללים בבית כנסת, נוצרים בכנסיות, ומוסלמים במסגדים, ומסגד אל-אקצא הוא מסגד תפילה למוסלמים.

אחמד טיבי: נקודה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית ומתרגם:) רק למוסלמים.

אחמד טיבי: זה מסגד.

אחמד טיבי: נקודה.

אחמד טיבי: בעימותים האחרונים, כאשר המשטרה פרצה לפני שבוע, נכנסתי לשם.

אחמד טיבי: בהתחלה אמרו לי: אסור לך להיכנס.

אחמד טיבי: יש מין הוראה מוזרה שכאילו עושה גזרה שווה בין כל חברי הכנסת, איסור כניסה למסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: לח"כים שהם ח"כים חדשים אני אספר: ההוראה של נתניהו אז, שניתנה עקב כניסה פרובוקטיבית של חברי כנסת קיצונים יהודים, גרמה לתסיסה, לעימותים אז, נדמה לי כשג'ון קרי היה באזור.

אחמד טיבי: הירדנים התערבו, ואז ראש הממשלה נתניהו הוציא הנחיה, אדוני היושב-ראש, שח"כים יהודים לא יכולים להיכנס לרחבת מסגד אל-אקצא דרך שערי מסגד אל-אקצא באופן חופשי.

איתמר בן גביר: הר הבית.

איתמר בן גביר: לא מסגד, זה הר הבית.

אחמד טיבי: הם לא יכולים, ואז – – –

איתמר בן גביר: למה אתה נכנסת חופשי?

מיקי לוי: רק שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, אל – – –

איתמר בן גביר: איך הוא נכנס?

איתמר בן גביר: תסביר לי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, שב במקומך, שב, בבקשה.

איתמר בן גביר: איך נתנו לו ולי לא נתנו להיכנס?

מיקי לוי: שב במקומך.

מיקי לוי: תגיש תלונה, זה לא הדיון כרגע.

איתמר בן גביר: זו גזענות, זו גזענות.

איתמר בן גביר: זו גזענות, אדוני.

מיקי לוי: אני קורא אותך פעם ראשונה.

מיקי לוי: שב במקומך, בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה להמשיך.

אחמד טיבי: ואז למוחרת אני זוכר שאלקין, חבר הכנסת אלקין – – –

איתמר בן גביר: זו מדיניות גזענית, אדוני יושב-ראש הכנסת, זו מדיניות גזענית.

איתמר בן גביר: הוא מתבלבל, הוא רואה אותי – הוא מתבלבל, אין לו מה להגיד.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מיקי לוי: די.

איתמר בן גביר: הוא יודע לדבר כאן עם כולם, אבל לא – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, מספיק.

איתמר בן גביר: לא, זה האמת.

מיקי לוי: הבנו, מספיק.

איתמר בן גביר: היחיד שיודע לענות לך.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: בבקשה.

אחמד טיבי: אני אוהב שאנשים מנסים להידמות אליי, אבל במקרה הזה יש פתגם בערבית שאומר: (אומר בערבית: לא יעלה בידך, לא יעלה בידך.

אחמד טיבי: )

איתמר בן גביר: אתה גזען, אתה גזען.

מיקי לוי: די.

אחמד טיבי: אתה מדמה את עצמך לח"כ מוסלמי שנכנס למסגד אל-אקצא?

אחמד טיבי: אתה יהודי קיצוני, גזען, ואסור לך להיכנס לשם.

איתמר בן גביר: אדוני, אתה שומע מה הוא אומר?

איתמר בן גביר: אדוני מקבל את הגזענות הזאת?

איתמר בן גביר: הוא – אדוני שומע מה הוא אומר?

מיקי לוי: בבקשה, הוא נמנע מלהגיב.

איתמר בן גביר: הוא אמר "גזען".

מיקי לוי: אתה אמרת את אותן מילים, אם זיכרוני אינו מטעה אותי.

איתמר בן גביר: זה גזענות, זה גזענות.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מיקי לוי: שניכם אמורים לא להגיד את הדברים האלה.

מיקי לוי: בבקשה.

אחמד טיבי: עכשיו – – –

איתמר בן גביר: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, די.

איתמר בן גביר: אתה מדמה את עצמך לח"כ ערבי, אתה שמעת מה הוא אומר?

מיקי לוי: עד עכשיו היה שקט במליאה.

מיקי לוי: שב, בבקשה – – –

איתמר בן גביר: הוא גזען, הוא גזען.

מיקי לוי: שב.

מיקי לוי: זהו.

איתמר בן גביר: מבדיל בין דם לדם – – –

מיקי לוי: קריאה שנייה.

מיקי לוי: אדוני לא יכול להמשיך כך, בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה.

אחמד טיבי: אחרי שנתניהו הוציא את ההוראה לגבי ח"כים יהודים קיצונים פרובוקטיביים, למוחרת אלקין התערב, מחה – ואז באורח פלא אמרו: טוב, גם ח"כים ערבים ומוסלמים לא ייכנסו.

אחמד טיבי: זה הזוי.

אחמד טיבי: שח"כים מוסלמים לא יוכלו להיכנס למסגד?

אחמד טיבי: למסגד?

איתמר בן גביר: לא תיכנס.

איתמר בן גביר: למה אני לא נכנס להר הבית?

אחמד טיבי: רק בישראל יכול להיות דבר כזה.

איתמר בן גביר: זה בית המקדש שלנו – – –

מיקי לוי: אני מזכיר לך שאתה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אני באמת – – –

איתמר בן גביר: אני לא מבין את זה – – –

מיקי לוי: אני מבקש ממך, אתה תרצה – – –

אחמד טיבי: זה קשה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, עוד רגע אחד, בבקשה.

מיקי לוי: אתה לא יכול לבוא לכאן, לעמוד, לצעוק, ואחר כך ממקום מושבך.

מיקי לוי: תבקש רשות דיבור, ואם אתה ברשימה, תעלה.

מיקי לוי: אם הוא יתייחס אליך ואני אמצא לנכון, תעלה.

מיקי לוי: בינתיים אני לא מוצא לנכון, לא כדאי לך לבוא.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

איתמר בן גביר: הוא מדבר עליי, אומר לי "גזעני" ואני לא יכול – – –

מיקי לוי: שב, בבקשה, חבר הכנסת בן גביר.

מיקי לוי: בבקשה, שב.

איתמר בן גביר: "קיצוני" הוא אמר.

מיקי לוי: בבקשה, שב.

מיקי לוי: די.

אוסאמה סעדי: תחזור בך, הוא לא קיצוני, הוא מתון לאללה.

איתמר בן גביר: הינה החמאסניקים – – – תראה, החמאס בכנסת.

איתמר בן גביר: החמאס בכנסת.

אחמד טיבי: – – –

איתמר בן גביר: החמאס בכנסת, החמאס בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: גזען, בסדר; אבל קיצוני?

מיקי לוי: תודה רבה, חברים, נראה לי שאני מסתדר.

מיקי לוי: תודה.

איתמר בן גביר: אתה לא מעיר לה.

איתמר בן גביר: תקרא גם אותה קריאה לסדר.

אחמד טיבי: ולכן ההוראה הזאת הייתה הוראה הזויה, והיא ראויה להיות מבוטלת.

אחמד טיבי: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש – אני אפנה אליך בשם הרשימה המשותפת גם באופן רשמי, גם אליך וגם לשר לביטחון פנים: יש להשית את ההוראה הזאת על מי שכניסתו מעוררת פרובוקציות ומהומות, שזה ח"כים יהודים קיצונים – –

איתמר בן גביר: אתה, אתה.

מיקי לוי: תודה.

אחמד טיבי: – – ולא על ח"כים מוסלמים, שהם חלק מהנוף הטבעי, שזה הבית שלנו, שזה המסגד שלנו.

איתמר בן גביר: בית המקדש הוא לא הבית שלך, אתה אורח.

מיקי לוי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ולכן אני לא מתכוון – – –

איתמר בן גביר: אתה אורח, אתה אורח, זה לא הבית שלך.

איתמר בן גביר: אתה, אחמד טיבי, אורח.

מיקי לוי: די, באמת, חבר הכנסת בן גביר – – –

אחמד טיבי: אמר הגנב לבעל הבית.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, חבר הכנסת – – –

איתמר בן גביר: פשוט תשמע מה הוא אומר.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אמר הגנב לבעל הבית.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי – – –

איתמר בן גביר: הוא האורח.

אחמד טיבי: אמר הגנב לבעל הבית.

מיקי לוי: מכיוון שמי שעורר את הפרובוקציה זה אתה, בכניסתך – – –

איתמר בן גביר: אדוני – – –

מיקי לוי: עד אז היה שקט.

איתמר בן גביר: אבל אדוני, יש כאן מדיניות גזענית.

מיקי לוי: בבקשה, אני נמנע – – –

איתמר בן גביר: פניתי לאדוני במכתב על זה.

מיקי לוי: באמת, אני נמנע מלהוציא אותך – – –

איתמר בן גביר: אדוני יודע שיש מדיניות גזענית – – –

מיקי לוי: בבקשה, שב, שב, שב.

איתמר בן גביר: אדוני יודע את זה, זאת גזענות.

מיקי לוי: די, שב.

איתמר בן גביר: והוא אורח.

מיקי לוי: בבקשה לסיים, חבר הכנסת טיבי.

איתמר בן גביר: האורח טיבי.

אחמד טיבי: אחרי כל – – –

מיקי לוי: לא, אני אוסיף לך.

מיקי לוי: אתה כבר אחרי, מיצית.

אחמד טיבי: אני מעלה על נס את הסובלנות הרבה שאתה מגלה, אבל לא מיציתי.

אחמד טיבי: אני אגיד חלק מהדברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מסגד אל-אקצא הוא מקום תפילה למוסלמים, הוא בית תפילה למוסלמים, נקודה, ולא שום דבר חוץ מזה.

אחמד טיבי: ) שום דבר חוץ מזה.

איתמר בן גביר: אין תרגום, אדוני?

אחמד טיבי: ולכן – – –

איתמר בן גביר: לא מתרגמים כאן?

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

איתמר בן גביר: אולי הוא מעביר מסרים לחיזבאללה?

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לא הגיוני שיבקשו מכל חבר כנסת ערבי לתאם לפני הכניסה למסגד.

אחמד טיבי: הדבר השני הוא הסכנה האמיתית האורבת, המתקפה על המתפללים והירי – –)

איתמר בן גביר: אדוני בטוח שהוא לא מעביר מסרים לחיזבאללה?

מיקי לוי: מותר לו לדבר בערבית.

איתמר בן גביר: איזה מסרים הוא מעביר?

אחמד טיבי: (– – והתקיפות על המתפללים של משטרת הכיבוש.

אחמד טיבי: ושינוי המצב, מה שנקרא הסטטוס קוו – –)

איתמר בן גביר: אולי לחיזבאללה – – –

אחמד טיבי: (– – באמצעות תפילות של יהודים.

אחמד טיבי: היום הם פרצו למסגד אל-אקצא והיום התפללו.

אחמד טיבי: זה לא קרה בתשעה באב ולא קרה בממשלה הקודמת, קרה בממשלה הזאת.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, הוספתי לך – – –

אחמד טיבי: (ולכן – – –)

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תודה.

מיקי לוי: הוספתי לך המון.

אחמד טיבי: כמה המון?

אחמד טיבי: כמה המון?

איתמר בן גביר: הוא מצפצף על אדוני, במקום שתוריד אותו מהדוכן.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, עוד שנייה, באמת, אני – – –

איתמר בן גביר: הוא עושה ככה על כולם – – – מה זאת ההתנהגות הזאת?

מיקי לוי: אני עוצר את עצמי.

מיקי לוי: בבקשה, תפסיק להפריע.

יעקב ליצמן: אולי תתרגם את מה שאמרת.

איתמר בן גביר: הוא מעביר מסרים לחיזבאללה.

מיקי לוי: בבקשה, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: זכותו, וזה חוקי, לדבר בשפה הערבית בכנסת ישראל.

איתמר בן גביר: שיהיה תרגום, אנחנו רוצים לדעת מה הוא אמר.

מיקי לוי: תבקש תרגום ממי שאתה צריך.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת טיבי, משפט סיכום.

מיקי לוי: תודה.

יעקב ליצמן: לא, שיתרגם מה שהוא אמר בערבית.

אחמד טיבי: אני מוכן.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, לא, לא.

מיקי לוי: אני מבקש לסיים.

אחמד טיבי: אם היושב-ראש יסכים.

מיקי לוי: לא, אין לי זמן כבר, אתה שתיים-שלוש דקות מעבר לזמן שלך.

אחמד טיבי: כי היו רעשי רקע גזעניים ברקע, ולא יכולתי למצות את כל הרעיון.

אחמד טיבי: אנחנו נמשיך לגונן על המסגד שלנו, (אומר בערבית: וערביי ירושלים במיוחד, והפלסטינים בתוך ישראל.

אחמד טיבי: ) גם אנחנו, גם אנשי אל-קודס, ימשיכו להיות שם, גם אם משטרת הכיבוש תמשיך לתקוף אותם וח"כים הזויים ימשיכו לעורר פרובוקציות במקום – – –

איתמר בן גביר: אלפיים שנים יהודים היו בהר הבית – – –

מיקי לוי: תודה רבה, תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר.

אחמד טיבי: לא נקבל שינוי של הסטטוס קוו – – –

איתמר בן גביר: אלפיים שנים יהודים היו בהר הבית.

מיקי לוי: אני באמת אוחז את עצמי – – –

אחמד טיבי: אסור לקבל שינוי של הסטטוס קוו – –

איתמר בן גביר: אדוני, זה בית המקדש.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: – – שהממשלה הזאת, ממשלת השינוי, מיישמת אותו הלכה למעשה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: ומשפט אחרון – שאלה, היושב-ראש:

אחמד טיבי: אני רואה מי עונה לי – השר מתן כהנא.

אחמד טיבי: אדוני, אתה שר הדתות.

אחמד טיבי: מה אתה קשור לתשובה על מסגד אל-אקצא, שאתה לא אחראי לו?

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: אתה לא אמור להיות אחראי לו, זה חלק מהביזאריות.

מיקי לוי: תודה.

איתמר בן גביר: אז מי אחראי לו?

איתמר בן גביר: מי אחראי לו?

אחמד טיבי: זה חלק מהביזאריות.

אחמד טיבי: למה שר הדתות עונה על מסגד אל-אקצא?

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה, בבקשה לרדת.

אחמד טיבי: מה הקשר שלך למסגד אל-אקצא?

מיקי לוי: תודה רבה.

איתמר בן גביר: לא יהיה פה המערב פרוע.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, די.

איתמר בן גביר: לא יהיה פה המערב הפרוע.

מיקי לוי: אני לא רוצה להרחיק אותך עד להצבעות.

מיקי לוי: באמת, די.

איתמר בן גביר: אני אומר להם שלא יהיה המערב הפרוע.

מיקי לוי: הבנתי אותך, די, די.

איתמר בן גביר: הר הבית שלנו.

מיקי לוי: הנושא השלישי – כן, סליחה, בבקשה, הסיטו את מחשבתי לרגע.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת טיבי, אני שומע את דברי האי-אמון שלך בנושא הר הבית, ואני מבין שהדבר האחרון שמעניין אותך בעולם זה הר הבית.

מתן כהנא: כרגיל, כל מה שמעניין אותך זה לנסות לחרחר ריב וליצור עוד מדון ופרובוקציה.

מתן כהנא: מטריד אותך מאוד שהממשלה הזו מצליחה לדאוג לאזרחי ישראל הערבים, והאלקטורט הערבי שלך בורח אל הנציגים הערבים שבחרו לשרת את הצרכים האזרחיים של הבוחרים שלהם.

מתן כהנא: יש לי חדשות בשבילך, חבר הכנסת טיבי: הפרובוקציות שלך לא יעזרו.

מתן כהנא: הציבור הערבי מתפקח ומפסיק ללכת שולל אחרי פוליטיקאים שכל מה שמעניין אותם זה לחרחר ריב ומדון.

איתמר בן גביר: אבל למה לא עצרתם – – –

מתן כהנא: הממשלה הזו תמלא את ימיה, ואתה תמשיך לצעוק מהיציע.

סמי אבו שחאדה: – – –

איתמר בן גביר: מתן, למה לא מנעתם מהם – – – להיכנס – – –

מיקי לוי: תודה רבה לשר מתן כהנא.

מיקי לוי: די, חבר הכנסת בן גביר, עוד פעם אחת אני אוציא אותך, כי אני מגלה – באמת באמת אני מגלה כלפיך – – –

איתמר בן גביר: למה אתה מוציא אותי אם אני לא מדבר איתם?

איתמר בן גביר: כולם צועקים, אבל הם זה בסדר?

מיקי לוי: אני – תקשיב לי – – –

איתמר בן גביר: – – – שר בממשלה – – –

מיקי לוי: כשיגיע זמנם, גם הם יגיעו, אבל בינתיים מי שמפריע – מספיק.

איתמר בן גביר: – – – אתה מעיר לי כאילו אתה רואה רק את בן גביר.

מיקי לוי: קראתי לך איזה עשרים פעם.

מיקי לוי: די.

איתמר בן גביר: להם לא?

איתמר בן גביר: למה להם אתה לא מעיר?

מיקי לוי: אני מאוד מנומס.

מיקי לוי: די.

איתמר בן גביר: אני שואל, למה להם לא.

מיקי לוי: זה עניין שלי.

מיקי לוי: כשתשב פה כסגני או כמחליף תעשה מה שאתה מבין.

מיקי לוי: תודה לך.

מיקי לוי: הנושא הבא הוא סעיף ג' – הצעת אי-אמון של יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה והתאחדות הספרדים שומרי התורה תנועתו של מרן הרב עובדיה יוסף.

מיקי לוי: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה סתם הערה: שאני אבין, חברי כנסת ערבים, על פי חוק, זה בסדר, מותר להם לדבר ערבית; אני, זכותי כחבר כנסת גם להגיב להם, לפחות קריאות ביניים.

יעקב ליצמן: אבל מה לעשות שאני לא מבין?

יעקב ליצמן: תאר לעצמך, חבר הכנסת טיבי, אני רוצה עכשיו לדבר יידיש – מי יקשיב עכשיו כשאני הולך לדבר – – –

מיקי לוי: את זה אתה לא יכול, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: לא, לא, היושב-ראש, אני רוצה להסביר.

יעקב ליצמן: חלילה וחס, אני לא מערער על זה, זכותך לדבר.

יעקב ליצמן: הכול בסדר, אין לי טענות.

יעקב ליצמן: אבל אני אומר, צריך לחפש איזה דבר אחד, פתרון, שבכל זאת יגידו לנו מה הוא אמר; שאני אוכל להגיד: בראבו, כל הכבוד, או שיש לי ביקורת.

יעקב ליצמן: זו הערה כללית וזה לא שייך למה שהוא אמר.

יעקב ליצמן: אני מכבד מאוד, יש לי יחסים טובים עם אחמד טיבי, הוא יודע את זה.

יעקב ליצמן: גם עם ערבים כללית.

יעקב ליצמן: אני לא מערער על זה.

סמי אבו שחאדה: כבוד הרב, הוא גם הציג נושא שממש – – – בחברה החרדית, אסור לעלות להר הבית.

איתמר בן גביר: הפך להיות רב ראשי, זה.

איתמר בן גביר: אוסאמה – – –

יעקב ליצמן: – – – איתמר, איתמר, רגע, ההבדל זה בגלל הסיבות, למה אסור.

יעקב ליצמן: זה לא כרגע.

סמי אבו שחאדה: – – –

איתמר בן גביר: תסביר להם – – – שזה בית המקדש שלנו.

איתמר בן גביר: תסביר להם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, די.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, די, מספיק.

מיקי לוי: תודה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש – – –

איתמר בן גביר: אוסאמה והוא הפכו להיות רבנים ראשיים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, אם אני אצטרך עוד פעם להזכיר את שמך, אתה לצערי תצא עד להצבעות, אז בבקשה.

איתמר בן גביר: לא מאמין – – –

יעקב ליצמן: מקסימום, אדוני היושב-ראש, אתה תעשה מה שבנט עשה לביבי – הוא הזכיר אותו כל שתי דקות, כל רבע דקה: נתניהו, נתניהו, נתניהו, נתניהו, נתניהו – הוא היה כמו מעלה גרה.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה זה?

יעקב ליצמן: זה מה שהוא עשה בנאום המפורסם שלו, ההתקפי כביכול.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מציע שהממשלה הזאת – במקום ממשלת שינוי אנחנו נקרא לה ממשלת שיסוי.

יעקב ליצמן: היא משסה, זה מה שהם עוסקים כל היום.

יעקב ליצמן: משסה את הציבור הכללי נגד המגזר החרדי, נגד הדת, נגד מסורת ישראל.

יעקב ליצמן: הטפתם לנו מוסר, מכרתם לציבור שאתם נגד שחיתות, נגד ג'ובים, ובפועל הקמתם ממשלת עסקנים קטנים, עסקים קטנים.

יעקב ליצמן: היום כל העוזרים נהיו חברי כנסת, כל חברי הכנסת נהיו שרים, ואני לא מכיר – – –

דוד אמסלם: בושה להיות חבר כנסת.

יעקב ליצמן: בושה להיות שר, אדוני.

דוד אמסלם: לא, מבחינתם.

יעקב ליצמן: לא, לא, אני אומר: בושה להיות שר.

יעקב ליצמן: חבר כנסת זה מכובד מאוד.

דוד אמסלם: כבר לא בא – – – אצלם.

יעקב ליצמן: אבל מה, אולי אדוני היושב-ראש יסביר לי, עשו את הנורבגי – איפה הם היום?

יעקב ליצמן: אין להם שרים, אין להם משרדים, למה לא רואים אותם כאן, במליאת הכנסת?

דוד אמסלם: הצחקת את פדרו.

יעקב ליצמן: מה זה פדרו?

עופר כסיף: שחקן של ברצלונה לשעבר.

יעקב ליצמן: מה זה?

דוד אמסלם: זה מושג.

דוד אמסלם: הצחקת אותו.

יעקב ליצמן: לא יודע מה זה.

יעקב ליצמן: עוד לא התיישבתם על הכיסא, לא חיממתם את הכיסא, דבר אחד כבר התנפלתם – על כל הצביון היהודי של המדינה.

יעקב ליצמן: פתחתם במלחמה על הכשרות, על השבת, על הגיור, על הציבור החרדי, על עולם התורה ועל הילדים היקרים שלנו, ובקיצור נמרץ, עברתם את כל עשרת הדיברות.

יעקב ליצמן: זו ממשלה רפורמית – לא בגלל שהיא עושה רפורמות; היא רפורמית.

יעקב ליצמן: הרפורמים הרסו את הדת באמריקה, והם מנסים עכשיו להרוס את הדת גם כאן בארץ.

יעקב ליצמן: כמה התבוללות וכמה זיוף יש באמריקה מהרפורמים.

יעקב ליצמן: הרי כל חתונה שם זה כומר ורביי רפורמי, באמריקה.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להזכיר לכם עוד פעם את המקרה הזה של הבת של קלינטון: היא התחתנה עם יהודי, זו הייתה חתונה רפורמית – היה כומר והיה רביי.

יעקב ליצמן: זה מה שאנחנו רוצים, לנהוג כך גם בארץ?

יעקב ליצמן: על מי אתם רוצים לסמוך לסדר את ענייני הרבנות הראשית, על ליברמן?

יעקב ליצמן: כשאדוני – מתן כהנא, כשאתה אומר שיש בעיות בכשרות, אני לא יודע, אבל אני יודע דבר אחד: האלטרנטיבה פי עשרה יותר גרועה.

יעקב ליצמן: אני יודע דבר אחד: כל הכשרויות האלטרנטיביות שיש, אז אם זה חרדי, זה הרבה יותר טוב; אם זה של צהר וכל אלו – פי עשרה יותר גרוע.

יעקב ליצמן: אז מה אתה רוצה?

יעקב ליצמן: זה מה שאתה רוצה להנהיג כאן בארץ?

יעקב ליצמן: בנט, לפיד, סער וליברמן, סיפרתם לנו כמה נתניהו נכשל בקורונה; אבל אתם נכשלתם פי עשרה.

יעקב ליצמן: היום התברר לנו דבר מדהים, נתון מדהים: ראש הממשלה לשעבר נתניהו רכש חיסונים במיליוני שקלים, שנמצאים באירופה, אם יצטרכו עוד חיסון.

יעקב ליצמן: ואז, לצערי, הממשלה לא רצתה לחסן; היא לא מביאה את החיסונים.

יעקב ליצמן: שילמו עליהם כבר, הם נמצאים שם, למה לא מביאים אותם לארץ?

יעקב ליצמן: הדבר הכי גרוע – – –

דוד אמסלם: לא יודעים איך להביא אותם, שיתקשרו לשאול.

יעקב ליצמן: שמעתם – אתה יודע למה לא עושים סגר היום?

יעקב ליצמן: כי זה לא נוגע לחרדים.

יעקב ליצמן: בתל אביב, שזה אדום, אף אחד לא עושה סגר – –

דוד אמסלם: מי יעז לעשות?

יעקב ליצמן: – – כי זו תל אביב.

יעקב ליצמן: מ-11,000 מאומתים – קראתי את הנתון – 50 חרדים.

יעקב ליצמן: אגיד לך יותר גרוע: פתאום מינו פרויקטור לחרדים, על מה?

יעקב ליצמן: עלה ב-50 מספר המאומתים.

יעקב ליצמן: לתל אביב לא מינו מישהו מיוחד; לבנימינה לא מינו מישהו מיוחד.

דוד אמסלם: – – –

יעקב ליצמן: אל תדאג, אומן כבר יהיה נושא נפרד.

יעקב ליצמן: הם יודעים איך להרוס את זה.

יעקב ליצמן: תחכה עד ראש השנה, יום כיפור – הם יסגרו את בתי הכנסת.

יעקב ליצמן: אנחנו מכירים את השיטה.

דוד אמסלם: יש שר דתות שידאג לזה.

יעקב ליצמן: כשביבי הציל את העסקה עם הנגיף, רק ביקורת הייתה להם.

יעקב ליצמן: היום יש שתי מפלגות חדשות בקואליציה: אחת – בית משפט עליון, עם 15 מנדטים, ואחת – העיתונות.

יעקב ליצמן: הם מחפים כל הזמן ומכסים על מה שעושים – הממשלה בסדר.

יעקב ליצמן: אמרתי אתמול – עברתי בהפגנות של הנכים, אני חייב להגיד דבר אחד, מילה או שתיים על הנכים.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: הנכים צודקים.

יעקב ליצמן: צריך להעביר להם את הכסף, אף אחד לא דואג להם.

יעקב ליצמן: אין כסף?

יעקב ליצמן: בחוק הנורבגי יש כסף.

יעקב ליצמן: החוק הנורבגי עולה כמה מיליוני שקלים.

יעקב ליצמן: תעשה את כל הנורבגים המיותרים – יש מספיק כסף לנכים.

יעקב ליצמן: אז למה לא נותנים להם?

יעקב ליצמן: החקלאים, שטוענים וצועקים שמחסלים להם את הענף – רבותיי, יש מפלגת מרצ, יש מפלגת העבודה, הם היו אצלנו בסיעה היום, ואנחנו תמכנו בהם – שאסור לעשות את זה.

יעקב ליצמן: הם מצפים – איווט ליברמן, זה לא מעניין אותו, לא אכפת לו שום דבר, אבל היום הם יכולים ללכת למרצ והם יכולים ללכת למפלגת העבודה ולהגיד: רבותיי, אם אתם לא מסכימים, אם אתם עושים את הרפורמה, תעזבו.

יעקב ליצמן: לכן אני מציע, רבותיי – אני מקפיד, אדוני, על הזמן.

יעקב ליצמן: אני מבקש ומציע אי-אמון בממשלה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהממשלה נכשלה כבר בחודש הראשון שלה.

יעקב ליצמן: היא כבר נכשלה בכל הנושאים, במיוחד הקורונה והדברים האחרים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך משהו ברמה החברית?

מיקי לוי: כל מה שאמרת בצורה ראויה, מכובדת – אין לי בעיה גם עם כל מה שאמרת.

מיקי לוי: יש לי בעיה עם הכותרת של הצעת האי-אמון, במחילה.

מיקי לוי: יש שם מילה – אם שמת לב, לא הקראתי אותה.

מיקי לוי: אם אפשר בפעם הבאה לשנות אותה, אני אודה לכם.

יעקב ליצמן: מה, ממשלת טרפה?

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: אתה רוצה שאני אכשיר – – –

משה אבוטבול: היושב-ראש, אם לא הקראת אותה, אז צריך מחדש לעשות עוד פעם ולהקריא – – –

יעקב ליצמן: שמזכירת הכנסת תבדוק במילון מה פירוש המילה.

מיקי לוי: אני מכבד אותך מאוד.

מיקי לוי: אני חושב שהמילה הזו – אמרת את כל מה שרצית בצורה מאוד מכובדת, במילים, בלי לעשות חשבון, וזה בסדר.

מיקי לוי: המילה הזו, לטעמי, מביאה לשנאת חינם.

מיקי לוי: זו דעתי הקטנה והאישית.

יעקב ליצמן: אני אשאל את אדוני שאלה: האם אדוני גינה את איווט ליברמן כשהוא אמר שצריך לזרוק את – – – למזבלה.

מיקי לוי: לא הסכמתי.

מיקי לוי: כן, לא הסכמתי עם זה.

יעקב ליצמן: לא הסכמת זה משהו אחר.

יעקב ליצמן: שאלתי אם גינית ואמרת – – –

מיקי לוי: לא הסכמתי, לא הסכמתי, אבל לכתוב את המילה הזו פה.

מיקי לוי: אני, במחילה, מחילה – אני מבקש מחילה – אני הייתי נמנע מלכתוב אותה.

מיקי לוי: הייתי כותב דברים אחרים, תודה רבה.

מיקי לוי: השר מתן כהנא, בבקשה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום כניסתי לתפקיד השר לשירותי הדת הגדרתי שהמשרד שלי לא יעסוק רק בשירותי הדת אלא יהיה המשרד לענייני דת ומדינה.

מתן כהנא: בתור השר לענייני דת ומדינה, שני נושאים רלוונטיים תפסו כותרות בשבועיים האחרונים: אירועי תשעה באב ברחבת ישראל בכותל והתוכנית שלי להצלת מערכת הכשרות.

מתן כהנא: בהתחלה חשבתי לעצמי שאין שום קשר בין הדברים, אבל אז הבנתי ששני הנושאים האלה הם בעצם בדיוק אותו דבר.

מתן כהנא: ההתנהגות בתשעה באב והתגובות לתוכנית שלי פשוט נובעות מפחד, נובעות מחרדה.

מתן כהנא: כי מי שאין לו ביטחון, מי שאין לו ביטחון ביהדות שלו, מי שאין לו ביטחון באמונה שלו, מי שאין לו ביטחון בדרך שלו, מי שאין לו ביטחון בה' – נמצא כל הזמן בחרדה.

מתן כהנא: מי שבטוח בדרך שלו, מי שבטוח באמונה שלו בה', מי שבטוח שהדרך שלו הנכונה לא מפחד כשבני אדם אחרים חושבים אחרת ממנו.

מתן כהנא: מי שבטוח בקדוש ברוך הוא לא נמצא כל הזמן בחרדה.

מתן כהנא: מי שבטוח בדרך שלו, מי שבטוח באמונה שלו, לא צריך כל הזמן לבחור את העמדה הכי קיצונית.

מתן כהנא: רק מי שמפחד, מי שחרד, יכול לחשוב שזה רעיון טוב ללכת להפריע לאנשים שבאים לירושלים בליל תשעה באב להגיד קינות על חורבן ברחבה מיוחדת שהוקצתה להם לשם כך.

מתן כהנא: כמה פחד וחרדה, כמה חוסר ביטחון צריך כדי לגרום לאנשים לחשוב – – –

אוריאל בוסו: – – –

מתן כהנא: כמה פחד וחרדה, כמה חוסר ביטחון צריך כדי לגרום לאנשים לחשוב שהדבר הכי מוצלח שיש לעשות בלילה שבו מציינים את חורבן בית המקדש, שנגרם בגלל שנאת חינם, זה ללכת ולהפריע לאנשים – – –

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, אתה לא יכול לנאום ממקום מושבך.

מתן כהנא: זה ללכת ולהפריע לאנשים לבכות על חורבן בית המקדש.

יעקב ליצמן: רפורמים.

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, תודה.

מתן כהנא: אבל ברוך השם, אנחנו לא מפחדים.

מתן כהנא: אין בנו חרדה.

מתן כהנא: אנחנו בטוחים בדרך שלנו, בטוחים באמונה שלנו, בטוחים ביראת השמיים שלנו ואנחנו בעיקר בוטחים בה'.

אוריאל בוסו: בוא נזרוק את "שולחן ערוך".

אוריאל בוסו: איפה הגבולות?

מתן כהנא: ולכן כשאנשים שחושבים אחרת מאיתנו באים להתפלל בכותל, גם כשאנחנו בטוחים שהם טועים, אנחנו לא נבהלים – – –

אוריאל בוסו: זה לא – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, די.

מתן כהנא: אנחנו לא נבהלים – – –

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, די.

מיקי לוי: די, נו, באמת.

מיקי לוי: אי-אפשר שתנאם ממקום מושבך.

מתן כהנא: אנחנו לא נבהלים.

מתן כהנא: הם אחים שלנו, הם אחים שלנו ואנחנו לא רוצים לריב אתם.

יעקב ליצמן: הרפורמים – – –

מתן כהנא: כי מי שלא מפחד, מי שלא חרד, יודע שהדרך לקרב היא באהבת חינם ולא בשנאה ומריבות.

אוריאל בוסו: – – – שיקר לתורה, מה התורה שלך אומרת?

מתן כהנא: מי שלא מפחד יודע שאם יש משהו מקולקל, מקולקל מאוד, צריך לתקן אותו, וזה מה שאני מתכוון לעשות במערכת הכשרות.

איתמר בן גביר: אבל אתה שופך את התינוק עם המים.

מתן כהנא: אחיי החרדים – בוא תקשיב – – –

אוריאל בוסו: יש בעיה עם מערכת הבריאות – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, קריאה ראשונה.

מיקי לוי: די, בבקשה.

מתן כהנא: אחיי החרדים, אני חייב להודות שאת הביקורת שלכם אני פשוט לא מצליח להבין.

מתן כהנא: הרי במשך שנים פעלתם כדי לבזות ולהקטין את הרבנות הראשית.

מתן כהנא: הרי שנים הייתם מדברים וכותבים על הרבנים שלנו – –

יעקב ליצמן: לא נכון.

משה גפני: אתה חצוף.

משה גפני: אתה חצוף.

מתן כהנא: – – בלי להוסיף את התואר "רב" לפני השמות שלהם.

משה גפני: אתה חצוף, אתה חצוף.

אוריאל בוסו: – – –

מתן כהנא: שנים, שנים.

משה גפני: אנטיוכוס.

משה גפני: אנטיוכוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, אתה זקן חברי הכנסת.

משה גפני: אנטיוכוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, זה לא ראוי.

מיקי לוי: המילים האלה מביאות לשנאת חינם, די.

משה גפני: חצוף – – –

מתן כהנא: שנים הייתם כותבים ומדברים על הרבנים שלנו בלי התואר "רב" לפני השם שלהם.

משה גפני: חצוף.

משה גפני: אנטיוכוס.

משה גפני: אנטיוכוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, לא נעים לי אפילו להגיד – – –

משה גפני: אנטיוכוס.

מתן כהנא: הרי אף אחד מכם לא מכניס לפה שלו מאכל בכשרות של הרבנות.

אוריאל בוסו: אם אתה חושב שהראשון לציון נגד הרפורמה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, מספיק.

אוריאל בוסו: אבל שאלה.

מיקי לוי: לא, אתה תעלה ותשאל.

מיקי לוי: זכותו של השר להגיד מה הוא רוצה.

מיקי לוי: הייתם בחופשת בין הזמנים, באתם עם הרבה כוח.

מיקי לוי: להירגע.

משה גפני: אנטיוכוס.

אוריאל בוסו: השר כהנא, אתה אמרת שהראשון לציון – – – בד"ץ, הפוך.

אוריאל בוסו: הרפורמה מחזקת את הבד"צים.

משה גפני: אנטיוכוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, אני חס על בריאותך.

משה גפני: – – –

מתן כהנא: הרי בדיוק, בדיוק.

אוריאל בוסו: הרפורמה מחזקת את הבד"צים – – –

מתן כהנא: אז מה הבעיה?

מתן כהנא: הרי אם הייתם מקדישים – זה בדיוק מה שאני הולך להגיד, חבר הכנסת בוסו – הרי אם הייתם מקדישים דקה וחצי להעמקה בתוכנית, בתוכנית שלי להצלת מערכת הכשרות – – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, לא נעים לי להגיד לך אפילו קריאה ראשונה.

מיקי לוי: לא נעים לי.

מתן כהנא: למה לא נעים לך, אדוני היושב-ראש?

מיקי לוי: לא, תאמין לי.

מיקי לוי: הייתי סטודנט שלו.

מתן כהנא: יש פה חבר כנסת שצועק – – –

משה גפני: בוגד.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, קריאה – – –

מתן כהנא: מה צעקת עכשיו?

מיקי לוי: השר, השר.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, קריאה ראשונה.

מיקי לוי: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת בן גביר, שאתה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אל תכריח אותי, יש לי זיכרון טוב.

מיקי לוי: בבקשה.

מאי גולן: אבל אדוני היושב-ראש, למי כן נעים?

משה גפני: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, הוא לא פנה אליך ישירות, למיטב הבנתי.

מיקי לוי: בבקשה.

מתן כהנא: הרי אם הייתם מקדישים דקה וחצי להעמקה בתוכנית שלי להצלת מערכת הכשרות, הייתם רואים שהיא מאמצת את האופן שבו אתם, חבריי, צורכים כשרות כיום מגופי כשרות פרטיים.

מתן כהנא: אתם הרי בוודאי יודעים – – –

ינון אזולאי: אתה יודע מה הבעיה – – –

יואב בן צור: – – –

מתן כהנא: הרי אתם בוודאי יודעים שהבד"צים – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, שב, בבקשה.

מתן כהנא: הרי אתם בוודאי יודעים – – –

יואב בן צור: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, באתם עם מצברים מלאים.

מיקי לוי: בין הזמנים קיבלתם חופש.

מיקי לוי: די.

ינון אזולאי: איזה חופש?

ינון אזולאי: איזה חופש – – –

מתן כהנא: הרי אתם בוודאי יודעים – – –

מיקי לוי: יכולתי לעשות – האופוזיציה – גם חוקים בהסכמה, ואף אחד לא היה נוסע.

מיקי לוי: אני הייתי לארג'.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: כולם נסעו לחו"ל, כי היה חופש.

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: אני הייתי בארץ, פה.

מיקי לוי: כן, כן.

מתן כהנא: חברי הכנסת, אתם ודאי יודעים שהבד"צים הרציניים – –

דוד אמסלם: אגב, אני רק רוצה להגיד – אני רוצה רק להגיד לשר מתן כהנא – השר כהנא, אני רוצה להגיד לך רק משפט.

מתן כהנא: – – אלה שהכשרות שלהם באמת שווה משהו, מרוצים מאוד מהתוכנית הזו.

מתן כהנא: והם גם מצאו את הדרך להעביר לי את שביעות רצונם.

מתן כהנא: אז בכל הכבוד, חברי הכנסת מהסיעות החרדיות – אני לא קונה את הצעקות שלכם, לא קונה את האהבה הפתאומית שלכם לרבנות הראשית.

מתן כהנא: מישהו הזיז את הגבינה שחשבתם שהיא שלכם, אז אתם צועקים.

מתן כהנא: כשיהיה לכם משהו רציני להגיד, אני אשמח לשמוע.

ינון אזולאי: האמת, אתה צודק.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך.

מתן כהנא: כן.

מתן כהנא: שאל.

מתן כהנא: שאל בני ונען.

דוד אמסלם: באמת, אתה אוחז מעצמך בחור רציני.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לשאול אותך: רפורמה מהסוג הזה, 70 שנה, עם הרגישות שלה – בחודש עשית?

דוד אמסלם: אתה עוד לא שלושה שבועות בכיסא, אתה כבר מציג אותה?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: בוא, תעשה דיון – –

מתן כהנא: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: – – תהיה עם החברים, קח לך חצי שנה או שנה.

דוד אמסלם: אלא אם כן אתה חושב שהממשלה תיפול בעוד חודשיים, ואתה ממהר.

מתן כהנא: חבר הכנסת אמסלם.

ינון אזולאי: הלוואי שזה היה – – – הלוואי – – –

מתן כהנא: חבר הכנסת אמסלם, סליחה שאתה לא יודע.

מתן כהנא: זה בסדר שאתה לא יודע.

מתן כהנא: במשך שנה – – –

דוד אמסלם: בוא תספר לי.

דוד אמסלם: מה דחוף לך עכשיו?

דוד אמסלם: מהר, תיק-תק, מהר – –

מתן כהנא: שאלת שאלה?

דוד אמסלם: – – כמו גנב בלילה.

דוד אמסלם: בוא, תעשה.

מתן כהנא: שאלת שאלה.

דוד אמסלם: כן.

מתן כהנא: שנה וחצי הובלתי שדולה שנקראת "השדולה לשיפור שירותי הדת".

מתן כהנא: היה לי הרבה זמן – –

קטי קטרין שטרית: שבועיים ונגמרה – – –

מתן כהנא: – – לשבת ולהכין תוכנית רצינית – – –

ינון אזולאי: מה פתאום?

ינון אזולאי: אתה לא יודע כמה – – – קורונה לא מתעסקים – – –

דוד אמסלם: חשבת – – – חיל האוויר – – –

מתן כהנא: תוכנית רצינית.

מתן כהנא: תאמין, גם בחיל אוויר דאגתי לכשרות.

מתן כהנא: תאמין לי.

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: מיקי, מי – רק שנייה.

דוד אמסלם: מיקי.

מתן כהנא: חבר הכנסת אמסלם, גם בחיל אוויר דאגתי לכשרות.

מתן כהנא: הכול בסדר.

דוד אמסלם: אני מבין.

דוד אמסלם: איך קוראים לזה, מהישיבה כבר אתה חושב ככה.

מתן כהנא: אפשר להמשיך?

מתן כהנא: תאמין לי, מאז שהייתי בחיל האוויר דאגתי לכשרות.

דוד אמסלם: – – –

מתן כהנא: טוב, ועכשיו, אני רוצה לפנות – – –

ינון אזולאי: אני חשבתי – – – הקורונה.

ינון אזולאי: בנט אמר לא – – – קורונה.

יואב בן צור: אתה מזכיר את חיל האוויר כמו שבנט מזכיר את ביבי.

יואב בן צור: כל פעם: חיל אוויר, חיל אוויר.

יואב בן צור: מספיק.

מתן כהנא: הוא שאל, מה אתה רוצה?

מתן כהנא: ועכשיו אני רוצה לפנות לאלה שאני מאמין בכל ליבי שבאמת אכפת להם מהמעמד של הרבנות הראשית, אלה שכמוני רואים במדינת ישראל ראשית צמיחת גאולתנו, אלה שרוצים רבנות ראשית משמעותית, מאחדת – –

משה ארבל: הרב קוק בוכה בשמיים על ההרס שאתה עושה לרבנות.

מתן כהנא: – – כזאת שפונה לכל עם ישראל, כזאת שתהיה מגדלור רוחני ואמוני לכל עם ישראל.

משה ארבל: הרב קוק בוכה עליך בשמיים.

משה ארבל: מרן הרב קוק בוכה בשמיים על ההרס שאתה עושה לרבנות.

ינון אזולאי: אתה לא יודע.

ינון אזולאי: אתה לא יודע על מה אתה מדבר אפילו.

מתן כהנא: כל – – –

משה ארבל: הרב קוק בוכה בשמיים.

משה ארבל: כואב הלב.

משה ארבל: מרן הרב קוק לפני 100 שנה הקים את הרבנות, ואתה, מתן כהנא, הורס אותה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, קשה לדבר.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: הבנו, הבנו.

משה ארבל: יחד עם גלעד קריב.

משה ארבל: תתבייש.

מתן כהנא: אני, מתן כהנא – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, תודה.

מתן כהנא: – – מציג פה תוכנית להצלת מערך הכשרות של מדינת ישראל.

ינון אזולאי: יחד עם גלעד, יחד עם הרפורמים.

מתן כהנא: מה זה קשור – – –

ינון אזולאי: ליברמן עושה את הרפורמה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי.

יואב בן צור: – – –

דוד אמסלם: אני מבין שאם בנט לא היה משקר, לא הייתה כשרות פה.

דוד אמסלם: לא היית שר.

דוד אמסלם: אם מנסור עבאס לא היה ממנה אותך, לא הייתה כשרות במדינת ישראל.

מיקי לוי: השר כהנא.

מתן כהנא: כל מי שמכיר את מערך הכשרות היום – – –

דוד אמסלם: זה באמת מזל.

יואב בן צור: – – –

מיקי לוי: בבקשה, אני מבקש שקט במליאה.

מיקי לוי: תאפשרו לשר להגיב.

מיקי לוי: אחר כך יש דוברים סיעתיים.

מיקי לוי: הם יעלו, יגידו את אשר על ליבם.

מיקי לוי: בבקשה.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, היית בחופש בין הזמנים.

מיקי לוי: באת – – –

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: אבוטבול, חבר הכנסת אבוטבול, חבר הכנסת אבוטבול, מספיק.

מיקי לוי: עוד לא הגעת, התחלת לצעוק.

מיקי לוי: מה קרה?

יואב בן צור: – – –

משה אבוטבול: לא, רק – – –

מיקי לוי: הוא מבין, תאמין לי.

מיקי לוי: השר מתן כהנא הוא בחור אינטליגנטי.

מיקי לוי: הוא מבין.

משה אבוטבול: אתה ידע מה – – –

מיקי לוי: בבקשה, השר כהנא.

יצחק פינדרוס: – – –

מיקי לוי: אוה, פינדרוס, ברוך הבא.

מיקי לוי: נא להיות בשקט.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה ראשונה.

מיקי לוי: מספיק.

מתן כהנא: כל מי שמכיר את מערך הכשרות כיום יודע שלרבנות הראשית אין שום סמכות בעניין.

מתן כהנא: על פי החוק – – –

קריאות: – – –

מתן כהנא: תקשיבו רגע.

מתן כהנא: בואו תלמדו משהו.

משה גפני: אתה לא מבין מהחיים שלך.

ינון אזולאי: תפסיק לבלבל את הציבור.

ינון אזולאי: תפסיק לבלבל את הציבור.

מתן כהנא: בואו תלמדו.

מתן כהנא: אוה, רק אתה מבין.

מתן כהנא: רק אתה מבין.

משה גפני: אתה לא מבין.

מתן כהנא: רק אתה מבין.

מתן כהנא: כן, כן.

מתן כהנא: רק אתה מבין.

ינון אזולאי: למה אתה מבלבל את הציבור?

ינון אזולאי: למה?

משה גפני: – – – אני נלחם מפה 20 שנה.

מתן כהנא: על פי – – – הרבנים המקומיים, אלה שמוסמכים לתת כשרות – –

משה גפני: אני נלחם מפה 20 שנה – – –

מתן כהנא: – – והם לא מחויבים לרבנות הראשית בכלום, לא בסטנדרטים ולא בשמירה על רמת הכשרות.

ינון אזולאי: תגיד לי, אם לוקחים לך את הדף, אתה יודע להסביר את זה?

ינון אזולאי: אתה יודע להסביר את זה אם לוקחים לך את הדף?

ינון אזולאי: אתה לא יודע להסביר את זה.

מתן כהנא: כל רב מקומי קובע מהם הקריטריונים שהוא דורש לכשרות, וכל רב מקומי, בהתאם לכישורי הניהול, יחד עם המועצה הדתית בעיר שלו, עושה את המיטב לשמור על הכשרות.

משה גפני: די כבר עם הדבר הזה.

משה גפני: אתה הרי לא – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

מתן כהנא: למי שלא יודע, אנא הרשו לי להזכיר שהכלי היחיד העומד היום בידי הרבנות הראשית להתמודד עם רב מקומי שמתרשל הוא שיימינג.

מתן כהנא: לרבנות אין שום כלי אפקטיבי יותר.

יואב בן צור: – – –

מתן כהנא: כל מי שהקדיש יותר מדקה וחצי לתוכנית שלי יודע שבשני העניינים האלה אני מחזק מאוד את הרבנות.

מתן כהנא: הרבנות הראשית תהיה זו – – –

יצחק פינדרוס: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, אתה לא יכול לעמוד ולצעוק.

מיקי לוי: קודם כול, שב.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מתן כהנא: לפני שנייה חבר הכנסת בוסו צעק פה שהתוכנית הזאת מחזקת את הבד"צים של החרדים.

קריאה: – – –

מתן כהנא: אז מה אתה רוצה, נו?

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס.

יצחק פינדרוס: אני נגד החרדים, אני בעד היהודים.

מתן כהנא: אה, הבנתי.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, קריאה ראשונה.

ינון אזולאי: אנחנו נסתדר.

ינון אזולאי: אנחנו – – – נסתדר.

מתן כהנא: הרבנות הראשית תהיה זו שמוסמכת – – –

יואב בן צור: – – – יחד עם השותף שלו, גלעד קריב – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, תיתנו לשר לסיים ותעלו להגיב.

ינון אזולאי: קודם כול, אף אחד לא אמר לו לא לסיים.

ינון אזולאי: הוא יכול לסיים עכשיו.

מיקי לוי: בבקשה, השר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, די.

יצחק פינדרוס: – – –

ינון אזולאי: אתה מפריע לו לסיים?

מתן כהנא: הרבנות הראשית תהיה זו שמוסמכת לקבוע את הקריטריונים לקבלת כשרות, וכל מי שירצה שהתעודה שלו תהיה בפיקוח הרבנות יהיה חייב לעמוד בקריטריונים האלה.

מתן כהנא: לראשונה יוקם גוף של הרבנות לפיקוח עליון על מערך הכשרות, גוף עם שיניים – –

משה גפני: די כבר.

משה גפני: די עם השטויות.

מתן כהנא: – – גוף שיוכל לשלול מתאגידים – –

משה גפני: די – – –

מתן כהנא: – – גוף שיוכל לשלול מתאגידים את האפשרות להעניק כשרות.

מתן כהנא: נכון, יש גם את מסלול שלושת הרבנים, והלוואי שלא היינו צריכים אותו.

משה ארבל: מתן – – – אל תאמין בו.

מתן כהנא: הלוואי שהיינו יכולים להיות בטוחים שהרבנות לא תחליט – – –

יואב בן צור: – – – הנאום – – –

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: אני לא רוצה – באמת, אני מבין שזה – אתם תיתנו לו לסיים את דבריו.

יואב בן צור: הוא יכול לסיים.

יואב בן צור: הוא יכול לסיים.

מיקי לוי: יש אחר כך דיון סיעתי.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בן צור.

יואב בן צור: סליחה, כתוב: כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם.

יואב בן צור: תגיד – – –

מתן כהנא: אין.

מיקי לוי: טוב.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: תיתנו.

מתן כהנא: הלוואי שהיינו יכולים – – –

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, נא לסיים.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: השר כהנא.

מתן כהנא: אמרת שיש לי זמן בלתי מוגבל.

מתן כהנא: בטח – – –

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אני אומר: אם סיימת, בבקשה.

מתן כהנא: לא.

מתן כהנא: לא סיימתי.

מתן כהנא: הלוואי שהיינו יכולים להיות בטוחים שהרבנות לא תחליט שחלב נוכרי זה לא כשר, למרות שמרן הרב עובדיה יוסף כתב שמי שמקל בעניין, יש לו על מי לסמוך.

קריאה: – – –

מתן כהנא: יש לו על מי לסמוך – יחווה דעת, פרק ז', סימן קי"ז.

ינון אזולאי: – – – אתה מבין את הבעיה שלך?

ינון אזולאי: אתה לא יודע להבדיל – – –

מתן כהנא: הלוואי שהיינו יכולים להיות בטוחים שהרבנות לא תאסור קלחי תירס – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי.

משה ארבל: רגע, רגע.

מתן כהנא: – – למרות שהרב פיינשטיין והרב נחום רבינוביץ' והרב שלמה עמאר והרב אליעזר מלמד – –

משה ארבל: מתן, מתן, מתן.

מתן כהנא: – – ואפילו הראשון לציון הרב יצחק יוסף חושבים – – –

משה ארבל: מתן, "יחווה דעת", יש לו רק שישה חלקים.

משה ארבל: מה קרה לך.

מתן כהנא: אז כדי למנוע – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, אני חושב שאתה אמור לעלות ולהשיב.

משה ארבל: לא – – –

מיקי לוי: אתה אמור להיות בין הדוברים.

מיקי לוי: בבקשה ממך.

מתן כהנא: אז כדי למנוע את זה החלטתי שיהיה מנגנון – –

משה ארבל: חלק שביעי ב"יחווה דעת"; כמה כרכים יש ב"יחווה דעת"?

משה ארבל: שישה.

מתן כהנא: – – שמאפשר לתת כשרות גם בקריטריונים בסיסיים יותר, קריטריונים שייקבעו על ידי שלושה רבנים שהוסמכו להיות רבני עיר, שאחד מהם לפחות הינו רב עיר מכהן או שהיה כזה.

מתן כהנא: גם המסלול הזה כשלעצמו מחזק את הכשרות פי שלושה ביחס למצב הקיים – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: החברים שלך – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל.

מיקי לוי: בבקשה להמשיך.

מתן כהנא: – – שכן עד כה כל רב מקומי מוסמך לקבוע את הסטנדרטים שלו בעצמו, ובתוכנית שלי חייבים שלושה רבנים כדי לקבוע סטנדרט לכשרות.

קריאה: – – –

מתן כהנא: שיהיה ברור, כשלעצמי אני סומך על רב שנבחן והוסמך על ידי הרבנות ומונה לרב של יישוב או לרב של עיר לקבוע סטנדרטים של כשרות.

יצחק פינדרוס: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, קריאה שנייה.

מתן כהנא: אבל התוכנית שלי דורשת שלושה רבנים.

מיקי לוי: די.

קריאה: ולמה שלושה?

קריאה: רוב – – –

מתן כהנא: יותר מזה, גם תאגיד כשרות שיבחר ללכת בנתיב הזה יהיה נתון לפיקוח העליון של הרבנות ויהיה תחת כל הסנקציות של גוף הפיקוח העליון.

משה אבוטבול: ממש לא.

משה אבוטבול: ממש לא.

מתן כהנא: אגב, הינה, שמעו סיפור, שמעו סיפור.

מתן כהנא: אתמול בערב אכלתי קורנפלקס קראנץ' של חברת נסטלה – אני מקווה שאני לא עושה פרסומת אסורה.

מתן כהנא: הקורנפלקס הזה מיוצר – –

יואב בן צור: מיוצר בצרפת, מיוצר בצרפת.

מתן כהנא: בוא תקשיב, הרב אמסלם.

קריאות: – – –

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך.

משה אבוטבול: על מי אתה עובד?

משה אבוטבול: לך שכנע את הרבנים שלך קודם.

משה אבוטבול: תשכנע קודם כול את הרבנים שלך, שנגדך.

מתן כהנא: – – הוא מיוצר בצרפת בהשגחת תאגיד פרטי ישראלי – תאגיד פרטי ישראלי, חוג חתם סופר בבני ברק וכשרות Star-K, שזה תאגיד כשרות פרטי מחו"ל, ובאישור הרבנות הראשית לישראל.

מתן כהנא: אז רק תבינו מה קורה פה.

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך – תתבייש לך.

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך, על מי אתה עובד – – –

ינון אזולאי: הוא לא רוצה – שלא ישים, מה הבעיה – – – מה מתאים לו.

מתן כהנא: תאגיד כשרות פרטי ישראלי – – –

דוד אמסלם: בירכת על הקורנפלקס?

דוד אמסלם: מה בירכת על הקורנפלקס?

משה אבוטבול: אבל הרבנים שלך נגדך, מתן.

מתן כהנא: תראה, החוכמה זה לברך "מזונות" על הקורנפלקס, ואז "שהכול" על החלב – אתה מרוויח שתי ברכות.

מתן כהנא: אם אתה שם את זה עם החלב, אתה מפסיד ברכה.

משה אבוטבול: – – –

מתן כהנא: לכן, אתה קודם אוכל את הקורנפלקס, מברך "מזונות".

מתן כהנא: ואז, עם החלב, "שהכול" – הרווחת שתי ברכות.

מתן כהנא: הרווחת, בדיוק.

יצחק פינדרוס: תאר לעצמך שאני הייתי מדבר על פנטום – – –

משה אבוטבול: אין לך בושה.

משה אבוטבול: אין לך גיבוי אפילו מהרבנים שלך.

קריאה: ממתי הוא מבין בכשרות?

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, לך לשתות קפה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: – – – מה שלא עשית.

דוד אמסלם: היית צריך ללכת לדבר עם הרבנות, היית צריך לדבר עם הציבור – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: מה עניינך אתה, עופר, לענייני כשרות?

מיקי לוי: מה התעוררת?

מתן כהנא: אני רק רוצה להסביר לכם את מה שאמרנו פה על הקורנפלקס.

מתן כהנא: תאגיד כשרות פרטי ישראלי משגיח על תאגיד כשרות פרטי מחו"ל.

משה גפני: – – –

מתן כהנא: מה אתה צווח כל הזמן, גפני?

מתן כהנא: אתה מחלל שם שמיים.

מתן כהנא: אתה עושה חילול השם.

משה גפני: – – –

מתן כהנא: גפני, אתה עושה חילול השם.

קריאה: אתה עושה חילול השם.

קריאה: מה שהוא עושה זה קידוש השם.

משה אבוטבול: אין לך תשובה לזה.

משה אבוטבול: אתה לא מבין בזה כהוא זה.

משה אבוטבול: אתה לא מבין בזה, תרד מזה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה, תן לשר לסיים את דבריו.

מיקי לוי: תודה.

משה גפני: אני – – –

משה אבוטבול: תרד מזה.

משה אבוטבול: אם אתה לא מבין בזה – תרד מזה.

משה אבוטבול: אתה סך הכול שרברב, פקיד קטן בתוך המשרד.

משה אבוטבול: אתה פקיד קטן במשרד.

משה אבוטבול: אתה לא יכול להחליט בהלכה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אתה בקריאה שנייה, אני מזכיר לך.

מתן כהנא: וכל זה קורה אלפי קילומטרים מישראל, עם רבנים שלא אנחנו הסמכנו ומשגיחים שלא אנחנו הכשרנו.

מתן כהנא: אני לא מפקפק בהם, אבל זה קורה אלפי קילומטרים מכאן.

מתן כהנא: אז לסמוך – – –

קריאות: – – –

משה אבוטבול: למה בגיורים אתה סומך עליהם שם, אה?

משה אבוטבול: בגיורים אתה סומך עליהם, אה?

משה אבוטבול: חתיכת שקרן.

משה אבוטבול: איזה שקרן.

קריאה: אז למה אכלת את זה?

מתן כהנא: זה חוג חתם סופר.

מתן כהנא: אז לסמוך על רבנים אלפי קילומטרים מכאן – אפשר.

מתן כהנא: אבל לסמוך על רבנים שנבחנו על ידי הרבנות שלנו, והוסמכו על ידי הרבנות שלנו, ויפוקחו על ידי הרבנות שלנו במרחק של עד 250 קילומטר מעיר הבירה שלנו – את זה אפשר?

משה אבוטבול: כן, אתה ממשיך לעבוד על עצמך.

משה אבוטבול: תפסיק לשקר את הציבור.

מתן כהנא: אז תגידו לי אתם אם מצב הכשרות יהיה טוב יותר או פחות טוב.

מתן כהנא: עכשיו, אני קראתי במרשתת דברים של חבר כנסת אחד שמאוד חרד מהאפשרות ששלושה רבנים שהוסמכו על ידי הרבנות הראשית לישראל יחליטו שמותר לאכול עוף עם חלב.

מתן כהנא: לחבר הכנסת הזה אני רוצה להגיד שאם אכן החשש הזה אמיתי, אז התיקונים שצריך לעשות במערכת עמוקים בהרבה ממה שחשבתי.

ינון אזולאי: – – –

מתן כהנא: ולסיום, הינה, לסיום.

משה אבוטבול: לסיום, לסיום – יאללה.

משה גפני: לסיום – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

משה אבוטבול: לסיום – תפסיק לעבוד עלינו.

ינון אזולאי: הוא היה צריך לסיים כבר מזמן.

מיקי לוי: לא, הוא שר, הוא יכול לדבר.

משה אבוטבול: לסיום.

משה אבוטבול: לסיום.

משה אבוטבול: לסיום.

מתן כהנא: חבריי, יש לנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

משה אבוטבול: כן.

משה אבוטבול: כן.

משה אבוטבול: שמענו עליך.

משה אבוטבול: אתה – – – על המדינה.

קריאה: – – – הדמוקרטית בלי היהודית.

משה אבוטבול: על מי אתה עובד?

משה אבוטבול: את מי אתה משקר?

מתן כהנא: מדינה שלה חיכינו אלפיים שנה.

מתן כהנא: מדינה שהיא אתחלתא דגאולה.

מתן כהנא: אנחנו לא מפחדים.

מיכאל מלכיאלי: – – –

משה אבוטבול: אתה משקר.

משה אבוטבול: אתה לא מפחד, כי אין לך יראת שמיים.

משה אבוטבול: ממי אתה מפחד?

מיקי לוי: מלכיאלי, הרגע הגעת.

מתן כהנא: אנחנו לא מפחדים.

מתן כהנא: אין בנו חרדה.

מתן כהנא: יש לנו ביטחון בה'.

מתן כהנא: יש לנו אמונה.

מתן כהנא: יש לנו יראת שמיים.

משה אבוטבול: אין לך שום יראת שמיים.

משה אבוטבול: אין לך שום רבנים מאחוריך.

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך.

אוריאל בוסו: זה חילול השם הגדול.

מתן כהנא: נמשיך לקדש את שם השם בעולם התורה המשגשג שלנו ובחיי המעשה והיצירה שלנו.

מתן כהנא: נמשיך לגדל תלמידי ותלמידות חכמים.

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך – תתבייש לך.

משה אבוטבול: הרבנים שלך כועסים עליכם.

משה אבוטבול: הרב שלך זה ליברמן.

משה אבוטבול: הרב ליברמן הרב שלך.

משה אבוטבול: בושה וחרפה.

משה אבוטבול: אפילו הרבנים שלו נגדו.

משה אבוטבול: מי?

משה אבוטבול: מי תומך בך?

משה אבוטבול: אין לך אפילו רב אחד שתומך בך.

משה אבוטבול: הרבנים שלך נגדך, איך אתה לא חושב על זה?

משה אבוטבול: תשמע מה הם חושבים עליך.

משה אבוטבול: מה הם חושבים על ימינה.

מתן כהנא: נמשיך לגדל אנשים ונשים התורמים בכל תחומי החיים.

מתן כהנא: נמשיך לגדל אנשים ונשים שבאים בטוב, שיודעים שרק באהבת אמת מקרבים.

קריאה: זה נקרא אהבת אמת?

מתן כהנא: אין בנו חרדה.

מתן כהנא: אנחנו לא מפחדים.

מתן כהנא: מי שמאמין לא מפחד.

ינון אזולאי: למה הרב דרוקמן נגד?

ינון אזולאי: תסביר לעם למה הרב דרוקמן נגד.

ינון אזולאי: תגיד, תסביר לעם.

מיקי לוי: תודה רבה לשר כהנא.

מיקי לוי: אני מבין שהנוכחות – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה, השם שהזכרת היה שונא ישראל, לא ראוי שהשם שלו ייאמר במליאה גם לגבי יריב פוליטי.

משה אבוטבול: כן, אין לך שום רב שתומך בך בעניין.

משה אבוטבול: שום רב לא תומך בך.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

מיקי לוי: ברשימה – חברת הכנסת גולן, בבקשה.

מיקי לוי: אחריה – חבר הכנסת ארבל.

מיקי לוי: מוותרת?

מיקי לוי: חברת הכנסת גולן.

מאי גולן: לא, אני לא מוותרת.

מאי גולן: לא, אני רק שואלת אם אני יכולה להחליף עם – – –

מיקי לוי: עד שלוש דקות.

מיקי לוי: על הכול – חבר סיעה אחת, ותגובה סיעתית.

מיקי לוי: אחריה – חבר הכנסת ארבל.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני יודעת שהדיון פה היה לוהט ומצפים שאגיב לנושא.

מאי גולן: אבל תרשו לי, יש עוד נושא מאוד חשוב שבטח לא שמעתם עליו, כי למה שתשמעו?

מאי גולן: אבל אני רוצה שתשמעו עליו, וזה הגרסה הישראלית – יותר נכון, הגרסה האריתריאית של המסתננים – לתפוז המכני, שקרתה רק בשבוע החולף, ורובכם אולי במקרה ראיתם איזה מבזקון עלוב על זה.

מיקי לוי: לא, אני ראיתי וקראתי – מזעזע.

מאי גולן: ראית וקראת – מזעזע ואכזרי מאין כמותו.

מאי גולן: ודממת אלחוט, אדוני היושב-ראש, דממת אלחוט.

מאי גולן: לפני כמה ימים – תקיפה ברוטלית, אכזרית, בלתי נתפסת, של מסתנן אריתריאי, שמחליט לפרוץ לדירתה של אישה עם מוגבלות שכלית, מבוגרת, שישנה במיטתה, ותוך כדי שהוא לוקח קומקום ומטיח לה בראש, הוא נושך אותה, מוריד את העור ממנה.

מאי גולן: אונס אותה אונס שבאמת, אני לא יכולה אפילו להגיד כאן אל מול המצלמות – ברוטלי באמת בצורה שלא הייתה מביישת את הסרטים האכזריים והסדיסטיים ביותר.

מאי גולן: וכמובן, תוך כדי שהוא אונס אותה הוא שובר לה כל עצם אפשרית בגוף.

מאי גולן: היא הגיעה עם עשרות שברים לבית החולים.

מאי גולן: עכשיו, אני מספרת לכם על זה למרות שבאמת יש לי המון מה להגיד גם על הדיון הקודם, לא בגלל שאנחנו לא יודעים – אנחנו, תושבי דרום תל אביב – על התקיפות היום-יומיות, על ההטרדות המיניות, על הגנבות, על השודים; לא בגלל שאנחנו לא יודעים על זה, אלא בגלל שאתם לא הייתם אמורים לשמוע את זה.

מאי גולן: זאת אומרת, זה לא עלה בשום מקום.

מאי גולן: לא דובר על זה בהתחלה, לא דובר.

מאי גולן: למה כן שמעו על זה?

מאי גולן: כי זה דלף.

מאי גולן: אתה קראת על זה, אדוני היושב-ראש, כי זה דלף, וזה לא היה אמור לדלוף, כי משטרת ישראל לא רצתה שזה ידלוף.

מאי גולן: עכשיו, נשאלת השאלה למה.

מאי גולן: בהתחלה זה לא נכתב.

מאי גולן: אחר כך, כשזה כבר דלף, אז כתבו "נתין זר".

מאי גולן: ואחרי שכבר לא היה אפשר להסתיר את האמת, אז אמרו את האמת: מסתנן אריתריאי שנכנס ואנס.

מאי גולן: עכשיו, אני שואלת, לו היה מדובר ביהודי ישראלי, באמת, כל אזרח מהגר, שב"ח או whatever, מה שאנחנו יכולים לחשוב עליו, הרי שזה היה מתפרסם.

מאי גולן: את מי משרתת מטרת-העל הזו שלא מפרסמים את האונסים, את מקרי הרצח, את ההטרדות המיניות, את השודים האלימים, את אין-ספור המקרים האלה שקורים במדינת דרום תל אביב?

מאי גולן: ולמה זה קורה?

מאי גולן: אנחנו מדברים היום כאן, ובינתיים פועל לו במרץ מנזר השתקנים.

מאי גולן: ומי זה מנזר השתקנים?

מאי גולן: אותם דגים נורבגיים שישנם בממשלה הזאת – ועזבו, אני לא מדברת על הפמיניסטיות הדגולות שיש פה, ובאמת, יש פה הרי פמיניסטיות דגולות בממשלה הזאת שהוקמה, כאלה שמדברות על זכויות נשים, כאלה שאפילו הפכו את הקריירה שלהן לדיבור בלשון נקבה, עשו מזה קריירה ונהפכו להיות שרות בכירות עכשיו.

מאי גולן: אבל כל עוד זה לא משרת את מטרת-העל שלהן, את אותה אג'נדה גדולה – אם מדובר במסתננים, אם מדובר בשב"חים, אם מדובר בפליטים מזויפים – דממה, שתיקה, לא תשמעו על זה מילה.

מאי גולן: אבל מילא הן, יש לנו שר לבט"פ חדש.

מאי גולן: שר שאמור להיות נקי וחף מאינטרסים כאלו ואחרים, אלא רק לדאוג לביטחון אזרחי ישראל.

מאי גולן: אני שואלת, האם אותה קשישה ערירית ומסכנה מדרום תל אביב היא לא בגדר אחריותו של השר לבט"פ?

מאי גולן: כשהוא צייץ אתמול על ההטרדות המיניות בעולם הדוגמנות – שזה נושא חשוב, אני לא אומרת שלא – האם הוא לא יכול היה לצייץ איזו מילה קטנה על מקרה האונס המחריד והמזעזע בדרום תל אביב?

מאי גולן: אבל מה לו ולדרום תל אביב?

מאי גולן: בכלל, מה לכל הממשלה הזאת ולדרום תל אביב?

מאי גולן: אז אני אומרת, השר לבט"פ, אדוני, אני לא צריכה ציוץ.

מיקי לוי: תודה.

מאי גולן: עוד 20 שניות.

מאי גולן: אני לא צריכה תגובה.

מאי גולן: אבל אולי איזו הוראה לחקור מה קרה שם, אולי איזו קריאה לתגבור של שוטרים?

מאי גולן: אפס מעשים, דממת אלחוט.

מאי גולן: הממשלה הנורבגית הזאת במיטבה, משרתת את אג'נדת השמאל הקיצונית גם במחיר של קורבנות אונס, רצח, ואין-ספור הטרדות מיניות.

מאי גולן: ממשלה נורבגית, עם דגים נורבגיים, שכל מה שהם יודעים זה לשתוק ולשתוק ולשתוק.

מאי גולן: ממשלת הבושה.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

דוד אמסלם: – – – סגן השר החדש מר גולן, מברוכ – – –

מאי גולן: כן, מזל טוב על הג'וב החדש.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת.

מיקי לוי: חברת הכנסת גולן, רדי, בבקשה.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אני מודה לך.

מיקי לוי: תודה.

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, אני מזכיר לך שאתה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: למה?

אוריאל בוסו: לא.

אוריאל בוסו: עכשיו שנייה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת ארבל.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, בריאיון מופלא – – –

קריאה: לא שומעים.

משה ארבל: יש לנו מיקרופון?

מיקי לוי: כן, יש לך.

מיקי לוי: דבר.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, בריאיון מופלא ליוסי ורטר בהארץ אומר מר מתן קריב כהנא: "כשבאתי לשר האוצר השבוע בישיבת הממשלה ופירטתי לו מה התוכנית, הוא כמעט התעלף מהתרגשות.

משה ארבל: אמרתי לו: אביגדור, אני רוצה שזה יהיה בחוק ההסדרים המוצמד לתקציב המדינה.

משה ארבל: הוא אמר: ברור, ברור".

משה ארבל: ממשיך עוד מתן קריב כהנא: "הרב הספרדי הראשי בכלל לא רצה להיפגש.

משה ארבל: יש להם אינטרסים.

משה ארבל: כשרות הרב יוסף, כשרות הרב שלום כהן".

משה ארבל: תתבייש, תתבייש לך על הדיבור על גדולי ישראל – יש להם אינטרסים.

משה ארבל: יוסי ביילין, שהיה שר הדתות, לא העז לדבר ככה על גדולי ישראל.

משה ארבל: תתבייש לך.

משה ארבל: איזה דיבור זה?

משה ארבל: פיו של הרפורמי מדבר מתוך גרונך, לא שום דבר אחר.

משה ארבל: את הרבנות הראשית לישראל שהקים לפני 100 שנים, בתרפ"א, מרן הרב קוק – אתה, מתן כהנא, על שמך ייחרב.

משה ארבל: הרבנות הראשית נחרבת בגללך על ידי שותפיך.

משה ארבל: הרבי מלובביץ' מקשה.

משה ארבל: כתוב: טוב לצדיק וטוב לשכנו, אוי לרשע ואוי לשכנו.

משה ארבל: לכאורה זו סתירה.

משה ארבל: אם טוב לצדיק וטוב לשכנו – גם אם השכן רשע, טוב לו.

משה ארבל: אבל זה גם אותה סיטואציה – אם אוי לרשע ואוי לשכנו, משמע שאם השכן צדיק, רע לו.

משה ארבל: מה המשמעות?

משה ארבל: אמר הרבי מלובביץ': תלוי מי בעל הבית ומי השכן.

משה ארבל: אם אתה בעל הבית הצדיק, והשכן שלך זה הרשע ואתה משפיע עליו, טוב לצדיק וטוב לשכנו.

משה ארבל: אם בעל הבית הוא הרשע ואתה מושפע ממנו, אוי לרשע ואוי לשכנו.

משה ארבל: בעל הבית שלך בממשלה זה הרפורמי, ואתה מושפע ממנו.

משה ארבל: אוי לרשע ואוי לשכנו.

משה ארבל: בסוף השבוע הזה הייתי בקיבוץ במועצה אזורית גליל עליון.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה ארבל: ניגשת אליי קיבוצניקית בשם אסתר, פגשה אותי במכולת.

משה ארבל: לא היו לה שרוולים, והיה לה מכנס קצר, וכפכפי הוויאנס.

משה ארבל: היא לא שומרת שבת.

משה ארבל: אמרה לי אסתר: אתה חבר כנסת מש"ס, נכון?

משה ארבל: והתחילה לבכות.

משה ארבל: היא אומרת לי: מה אתם עושים לכשרות?

משה ארבל: אנחנו רוצים לאכול כשר.

משה ארבל: אני נוסעת בשבת, אבל אני רוצה לדעת שאני נכנסת למכולת אני אוכלת כשר, וכשאני נכנסת למסעדה אני אוכלת כשר.

משה ארבל: ואת זה אתה מחריב בידיים, מתן.

משה ארבל: עוד לא מאוחר.

משה ארבל: היהירות והשחצנות הזו בסוף פוגעות במוסד הרבנות הראשית לישראל, פוגעת במדינה היהודית.

משה ארבל: תתבייש.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ארבל.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – אדוני השר, מילה אליך: אמרת שאתם לא מפחדים.

אבי מעוז: רק שאלה: אז למה להעביר את זה בחוק ההסדרים?

אבי מעוז: תבוא לפה, נקיים דיון רציני, ונראה אם אנחנו מעבירים את זה או לא.

אבי מעוז: לגבי האי-אמון – – –

ינון אזולאי: – – –

אבי מעוז: מעבר לאי-אמון שיש להביע בממשלה בגלל הפגיעה בזהות היהודית של המדינה, בגלל המאבק הכושל בקורונה, בגלל הנזקים ביחסים הבין-לאומיים, בגלל הפקרת הביטחון, אני רוצה לדבר על נקודה אחת שאני חושב שהיא המהותית.

אבי מעוז: לראש הממשלה יש דמות לחיקוי.

אבי מעוז: הוא מנסה בכל דרך להיות העתק של אותה דמות; דמות של מי שנכנס לפוליטיקה בגיל צעיר, נואם כריזמטי, דובר אנגלית רהוטה וראש יזמי.

אבי מעוז: זהו כמובן ראש הממשלה לשעבר – ובעזרת השם לעתיד הקרוב – מר בנימין נתניהו.

אבי מעוז: לפני 34 שנים, בערך בגיל 38, כתב נתניהו את ספרו הראשון.

אבי מעוז: ואיך הוא קרא לו? "הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח".

אבי מעוז: מוכר?

אבי מעוז: החיקוי – ראש הממשלה הנוכחי כתב ספר, אולי הוא העתיק אותו, שנקרא "איך לנצח מגפה".

אבי מעוז: והינה כעת התממש חלומו והוא הגיע לכס ראש הממשלה.

אבי מעוז: מעבר להבדלים המשמעותיים שיש בין כישרונות הנאום והרטוריקה של השניים, מעבר לפער האדיר ביכולות האנליטיות והכישורים המדיניים ביניהם, יש עוד הבדל אחד מהותי.

אבי מעוז: נתניהו הגיע לכס ראש הממשלה לאחר שקיבל אמון של רוב העם בבחירות מול שמעון פרס.

אבי מעוז: פרס הוביל בכל המדגמים.

אבי מעוז: עד הדקה האחרונה פרס הוביל, ונתניהו זכה ברוב.

אבי מעוז: רוב העם הביע בו את אמונו.

אבי מעוז: בנט, לעומת זאת, הציב את עצמו כמועמד לראשות ממשלה.

אבי מעוז: הוא טען שאין לגיטימציה לדרוש רוטציה עם עשרה מנדטים, וכל המנדטים וכל הסקרים הראו – דמיונות הסקרים – שהוא יגיע לכדי 25 מנדטים.

אבי מעוז: מה הוא קיבל בסוף?

אבי מעוז: שבעה מנדטים.

אבי מעוז: העם אמר את דברו בצורה הכי ברורה: יש אי-אמון מוחלט בהיותו של בנט ראש ממשלה.

אבי מעוז: אבל זה לא הפריע לו.

אבי מעוז: הצמיד אקדח לרקה של מדינת ישראל, ובסחטנות ומרמה שלא מביישת מאפיונרים הציב אולטימטום: או שאני ראש הממשלה הראשון או שהולכים לבחירות.

אבי מעוז: הנקודה הזאת היא האי-אמון הכי מהותי, כי זהו האי-אמון של העם, והעם אמר את דברו.

אבי מעוז: אין לממשלה הזו שום לגיטימיות, ודינה לעבור מן העולם.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו הצענו אי-אמון בגלל הניסיון של ממשלת בנט-ליברמן-עבאס לשנות את הסטטוס קוו במסגד אל-אקצא.

סמי אבו שחאדה: רק שהבעיה היא לא רק מה שקורה במסגד אל-אקצא.

סמי אבו שחאדה: הבעיה היא שמדינת ישראל היא שלטון של כיבוש בירושלים, והבעיה היא בעיה של ריבונות.

סמי אבו שחאדה: הריבונות בירושלים אמורה להיות לפלסטינים, הפלסטינים יחליטו איך יתנהלו העניינים באל-אקצא, כמו שהם יחליטו איך אמורים להתנהל העניינים בשייח' ג'ראח, חי אל-בוסתאן, בתוך העיר העתיקה, מסביב לעיר העתיקה.

מיקי לוי: לסיכום.

סמי אבו שחאדה: ההחלטות בירושלים, שנכבשה בשנת 1967, לפי החוק הבין-לאומי, אדוני היושב-ראש הן אמורות להתקבל על ידי המדינה הפלסטינית ובריבונות פלסטינית.

סמי אבו שחאדה: כל מה שקורה באל-קודס, לא רק מה שקורה במסגד אל-אקצא, גם בכנסיית אל-קיאמה, גם בכלל, המרחב הציבורי – כל מה שקורה בירושלים אמור להיות תחת ריבונות פלסטינית.

סמי אבו שחאדה: מדינת ישראל טוענת שהיא בכיוון של הסכמי שלום, מאז אוסלו.

סמי אבו שחאדה: עבר המון זמן מאז אוסלו.

סמי אבו שחאדה: מה שקורה בירושלים מנוגד לכל החוק הבין-לאומי.

סמי אבו שחאדה: הרי יש סיבה, אדוני היושב-ראש, למה רוב מדינות העולם לא מעבירות את הבירה לירושלים – כי היא כבושה.

סמי אבו שחאדה: ירושלים היא אדמה כבושה.

דסטה גדי יברקן: ירושלים בירתו של העם היהודי.

סמי אבו שחאדה: נכון, יש פנטזיות יהודיות למיניהן, של בירה נצחית וכאלה.

סמי אבו שחאדה: יש כל מיני פנטזיות.

דסטה גדי יברקן: הפנטזיה – – –

סמי אבו שחאדה: אבל זה ייגמר.

אוריאל בוסו: עד שלא יקום בית המקדש, אתם יכולים להיות בהר הבית.

אוריאל בוסו: אסור לנו לעלות להר הבית.

אוריאל בוסו: אתם יכולים להיות שם.

סמי אבו שחאדה: כל פתרון, כל פתרון שהוא לא פתרון צודק לא יהיה אף פעם פתרון קבוע.

סמי אבו שחאדה: בלי צדק, לא יהיה שלום.

סמי אבו שחאדה: לא יעזור.

סמי אבו שחאדה: חלק מהפתרון יהיה – אם לא עכשיו, עוד מעט – שירושלים תשוחרר, כמו שאר המדינה הפלסטינית.

סמי אבו שחאדה: ומי שיקבע שם זה מי שיהיה שם, במדינה הפלסטינית.

סמי אבו שחאדה: גם במסגד אל-אקצא, וגם בשאר ירושלים.

סמי אבו שחאדה: יש כאלה שחיים בהכחשה, לא רוצים להודות שהם כובשים עם אחר.

סמי אבו שחאדה: מיליוני בני אדם תחת כיבוש.

סמי אבו שחאדה: אין עוד מקרים מזעזעים כאלה בעולם.

סמי אבו שחאדה: את זה יש רק בישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

סמי אבו שחאדה: והכיבוש הישראלי אמור להסתיים.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה לרדת.

סמי אבו שחאדה: ועדיף מוקדם מאשר מאוחר, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – –

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, בבקשה.

מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי לכנסת ישראל, בדבריי היום אתייחס שוב לתרבות ואיכות השיח והוויכוח במשכן חשוב זה.

מאיר יצחק הלוי: אמשיך להתמקד ולדבר על השיח הבין-אישי הפוגעני והלא-ראוי כפי שנשמע במשכן על ידי חלק מחברי הכנסת.

מאיר יצחק הלוי: לא הגיוני ולא עולה על הדעת, ואסור לנו לאפשר ולהסכים לכך, שכל דיון לגיטימי, כל מחלוקת לגיטימית תיגרר להתנצחות ברמה האישית והפוגענית ביותר.

מאיר יצחק הלוי: מדובר בהתנצחויות מיותרות, שאין להן תכלית ותוחלת, ושכל העשייה היחידה שלהן זה יצירת אווירה לא נעימה, לא חברית, שבולמת כל יכולת לקדם נושאים חשובים כאן, בכנסת זאת.

מאיר יצחק הלוי: בשבועות האחרונים אנו עדים לאמירות ולהתייחסויות רבות וקשות בנושא החוק הנורבגי.

מאיר יצחק הלוי: נושא שכשלעצמו הוא מרתק, ואף לגיטימי להתווכח ולהתפלמס עליו, אך לגמרי לא לגיטימי להיגרר באמצעותו להערות פוגעניות ברמה האישית.

מיכאל מלכיאלי: כמו שהקואליציה עשתה שנים רבות.

מיכאל מלכיאלי: מי שהפך – – –

מאיר יצחק הלוי: לכנות חברי כנסת חדשים ומשובחים, יש לומר, "עובדים זרים" – זו אמירה לא ראויה.

מאיר יצחק הלוי: לכנות חברי כנסת חדשים באמירה של "מחפשי ג'ובים" – זאת אמירה לא ראויה ולא מכבדת.

מיכאל מלכיאלי: זה לפיד וליברמן, לא אנחנו.

מאיר יצחק הלוי: שמענו חברת כנסת שפונה לחברת כנסת חדשה, ואומרת לה: גברתי, אין לך יכולת לדבר, את נורבגית.

מאיר יצחק הלוי: חבר'ה, מישהו פה קצת הגזים בסגנון.

מאיר יצחק הלוי: ברשותכם, אני רוצה להתייחס לחוק הנורבגי – –

מיכאל מלכיאלי: המנופח.

מאיר יצחק הלוי: – – כדי שנשים את הדברים כפי שהם.

מאיר יצחק הלוי: החוק הוא חלק מחוקה נורבגית, הפועלת כבר עשרות שנים בנורבגיה ואף במדינות נאורות נוספות, כמו שבדיה, הולנד, צרפת וכמובן ישראל.

מאיר יצחק הלוי: החוק, וההיגיון העומד מאחוריו, אומרים שצריך להעמיק את ההפרדה בין רשויות השלטון – – –

קריאות: – – –

מאיר יצחק הלוי: דקה, דקה, אני אתייחס.

מאיר יצחק הלוי: שנייה, תן לי לסיים.

מאיר יצחק הלוי: החוק אומר לעשות הפרדה בין רשויות השלטון, בכך שמחזקים את פעילות הכנסת מחד, ומאידך מאפשרים לחברי הממשלה לבצע את משימתם בצורה המקסימלית והמיטבית.

מאיר יצחק הלוי: הרי ברי לכולי עלמא ששר האמון על נושאי משרדו, רצוי וטוב שיעסוק בהם במלוא כוחו ומרצו – –

קריאות: – – –

מאיר יצחק הלוי: תכף אני אגיע לעניין שלכם.

מאיר יצחק הלוי: שנייה.

מאיר יצחק הלוי: – – וזאת, כמובן, לטובת תושבי המדינה.

קריאות: – – –

מאיר יצחק הלוי: כפי שברור לכול שטוב שחברי הכנסת יעסקו בעבודה הפרלמנטרית תוך שהם מקדמים חוקים לטובת מדינת ישראל ותושביה, ובכך איש איש יעסוק בתחומו.

דסטה גדי יברקן: – – – אין דמוקרטיה, אין כלום.

מאיר יצחק הלוי: ואם בנושא זה עסקינן, אני ארחיב ואומר שלהשקפתי האישית, ראוי שבית המחוקקים יגדל מ-120 ל-150 חברים, כפי שזה קורה בכל המדינות הדמוקרטיות הנאורות.

מיקי לוי: תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: – – –

מאיר יצחק הלוי: דקה, עוד משפט אחד, אדוני.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, מספיק, די.

מאיר יצחק הלוי: אני רק רוצה לספר – גדי, בבקשה, חבר הכנסת גדי.

מאיר יצחק הלוי: הלכתי לבדוק היכן ומתי צמח החוק הנורבגי.

מאיר יצחק הלוי: גיליתי – תקשיב רגע, חבר הכנסת גדי – גיליתי שהחוק חוקק ב-2015.

מאיר יצחק הלוי: אני מניח שאתה יודע מי עשה בזה – – –

דסטה גדי יברקן: – – –

מאיר יצחק הלוי: שנייה, תן לי רגע, לא סיימתי.

מאיר יצחק הלוי: ואז מצאתי ובדקתי מי היו השרים.

דסטה גדי יברקן: נכון.

מאיר יצחק הלוי: שנייה, אל תפריעו לי, חבר'ה.

מאיר יצחק הלוי: בדקתי ומצאתי מי היו השרים, והסתבר שחברי הטוב משולם נהרי החליף – הכניס – את חבר הכנסת גואטה.

קריאה: – – –

מאיר יצחק הלוי: ומצאתי שהשר פרוש, שנמצא איתנו, החליף את יעקב אשר; והשר, ידידי יצחק כהן, הכניס את דני סיידה; והשר – עוד פעם – פרוש, החליף את יצחק; והשר אריה דרעי החליף את אוריאל בוסו; והשר יעקב ליצמן החליף את אליהו חסיד.

דסטה גדי יברקן: אחד מכל סיעה.

דסטה גדי יברקן: גם שניים מכל סיעה.

דסטה גדי יברקן: לא כל המפלגה.

דסטה גדי יברקן: שישה.

מאיר יצחק הלוי: ואורי מקלב החליף את אליהו ברוכי; וידידי יואב בן צור החליף את אשר טייב; וציפי חוטובלי החליפה את אריאל קלנר.

דסטה גדי יברקן: חבר כנסת – – – שישה – – –

מאיר יצחק הלוי: חבר'ה, לא המציאו את הדבר הזה היום.

מאיר יצחק הלוי: עכשיו אני רוצה להגיד לכם עוד משהו.

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, חבר הכנסת יברקן, די.

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן.

דסטה גדי יברקן: שישה חברי כנסת – – –

מאיר יצחק הלוי: גדי, תקשיב רגע.

מאיר יצחק הלוי: חבר הכנסת גדי, אם דנים לגופם של מחפשי ג'ובים ועובדים זרים, כפי שאתם מכנים אותם, נמצא פה פרופ' יוסי שיין – – –

דסטה גדי יברקן: שישה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, די.

דסטה גדי יברקן: לא, הוא מסלף.

דסטה גדי יברקן: הוא מסלף את החוק.

מאיר יצחק הלוי: האם לחבר הכנסת יוסי שיין קוראים איש מחפש עבודה?

מאיר יצחק הלוי: האם לחבר הכנסת – – –

מיקי לוי: די, די, תעלה אחר כך לדוכן ותגיד.

מיקי לוי: אתה לא יכול לנאום מהכיסא.

מיקי לוי: די, אני קורא אותך קריאה – – –

דסטה גדי יברקן: ארבעה חברי כנסת.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: אני קורא אותך בפעם הראשונה.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת יצחק הלוי.

מיקי לוי: תודה, תודה.

מאיר יצחק הלוי: מדובר פה באוכלוסייה משובחת וראויה, וראוי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת הלוי, תודה.

מאיר יצחק הלוי: אני מסיים, אדוני.

מאיר יצחק הלוי: וראוי – אם אתם רוצים לדבר על החוק, תדברו על החוק.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת יצחק הלוי.

מאיר יצחק הלוי: תפסיקו לעסוק באנשים ברמה האישית.

מאיר יצחק הלוי: לא ראוי.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, תודה רבה.

דוד אמסלם: מאיר, אל תדבר עם הידיים.

דוד אמסלם: דנה וייס לא מרשה לדבר עם הידיים.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, אני אאפשר לך, למרות שלא היית נוכח, שלוש דקות.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה, עוד שלוש דקות, בבקשה.

מיקי לוי: עוד שלוש דקות.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר.

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש, אתה מפריע לחבר סיעתך.

מיקי לוי: תודה.

יצחק פינדרוס: הטפת לנו מוסר במשך שלושה שבועות, אדוני השר, שנאת חינם.

יצחק פינדרוס: דיברת איתנו שצריך להיזהר בשנאת חינם.

יצחק פינדרוס: בפרשת שמיני אומרת התורה: "אני ה', המעלה אתכם מארץ מצרים להיות לכם לאלוקים, והייתם קדושים כי קדוש אני".

משה ארבל: אין שר במליאה – – – שר אחד.

משה ארבל: ממשלה מנופחת, כל כך הרבה שרים ואין שר במליאה.

מיקי לוי: בסדר, שמעתי.

מיקי לוי: בסדר.

יצחק פינדרוס: השר יצא החוצה.

יצחק פינדרוס: אומר רש"י: על מנת שתקבלו מצוותיי העליתי אתכם, והוצאתי אתכם מכאן.

יצחק פינדרוס: אנחנו באים לארץ הזאת בזכות שמירת הכשרות ושמירה מהטרפות, כמו שרש"י אומר קודם: על כל נמלה, על כל תולעת, כמה לאווין יש.

יצחק פינדרוס: לנו יש – ואדון השר, חבל לי שהוא לא שומע.

מיקי לוי: אה, יש שר, יש שר, יש שר.

יצחק פינדרוס: אדון שר הדתות, חבל לי שהוא לא שומע ולא מקשיב.

יצחק פינדרוס: השר אמר לנו מוסר, ואמר לנו שזה יחזק את הבד"צים.

יצחק פינדרוס: נכון, זה יחזק את הבד"צים.

יצחק פינדרוס: אם היה אכפת לנו מכסף, היינו בעד הרפורמה שלך – זה יחזק את הבד"צים, זה יביא כסף לחרדים.

יצחק פינדרוס: אבל מה עם שני מיליון האזרחים המסורתיים שצורכים כשרות?

יצחק פינדרוס: מה עם אותם שני מיליון שהולכים עכשיו לאכול, בזכותך, נבלות וטרפות?

יצחק פינדרוס: איפה אהבת ישראל שלך?

יצחק פינדרוס: למה שנאת החינם הזאת לאותם שני מיליון אזרחים מסורתיים?

יצחק פינדרוס: אתה יודע שלנו זה טוב.

יצחק פינדרוס: אתה יודע שלבד"ץ בית יוסף הרפורמה הזאת טובה.

יצחק פינדרוס: אתה יודע שלבד"צים החרדיים זה טוב.

יצחק פינדרוס: אתה יודע שההתנגדות שלנו היא בגלל אותם שני מיליון יהודים מסורתיים.

יצחק פינדרוס: איפה אהבת ישראל?

יצחק פינדרוס: למה לא אכפת לך מאותם שני מיליון אזרחים שהולכים לאכול נבלות וטרפות – וזה יירשם על שמך – בגלל איזה רב בשוהם שרוצה להקים מערכת כשרות, והוא גם יפסיד מהמהלך הזה?

יצחק פינדרוס: הוא אפילו לא מבין בזה, הוא יפסיד מהמהלך הזה.

יצחק פינדרוס: הבד"צים ירוויחו, בית יוסף ירוויחו, העדה החרדית ירוויחו, שארית ישראל; אבל אותה מסעודה משדרות לא תאכל כשר, אותו שמעון מדימונה לא יוכל לאכול כשר, אך ורק בגללך.

יצחק פינדרוס: איפה אהבת ישראל?

יצחק פינדרוס: על זה, על זה אכפת לי.

יצחק פינדרוס: איפה אהבת ישראל על זה שאנחנו נסבול פה, בארץ הזאת, כי על זה הובטחה לנו הארץ.

יצחק פינדרוס: על הדבר הזה, כן, על נמלה אחת שתיכנס מירק שלא יצליחו לנקות.

יצחק פינדרוס: על הדבר הזה, שאותם אנשים יאכלו נבלות וטרפות.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק פינדרוס: אתה יודע שלא דאגנו לעצמנו.

יצחק פינדרוס: תדאג לאהבת ישראל, כמו שאנחנו עושים.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סלאלחה, בבקשה, אתה רוצה לדבר?

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה, שלוש דקות.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

מיקי לוי: נא לשבת.

מיקי לוי: סדרנים, להושיב את חברי הכנסת, בבקשה.

עלי סלאלחה: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד מזכירת הכנסת, כבוד השרים והשרות, חברי הכנסת וחברות הכנסת.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להפריע לך, אבל שאלה רצינית.

דוד אמסלם: תציג את עצמך, אני לא מכיר אותך.

עלי סלאלחה: אני חבר הכנסת עלי סלאלחה מבית ג'ן, מנהל בית ספר מספר אחת במדינת ישראל.

דוד אמסלם: מאיזו מפלגה?

דוד אמסלם: מאיזו מפלגה?

עלי סלאלחה: מרצ.

דוד אמסלם: במקום מי?

עלי סלאלחה: עיסאווי.

עלי סלאלחה: השר עיסאווי פריג'.

דוד אמסלם: אה, קיבל חדר.

דוד אמסלם: עיסאווי, קיבלת חדר.

דוד אמסלם: עיסאווי קיבל חדר – – –

עלי סלאלחה: טוב, חברים, אני רוצה להעלות פה נושא מאוד מאוד חשוב לכולנו, לכלל עם ישראל – אני רק מבקש לשמוע אותי בנאום הראשון שלי.

עלי סלאלחה: בזמן שבעולם ציינו אתמול לראשונה בהיסטוריה את יום האו"ם למניעת טביעות, אצלנו ביומיים האחרונים קיפחו את חייהם שבעה בני אדם אשר טבעו למוות בחופי ישראל או בבריכותיה.

עלי סלאלחה: מנתוני מגן דוד אדום עולה כי 22 בני אדם מתו בטביעה מתחילת עונת הרחצה, ומתוכם 12 הם ילדים.

עלי סלאלחה: מתוכם 12 מתים שהם ילדים.

עלי סלאלחה: חברים, אלו הילדים שלנו.

עלי סלאלחה: כמו כן, הנתונים מראים כי 132 בני אדם נזקקו לטיפול רפואי כתוצאה מטביעה, חלקם התאשפזו במצב קשה וחלקם במצב אנוש, וכמו כן מונשמים.

עלי סלאלחה: אני פונה למשפחות של ההרוגים ומביע את תנחומיי על אובדן יקיריהן.

עלי סלאלחה: אני רוצה לפנות מכאן להורים, למדריכים בקייטנות, לבעלי בריכות שחייה, לצעירים, לצעירות, ולכל אזרחי המדינה: אנא מכם, תישמעו להוראות הבטיחות ותתייחסו לשלטים או למודעות שמפורסמים הן בחופים והן על ידי הגורמים הרלוונטיים והמוסמכים.

עלי סלאלחה: תשמרו על עצמכם.

עלי סלאלחה: תשמרו על ילדיכם, על האהובים שלכם.

עלי סלאלחה: אל תיכנסו לים או לנהר או לבריכה לבד, בלי ליווי, וכמובן לא לשחות ולהיכנס לחופים לא מוכרזים או לא מוסדרים אם אין שם מציל או פיקוח.

עלי סלאלחה: צד ימין שלי, אם תשמעו אותי, אני אשמח.

עלי סלאלחה: אני פונה מכאן, מעל בימת הכנסת, לכל הגורמים המוסמכים והאחראיים: בואו ביחד נפעל לקידום הנושא הכואב הזה ונפעל, כל אחד ואחת מאיתנו, להגברת המודעות, הגברת ההסברה, בכדי למנוע את האסון הבא.

עלי סלאלחה: אני אפעל לקידום יום לאומי – –

מיקי לוי: תודה.

עלי סלאלחה: – – לזהירות בשחייה ובחופים ואדאג מול שרת החינוך ומשרד החינוך לקידום פרויקט לימודי, בדומה לפרויקט זהירות בדרכים.

עלי סלאלחה: מניסיוני בחינוך, שינוי תפיסה ותהליך לימודי יביאו לשינוי ויובילו אותנו ואת ילדינו לחוף מבטחים – –

מיקי לוי: תודה.

עלי סלאלחה: – – גם בנושא הכואב הזה.

עלי סלאלחה: תודה רבה לכם.

עלי סלאלחה: בהצלחה לכולנו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר מתן כהנא, בבקשה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לשבת במקומות.

מיקי לוי: בבקשה לשבת במקומות.

מיקי לוי: חברי הכנסת, נא לתפוס את המקום.

מיקי לוי: חברי הכנסת, מעט שקט ונא לתפוס כל אחד את מקומו.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש – לא שומעים אותי.

ינון אזולאי: עדיף שלא ישמעו אותך, מתן.

קריאות: – – –

מתן כהנא: עוד לא התחלתי, מה אתם צועקים?

מתן כהנא: עוד לא התחלתי.

משה ארבל: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, די.

משה אבוטבול: פעמיים תחזור על השקרים.

מתן כהנא: עוד לא התחלתי, כבר אתם צועקים.

מיקי לוי: הוא מדבר על היסטוריה בכלל, חבר הכנסת ארבל.

קריאות: – – –

מיקי לוי: או על מטוסי קרב.

מיקי לוי: או על מטוסי קרב.

מתן כהנא: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חבריי השרים.

ינון אזולאי: – – – את ההיסטוריה.

משה אבוטבול: – – – אין לך בושה.

משה אבוטבול: כמה – – – ביום אחד.

משה ארבל: הוא מדבר על אנטיוכוס.

מיקי לוי: די, זה לא מכובד.

מיקי לוי: חברים, זה לא מכובד להגיד את זה.

מתן כהנא: בכנות, חבריי, אני לא כל כך מבין על מה ההתנגדות.

אופיר אקוניס: בושה וחרפה – שולחן הממשלה ריק באי-אמון, הממשלה הגדולה בתולדות המדינה.

מיקי לוי: שב.

מיקי לוי: שב.

אופיר אקוניס: לזה תתייחס.

אופיר אקוניס: אני אדבר, אל תדאג, נרשמתי לדיבור בחוק הזה.

מתן כהנא: חבריי חברי הכנסת, צעקתם פה מרה על תוכנית ההצלה שלי למערכת הכשרות, ואני לא כל כך מבין: למה אתם כל כך מפחדים שסוף-סוף – –

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא מפחדים – – –

מתן כהנא: – – נתקן את מערכת הכשרות.

קריאות: – – –

מתן כהנא: נתקן את מערכת הכשרות – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, חבר הכנסת ארבל, די.

מתן כהנא: – – מערכת עם חוליים כל כך גדולים.

מיכאל מלכיאלי: הרב קוק מתהפך בקברו על מה שאתה עושה לו.

מתן כהנא: אתם יודעים בדיוק מי מתהפך בקברו ומי חושב, ומה הקדוש ברוך הוא רוצה בדיוק.

משה ארבל: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, די, זה לא מכובד.

מתן כהנא: זה מה שאתם יודעים.

מתן כהנא: ועומד פה חבר הכנסת – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת יברקן, שב, בבקשה.

מיקי לוי: מספיק.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, די.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אני מזכיר לך, אתה בשתיים.

מתן כהנא: ויושב שם חבר הכנסת גפני וצועק עליי: אנטיוכוס.

מתן כהנא: ואתה יודע מה, חבר הכנסת, זה כל כך עלוב.

מתן כהנא: זה כל כך עלוב – אנטיוכוס, אנטיוכוס.

קריאות: – – –

מתן כהנא: הציבור ישפוט.

מתן כהנא: תתבייש לך, אתה עושה כל כך הרבה חילול השם, גפני.

קריאות: – – –

מתן כהנא: כל כך הרבה חילול השם.

מתן כהנא: איזה ביזיון, איזה ביזיון.

מתן כהנא: פשוט בושה וחרפה.

מתן כהנא: בושה וחרפה.

שלמה קרעי: תתייחס למהות, מתן.

שלמה קרעי: אנטיוכוס רצה – – –

קריאות: – – – בושה וחרפה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, אני מזכיר לך שאתה בשנייה.

מתן כהנא: בא לפה יהודי ירא שמיים לתקן את מערכת הכשרות, ואתה צורח עליו כמו איזה פרחח.

שלמה קרעי: – – –

מתן כהנא: סוף-סוף במדינת ישראל, אחרי התוכנית שלי, אחרי תוכנית ההצלה למערכת הכשרות, אנשים באמת יאכלו פה כשר.

מתן כהנא: אנשים באמת יאכלו כשר.

שלמה קרעי: מה תעשה כשגלעד קריב יאכל כשר – – –

מתן כהנא: וחבל, חבר הכנסת, שאתה לא סומך על הרבנות, לא סומך על הרבנים שהרבנות ממנה.

מתן כהנא: חבל.

מתן כהנא: אני סומך על הרבנות הראשית לישראל, חבל שאתה לא סומך עליהם.

מתן כהנא: חבל שאתה לא סומך עליהם.

קריאות: – – –

שלמה קרעי: מה תעשה כשהרב קריב – – –

מתן כהנא: אבל עכשיו אני רוצה להקריא לכם משהו שהרב יעקב מדן כתב על אירועי תשעה באב האחרונים.

קריאה: – – – בגלל זה חרב בית המקדש.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה לצאת החוצה.

מיקי לוי: תחזור לקראת ההצבעה.

אוריאל בוסו: בגללו חרב בית המקדש.

אוריאל בוסו: על זה חרב בית המקדש.

אוריאל בוסו: אתה גורם לשנאת חינם.

אוריאל בוסו: אתה גורם לשנאת חינם.

מתן כהנא: בגלל הרב יעקב מדן – רגע, אני רק רוצה שיירשם בפרוטוקול.

מתן כהנא: בגלל ראש ישיבת הר עציון חרב בית המקדש.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בוסו.

מיקי לוי: בבקשה לצאת החוצה.

מיקי לוי: תחזור להצבעה.

אוריאל בוסו: זה שנאת החינם שאתה עושה – – – (חבר הכנסת אוריאל בוסו יוצא מאולם המליאה.

אוריאל בוסו: )

מתן כהנא: זה מה שחבר הכנסת בוסו אמר:

מתן כהנא: בגלל ראש ישיבת הר עציון חרב בית המקדש.

מתן כהנא: נפלא.

מתן כהנא: כמה נמוך עוד אפשר לרדת.

משה ארבל: – – –

מתן כהנא: פה צועקים: אנטיוכוס, פה צועקים שבגלל ראש הישיבה חרב בית המקדש.

מתן כהנא: מה להגיד?

מתן כהנא: ממש יפה.

משה ארבל: – – –

מתן כהנא: אבל ככה כותב הרב: "צפיתי בסרטון הקצר שהראה נערי ישיבות, נערות אולפנה ואנשים נוספים המגיעים בשקט, ביעילות ובסדר מופתי לרחבת ישראל שמדרום לשער המוגרבים בכותל המערבי, רחבה המרוחקת ומבודדת מרחבת הכותל".

משה אבוטבול: – – –

מתן כהנא: "רחבה שהוכשרה לצורך מי שאינם מעוניינים בתפילה כהלכתה, תפילה המפרידה במחיצה בין גברים לנשים.

מתן כהנא: הצעירים הנזכרים ירדו לרחבה עם מחיצה מתקפלת, הקימו אותה בזריזות, חילקו את הרחבה בין גברים לנשים ועמדו להתפלל בה ולומר קינות.

מתן כהנא: כשהגיעו אלו שרצו להתפלל בלא הפרדה, כנראה בארגון התנועה הקונסרבטיבית, לפינה משלהם, הפריעו להם צעירינו בקריאות שונות.

מתן כהנא: המהומה והמריבה החליפו את התפילות והקינות.

מתן כהנא: מסתבר שעל פי החוק מימשו צעירינו את זכותם כחלק מעם ישראל להתפלל במקום.

מתן כהנא: אין במקום איסור מפורש על תפילה נפרדת.

מתן כהנא: אינני יודע מה אומר החוק על הצבת מחיצה ארעית.

מתן כהנא: מלבד השמירה על החוק הם גם ביטאו מחאה לגיטימית על הניסיון לכאורה לערער על חשיבות שמירת ההלכה בכותל המערבי, מסורת שנשמרה מאות שנים בכותל.

מתן כהנא: מה היה המחיר של המעשה הזה?

מתן כהנא: "

קריאה: אף אחד לא מקשיב.

מתן כהנא: "אנשים שאינם שומרי הלכה מובהקים ביקשו להתפלל ולקונן בתשעה באב על חורבות מקדשנו בדרך הנראית להם – אני משוכנע שבטעות – נכונה יותר, נשים וגברים יחדיו.

מתן כהנא: המדינה בנתה להם רחבה זו במיוחד במרחק ראוי מרחבת הכותל, כדי שלא לפגוע ברגשות המתפללים שומרי ההלכה.

מתן כהנא: אנשינו נכנסו לרחבה שיועדה לכך בכוונה תחילה – כאמור, על פי החוק – כדי לפגוע בהם, לצער אותם ולמנוע מהם את מה שתכננו.

מתן כהנא: הדבר נעשה באמצעות תפילה לה' סמוך לחורבות המקדש, וביום שכולנו מצווים בו לכפר ולתקן משהו משנאת החינם ששרפה את מקדשנו, החריבה את ביתנו והגליתנו מארצנו".

קריאות: – – –

מתן כהנא: "מיום שנכנסו הצנחנים וחטיבת ירושלים לעיר קודשנו בששת הימים, מיום מעמד הצנחנים בכותל בניצוחו של הרב גורן, הייתה רחבת הכותל ביטוי עז לכמיהת שבטי ישראל השונים לאחדות בסמוך למקום השכינה.

מתן כהנא: שם מושבעים הצנחנים עד היום, ולשם משתדל כל יהודי לבוא עם משפחתו ולו פעם אחד או לפעמים בודדות".

קריאות: – – – לא שומעים – – –

מתן כהנא: תהיו בשקט, תשמעו.

מיקי לוי: תהיו בשקט אז תשמעו.

מיקי לוי: תפסיקו להגיד שלא שומעים.

משה ארבל: – – –

מיקי לוי: הצד הזה מרעיש מאוד.

מיקי לוי: בבקשה.

מתן כהנא: "ברחבה זו הייתה קבלת הפנים הנלהבת לנתן שרנסקי – –"

משה ארבל: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, מספיק.

מיקי לוי: די, די, זה לא מכבד אותך.

מתן כהנא: "– – בעת שיצא מכלאו, ושם היה לפני מספר שנים מעמד 'הקהל', שנועד לחבר את התורה לכלל ישראל".

קריאות: – – –

מתן כהנא: "

מתן כהנא: ברחבה זו היו דברים נוספים שאיחדו את עם ישראל לרגעים בודדים, רגעים שאנו כה זקוקים להם.

מתן כהנא: המעשה הנזכר ברחבת ישראל בא להביע לפני כל העולם שרחבת הכותל, על כל נספחיה ובכל מרחק, שייכת רק לשומרי ההלכה ולשומרי ההפרדה במחיצות, וכל המגיע לשם הוא אורח של בעלי המקום שומרי הלכה.

מתן כהנא: מחיר ההבנה הזאת עלול להיות כה כבד שאינני מעז לכתוב אותו".

משה אבוטבול: – – –

מתן כהנא: עכשיו, אני רוצה להקריא לכם עוד משהו שכתב – –

משה אבוטבול: כמה אפשר לשקר בכמה שורות – – –

מתן כהנא: – – עיתונאי במקור ראשון – – –

משה אבוטבול: מתן קריב, גלעד כהנא, גלעד כהנא, מתן קריב, מדבר בנט תרחק.

משה אבוטבול: מדבר בנט תרחק.

משה ארבל: – – –

מתן כהנא: הדברים – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, מספיק.

מיקי לוי: קריאה ראשונה.

מיקי לוי: די, זה לא מכובד.

מתן כהנא: חבר הכנסת ארבל, דברים שאמרתי – דברים כאלה נאמרים ואני לא מאמין להם, והוצאתי הבהרה שזה מה שאמרתי.

משה אבוטבול: מדבר בנט תרחק.

משה אבוטבול: מדבר בנט תרחק.

מתן כהנא: אז חבל שאתה מצטט ציטוט שלא אמרתי.

מתן כהנא: שלא אמרתי.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, מספיק.

מתן כהנא: אני רוצה לקרוא דברים שכתב בשבת האחרונה עיתונאי צעיר במקור ראשון, קוראים לו יאיר אגמון.

מתן כהנא: אהבתי את מה שהוא כתב.

מתן כהנא: יאיר, אני מקווה שאתה סולח לי שאני קורא את הדברים שלך.

משה ארבל: בושה וחרפה.

משה ארבל: בושה.

מתן כהנא: "במוצאי השבת שעברה, בערב תשעה באב בלילה, התקיימה בכותל המערבי תפילה שקטה וקטנה של קבוצה קטנה של אנשים מהתנועה המסורתית בישראל".

משה אבוטבול: מדבר שקר תרחק.

משה אבוטבול: מדבר שקר תרחק.

מתן כהנא: "הם הגיעו לעזרת ישראל, רחבה מעורבת, רחוקה ונפרדת שהוקצתה במיוחד לתפילות מעורבות מהסוג הזה.

מתן כהנא: הם ישבו בשקט, בחושך, וניסו לקרוא את מגילת איכה".

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה, החוצה.

מיקי לוי: מספיק.

מיקי לוי: תחזור כשתהיה הצבעה.

מיקי לוי: בבקשה, החוצה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: (חבר הכנסת יצחק פינדרוס יוצא מאולם המליאה.

מיקי לוי: )

מתן כהנא: "אבל הם לא הצליחו לקרוא אותה, כי חבורה ענקית של צעירים וצעירות משולה

מתן כהנא: בים וזועמים הקיפה אותם וצרחה לעברם 'שירי קודש', במטרה מוצהרת להפריע להם בתפילתם.

מתן כהנא: אני כותב 'שירי קודש' במירכאות, כי שום דבר לא היה קדוש בשירה שלהם.

מתן כהנא: זו הייתה שירה שכל-כולה שנאה".

משה אבוטבול: מתן קריב, מתן קריב.

מתן כהנא: "זו הייתה שירה שכל-כולה צרות עין, זו הייתה שירה שכל-כולה חוסר סובלנות, זו הייתה שירה מבישה ועלובה ועצובה ואפילו מסוכנת".

מיקי לוי: בבקשה.

משה ארבל: – – –

משה אבוטבול: מתן קריב, מתן קריב.

מתן כהנא: "בערב תשעה באב, מול קיר התמך של המקדש אשר חרב, קבוצה ענקית של צעירים וצעירות מחרחרים שנאה בעולם – – – כאילו, מה אכפת לכם, מה אכפת לכם שאנשים אחרים מתפללים תפילה אחרת, במקום אחר?

מתן כהנא: איך יכול להיות שזה מה שדחוף לכם לעשות, להתקרב לאנשים שאתם לא מכירים, כדי – – –"

משה ארבל: אנטיוכוס.

משה ארבל: אתה אנטיוכוס – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, החוצה.

מתן כהנא: "לגשת אליהם כדי לצרוח עליהם.

מתן כהנא: איך יכול להיות שזה מה שמתחשק לכם לעשות".

מיקי לוי: עצור שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, אתה לא תקרא במליאה דבר כזה.

מיקי לוי: החוצה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה, החוצה.

משה ארבל: שלוש קריאות – – –

מתן כהנא: "איך יכול להיות שהערכים שלכם" – – –

מיקי לוי: אל תגיד לי מה לעשות.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה, החוצה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, על מילה כזאת, החוצה.

מיקי לוי: מספיק עם זה.

מיקי לוי: יש גבול לאמירות האלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, החוצה – – –

משה אבוטבול: למה אתה משקר לציבור?

מיקי לוי: איזה בושה.

מיקי לוי: איזה בושה לקרוא לשר בישראל דבר כזה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, החוצה.

משה ארבל: לא קראת אותי שלוש קריאות.

מיקי לוי: אחר כך תגיד שלא קראתי אותך שלוש קריאות.

מיקי לוי: החוצה.

מיקי לוי: בבקשה החוצה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: (חבר הכנסת משה ארבל יוצא מאולם המליאה.)

מתן כהנא: עכשיו אני אקריא לכם משהו שכתב מוטי קרפל, ואני אקריא אותו שוב כי הוא כל כך חשוב: "אני יהודי אורתודוקסי לחלוטין, מאמין בתורה מהשמיים ומנסה לקיים תרי"ג מצוות כפי שקיבלנו מאבותינו ככתבן וכלשונן".

קריאות: – – –

מיקי לוי: חברי הכנסת – – –

מתן כהנא: "בהרבה מובנים אני חרד"לי, ודווקא משום כך אני לא יכול להבין את מה שאירע בכותל המערבי.

מתן כהנא: מתפללים מהציבור הדתי, הציבור שלי, התייצבו עם מחיצות בעזרת ישראל, הרחבה הנמצאת דרומית לרחבת הכותל הרגילה – –"

קריאות: – – –

מתן כהנא: "– – ומיועדת לציבור שמעדיף 'תפילה שוויונית', כלומר בלי הפרדה של גברים ונשים.

מתן כהנא: הרחבה הזו נועדה לרפורמים וקונסרבטיבים ולכל מי שמעדיף להתפלל בלי הפרדה, במשפחות".

קריאה: אין לך ציבור, אין לך כלום – – –

מתן כהנא: שוב, זו לא רחבת הכותל הרגילה.

קריאה: אתה כולך אפס, אין לך ציבור בכלל.

קריאה: אף אחד לא איתך – – –

מתן כהנא: "המתפללים ה'דתיים' הביאו מחיצות כדי לארגן ברחבת ישראל תפילה בהפרדה, במחאה ובהתרסה נגד הנוהל המקובל שם".

מיכאל מלכיאלי: – – –

מתן כהנא: "עכשיו, אני מאמין, כפי שההלכה מורה, שההפרדה הזו חשובה מאין כמוה".

שלמה קרעי: – – –

מתן כהנא: "אני גם מבין מצוין את ערכה, אבל קשה לי להבין למה צריך להפריע למי שחושב אחרת".

חיים ביטון: – – –

מיקי לוי: תודה.

מתן כהנא: "מאיפה הקנאות הזו?"

קריאות: – – –

מתן כהנא: "למי היא מועילה?

מתן כהנא: איך מישהו יכול לחשוב שהיא תשפיע לטובה?"

קריאות: – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו נמתין עשר שניות.

מיקי לוי: תאפשרו לאלה שהוצאו החוצה להיכנס להצבעה.

מיקי לוי: נא לתפוס את מקומות הישיבה.

שלמה קרעי: זה אותו דבר בשבילם – – –

מיקי לוי: נאפשר לאלה שיצאו החוצה להיכנס.

מיקי לוי: בבקשה, חברי הכנסת, נא לתפוס את מקומות הישיבה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, מה קרה?

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: באת עם גרון – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: נא לתפוס את המקומות, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת האי-אמון הראשונה, של סיעת הליכוד.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בממשלה – 48

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיכל רוזין: – – –

מיקי לוי: בעד – 50, יחד עם שני חברי הכנסת ברקת ודיסטל, בסך הכול, 65 – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: 65 נגד, 50 בעד.

מיקי לוי: אני קובע שהצעת האי-אמון לא עברה.

מיקי לוי: בהצעת האי-אמון השנייה – פגיעה זוחלת, של המשותפת – ההצבעה היא הצבעה שמית.

יאיר לפיד: – – –

מיקי לוי: הוספתי.

מיקי לוי: ההצבעה היא הצבעה שמית.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת, בבקשה.

מיקי לוי: שקט במליאה, תודה.

מיקי לוי: בבקשה, שקט, אתם לא תשמעו אותה, ואחר כך יהיו טענות לטעויות.

מיקי לוי: בבקשה, שקט, הצבעה שמית.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) משה אבוטבול –

מיקי לוי: הוא מדבר בטלפון.

מיקי לוי: משה אבוטבול.

מיקי לוי: אתה יכול להגיד שאתה לא משתתף, משה אבוטבול?

משה אבוטבול: מדבר בנט תרחק.

משה אבוטבול: לא משתתף.

מיקי לוי: לא משתתף.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אנחנו צריכים לרשום את זה.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: תודה לך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חבר הכנסת) משה אבוטבול – אינו משתתף בהצבעה סמי אבו שחאדה – בעד אלי אבידר – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – אינו נוכח דוד אמסלם –

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, למה השעית את ביטן?

דוד אמסלם: אני לא משתתף.

מיקי לוי: בכאב לב.

דוד אמסלם: לא, לא, ברצינות.

דוד אמסלם: למה אתה עכשיו עושה לי כאב לב?

מיקי לוי: תבוא אליי למשרד, אני אסביר לך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד אמסלם – אינו משתתף בהצבעה אופיר אקוניס – אינו משתתף בהצבעה משה ארבל – אינו נוכח

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, אתה מפריע לה לראות את חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – נגד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן –

דוד ביטן: לא רוצה לענות.

מיקי לוי: לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: שהוא יגיד את זה בקולו.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני לא יכולה כך.

דוד ביטן: אני לא חייב להגיד כלום.

דוד ביטן: לא חייב להגיד כלום.

קריאה: לא משתתף?

דוד ביטן: אני חייב להגיד משהו?

מיקי לוי: לא משתתף.

דוד ביטן: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן.

דוד אמסלם: תשעה אותו גם על זה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן.

דוד ביטן: מה, אני חייב להגיד משהו?

דוד ביטן: לא חייב להגיד כלום.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן לא משתתף.

מיקי לוי: אני אהיה לך לפה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד ביטן – אינו משתתף בהצבעה ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – אינה משתתפת בהצבעה ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – נגד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו משתתף בהצבעה גילה גמליאל – אינה משתתפת בהצבעה מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – נגד משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו משתתף בהצבעה שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו משתתף בהצבעה ווליד טאהא – אינו נוכח בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – בעד אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק-הלוי – נגד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – אינו משתתף בהצבעה חיים כץ – אינו משתתף בהצבעה ישראל כץ – אינו משתתף בהצבעה רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה משתתפת בהצבעה יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה גבי לסקי – אינה נוכחת יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד טטיאנה מזרסקי – נגד פטין מולא – אינו נוכח מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו משתתף בהצבעה אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – נגד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – בעד מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – בעד חוה אתי עטייה – אינה משתתפת בהצבעה יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד ג'ידא רינאוי זועבי – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה משתתפת בהצבעה אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מיקי לוי: בבקשה לקרוא שנית בשמות חברי הכנסת שלא היו נוכחים במליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת מאזן גנאים – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – אינו נוכח מיכל וולדיגר – אינה נוכחת ווליד טאהא – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו משתתף בהצבעה מאיר כהן – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח גבי לסקי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח מנסור עבאס – אינו נוכח יצחק פינדרוס – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח יואב קיש – אינו משתתף בהצבעה שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו משתתף בהצבעה ג'ידא רינאוי זועבי – אינה נוכחת אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח

מיקי לוי: האם יש מישהו באולם המליאה שמזכירת הכנסת לא קראה בשמו ומעוניין או קראה בשמו ומבקש להצביע?

מיקי לוי: הינה, גבי לסקי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) גבי לסקי – נגד

מיקי לוי: בבקשה לסכם.

מיקי לוי: האם יש מישהו באולם המליאה – חבר הכנסת לוין, חבר הכנסת לוין, חבר הכנסת לוין משתתף?

מיקי לוי: לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) יריב לוין – אינו משתתף בהצבעה

מיקי לוי: תמה ההצבעה, בבקשה לסכם.

מיקי לוי: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה: שישה בעד, 53 נגד.

מיקי לוי: הצעת האי-אמון לא עברה.

מיקי לוי: בבקשה לתפוס את המקומות, אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לתפוס את המקומות.

מיקי לוי: חברי הכנסת, חבר הכנסת גלנט, אנחנו רוצים לעבור להצבעה, בבקשה.

מיקי לוי: אתה לא רוצה להצביע?

מיקי לוי: אני רק מבקש שתתפוס את מקומך.

מיקי לוי: חברי הכנסת, נא לשבת.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון האחרונה, של יהדות התורה והשבת אגודת ישראל – דגל התורה.

משה ארבל: מה השם שלה?

משה ארבל: מה השם?

משה ארבל: השם של ההצעה?

מיכאל מלכיאלי: איך קוראים – – –

מיקי לוי: אם לא שמת לב, אני לא רוצה להגיד, וגם הערתי את תשומת ליבם.

מיקי לוי: אני לא רוצה להגיד ואני לא מקבל ממך הוראות, חבר הכנסת ארבל.

מיקי לוי: לא מקבל ממך הוראות.

מיקי לוי: עכשיו תהיה בשקט.

משה ארבל: – – – מצביע.

מיקי לוי: עכשיו תהיה בשקט.

משה ארבל: – – –

מיקי לוי: עכשיו, בבקשה, תהיה בשקט.

משה אבוטבול: – – –

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת האי-אמון האחרונה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד הצעת סיעות יהדות התורה וש"ס להביע אי-אמון בממשלה – 49

מיקי לוי: נמנעים – 3

מיקי לוי: 50 בעד, כולל ניר ברקת, 59 נגד.

מיקי לוי: הצעת האי-אמון נמחקה ולא עברה.

מיקי לוי: תודה רבה.

משה אבוטבול: לך, לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, חבר הכנסת אבוטבול, קריאה שלישית.

מיקי לוי: צא החוצה, בבקשה.

מיקי לוי: להסתתר מאחורי המסכה ולהפריע זו באמת חוכמה אחת גדולה מאוד, שלא מכבדת אותך.

משה אבוטבול: המסכה לא – – – אותנו.

מיקי לוי: בבקשה, צא החוצה.

משה אבוטבול: בכיף.

מיקי לוי: צא החוצה.

משה אבוטבול: באהבה, באהבה.

משה אבוטבול: זה לא כבוד להישאר בממשלה הזאת, ממשלת טרפה.

משה אבוטבול: (חבר הכנסת משה אבוטבול יוצא מאולם המליאה.)

מיקי לוי: אני – חברי הכנסת, מספיק, היו כאן יותר מדי צעקות.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא, סעיף 3 – נאום בכורה של חבר הכנסת יוסי שיין, בבקשה.

מיקי לוי: אני מצטער, חבר הכנסת גפני, מחילה, היו כאן יותר מדי צעקות בנושא הזה.

מיקי לוי: אני מתנצל, אני לא יכול להמשיך עם הנושאים האלה, בפרט לאחר ההפרעות שהיו פה.

מיקי לוי: תבוא אחר כך.

מיקי לוי: אני רוצה לדבר איתך גם ברמה האישית על הכותרת החברית.

משה גפני: בהזדמנות אחרת, אבל – – –

מיקי לוי: בסדר, מה, כמה פעמים לא אישרת לי?

מיקי לוי: למדתי ממך.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת שיין, נאום בכורה, בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, נבחרתי לכנסת ישראל לאחר כארבעה עשורים כחוקר ומרצה באקדמיה.

יוסף טייב: במשך השנים הייתי מעורב גם בעשייה ציבורית מתוך אמונה באתוס היווני הקדום שלפיו האדם הטוב הוא האזרח הטוב.

יוסף טייב: למרות שפעמים רבות נשאתי דברים על במות חשובות בארץ ובעולם – אפילו בפרלמנט הבריטי – לעמוד על במת הכנסת היא זכות שאין דומה לה והתרגשותי גדולה.

יוסף טייב: בגלריה למעלה יושבים חבריי הטובים, ואני שמח שהם כאן.

יוסף טייב: באולם המליאה נמצאים גם חברי וחברות כנסת שהיו תלמידיי באוניברסיטה ועוד ידידים ותיקים וחדשים המשתייכים לכל הקשת הפוליטית.

יוסף טייב: אני אסיר תודה לכולם על קבלת הפנים החמה שזכיתי לה.

יוסף טייב: תודה מיוחדת לשר החוץ וראש הממשלה החליפי יאיר לפיד, שהסכים לברך.

יוסף טייב: אני מגיע לכנסת ישראל חדור תחושת שליחות, ומודה על ההזדמנות שניתנה לי לשרת כנבחר ציבור במדינת ישראל.

יוסף טייב: חבריי היקרים, ישראל עבורי היא סיפור אהבה, פלא של ממש.

יוסף טייב: גם כשחייתי תקופות ארוכות בנכר מעולם לא היה בי ספק שזהו ביתי היחיד.

יוסף טייב: גם ילדיי האהובים, איתן ואמילי, שגדלו בארצות הברית לאימא אמריקאית, ידעו תמיד כי הבית שלהם הוא בישראל ואני מודה יום-יום על כך שבבגרותם הם ביססו עצמם בארץ.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, כחבר כנסת אני גאה לשרת בקואליציה החדשה, שהיא לדעתי ציון דרך חשוב בהיסטוריה הפוליטית הישראלית.

יוסף טייב: הממשלה החדשה מבטאת את רוח ההתחדשות של הדמוקרטיה הישראלית.

יוסף טייב: תהליך חילופי השלטון עצמו הוא קריטי לחיזוק החיים הלאומיים והדמוקרטיים, ובניית הקואליציה הנוכחית היא לדעתי לא פחות דרמטית מחילופי השלטון במהפך של 1977.

יוסף טייב: חילופי שלטון, אדוני, הם הכרחיים למניעת קיבעון וסיאוב, אך הרבה מעבר לחשיבות חילופי השלטון עצמם, הקואליציה שהוקמה חייבת להוות נקודת מפנה בהוויה הציבורית ובתרבות הישראלית כולה.

יוסף טייב: העובדה שהקואליציה משלבת זרמים אידיאולוגיים מכל הספקטרום הפוליטי ונציגים מהקשת המגוונת של החברה הישראלית – יהודים וערבים, דתיים וחילונים, ימין ושמאל, מזרחים ואשכנזים, עולים וותיקים – נותנת תקווה לחיים הרמוניים יותר של הישראלים.

יוסף טייב: ייסודה ותפקודה של הקואליציה מצביעים לדעתי על בגרות ועל מנהיגות של כל חבריה, ושימורה הוא לא רק זכות אלא חובה לעיצוב הבית הישראלי, שסבל בשנים האחרונות מזעזועים וממתחים קשים, שערערו את יסודות הבית עצמו, את הממשל והדמוקרטיה.

יוסף טייב: יש בבית הזה רבים המנסים לטעון שזוהי קואליציה לא טבעית, לא לאומית, ואף לא לגיטימית.

יוסף טייב: לדעתי המציאות הפוכה לחלוטין.

יוסף טייב: זוהי קואליציה שאין טבעית ממנה, והיא נבנתה אחרי שנים שבמהלכן עוותו המושגים "שותפות גורל" ו"המשפחה הישראלית".

יוסף טייב: זוהי קואליציה שנולדה לאחר שנים שבהן נוצרו בקיעים בסדרי השלטון, חוסר איזון עמוק בין חלקי החברה ושנאות בעם.

יוסף טייב: אלה היו שנים שבמהלכן הגדירו הקברניטים את החברה על פי חלוקה בינארית בין טוב לרע, בין עמית לאויב.

יוסף טייב: לא עוד.

יוסף טייב: נפתלי בנט הוא ראש הממשלה של כולם, וכך גם יאיר לפיד.

יוסף טייב: בני גנץ הוא שר הביטחון של כולם וכולם רואים זאת.

יוסף טייב: גם ידידי אביגדור ליברמן הוא שר האוצר של כולם ואין כל מקום לזעקות השבר חסרות הבסיס.

יוסף טייב: גם אילת שקד, גדעון סער, יפעת שאשא ביטון, חמד עמאר, מנסור עבאס, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, מרב מיכאלי, ניצן הורוביץ ועוד רבים וטובות מן השרים הם חלק חשוב מהפסיפס הגדול של הבית הישראלי שהתקבץ כאן.

יוסף טייב: לנגד עיני כולם עומדת אך ורק טובת הבית הישראלי של כולנו.

יוסף טייב: גם מי שאינו שותף בקואליציה אינו אויב, ההפך.

יוסף טייב: כל מי שישראל וטובתה לנגד עיניו ידע שדלת הבית שלנו פתוחה בפניו.

יוסף טייב: אני רואה עצמי מעל הכול כחייל במשמרת הקואליציה הנדירה הזאת.

יוסף טייב: אני גדלתי בישראל של שנות החמישים והשישים של המאה הקודמת.

יוסף טייב: גרתי בשיכון עממי בגבעתיים בעידן התמימות.

יוסף טייב: דוד שיין, אבי, עליו השלום, שירת כנער בנוטרים ולחם במלחמת השחרור.

יוסף טייב: הוא רכב לעבודה על אופניים בלי מנוע, ואימי, חנה שיין ז"ל, זמרת ופסנתרנית מחוננת, הייתה מחנכת דגולה בשכונת התקווה ונסעה 30 שנה מדי יום בשני אוטובוסים על מנת לאהוב ולטפח את הילדים שלה שם.

יוסף טייב: בבניין השיכון שלנו גרו 12 משפחות.

יוסף טייב: כל הילדים שיחקו למטה בחצר, בנו סוכות והלכו לתנועה.

יוסף טייב: הבניין היה מעין לגו צבעוני ישראלי חדש, שבו חיו שורדי שואה שנאחזו בחיים ועולים מכל הגלויות.

יוסף טייב: שכנתי דניס, תיבדל לחיים ארוכים, שהגיעה לארץ כנערה ממרוקו, הייתה עבורי אימא שנייה וילדיה הם עד היום כמו אחיי ממש.

יוסף טייב: בשנות השישים המוקדמות, חבריי, חיינו בלי טלפון, בלי מכונית ובלי טלוויזיה.

יוסף טייב: קראנו עיתונים, שמענו רדיו ומוזיקה מכל הגוונים והלכנו לספרייה להחליף ספרים.

יוסף טייב: אספנו בולים, ומעטפות היום הראשון של השירות הבולאי, שהיו מגיעות בכל חודש, היו אירוע של ממש.

יוסף טייב: גם קניית כרך נוסף של האנציקלופדיה העברית הייתה אירוע.

יוסף טייב: בשבתות היינו מתפללים ולומדים בבית הכנסת הספרדי שמול הבית, שם חילקו לנו ספרים וסוכריות, ואחר כך נסענו לסבא ולסבתא או לים במונית.

יוסף טייב: זה הבית שבו גדלתי ושאליו ערגתי בחיי הבוגרים בנכר, לשם נסעתי כדי ללמוד, לגדול ולהרחיב אופקים.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחברי הכנסת, ישראל נולדה כמדינה יהודית שביקשה לשחרר את העם משעבוד מלכויות ומשלטון הגויים.

יוסף טייב: זו הייתה מטרתה וזו תכליתה וייעודה.

יוסף טייב: היא הפכה מקלט ליהודים מכל העולם, ותמיד פתוחה לעוד – חברים, אתם מפריעים – אך מראשית ימי הציונות הייתה גם הבנה או יומרה שמעבר להיותה ארץ מקלט, למדינת ישראל יש מטרה ושליחות מוסרית והיסטורית.

יוסף טייב: הציונות נולדה מתוך תהיות על מהותו של העם היהודי – האם אנו עם ככל העמים, או עם לבדד ישכון – כמו גם סביב ויכוחים נוקבים בנוגע למודל הראוי של המדינה היהודית ולמקומם של ערכי הצדק והמוסר היהודי.

יוסף טייב: השאלות שהעסיקו את האבות המייסדים ממשיכות ללוות אותנו גם היום.

יוסף טייב: האם עלינו להיות אור לגויים?

יוסף טייב: מהי מחויבותנו ליהודי התפוצות ולהגנתם?

יוסף טייב: באיזה אופן על ישראל להיות מדינתם של אזרחיה בני המיעוטים הלא-יהודים?

יוסף טייב: עד כמה המדינה מחויבת לשמור על זיקת החברה למסורת ההלכתית?

יוסף טייב: האם ראוי שהמדינה תעודד דבקות בחיי התורה?

יוסף טייב: כיצד ניתן לבסס ליבה ציונית ומה משמעותה של הדמוקרטיה הישראלית?

יוסף טייב: כל אלה שאלות גדולות, שכולנו בבית הזה מכריעים לגביהן שעה-שעה.

יוסף טייב: חברי וחברות כנסת יקרים, ישראל כיום היא חוד החנית של העם היהודי.

יוסף טייב: אנו חיים במאה הישראלית, אשר בה מדינת ישראל, יותר מכל גורם אחר, היא הקובעת את עתיד היהודים והווייתם והיא מגדירה אפילו את משמעות עברם.

יוסף טייב: עוצמת המאה הישראלית משפיעה על הסדר העולמי, על יחסים בין דתות ומקרינה על כל היהודים בעולם, אם ירצו בכך ואם לאו.

יוסף טייב: אפילו האנטישמיות עברה תהליך של ישראליזציה.

יוסף טייב: מציאות זו מטילה על כולנו כאן אחריות יוצאת דופן, שכמותה לא ידענו מאז תקופת הריבונות היהודית בשלהי הבית השני.

יוסף טייב: המשימות המוטלות עלינו כנבחרי ציבור הן עצומות והאחריות כבדה.

יוסף טייב: עלינו לטפח את כל הכוחות היצירתיים הנמצאים בקרבנו.

יוסף טייב: שילוב נכון של השכלה מעולה ומצוינות מדעית וגיוס הרוח הלאומית והאזרחית הם המפתח לשגשוגה של המאה הישראלית.

יוסף טייב: בעשור השמיני לחיינו הריבוניים עלינו לעבור לתוואי שקול יותר של ניהול המדינה, תוואי שאינו מורכב רק מהכרזות על היותנו אימפריה – או, בצד השני, מתגובות קיצוניות הגובלות בהיסטריה.

יוסף טייב: ליחסי ישראל והעמים חשיבות מכרעת, אבל ההתפתחויות הפנימיות של האופי הריבוני הישראלי הן שיכריעו יותר מכול את חיותו, את תרבותו ואת עתידו של עם ישראל.

יוסף טייב: לכן עוצמת ישראל תיקבע בראש ובראשונה על ידי חיזוק הבית פנימה.

יוסף טייב: הסופר דוד גרוסמן טען ערב יום העצמאות ה-70 למדינה כי ישראל החזקה היא אולי מבצר אבל עדיין לא בית.

יוסף טייב: עם כל הכבוד, לדעתי גרוסמן שוגה שגיאה גדולה.

יוסף טייב: ישראל היא אומנם בית שרחוק מלהיות מסודר, אך לישראלים מכל הגוונים יש בו תחושה חזקה של בית אף יותר מאשר לאזרחי מדינות אחרות ומסודרות.

יוסף טייב: לישראלים כולם יש תחושה עמוקה שיש להם בית חם ושיש להם לאן לחזור.

יוסף טייב: תחושה זו מאפשרת להם לנוע ולפעול בעולם הגדול בהצלחה יוצאת דופן, בנינוחות ובביטחון.

יוסף טייב: גם הישראלי הגלובלי המפאר את שמנו בכל העולם הוא פרי הצלחתה הפנומנלית של הריבונות הישראלית.

יוסף טייב: כל ישראלי מכיר את הסלוגן של חברת התעופה הלאומית אל על, "הכי בבית בעולם".

יוסף טייב: ואכן, התחושות הרווחות של הישראלים אינן רק שהמדינה היא בית אלא שעם ישראל הוא משפחה, גם אם היחסים בתוכה מורכבים ומסוכסכים.

יוסף טייב: דווקא מתוך תחושת הבית מתחדדות הטענות הרעיוניות והאמוציונליות של הביקורת עליו.

יוסף טייב: יש בני משפחה שמביעים אי-שביעות רצון עמוקה ממה שמתרחש בתוך הבית ובתוך המשפחה, אולי מפני שהם עדיין לא נקלטו כהלכה בחברה הישראלית, אולי בגלל תחושות של הדרה וקיפוח מתמשכים; יש החשים כאילו גנבו להם את המדינה; אחרים חשים שהאופי הישראלי המתהווה אינו עונה על ציפיותיהם ועל חזונם בגלל פערים כלכליים או שאלות של דת ומדינה, ויש שאינם שבעי רצון בגלל כשלים שהם מזהים בהתנהלות הישראלית בזירה הבין-לאומית או בגלל התחושה שהעולם גדול וישראל קטנה וחונקת.

יוסף טייב: כל אלה מעידים על המאבק המתמיד על עיצוב הבית, אבל מדובר כאן בבית.

יוסף טייב: לכן שומה על קברניטי המדינה היושבים כאן לנהוג משנה זהירות בעיצוב הבית ובהכרעה למי שייך הבית ולמי לא.

יוסף טייב: העמקת השסעים בשאלות אלה עלולה לערער את יסודות הבית.

יוסף טייב: על פי כל המדדים הבין-לאומיים תחושת הפטריוטיות הישראלית גדולה ומרשימה.

יוסף טייב: בישראל אומנם מתנהל דיון מתמיד, שכולל טענות על תסכול, על קיפוח ועל הדרה, כפי שאנחנו רואים גם בבית הזה, טענות שאופיין משתנה במהלך השנים, אבל דיון זה מבוסס על תחושת שייכות של היהודים ושל ערביי ישראל על זכותם על הבית.

יוסף טייב: שיח זה לא קיים באותה צורה בקרב יהודים במדינות אחרות, לרבות בארצות הברית, שכן הם אינם חשים שהם בעלי הבית, ולבטח אינם טוענים לזכאות על מדינתם בשל יהדותם.

יוסף טייב: הישראלים, לעומת זאת, רואים בישראל בית והם משפרי דיור קבועים.

יוסף טייב: אם בשנות החמישים והשישים של המאה הקודמת נתפסה ההגירה מהמדינה כדרך להשגת חיים טובים יותר, הרי בעשורים האחרונים פחות ופחות ישראלים רואים במקומות אחרים בעולם בית חלופי, וזאת אף שהם מסתובבים בעולם יותר מאי פעם.

יוסף טייב: הישראלי מתאפיין בכך שהוא מאפשר לעצמו לטוס מפה לעיתים, לנשום אוויר ואחר כך לחזור לבית החם.

יוסף טייב: הוויכוח האמיתי, אם כן, חברותיי וחבריי, הוא על השליטה הפוליטית, האידיאולוגית והחברתית בבית ועל עיצוב זהותו, ולא על עצם הזכאות לגור בו.

יוסף טייב: שנים רבות מדי הגדירה הפוליטיקה הישראלית את האומה היהודית ואת העם הישראלי על פי מה שמפריד בינינו.

יוסף טייב: הקואליציה הנוכחית באה לשנות.

יוסף טייב: היא מייצגת את הרוב הישראלי הדומם, שאינו שבוי רק בהגדרות החדות של עמית–אויב, שמבין באופן אינסטינקטיבי כי אחים ובני דודים יכולים לשרת ביחד את המדינה גם אם קיימים ביניהם פערים גדולים מאוד, מתוך אמונה שהחיים בארץ ובבית הישראלי עדיפים על החיים בכל מקום אחר.

יוסף טייב: הבית הישראלי שלנו יכול להפוך לבית הבחירה בכך שאנו בוחרים יום-יום ביחד להפוך את ישראל לביתנו המשותף.

יוסף טייב: אם כך נעשה, נגלה שבית, יותר מכל דבר אחר, הוא מקום של תקווה.

יוסף טייב: לכן, חבריי וחברותיי, הגביהו את קורות הגג.

יוסף טייב: אפשר לעשות זאת, לשאוף גבוה, להציב חזון של ממש שאינו מורכב רק מסך כל הפחדים שלנו.

יוסף טייב: לא די לדבר על הבית, עלינו לבנות אותו מלבנים של עשייה משותפת וממלט של ערכים משותפים.

יוסף טייב: ולסיום, חבריי וחברותיי היקרים, אתם בטח שואלים: אז למה הוא הצטרף דווקא לליברמן?

יוסף טייב: אני חושב שהתשובה היא ברורה: כי ישראל היא ביתנו.

יוסף טייב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: שר החוץ, בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעת שפרופ' יוסי שיין, חבר הכנסת פרופ' יוסי שיין, היה מרצה בג'ורג'טאון, היה לו קורס על ציוויליזציה יהודית, ומי שהקשיב עכשיו לנאום שלו אולי הבין משהו על הקורס הזה.

יאיר לפיד: כי כל הציוויליזציה היהודית, מהות הציוויליזציה היהודית, הייתה בדבריו – רוחב האופקים, ההשכלה, תפיסת העולם, ההבנה שאנחנו גם קטנים במרחב הגדול אבל גם משמעותיים במרחב הגדול, תחושת האחריות – להיות במקום ולהגיד: אני לא רק נמצא פה אלא אני גם מעצב את המציאות שבתוכה אני חי.

יאיר לפיד: מי שמכיר את הביוגרפיה המקצועית שלך, את הביוגרפיה האינטלקטואלית שלך, יודע שאתה – וזה בא לידי ביטוי בדברים שנאמרו פה – אדם של רעיונות גדולים.

יאיר לפיד: וזה גזע מסוים מאוד בעולם, אנשים של רעיונות גדולים, והיכולת שלהם לראות את המרחב.

יאיר לפיד: אתה מקשיב לביוגרפיה שלך ושואל את עצמך איך בנם של מורה ופועל תעשייה גדל להיות אדם של רעיונות גדולים, והתשובה היא: מפני שהוא חלק מהציוויליזציה היהודית.

יאיר לפיד: זה מה שנקלט מן האוויר, מן ההשכלה, מן הספרים שנקראו.

יאיר לפיד: אני בטוח שזה מה שהועבר לאיתן ואמילי.

יאיר לפיד: והבניין הזה מתברך בך, אדוני, מפני שהבניין הזה זקוק – יותר מכל דבר אחר בימים אלה של מלחמות קטנוניות – לרעיונות גדולים.

יאיר לפיד: ואנחנו צריכים את הקול הבהיר הזה, שעלה הנה לדוכן עכשיו ואמר מהי ישראליות, מהו בית; ההבנה הזאת, שהבית הלאומי היהודי הוא לא בית שבנייתו מסתיימת אי פעם אלא שכל אחד מאיתנו חייב מדי פעם להניח את הלבנה שלו.

יאיר לפיד: ואנחנו מתברכים בך, פרופ' שיין, ואנחנו יודעים שאתה תניח לבנים גדולות ומפוארות של רעיונות גדולים ומפוארים בבניין הזה, ואנחנו שמחים בך.

יאיר לפיד: וברוך הבא.

מיקי לוי: תודה רבה לשר החוץ.

מיקי לוי: בהצלחה, חבר הכנסת שיין.

מיקי לוי: אנחנו נעבור לסעיף הבא – הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 43ה(א) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר החלטתה לאשר את מינויו של חבר הכנסת יאיר גולן, המתמנה על ידי שרת הכלכלה והתעשייה, בהסכמת ראש הממשלה החליפי, לסגן שר במשרד הכלכלה והתעשייה.

מיקי לוי: זיקתו של סגן השר תהיה לראש הממשלה החליפי.

מיקי לוי: יציג את ההודעה השר עיסאווי פריג', בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש – – –

משה גפני: מה זאת הממשלה המנופחת הזאת?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני – – –

משה גפני: מה זה – – – שרים, סגני שרים?

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו ברגעים – –

משה גפני: מה, אתה לא היית – – – בקדנציה הקודמת?

עיסאווי פריג': – – משמחים, אז בוא – – –

מיקי לוי: תודה.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

עיסאווי פריג': אז בוא נכבד את הרגע.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה.

משה גפני: אתם לא מתביישים?

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

עיסאווי פריג': גפני.

משה גפני: לא מתביישים.

עיסאווי פריג': אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת – –

משה גפני: אתם לא מתביישים.

עיסאווי פריג': – – בהתאם לסעיפים 25(א) ו-43ה(א) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבד להודיע כי בהתאם לסעיף 43ה(א) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה לאשר את מינויו של חבר הכנסת יאיר גולן, המתמנה על ידי – –

משה גפני: אבל יאיר גולן אמר שזאת ממשלה מנופחת.

עיסאווי פריג': – – שרת הכלכלה והתעשייה – –

משה גפני: – – –

מיקי לוי: די.

משה גפני: – – – מה?

עיסאווי פריג': – – בהסכמת – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: מה?

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

עיסאווי פריג': גפני.

משה גפני: אני שואל.

משה גפני: מה, אין בושה?

משה גפני: אין?

מיקי לוי: הבריאות.

עיסאווי פריג': הצעקה – – –

משה גפני: הכול בסדר.

ינון אזולאי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת, חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': גפני.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גולן, חבר הכנסת גולן, אנחנו מסתדרים היטב, היטב.

מיקי לוי: עזוב, אנחנו מסתדרים היטב.

עיסאווי פריג': הצעקה כגודל הכאב, אני מבין אותך.

משה גפני: בושה.

עיסאווי פריג': בהתאם לסעיף 43ה(א) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה לאשר את מינויו – –

דוד אמסלם: אגב – – –

עיסאווי פריג': – – של חבר הכנסת יאיר גולן – –

דוד אמסלם: אגב, כאב על מה?

דוד אמסלם: עיסאווי, תסביר לנו, הוא סחב את – – –

משה גפני: – – –

עיסאווי פריג': – – המתמנה על ידי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

ינון אזולאי: ובמימון הדגלים השחורים.

ינון אזולאי: צריך להגיד את זה.

עיסאווי פריג': אוי אוי אוי.

משה גפני: בושה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': עד – – –

אוריאל בוסו: צריך למנות שר למחוק את ההיסטוריה של כל הציוצים שלכם עד היום.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת גפני, עד שמגיעים למרצ שומעים את הקול שלך?

עיסאווי פריג': עד שמגיעים למרצ?

עיסאווי פריג': די.

ינון אזולאי: עיסאווי, אין לנו בעיה עם – – – מרצ, יש לנו בעיה עם – – –

עיסאווי פריג': בשם החברות, תן לי לסיים ולרדת.

ינון אזולאי: כבוד השר – – –

עיסאווי פריג': אני חוזר, חברים – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש.

דוד אמסלם: אתם חמישה ח"כים – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, תודה.

דוד אמסלם: חמישה ח"כים, שלושה שרים, עכשיו סגן שר?

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: הכי חשוב – סגן שר.

דוד אמסלם: סגן שר – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה.

עיסאווי פריג': אם כך, אדוני, בהתאם לסעיף 43ה(א) לחוק-יסוד: הממשלה – –

דוד אמסלם: הוא סחב את הפלסטיק של הצוללת.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: די.

עיסאווי פריג': – – החליטה הממשלה – –

דוד אמסלם: הבנת את הצבוע הזה?

עיסאווי פריג': – – לאשר את מינויו של חבר יאיר גולן – –

דוד אמסלם: – – – מושחתים.

דוד אמסלם: מה, אתה לא מתבייש?

עיסאווי פריג': – – המתמנה על ידי שרת הכלכלה והתעשייה – – –

דוד אמסלם: צא החוצה לפחות.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אתה מפריע לשר.

דוד אמסלם: הוא לא מתבייש.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אין לו בושה.

שלמה קרעי: איך אין לו בושה לשבת פה?

שלמה קרעי: איך אין לו בושה?

מיקי לוי: בסדר, הבנו, אבל אמרתם את זה.

מיקי לוי: אבל אמרתם.

שלמה קרעי: איך אין לו בושה?

דוד אמסלם: אני במקומו הייתי יושב בבית.

דוד אמסלם: עכשיו הוא יחייך את החיוך הדבילי הזה.

מיקי לוי: אבל תבינו.

מיקי לוי: אפשר לקרוא – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תן לי – – –

מיקי לוי: רק שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת קרעי, אפשר לקרוא קריאת ביניים מהמושב, אי-אפשר לנאום שלוש דקות.

שלמה קרעי: לא נאמתי.

דוד אמסלם: הצביעות הזאת, מעולם לא נתקלתי בה, בחיים שלי.

מיקי לוי: די.

עיסאווי פריג': שמענו.

דוד אמסלם: יושב ככה, עכשיו מחייך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמסלם, אני מבקש ממך, את המנטרה הזו שמענו ממך.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת מנטרה?

עיסאווי פריג': נשמע שוב, אבל תן לי לסיים את זה.

דוד אמסלם: אתם חמישה ח"כים, שלושה שרים, כולל אתה.

עיסאווי פריג': תן לי לסיים.

עיסאווי פריג': תתרגלו להיות באופוזיציה.

עיסאווי פריג': תתרגלו להיות באופוזיציה.

עיסאווי פריג': אם כך, חברים – –

מיקי לוי: השר פריג', להמשיך.

קריאות: – – –

קרן ברק: לא נתרגל.

קרן ברק: לא נתרגל – – –

עיסאווי פריג': – – החליטה הממשלה – –

דוד אמסלם: לעם ישראל אין כסף בשביל זה.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: די.

עיסאווי פריג': – – לאשר את מינויו של חבר הכנסת יאיר גולן, המתמנה על ידי – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – שרת הכלכלה – – –

דוד אמסלם: קצת כבוד לזקנים, קצת כבוד לנכים, קצת כבוד לילדים – – –

עיסאווי פריג': מה זה?

עיסאווי פריג': די כבר.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

עיסאווי פריג': גפני, כולה חודשיים באופוזיציה, מה קרה לך?

עיסאווי פריג': כולה חודשיים, מה קרה לך?

עיסאווי פריג': תירגע.

עיסאווי פריג': תירגע, באמת.

משה גפני: – – –

דוד אמסלם: עיסאווי, במה הוא איים עליכם?

דוד אמסלם: במה הוא איים?

שלמה קרעי: מכרתם את כל הערכים שלכם.

מיקי לוי: תודה.

עיסאווי פריג': לאשר את מינויו של חבר הכנסת – –

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה.

מיקי לוי: די.

עיסאווי פריג': – – יאיר גולן, המתמנה על ידי שרת הכלכלה והתעשייה, בהסכמת ראש הממשלה החלופי, לסגן שר במשרד הכלכלה והתעשייה.

מיקי לוי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': זיקתו של סגן השר תהיה לראש הממשלה החלופי.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גולן, בבקשה לדוכן.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: שקט.

מיקי לוי: שקט.

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, די.

מיקי לוי: הבנתי, אבל לא נעים לי להגיד לך עוד פעם קריאה ראשונה.

מיקי לוי: באמת.

מיקי לוי: לך תשתה קפה, תחזור, יהיה אחלה.

דוד אמסלם: – – – איך צרחת פה.

דוד אמסלם: אתה, כן: יא מושחתים.

דוד אמסלם: אתה, אתה, לא מתבייש.

דוד אמסלם: יא צבוע.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: הצבוע הזה ישב פה כשאנחנו הבאנו נורבגי אחד, וצעק: מושחתים.

מיקי לוי: תודה, בסדר, הבנו.

מיקי לוי: אבל אמרת את זה.

דוד אמסלם: אתה המושחת הכי גדול פה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה, מספיק.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, זה באמת באמת מוזר.

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, קריאה ראשונה.

דוד אמסלם: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, קריאה ראשונה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, קריאה ראשונה.

דוד אמסלם: תוציא אותנו וזהו.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: לא תהיה ברירה, אני אוציא אתכם.

דוד אמסלם: מה שעשיתם פה, אתם, הבושה של כולם.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה.

דוד אמסלם: הצבוע הגדול ביותר.

דוד אמסלם: לובש חליפה, עניבה.

דוד אמסלם: הינה, עכשיו הוא יחייך.

מיקי לוי: די, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: זה לא – הבנו, מספיק, די.

מיקי לוי: אמרת.

שלמה קרעי: תגיד, אורנה לא נורבגית בכלל, למה היא צריכה שר?

אוריאל בוסו: במקום "מתחייב אני" תגיד "מתבייש אני".

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה.

משה גפני: לך לבקש סליחה מנתניהו.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני.

קטי קטרין שטרית: מה עושים עם הסרטונים שהוא הצטלם איתם?

קטי קטרין שטרית: מה עושים, מוחקים?

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, קריאה ראשונה.

קטי קטרין שטרית: אי-אפשר למחוק.

מיקי לוי: התגעגעתי אלייך, חברת הכנסת.

קטי קטרין שטרית: גם אני.

קטי קטרין שטרית: לא, הסתכלתי על הסרטונים אתמול, כשהוא אמר שאנחנו מושחתים.

קטי קטרין שטרית: נורבגים.

מיקי לוי: הבנו.

דוד אמסלם: מה הבנת?

דוד אמסלם: תענה.

דוד אמסלם: אל תגיד "הבנו".

דוד אמסלם: תענה לי באמת פעם אחת.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, די.

מיקי לוי: די, זה לא נעים.

קטי קטרין שטרית: – – – מס עבאס.

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי אופוזיציה נכבדים, אני יאיר גולן, בן גרשון, זכרו לברכה, ורחל, שתיבדל לחיים, מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כסגן שר ולקיים את החלטות הכנסת.

קטי קטרין שטרית: – – –

דוד אמסלם: בושה וחרפה למדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בהצלחה.

דוד אמסלם: בושה וכלימה, אתה באופן אישי.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: די.

יאיר גולן: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת – –

דוד אמסלם: – – – צעקת עלינו: מושחתים.

דוד אמסלם: אתה, כן, בוודאי, תברך אותה.

יאיר גולן: – – להודות לחברתי שרת הכלכלה והתעשייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, די.

קטי קטרין שטרית: היא כל כך מצוינת, היא לא צריכה סגן שר.

קטי קטרין שטרית: היא כל כך מקצועית.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, קריאה שנייה.

יאיר גולן: נעבוד ביחד למען חיזוקה של החברה והכלכלה הישראלית.

משה גפני: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, אפילו לא נעים לי להגיד לך קריאה ראשונה.

מיקי לוי: הייתי סטודנט שלך.

מיקי לוי: די.

קטי קטרין שטרית: אדוני, לא אישרו את הרשות הלאומית למניעת אובדנות כי אין כסף.

דוד אמסלם: כמה שקר.

דוד אמסלם: כמה שקר.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, שלישית.

מיקי לוי: לכי לשתות קפה.

מיקי לוי: שלישית.

מיקי לוי: לכי לשתות קפה.

קטי קטרין שטרית: מיקי, לא אישרו את הרשות לטפל בנפגעי נפש.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: לכי לשתות קפה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית, תודה.

דוד אמסלם: הוא באופן אישי.

דוד אמסלם: הוא יושב כאן שנתיים, מקרקר.

דוד אמסלם: זה, הנוכל הזה, כמה שקר – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אתה בשנייה, די.

דוד אמסלם: ראשונה.

מיקי לוי: ראשונה?

דוד אמסלם: כן.

מיקי לוי: נשתדל לא להגיע לשנייה.

מיקי לוי: לכי לשתות קפה, על חשבוני.

מיקי לוי: קחי אותו.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, קח אותה לשתות קפה, בבקשה.

מיקי לוי: (חברת הכנסת קטי קטרין שטרית יוצאת מאולם המליאה.)

דוד אמסלם: תן לו, תן לו אחד חזק, אלי, תן לו חזק.

דוד אמסלם: עוד מעט אתה תהיה שר, אלי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

אלי אבידר: החלום שלי זה להיות שר הסייבר.

דוד אמסלם: תן לו חזק.

דוד אמסלם: תן לו חזק.

אלי אבידר: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבידר, קריאה ראשונה.

אלי אבידר: אדוני, אני – – – מגיעות לי הקלות.

מיקי לוי: אתה לא שונה מחבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: אותו דבר.

מיקי לוי: שב.

אלי אבידר: החלום שלי היה להיות שר הסייבר.

אלי אבידר: מה עשית?

אלי אבידר: ישבת פה שנה.

– – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, ראשונה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, תודה.

מאיר פרוש: – – –

מיקי לוי: אוקיי, חברים, תודה רבה לכם.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף הבא – המלצת ועדת הכנסת בדבר מינוי סגן זמני – – –

אלי אבידר: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אבידר, לך לשתות קפה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבידר.

מיקי לוי: המלצת ועדת בדבר מינוי סגן זמני נוסף ליושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: זה עם הצבעה.

מיקי לוי: יציג את ההמלצה יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת ניר אורבך, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תדאג לשקט, זה המינוי שלך.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפני שאנחנו עוברים להצעה למינוי סגן זמני נוסף ליושב-ראש הכנסת, ברשותכם להלן כמה הודעות.

): אבקש להודיע על חילופי אישים.

): בוועדת החוץ והביטחון, מטעם סיעת מרצ, במקום חבר הכנסת יאיר גולן תכהן חברת הכנסת מיכל רוזין.

): כמו כן, בהתאם לסעיף 68 לתקנון הכנסת החליטה ועדת הכנסת להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה על מצב חירום.

): הוועדה המשותפת תהיה בת 12 חברים, שישה מכל ועדה, לפי ההרכב הבא: מטעם ועדת החוץ והביטחון – חברי הכנסת רם בן ברק, מיכל רוזין, אלי אבידר, ניר אורבך, נציג סיעת הליכוד, נציג סיעת ש"ס; מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת גלעד קריב, שרן מרים השכל, איתן גינזבורג, נציג סיעת יהדות התורה, אוסאמה סעדי ונציג סיעת הליכוד.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת רם בן ברק.

): כמו כן, אבקש להודיע על איוש חברים וחילופי אישים בוועדות הבאות:

): מטעם סיעת יש עתיד – בוועדת הכלכלה, במקום הפנוי לסיעה יכהנו חברי הכנסת בועז טופורובסקי ורון כץ; בוועדת הפנים והגנת הסביבה, במקום הפנוי לסיעה יכהנו חברי הכנסת יוראי להב הרצנו ורון כץ; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, במקום הפנוי לסיעה יכהנו חברי הכנסת יוראי להב הרצנו ומירב בן ארי; בוועדת החינוך, התרבות והספורט, במקום הפנוי לסיעה יכהנו חברי הכנסת משה טור פז וסימון דוידסון; בוועדה לענייני ביקורת המדינה, במקום הפנוי לסיעה יכהנו חברי הכנסת מירב בן ארי ונירה שפק; בוועדת הקליטה, העלייה והתפוצות, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי; בוועדת המדע והטכנולוגיה, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי; בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת יסמין פרידמן; בוועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר הכנסת רון כץ יכהן חבר הכנסת סימון דוידסון; בוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית, במקום חבר הכנסת ולדימיר בליאק תכהן חברת הכנסת ענבר בזק.

): מטעם סיעת העבודה – בוועדת הכנסת, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת רם שפע; בוועדת הכספים, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת נעמה לזימי; בוועדת החינוך, התרבות והספורט, במקום הפנוי לסיעה תכהן חברת הכנסת אמילי חיה מואטי.

– – –

): אתה חסר לי בוועדת הכנסת, חבר הכנסת אשר.

): בוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי, במקום הפנוי לסיעה תכהן נעמה לזימי, חברת הכנסת; בוועדת המדע והטכנולוגיה, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת גלעד קריב; בוועדה לענייני ביקורת המדינה, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת רם שפע.

): ברשותך, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, יש לי הודעה נוספת.

ינון אזולאי: – – –

): חבר הכנסת אזולאי, אם אתה רוצה, אני אקרא לך את זה עוד פעם כדי שתקלוט.

קריאה: – – –

): הכול בסדר.

): אין לי בעיה, אני אקרא את זה שוב בשביל חבר הכנסת אשר.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הודעה נוספת – ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי הצעות החוק הבאות יועברו לדיון בוועדות, כמפורט להלן: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – שמירת דגימה פורנזית של נפגעי עבירת מין לצורך הפקת דנ"א ללא הגבלת זמן), התשפ"א–2021 (פ/993/24), של חברת הכנסת מירב בן ארי.

): ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – צמצום פערים בין הפריפריה למרכז), התשפ"א-2021 (פ/432/24), של חברת הכנסת יעל רון בן משה.

): כמו כן, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: מצבו המחריד של המרכז לבריאות הנפש מזור בעכו, של חברי הכנסת אופיר כץ ומיכל וולדיגר.

): עד כאן ההודעות.

): כעת אני עובר לנושא הבא, ברשותך אדוני היושב-ראש – הצעה למינוי סגן זמני נוסף ליושב-ראש הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 2 לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להמליץ לכנסת לבחור בחבר הכנסת אחמד טיבי כסגן זמני נוסף ליושב-ראש הכנסת.

): כהונתו תסתיים עם מינוים של סגנים קבועים ליושב-ראש הכנסת.

): אודה לכנסת על אישור ההצעה.

): תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ינון אזולאי.

מיקי לוי: רשימת הדוברים סגורה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, האמת, רציתי לעלות ולדבר על הנורבגי, לדבר על סגן יושב-ראש הכנסת, שצריכים אותו, אבל אני היום רוצה להתחיל את סדרת הנאומים שלי במשהו שהוא קונסנזוס בין כולנו.

ינון אזולאי: היום הלך לעולמו רוני דניאל, כתב מוערך בערוץ 12.

ינון אזולאי: היה ציוץ של עמית סגל, שאני חושב שזה הדבר שיכול להיות לעילוי נשמתו, וכך הוא צייץ: "אם אני צריך לסכם את רוני דניאל, זה הסיכום: הוא האיש שרצה לא להתקלקל, היה לוחם צדק והייתה לו ציונות בריאה".

ינון אזולאי: רוני תמיד הודה על האמת, ולא נבהל להשיב גם כאשר לא כולם אהבו את הגישה שלו.

ינון אזולאי: "במשרד שלו, אפוף העשן, נתלה ציטוט ממסכת אבות" – וזאת המשנה שיכולה להיות לעילוי נשמתו: "שבעה דברים בגולם ושבעה בחכם.

ינון אזולאי: חכם אינו מדבר בפני מי שהוא גדול ממנו בחוכמה ובמניין, ואינו נכנס לתוך דברי חברו, ואינו נבהל להשיב, שואל כעניין ומשיב כהלכה, ואומר על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון, ועל מה שלא שמע, אומר לא שמעתי, ומודה על האמת.

ינון אזולאי: וחלופיהן בגולם".

ינון אזולאי: אם אנחנו לוקחים את המילים האלה, את המשנה במסכת אבות, שזה היה תלוי וכנראה גם נר לרגליו של רוני דניאל – חברים, אנחנו מדברים פה על בן אדם שנפטר וכולנו מתייחדים עכשיו – אני אומר שאם ניקח את הדבר הזה, וכל אחד מאיתנו ייקח אפילו רק מהמידה הזאת ואפילו לפעם אחת – פעם אחת, כשאנחנו באים רגע לקפוץ, להגיד: רגע, אולי לא נקפוץ לדברי השני.

ינון אזולאי: זה לעילוי נשמתו.

ינון אזולאי: תהיה נשמתו צרורה בצרור החיים, יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח; חבר הכנסת אריה דרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת בוסו – אינו נוכח; חבר הכנסת בן גביר – אינו נוכח; חבר הכנסת בן צור – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

מיקי לוי: מי שלא נמצא, אני לא נותן לו אפשרות שנייה.

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: מי שלא היה – חברים, מספיק, אי-אפשר.

מיקי לוי: יש לי סדר-יום ארוך, אני נורא מצטער.

קריאות: – – –

מיקי לוי: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להקדיש לנפתלי בנט, ראש הממשלה, ליאיר לפיד, לגדעון סער, למתן כהנא, לאילת שקד, לזאב אלקין ולאביגדור ליברמן כמה שורות משירו של עמיר בניון "אני אחיך": "אני שומר לך על הזהות / אני מגן לך על הילדים / אני מוסר את נפשי בשביל המשפחה שלך / ואתה יורק לי בפנים // אחרי שלא הצליחו להרוג אותי בחוץ / אתה בא והורג אותי מבפנים – – – יותר מכול, המחשבה הזאת שורפת לי את הנשמה // ואתה, איך אתה עוד לא מבין – – – אתה שונא אותי אני אוהב / כשאני בוכה אתה צוחק מאחורי גבי / אתה הורג אותי/ אתה הרי אחי".

אבי מעוז: למרות שהשורות הללו נכתבו במקורן כנגד אותם ארגונים וגורמים שפועלים כנגד צבא הגנה לישראל וחייליו, הן בהחלט מדויקות גם כלפי מקימי ושותפי ממשלת מדינת כל אזרחיה, וברשותכם אפרט.

אבי מעוז: אנחנו שומרים לכם על הזהות, אומר עמיר בניון – אתם בחרתם להקים ממשלה שהדבק המחבר שלה הוא פגיעה בזהותה היהודית של המדינה ובצביונה: בכשרות, בגיור, בשבת ובמשפחה.

אבי מעוז: אנחנו ניצבים כחומה בצורה להציל את המדינה ואתכם מעצמכם.

אבי מעוז: שורה נוספת: אנחנו מגינים לכם על הילדים ומוסרים את נפשנו בשביל המשפחה שלכם, ולא רק שלכם, אלא גם בשביל הילדים והמשפחות של הדורות הבאים, כי אם זה יהיה תלוי בכיוון שאליו אתם מובילים, מעמד המשפחה ימשיך להתרסק, פחות אנשים יתחתנו, פחות ילדים ייוולדו ושטיפת המוח במערכת החינוך רק תלך ותגבר.

אבי מעוז: אתם יורקים לנו בפנים – לעם ישראל, למחנה הלאומי, לציבור החרדי, הדתי והמסורתי, בבגידת

אבי מעוז: כם בכל הערכים שלכאורה ורק לכאורה הלכתם לאורם כל השנים.

אבי מעוז: אחרי שלא הצליחו להרוג אותנו מבחוץ, אתם באים והורגים אותנו מבפנים – חז"ל אמרו שמחטיא את האדם יותר מן ההורגו, אבל אתם שכללתם את זה עוד יותר, והקמתם יחד עם תומכי אויבינו, שהורגים ורוצחים בנו כבר מאה שנה, ממשלה אנטי-יהודית.

מיקי לוי: בבקשה לסיים, משפט אחרון.

אבי מעוז: אבל יותר מכול, המחשבה הזאת שורפת לנו את הנשמה, גם את הנשמה הפרטית, שלא מסוגלת לתפוס את מעשה ההונאה, הרמייה והפרת האמון, אבל בעיקר את הנשמה הכללית של העם הזה ושל המדינה הזאת.

מיקי לוי: תודה רבה.

אבי מעוז: משפט אחד, אדוני.

אבי מעוז: עוד לא מאוחר לחזור בתשובה, להתנתק מהשותפות הרעה הזאת ולחבור מחדש אל האחים שלכם, אל עם ישראל.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אוריאל בוסו: – – –

מיקי לוי: לא חזרת בזמן, מייד אחרי ההצבעה.

משה אבוטבול: בעיה, ציונה לא הייתה מעודכנת.

אורית סטרוק: קודם כול, אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

אורית סטרוק: אני מעידה שהרשימה לא הייתה במסכים, וחברי הכנסת שלא היו כאן פשוט לא ידעו שתורם לדבר.

מיקי לוי: הייתה, הייתה.

אורית סטרוק: אני אומרת לך.

מיקי לוי: בסדר, הייתה, חבל על זמנך.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו עומדים, ככה, בשעת הדמדומים, בשעת הערביים שבין – אדוני היושב-ראש, אתה יכול לעזור לי?

אורית סטרוק: בין י"ז באב לי"ח באב.

אורית סטרוק: חבריי חברי הכנסת, י"ח באב הוא יום תרפ"ט, יום טבח תרפ"ט בכל רחבי המדינה, בכל רחבי הארץ, ובעיקר העיר שהפכה לעיר ההרגה, עיר האבות, חברון.

אורית סטרוק: בחברון נשחטו 67 יהודים על ידי פורעים ערבים, יימח שמם.

אורית סטרוק: הם נאנסו ונטבחו ונשרפו ועונו בכל מיני עינויים על ידי מי שהיו רגע לפני כן שכניהם וחבריהם הטובים.

אורית סטרוק: מספרת ציפי שליסל, שכנתי מחברון, שדודתה הייתה ניצולת הטבח הזה – היא סיפרה איך ילד קטן הביט מהחלון ואמר לאבא שלו: אבא, החברים שלך, החברים שלך באים להרוג אותנו.

אורית סטרוק: והחברים אכן באו להרוג אותם.

אורית סטרוק: ממש מה שראינו השנה בפרעות תשפ"א התחולל בטבח תרפ"ט, רק שאז התוצאות היו חמורות בהרבה, כי לא היה לנו צבא משלנו ולא הייתה לנו משטרה משלנו.

אורית סטרוק: אנחנו יכולים להגיד המון דברים על משטרת ישראל ועל התפקוד שלה בפרעות תשפ"א, אבל לפחות הייתה משטרה.

אורית סטרוק: אז הייתה משטרה בריטית, שאמרה ליהודים בחברון: תישארו בבתיכם; אם לא תישארו בבתיכם אנחנו לא נוכל להגן עליכם.

אורית סטרוק: היום אנחנו מונים 92 שנים לפרעות תרפ"ט, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: ואני רוצה להגיד – יש פה בבית הזה, אדוני היושב-ראש, חבר כנסת שהוא אפילו חבר בקואליציה, חבר הכנסת סעיד אלחרומי, ממפלגת רע"מ.

אורית סטרוק: והוא, אדוני היושב-ראש, הצדיע לפורעי תרפ"ט, הצדיע להם.

אורית סטרוק: הוא החליט שמבחינתו הם גיבורים פלסטינים ראויים להצדעה.

מיכאל מלכיאלי: זה ממשלה עשר מעלות ימינה.

אורית סטרוק: זה – – –

אוסאמה סעדי: זה מאה מעלות הסתה.

אורית סטרוק: כן.

אוסאמה סעדי: שאיזה מתנחלת – – –

אורית סטרוק: מה אתה אומר?

אורית סטרוק: הוא מצדיע למי שטבחו ב-67 יהודים – –

אוסאמה סעדי: את לא צריכה להיות שם – – –

אורית סטרוק: – – למי ששדדו את הרכוש היהודי, למי שאנסו נשים יהודיות.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, שב, בבקשה, שב במקומך.

אורית סטרוק: אני חושבת, אדוני היושב-ראש – – –

אוסאמה סעדי: תתביישי לך, תתביישי לך.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה.

אורית סטרוק: אני אתבייש על זה שהעם שלך טבח בעם שלי?

אורית סטרוק: על זה אני אתבייש?

אורית סטרוק: אני אתבייש על זה שהעם שלך שחט ורצח ואנס ושרף חיים ושדד ובזז בחברון?

סמי אבו שחאדה: אין לך את האומץ – – –

אוסאמה סעדי: – – –

אורית סטרוק: על זה אני אתבייש?

אורית סטרוק: תתביישו לכם אתם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – – –

אורית סטרוק: תתביישו לכם אתם.

אורית סטרוק: תתביישו לכם אתם.

סמי אבו שחאדה: את ניסית – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, קריאה ראשונה.

סמי אבו שחאדה: יש בהיסטוריה – – –

אורית סטרוק: לא יעלה על הדעת שבכנסת ישראל יהיה חבר כנסת – – –

מיקי לוי: קריאה ראשונה.

מיקי לוי: קריאה ראשונה, קריאה שנייה.

מיקי לוי: בבקשה, תן לה לסיים.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: תן לה לסיים.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, זה לא יעלה על הדעת.

מיקי לוי: תהיה לך הזדמנות להשיב לה.

מיקי לוי: משם אתה לא יכול להשיב לה.

מיקי לוי: בבקשה להמשיך.

אורית סטרוק: אני חושבת, אדוני היושב-ראש, שהבית הזה צריך להתאחד בקריאה לדרוש מחבר הכנסת סעיד אלחרומי לכרוע ברך ולהתנצל בפני – –

מיקי לוי: משפט סיום.

אורית סטרוק: – – נטבחי תרפ"ט.

אורית סטרוק: אין משפט סיום, זה משפט הסיום.

מיקי לוי: משפט סיום.

אורית סטרוק: אני דורשת שהבית הזה, קואליציה ואופוזיציה יחד, ידרוש מחבר הכנסת סעיד אלחרומי לכרוע ברך ולהתנצל בפני – –

מיקי לוי: תודה רבה.

אורית סטרוק: – – נטבחי תרפ"ט.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אנחנו, כציבור חרדי, רגילים שמסיתים נגדנו, רגילים שבקורונה הפרצוף זה ילד ואדם חרדי.

מיכאל מלכיאלי: פתאום משרד הבריאות, נעלמו לו הגרפים של כמה חרדים, כמה ערבים, כמה בציבור הכללי.

מיכאל מלכיאלי: הרי בגלים הראשונים ידענו בדיוק בכמה החרדים עלו, בכמה החרדים ירדו.

מיכאל מלכיאלי: זה נעלם.

מיכאל מלכיאלי: פתאום אין איזשהו גרף.

מיכאל מלכיאלי: הציבור החרדי – – –

מיקי לוי: ציון לשבח.

מיכאל מלכיאלי: לא, אבל העיתונות, העיתונות.

מיכאל מלכיאלי: היא לא מביאה את הציבור החרדי עם אפס.

מיכאל מלכיאלי: זה נעלם.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, מדי פעם יש עיתונות חוקרת, שבאה לעשות סדר.

מיכאל מלכיאלי: במה דברים אמורים?

מיכאל מלכיאלי: אחד מחברי הכנסת הבאמת-חצופים של הקואליציה שלנו, בשם קריב, זה שבנט מינה אותו ליו"ר ועדת חוקה, מגיע לערוץ 12 ומסית בצורה באמת פרועה, ואני מצטט: 90% מתקציבי הישיבות מגיעים מהמדינה.

מיכאל מלכיאלי: הוא מפרט כמה אברך חרדי מקבל, כמה בחור חרדי מקבל, כמה ילד חרדי מקבל.

מיכאל מלכיאלי: אני כאדם חרדי שלמד בכולל, הייתי בישיבה, יש לי ילדים בישיבה – אנחנו לא מכירים את הסכומים האלה שהוא מדבר עליהם.

מיכאל מלכיאלי: פשוט מגיע בן אדם ומבלבל את המוח, מקשקש.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה לעלות לכאן, ומבמת הכנסת לשבח את העיתון גלובס ואת האתר משרוקית, שחקרו בצורה יסודית את השטויות של גלעד קריב, זה שבנט מינה ליו"ר ועדת חוקה.

מיכאל מלכיאלי: הציון שקריב קיבל זה 100% שקרן.

מיכאל מלכיאלי: כל הנתונים שקריב דיבר זה פשוט דברי הבל וריק.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה, לבוא ולדבר בבמה גדולה, מכובדת, מרכזית, להסית נגד הציבור החרדי, האברכים החרדים – הלוואי והייתה למדינת ישראל הזכות לתמוך בלומדי תורה כמו שהוא ציין.

מיכאל מלכיאלי: הלוואי.

מאיר פרוש: רגע, גלעד שקרן, או מה?

מיכאל מלכיאלי: הוא שקרן בדיוק כמו ראש הממשלה שלנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא מגיע ומסית נגד תקציבים שלא קיימים.

מיכאל מלכיאלי: והתחקיר הבאמת-מעמיק של גלובס מעלה – – –

מאיר פרוש: היושב-ראש, אתה שומע – – –

מיכאל מלכיאלי: גלובס, לא עיתון חרדי, רק הוא רוצה לחתור לאמת.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לנצל את הבמה ולשבח מאוד את העיתונאי החרדי ישראל כהן, שלא לחץ לו יד בשידור.

מיכאל מלכיאלי: הוא ניסה להביך אותו, אבל הוא לא היה מוכן ללחוץ יד לאדם שקרן שכזה, אדם שמסית נגד ציבור שלם, נגד אברכים, נגד לומדי תורה, נגד רבנים.

מיכאל מלכיאלי: הדבר הזה, אסור ללחוץ את היד שלו עד שהוא לא יבוא לכאן ויתחרט.

מיכאל מלכיאלי: ובדיוק באותה נימה אני הייתי מצפה גם ממתן כהנא לבוא לכאן ולהתחרט על דברי הבלע שהוא מדבר על רבנים, על הראשון לציון, כאילו יש לו איזה אינטרס, בד"ץ בית יוסף.

מיכאל מלכיאלי: תראה כמה הבל.

מיכאל מלכיאלי: הרי בסוף הרי זה יחזק את הבד"צים.

מיכאל מלכיאלי: הראשון לציון דאג למישהו ממשפחתו?

מיכאל מלכיאלי: כמה שטויות יכול שר בממשלת ישראל לדבר?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שתפקידך – –

מיקי לוי: לסיכום.

מיכאל מלכיאלי: – – כיושב-ראש הכנסת – להוציא הנחיה לחברי הכנסת: תפסיקו לדבר שטויות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אקוניס – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול ברכות לסגן היושב-ראש חבר הכנסת אחמד טיבי, נציג הממשלה הפלסטינית הרפורמית הראשונה במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: מברוכ.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכל האנשים שצועקים פה ומדברים פה נגד השיח שאנחנו מדברים – –

עופר כסיף: אני לא רפורמי.

עופר כסיף: אני אתאיסט, אבל.

ישראל אייכלר: – – כולל, אני מבין, היושב-ראש גם, שאומר: איך אתם מדברים לשר בישראל.

ישראל אייכלר: ואני שואל: נניח שהייתה פה ממשלה בריטית.

ישראל אייכלר: האם מישהו היה מסכים ששר האוצר הבריטי יסמן את הילדים היהודים בשכונות היהודיות ואת האימהות היהודיות ויעשה עליהם גזרות ויקבל מחיאות כפיים מהעם הבריטי?

ישראל אייכלר: מה היינו אומרים על הבריטים?

ישראל אייכלר: מה היינו אומרים על הטורקים?

ישראל אייכלר: איך אתם יכולים לחשוב שיהודי חרדי יכול להשלים עם צאר האוצר, שמטיל כתם שחור של אנטישמיות על כל אחד ואחד משרי הממשלה הזאת כל זמן שהוא לא רק גוזר גזרות, לא בא ואומר: אין לי ברירה, אני עושה לכולם.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: דווקא על חרדים.

ישראל אייכלר: והוא זוכה למחיאות כפיים.

ישראל אייכלר: אז יש לכם בעיה עם אחמד טיבי?

ישראל אייכלר: אני מעדיף 20 שרים וחברי כנסת ערבים שמתייחסים בכבוד ובשוויון לכלל האזרחים ומכבדים את כל האוכלוסיות היהודיות והערביות מאשר שרים שמכריזים מלחמה נגד ה' אלוקי ישראל, נגד היהדות החרדית ונגד האימהות החרדיות.

ישראל אייכלר: ואני בכלל לא שופט מי שהולך עם כיפה או לא הולך עם כיפה.

ישראל אייכלר: יש שרים שחובשים כיפה והם באמת לא יודעים למה אנחנו חושבים שהם הורסים את הכשרות בישראל.

ישראל אייכלר: אני דן אותם לכף זכות שהם לא יודעים.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים להסביר להם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, בכמה פסוקים מפרשת השבוע: "ואמרת בלבבך כֹּחי ועֹצם ידי עשה לי את החיל הזה.

ישראל אייכלר: וזכרת את ה' אלוקיך כי הוא הנֹתן לך כֹּח לעשות חיל – – – לא בצדקתך וביֹשר לבבך אתה בא לרשת את ארצם" וכו'.

ישראל אייכלר: "ועתה ישראל מה ה' אלוקיך שֹאל מעִמך, כי אם ליראה את ה' אלוקיך ללכת בכל דרכיו ולאהבה אֹתו ולעבֹד את ה' אלוקיך בכל לבבך ובכל נפשך.

ישראל אייכלר: לשמֹר את מצו‍ֹת ה' אלוקיך – – – היום לטוב לך – – – ומלתם את ערלת לבבכם וערפכם לא תקשו עוד כי ה' אלוקיכם הוא אלוקי האלוקים ואדוני האדונים – – – עושה משפט יתום ואלמנה ואוהב גר לתת לו לחם ושמלה.

ישראל אייכלר: ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים.

ישראל אייכלר: את ה' אלוקיך תירא, אותו תעבוד, ובו תדבק ובשמו תִּשבע".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר את ההסכם בינינו, כדי שלא להעלות את חברי הכנסת למרפסות: לעטות בבקשה מסכות, לעטות בבקשה מסכות, תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, בבקשה.

ינון אזולאי: גם ישראל ביתנו שיעטו מסכות.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שמן הראוי, בבמה המכובדת הזאת, קצת לחדד נתונים, כשלכאורה השר מתן כהנא מנסה לזרות חול בעיני הציבור בכל מיני נאומים כאלה ואחרים שמטרתם בעצם לגרום לכך שיחשבו שהוא עושה משהו כשהוא מתכוון לעשות משהו אחר.

חיים ביטון: אבל צריך לזכור, הציבור לא פראייר, את זה חייבים לזכור.

חיים ביטון: אז כדי לחדד להם, אני רוצה לומר: עמד פה מתן כהנא ואמר שאנחנו, חברי הכנסת החרדים, לא למדנו את הרפורמה שלו.

חיים ביטון: אז נכנסתי עוד לפני נאומו, וגם חידדתי אחרי, כדי להבין על מה הוא מדבר.

חיים ביטון: הרי הוא מדבר לכאורה על לעשות דבר טוב לכשרות, לעזור לכשרות.

חיים ביטון: אז הינה לכם הנתונים: הנתון אומר שבשונה ממה שמועצת הרבנות הראשית היום קובעת, מה שקבע הרב קוק לפני המון, 100 שנה – ואמרו כאן, וצריך לומר זאת שוב, שפשוט אני בטוח שהוא מתהפך בקברו על מה שקורה כאן.

חיים ביטון: בעצם באים לעשות פה כשרות מתקדמת, יש יהדות מתקדמת ויש כשרות מתקדמת.

חיים ביטון: כשרות מתקדמת אומרת שבעצם מועצת הרבנות הראשית איננה הגוף העליון שקובע מה תהיה כשרות, אלא כל שלושה רבנים – לאו דווקא שכיהנו כרבנים, אחד מהם צריך להיות מי שכיהן כרב עיר; שניים שיש להם תעודה של רב עיר.

חיים ביטון: אני לא מזלזל באף אדם, אבל כמובן שיש הרבה אנשים עם דעות והרבה אנשים גם שיכולים לקבל תעודה של רב עיר כשהם לא בדיוק יודעים את כל הכללים או לא בדיוק תומכים בכל הכללים של מועצת הרבנות הראשית.

חיים ביטון: הם אלה שיקבעו את כללי הכשרות לאותו גוף, והגוף הזה צריך להיות, על פי כללי האתר של משרד הדתות, גוף כלכלי חזק, בעיקר זה מה שמעניין אצלו.

חיים ביטון: רבותיי, צריך להבין דבר אחד: אנחנו דואגים לציבור הכללי, שהוא שוחר – שנים רבות במדינת ישראל וגם לפני התקומה, בארצות שבהן גדלנו – שוחר את תרומת הרבנים ומועצת הרבנות הראשית לכשרות.

חיים ביטון: הכשרות הזאת, המדוברת – אני כמעט בטוח שרוב חברי הכנסת החרדים כאן לא בדיוק סומכים עליה כשהם אוכלים, הם יותר סומכים על הכשרויות הפרטיות, אבל אנחנו פה כדי לזעוק את זעקת הציבור המסורתי, שבו הולכים לפגוע, ולגרום לכך שמקומות שמחללים שבת – גם ככה, כפי שאומר מתן כהנא, יש בעיה בכשרות.

חיים ביטון: אין שום בעיה שאתה יכול לפתור אותה, בגלל שאתה זורה חול בעיני הציבור.

חיים ביטון: אתה אומר להם שאתה פותר את בעיית הכשרות כשאתה מייצר מנגנון – שהמנגנון הזה יפרק את הכשרות.

חיים ביטון: המנגנון הזה, לא נוכל לסמוך עליו – לא אנחנו ולא הציבור כולו.

מיקי לוי: תודה.

חיים ביטון: ולכן, טוב מאוד שימשוך את הרפורמה, כמו כל רפורמה, שהיא באה מהמילה – רפורמי ורפורמה זה אותו דבר – ויעזוב את הציבור לנפשו כדי שיוכל לאכול כשר.

חיים ביטון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן – איננו; חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, הבוקר קראתי ידיעה של בר פלג, כתב הארץ, שעוסקת בנושא כל כך חשוב שאף אחד כנראה לא שם לב אליו, וזה כואב וחמור ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: "י', בן 16 מבני ברק, סובל מבעיות נפשיות והתנהגותיות.

מיכל מרים וולדיגר: בילדותו סבל מאלימות במשפחה, ומגיל שמונה הוא נעדר עורף משפחתי.

מיכל מרים וולדיגר: בינואר האחרון הוא נעצר לאחר שלקח חלק במהומות שפרצו בעיר על רקע אכיפת תקנות הקורונה, הואשם בהצתת אוטובוס ובתקיפת הנהג.

מיכל מרים וולדיגר: לאחר כמה ימי מעצר הגישה הפרקליטות בקשה לשחררו למסגרת טיפולית המתאימה למצבו המורכב.

מיכל מרים וולדיגר: " אבל לצערי, בהיעדר מסגרת כזו, י' נשלח למסגרות אחרות, שלא מתאימות לו, אך נפלט מהן, כמובן, כי הן – שוב – לא מתאימות לו.

מיכל מרים וולדיגר: לאחר שתקף מדריך באחת המסגרות הוא שב למעצר והוא מוחזק שם עד היום, עד רגע זה ממש, כשלושה חודשים.

מיכל מרים וולדיגר: חרף הבטחות חוזרות ונשנות של משרד הרווחה, עדיין לא קיימת מסגרת טיפולית לנערים בסיכון במצבו של י' הסובלים מבעיות נפשיות והתנהגותיות.

מיכל מרים וולדיגר: עד כאן ציטטתי רק חלק מהכתבה של בר פלג, ובעיניי זה מבהיל.

מיכל מרים וולדיגר: נער, נער קטן, בן 16, עוד לא התחיל את החיים שלו, נמצא במעצר במדינת ישראל רק כי למדינה אין מסגרת טיפולית להעניק לו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא נמצא במעצר, בתנאים שמן הסתם לא נורמטיביים והוא לא מתקדם לשום מקום.

מיכל מרים וולדיגר: ולא רק שהוא לא מתקדם לשום מקום, הוא רק מידרדר, כי הוא נמצא בחברה שלא עוזרת לו לצמוח אלא רק ליפול יותר ויותר אחורה, והוא רק בן 16 – רק כי המדינה חושבת כנראה שזה לא מספיק חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: אני דורשת מהממשלה, דורשת: הקימו מסגרות כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: תנו לילדים האלה תקווה.

מיכל מרים וולדיגר: הם ילדים, הם לא עבריינים.

מיכל מרים וולדיגר: ורגע לפני שאסיים אני כן אציין שהדבר הזה מזכיר לי את הבדיחה על חלם.

מיכל מרים וולדיגר: כולכם מכירים בטח את הבדיחה על חלם ועל הגשר השבור.

מיכל מרים וולדיגר: אז חכמי העיר, במקום לתקן את הגשר החליטו לשים תחנה של מד"א, של אמבולנסים, מתחת לגשר, שכל מי שייפול, האמבולנס ייקח אותו לבית החולים.

מיכל מרים וולדיגר: ככה אני רואה את המסגרות הללו.

מיכל מרים וולדיגר: המסגרות הללו הן אמבולנס.

מיכל מרים וולדיגר: וזה חשוב, חשוב שיהיה אמבולנס שייקח את הנופלים לבית החולים – או את הנער הזה, ויטפלו בו.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לדעתי אפשר להתחיל הרבה רגעים קודם, לתקן את הגשר.

מיכל מרים וולדיגר: בתוך מערכת החינוך – ואני מסיימת – צריך להכניס דרך קבע לכל ילדי ישראל, לכולם, למורים שלהם, הכשרות לבניית חוסן נפשי, חוסן אישי, כדי שהם ידעו להתמודד עם קשיים, כי כולנו נתקלים בקשיים.

מיכל מרים וולדיגר: כך נגדל פה דור הרבה יותר חזק נפשית, הרבה יותר חזק אישית, שלא ייפול למקומות שהוא לא צריך ליפול אליהם.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מבקש למסור הודעה אישית.

משה גפני: עמד כאן קודם השר מתן כהנא, והוא אמר שאני לא נלחמתי בשביל הרבנות הראשית, להפך, והוא הלוחם הראשי בנושא הזה.

משה גפני: האיש הגיע לכנסת לפני שנה ותשעה חודשים.

משה גפני: אני כבר עשרות שנים – עשרות שנים שאני מנהל מלחמה על כבודה של הרבנות הראשית, שהותקפה מכל צד.

משה גפני: לא היה נושא שלא עמד כאן לדיון, או במליאת הכנסת או בוועדותיה.

משה גפני: המפד"ל דאז לא ניהלה את המלחמה הזאת; אני ניהלתי את המלחמה הזאת, כנציגה של יהדות התורה.

משה גפני: אני עמדתי כאן כאשר פגעו ברבנות הראשית או ניסו לפגוע בכל תחום מתחומי האחריות של הרבנות הראשית, אם זה בתחומי הכשרות, הרבנות, אם בנושא של נישואים וגירושים – כל הנושאים שנמצאים באופן פורמלי במסגרת הרבנות הראשית, אם זה במועצת הרבנות הראשית, אם זה הרבנים הראשיים.

משה גפני: נעמד כאן בן אדם שהגיע לבניין הזה לפני שנה ותשעה חודשים, איננו מבין דבר וחצי דבר, לא ברבנות הראשית, לא בכשרות, לא בשום דבר אחר – ולהגיד לי שאני לא נלחמתי בשביל הרבנות הראשית?

משה גפני: שישאל את ותיקי המפד"ל שהיו כאן חברי כנסת, שישאל את הרבנים הראשיים לדורותיהם, שישאל את חברי מועצת הרבנות הראשית לדורותיה, אם אני נלחמתי כל הזמן בשביל הרבנות הראשית כן או לא.

משה גפני: הוא מגיע לכאן, רוצה להחריב הכול.

משה גפני: הוא רוצה לחסל את כל המערכות שהרבנות הראשית מופקדת עליהן.

משה גפני: האיש הזה לא מתבייש להגיד עליי שאני לא נלחמתי בשביל הרבנות הראשית, מה, המצאתי עכשיו מלחמה?

משה גפני: אם הוא מוצא פרוטוקול אחד או דיון אחד פה במליאת הכנסת, או בוועדה מוועדות הכנסת, שבו לא ניהלתי מלחמה בשביל הרבנות הראשית, אני מוכן לקום כאן ולהגיד: הוא צודק, ואתם יודעים כמה זה יכול לכאוב לי העניין הזה, שאני אגיד על מתן כהנא שהוא צודק.

משה גפני: אני קורא לו, אני מאתגר אותו, שימצא פעם אחת.

משה גפני: אני 33 שנה בכנסת; לא נדבר על 33 שנה – נדבר על 20 שנה, 25 שנה.

משה גפני: שיביא פרוטוקול, שיביא איזשהו דיון, הוא לא מבין מהחיים שלו.

משה גפני: שיביא פעם אחת שלא נלחמתי.

אורי מקלב: – – –

משה גפני: את ה"למה" אין מה להסביר לו, הוא לא יבין.

משה גפני: אבל אני מאתגר אותו, שיגיד פעם אחת שלא נלחמתי.

משה גפני: נלחמתי בגלל שלא רציתי שלעם שבשדות, לציבור המסורתי, לא יהיה אוכל כשר, שיבואו כל מיני רפורמים למיניהם וישקרו אותו וייתנו לו אוכל שאיננו כשר.

משה גפני: עכשיו הוא בא, במין – אי-אפשר לתאר אפילו את הגאווה והיוהרה הזאת: חילול השם, קידוש השם, כאילו הוא מבין בזה, הוא לא מבין בה' – –

מיקי לוי: תודה.

משה גפני: – – ולא בקידוש השם ובחילול השם.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הסבלנות, אבל אני חייב לברך את חברי אחמד טיבי.

משה גפני: האיש ראוי לתפקיד, אנחנו פה מתגלגלים עם כל מיני תפקידים, זה מתמנה לשר וזה מתמנה לסגן שר – שווים לכפרות.

משה גפני: הוא ראוי, אחמד טיבי.

משה גפני: שיהיה בשעה טובה.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח שהשרה שנמצאת כאן עכשיו היא שרת הכלכלה, כי אם תישאר לי דקה אני רוצה להתייחס גם לנושא של הכלכלה ובטח עכשיו, כשיש סגן כזה נכבד.

יצחק פינדרוס: אני רוצה קודם כול להתחיל במה שסיים ידידי יושב-ראש יהדות התורה הרב גפני, בברכות לאחמד טיבי על התמנותו לסגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק פינדרוס: וכפי שאמר הרב אייכלר, מבין חברי הכנסת אחמד טיבי הוא אחד – באופן יחסי, הייתי אומר – מאלה שאפשר לסמוך עליהם בעבודה.

יצחק פינדרוס: בכלל, כשהביאו לפה למצב, לסיטואציה, שלשון המאזניים פה זו הרשימה המשותפת, אז זה משמעותי מאוד לזה שאחמד טיבי ישב כאן על הכס.

יצחק פינדרוס: בפרט, כמו שאמרתי בדיון הקודם על האי-אמון, שאת הנושא של הממשלה היהודית כבר שרפו.

יצחק פינדרוס: אנחנו בחקיקה, בשבועות האחרונים, גם בנושא המדינה הדמוקרטית – לשרוף, אז לפחות עוד איזשהו סממן דמוקרטי, שמו אותו לסגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק פינדרוס: גברתי השרה, מכיוון שאכן נשארה לי דקה וחצי, היום פורסמו נתוני הלמ"ס, מה שאנחנו צעקנו כשאותו שר אוצר שדואג למדינת ישראל כלכלית דאג לכלכלה שלנו.

יצחק פינדרוס: הוא אמר שיש בעיה: צריך לדאוג שגברים יצאו לעבוד, ונשים, שיסתדרו.

יצחק פינדרוס: לא רק שיסתדרו, אלא יישארו בבית, כנראה.

יצחק פינדרוס: אז הלמ"ס אמר את מה שאנחנו אמרנו.

יצחק פינדרוס: יש 7.5% אבטלה בגברים חרדים, 7.5% אבטלה – מחפשי עבודה, לא מקבלי חל"ת; מחפשי עבודה זה 7.5%, שזה גבוה מאוד, בגברים חרדים.

יצחק פינדרוס: יש ירידה של 2.1% בתעסוקת נשים ברבעון הזה, וזו כבר פעם שנייה, זה לא איזשהו תיקון חד-פעמי אלא זו כבר פעם שנייה.

יצחק פינדרוס: עלייה בתעסוקת גברים, עלייה באבטלה אצל גברים, באבטלה ובמבקשי העבודה, ונשים – יש ירידה בתעסוקת נשים.

יצחק פינדרוס: כשמישהו דואג לכלכלת ישראל, ועל שר האוצר אני כנראה לא יכול לסמוך, אז נדרש ממך, גברתי השרה, לקחת את הנושא הזה לידיים ולהחזיר לקדמת הבמה את הנושא הזה, שהוא קריטי לכלכלת מדינת ישראל: נושא תעסוקת נשים, שהוזנח מסיבות פוליטיות הרבה מאוד שנים – לא רק בממשלה האחרונה, לא רק בממשלה לפני כן, הוא כבר הוזנח הרבה מאוד שנים; לקחת את הנושא הזה לידיים, והגברים שנמצאים בשוק העבודה, לסייע להם, ולא לחפש להוציא אנשים לשוק העבודה, אנשים שלומדים תורה.

מיקי לוי: משפט סיכום.

יצחק פינדרוס: אולי זה קצת קצת יציל את המציאות של הממשלה הזאת, שנלחמת בכל דבר יהודי ובכל דבר דמוקרטי.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סופר, בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, שנת שמיטה קרבה, הולכת ובאה, וכך גם אני רוצה להזכיר לכולנו שיש לנו מצוות רבות התלויות בארץ.

אופיר סופר: בדבר הזה אני רוצה להזכיר שבסוף חקלאות ישראלית זה משהו הרבה הרבה יותר מהותי מהחור של הגרוש.

אופיר סופר: הדבר הזה נכון בכלל כלפי ציונות, ובפרט כלפי החקלאות הישראלית.

אופיר סופר: כשאני מדבר על החקלאות הישראלית, אדוני היושב-ראש, אני נזכר איך כנער, בשיאו של קטיף אגסים, כשחלקת האגסים היא למרגלות המושב, חולפות מעל ראשינו שתי קטיושות ונופלות בתוך המושב.

אופיר סופר: אבל הסיפור הזה בעצם הוא לא רק הסיפור האישי שלי אלא זה הסיפור של חקלאי מטולה, זה הסיפור של חקלאי שתולה, של אביבים, של זרעית ושל עוטף עזה וכל אזורי הספר במדינת ישראל.

אופיר סופר: זה הסיפור של החקלאות הישראלית.

אופיר סופר: בימים האחרונים מתנהל איזשהו קמפיין שיוצר תחושה שגדל שמה הרבה זהב על העצים, ושבעצם כשאנשים קוטפים את האגסים או את התפוחים הם בעצם קוטפים זהב, או כשמגדלים ביצים ומטילים שם מעט ביצים, אז מטילים זהב.

אופיר סופר: אני שואל את עצמי, אם כל כך טוב שם והחיים שם כל כך פשוטים, למה אנחנו לא רואים בנייה על הגבול, בעצם, באביבים ובשתולה ובדוב"ב ובעלמה ובדלתון?

אופיר סופר: אם כל כך ורוד שם, למה כולם לא נוהרים לשם?

אופיר סופר: אם כל כך טוב שם וכולם כל כך כאלה עשירים וחיים כל כך על חשבון מדינת ישראל, אז למה בעצם אנחנו רואים שכל כך מעט נשארים לעסוק בחקלאות בדור השני?

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת מדובר במשימה ציונית ולא בשום פטנט אחר.

אופיר סופר: מפלגה כמו ישראל ביתנו, שחרתה על דגלה – או לפחות ככה סיפרה לנו פעם, שדגל הציונות וההתיישבות בארץ, ההתיישבות בגליל, בנגב, בבקעה, חשוב לה – צריכה לדעת גם לשאת את הדגל הזה, ולא רק להסתכל דרך החור של הגרוש, כי אם נסתכל דרך החור של הגרוש לא נגיע לשום דבר.

אופיר סופר: אני שמח מאוד שאני שומע קולות, גם בתוך הקואליציה, ממפלגת כחול לבן, ממפלגת העבודה וממפלגתו של שר החוץ יאיר לפיד, שמתבטאים נגד הרפורמה שאותה מוביל שר האוצר.

אופיר סופר: אני מקווה מאוד שהרפורמה הזאת תמצא את הדרך לרדת מסדר-היום, לצאת מחוק ההסדרים, וכך ייטב.

אופיר סופר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת סופר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת בקרוב חבר הכנסת אחמד טיבי, אני רוצה לומר לך – אני לא הולך להצטרף פה לחגיגות.

אני רוצה לבוא ולומר רק דבר אחד – ביטן, לא להפריע לחבר האופוזיציה.

אני רוצה לבוא ולומר דבר אחד, שאני יכול רק להצדיע למפלגה שלכם.

ואני אגיד לך למה.

יש הרבה דברים שאנחנו חלוקים בהם, יש הרבה דברים שאנחנו אפילו לא נכנסים אליהם, אבל השמירה שלכם על השקפת עולמכם, שאני יכול להסכים איתה או לא להסכים איתה; השמירה שלכם על המסורת שלכם, שנעשית פה על ידי אנשים – אני לא בטוח שאחמד טיבי הוא הנטורי קרתא של הדתיים המוסלמים, אני לא חושב; אני לא יודע אם אתה נחשב לאדם דתי שם, אבל העמידה שלכם על השקפת עולמכם והעמידה שלכם על המסורת שלכם – אתם משלמים על זה מחירים; קואליציות רבות עברו פה, ואתם באופוזיציה.

אבל דבר אחד אי-אפשר יהיה לקחת מכם: אין הרבה מפלגות – אולי האחרונות שנשארו פה הן המפלגות החרדיות והמפלגות הערביות – שלא שינו.

הרי תראו מה קורה פה.

תראה, ידידי ינון, מה קורה כאן.

הגיעה מפלגה דתית ופשוט מכרה את כל הסמלים שלה, מכרה את המסורת שלה.

תלמדו מהרשימה המשותפת.

גם בחלקים המדיניים, הימניים – איפה הם ואיפה ימין – וגם בדברים הדתיים.

כדי למצוא חן בעיני ליברמן הם מוכנים להרעיב ילדים חרדים רק בגלל שהאבא יושב ולומד והאימא רואת חשבון או מנהלת חשבונות באיזשהו מקום ורוצה לדעת שהילדים שלה מסודרים במקום נורמלי עד 16:00 – אדוני היושב-ראש, וגברתי השרה, שהנושא על שולחנך.

מה קרה?

באו, זרקו את הכול.

הרבנות – הם באים וטוענים שאנחנו נגד הרבנות.

תהיו אחמדים.

מיקי לוי: משפט סיכום.

מתן כהנא, תהיה אחמד טיבי.

הוא לא דתי הרבה יותר ממך, אבל הוא שומר על הדת שלו.

מיקי לוי: תודה.

הוא שומר על המסורת שלו.

הוא שומר על הסמלים שלו.

בנט, כולם, תלמדו.

מיקי לוי: תודה רבה.

זה לא חוכמה ללכת עם כיפה ולהפקיר את הכול כשזה מגיע לכורסת עור הצבי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

שלמה קרעי: מיקי, לא ידענו, לא אמרו שאפשר להירשם בכלל.

מיקי לוי: עברתי כבר 20 איש.

מיקי לוי: היום צפוף לי.

מיקי לוי: בדרך כלל אני לארג', אתה יודע.

שלמה קרעי: יש לנו 15 שעות דיבור – – –

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש – אה, אתה לא?

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני לארג' איתך.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – חבר'ה, אתם מפריעים לי.

דוד ביטן: מפריעים לי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, אתה מפריע לביטן.

דוד ביטן: אחמד, אני מאוד מתפלא עליך.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הרי בעקבות ההשעיה שלי כביכול, שהתפרסמה בתקשורת – וליושב-ראש אין סמכות להשעות אותי, דרך אגב.

דוד ביטן: שום סמכות.

מיקי לוי: לא השעיתי אותך.

דוד ביטן: לא משנה.

דוד ביטן: התפרסמה הודעה.

דוד ביטן: לא ראיתי שאמרת שזה לא נכון.

מיקי לוי: זה לא הודעה מטעמי, אבל לא משנה.

דוד ביטן: לא משנה.

מיקי לוי: טוב.

דוד ביטן: לא הוצאת הודעה אחרת.

דוד ביטן: אז אין להם נציג לאופוזיציה, כי גם הנציג של ש"ס הודיע להם שלא.

דוד ביטן: אז מי עלה התאנה שעכשיו לקחו אותו על מנת שיגידו שיש נציג אופוזיציה?

דוד ביטן: אתה, וזה לא מתאים לך לעשות דבר כזה.

דוד ביטן: קודם כול נתחיל מזה.

דוד ביטן: עכשיו לעצם מה שקרה.

דוד ביטן: אין לך סמכות להשעות אותי.

דוד ביטן: אולי יש לך סמכות להשעות את מזכירת הכנסת, שאותה כן היית צריך להשעות לאור מה שקרה.

דוד ביטן: עכשיו, בוא תראה.

דוד ביטן: אני – ורואים את זה בסרטונים – קיבלתי את התוצאות ממזכירת הכנסת.

דוד ביטן: הודעתי לה – הקראתי את התוצאות.

דוד ביטן: ברגע שהקראתי את התוצאות, אני לא יכול להטעות אף אחד ואני לא יכול לעשות שום תרמית, כי הקראתי את התוצאות, נכון?

דוד ביטן: זה עניין ראשון.

דוד ביטן: עניין שני – שאלתי אותה למה היא לא רשמה את בן גביר בעד.

דוד ביטן: היא התווכחה איתי שתי דקות על העניין הזה, שזה לא נכון.

דוד ביטן: רואים את זה בסרטונים, אני יכול לשלוח את זה, את זה לא הראו בטלוויזיה.

דוד ביטן: ולאחר מכן הגיע סמוטריץ', והגיע קיש, והם היו ליד בן גביר, והם אמרו לי: הוא לא הצביע, וזה גם לא טוב לנו – אמרו את זה.

דוד ביטן: מה זה רלוונטי מה הוא אמר לי?

דוד ביטן: ברגע שהם היו לידו וגם הם התעקשו שהוא לא הצביע, והיא התעקשה – שהוא לא הצביע – אז אמרתי לה: לא צריך, שלא יצביע.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: מכיוון שזה לא קבע את התוצאה, זה לא נתן שום דבר.

דוד ביטן: ולכן, העליהום הזה שעשו עליי נציגי הקואליציה, מעין סיבוב כזה – ואתה השעית אותי בלי סמכות.

דוד ביטן: אז במקום שתוציא הודעה, מה עשית?

דוד ביטן: העברת אותי לוועדת האתיקה.

דוד ביטן: בסדר, אני אתמודד עם ועדת האתיקה, אבל יש גבול, כאשר אני לא עשיתי שום דבר שהוא לא בסדר אלא קיבלתי את העמדה של מזכירת הכנסת, שהיא עוד התעקשה – שוב, ואני אומר לך שהוא כן הצביע, אבל אני ראיתי משהו אחד והיא ראתה משהו אחר.

דוד ביטן: אז על מה כל העניין הזה?

דוד ביטן: ואני לא מקבל את זה, ואני מאוד כועס על זה, אני אומר לך את האמת, ואני מתכוון לטפל בזה.

דוד ביטן: אני לא מתכוון לשבת בשקט בעניין הזה, במיוחד לא על מה שקרה אחר כך, כי ביקשתי ממזכירת הכנסת להוציא הודעה מתקנת, מה היה, היא לא הסכימה.

דוד ביטן: ואני אומר לך שאני אתעקש על זה שהיא תושעה.

דוד ביטן: לא אוותר על העניין הזה.

דוד ביטן: ואני רוצה הודעה ממך, הודעת התנצלות – פלוס להגיד שלא השעית אותי.

דוד ביטן: זו ההודעה שאני מבקש ממך לעשות, בגלל מה שהיה בתקשורת.

מיקי לוי: בסך הכול גם אמרתי שהקפאתי.

דוד ביטן: לגבי אחמד טיבי, אני תומך באחמד טיבי, אני לא נגד, ודאי שלא נגד.

דוד ביטן: כל השנים שהייתי פה הייתי ביחסים טובים איתו.

דוד ביטן: אבל אני מתפלא עליך.

דוד ביטן: מה אתה עושה?

דוד ביטן: הרי אנחנו, ברגע שאני הושעיתי – שלא כדין, אוקיי?

דוד ביטן: בלי סיבה, ומרגי הודיע שגם הוא לא יהיה, לאור העניין הזה – בשביל מה אתה מכניס את עצמך לעניין הזה?

דוד ביטן: אם אתה שואל אותי, אתה צריך לקום עכשיו ולהגיד: אני לא רוצה להיות זמני.

דוד ביטן: עוד כמה ימים הרי ימנו אנשים קבועים.

דוד ביטן: אגב, אני לא מבין איך אתה משעה מישהו שהוא זמני לשבוע, את זה אני עדיין לא תופס, אבל לא משנה.

דוד ביטן: זה עניין אחר.

דוד ביטן: אתה צריך לקום ולהגיד שאתה לא מוכן להיות עלה תאנה של אף אחד.

מיקי לוי: למה לשבוע?

מיקי לוי: למה לשבוע?

דוד ביטן: כי זה זמני.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: מי אמר?

מיקי לוי: ההגדרה היא לא שבוע.

דוד ביטן: בסדר.

דוד ביטן: אני לא יודע.

דוד ביטן: יכול להיות.

דוד ביטן: הזמני זה קבוע, בסדר.

דוד ביטן: אבל אני אומר שאתה צריך לקום ולהגיד: אני לא מוכן להיות סגן לשבוע, שבועיים, לא משנה, זמני, לאור הנסיבות האלה.

דוד ביטן: זה מה שאני מבקש ממך.

מיקי לוי: תודה.

דוד ביטן: אם לא – אני אצביע בשבילך, זה לא שאני לא אצביע בשבילך, אבל לדעתי זה מה שאתה צריך לעשות.

דוד ביטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בואו נעשה סיכום ביניים לאן הגענו בחודש הזה, עד היום, למה כל יום יש תוספות.

דוד אמסלם: יש לנו בדרך 29 שרים, שישה סגני שרים, עוד מעט 30 נורבגים, 17 ראשי ועדות – דרך אגב, הציבור בארץ צריך להבין: כל הקמת ועדה חדשה זה לא חינם:

דוד אמסלם: אותו יושב-ראש ועדה מקבל עוד עוזר, וצוות הכנסת, צריך לתגבר אותו בעוד, לדעתי, כמה עובדים – בוודאי עורכי דין ומזכירות ועדה.

דוד אמסלם: וכל זה בחוצפה.

דוד אמסלם: הם אנשים, דרך אגב, בקואליציה של 57 איש, 58, ותומכים בהם גם מנסור עבאס – בסך הכול 60 איש.

דוד אמסלם: תראו מה קורה לנו פה.

דוד אמסלם: כל ח"כ יש לו את הנורבגי שלו, כל ח"כ יש לו ועדה.

דוד אמסלם: אין סידור עבודה – יש איום.

דוד אמסלם: אני הולך קודם, אני רואה את ווליד טאהא, אני אומר לו: ווליד, היום איימתם על מישהו.

דוד אמסלם: הוא אומר: מה פתאום.

דוד אמסלם: אני אומר לו: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: שמעתי.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: זה היה אתמול.

דוד אמסלם: היום – משהו חדש.

דוד אמסלם: כל יום והאיום שלו.

דוד אמסלם: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לחבר הכנסת אבידר, שבדרך להיות השר ה-29.

דוד אמסלם: תראה מה עשיתם לו.

דוד אמסלם: הבן אדם הזה ישב כאן, צרח וצעק עלינו.

דוד אמסלם: לא רצה להתחסן בקורונה, והפלא ופלא, מה קרה?

דוד אמסלם: נתנו לו תיק נטול תיק, והביאו לו גם נורבגי.

דוד אמסלם: אז אמרתי: רק רגע, אלי, עד היום היית בא לכנסת, יושב פה אצל ציונה, שותה קפה.

דוד אמסלם: עכשיו, מה תעשה, אחי?

דוד אמסלם: עבודה – אין.

דוד אמסלם: אתה יושב בבית משועמם, כי לכנסת אתה לא צריך לבוא בגלל שאתה לא חבר כנסת.

דוד אמסלם: איפה תשתה את הקפה, נשמה?

דוד אמסלם: איפה, מה תעשה?

דוד אמסלם: ופה ישבת, צרחת, ואני לא הבנתי איך בכל הצבעה אתה צועק – בא, צורח.

דוד אמסלם: עכשיו פתאום נפל לי האסימון.

דוד אמסלם: איך אמרת להם: חבר'ה, לא מקבל תיק – אין תקציב.

דוד אמסלם: מה קורה?

דוד אמסלם: באותו יום, מר בנט ומר לפיד נכנסים לכוננות ומתאמים עם ליברמן שאתה מקבל תיק – ואתה מזדכה – תיק נטול תיק, מה שנקרא; כולו מלא חיסונים.

דוד אמסלם: עכשיו אתה תהיה הפרויקטור של החיסונים.

דוד אמסלם: עד היום לא רצית אפילו להתחסן, היית סרבן חיסונים.

דוד אמסלם: תראה מה עברת רק בכמה ימים.

דוד אמסלם: תראה מה קרה, מה עברת בכמה ימים.

דוד אמסלם: כמה קווים אדומים של עצמך עברת.

יעקב ליצמן: עוד מעט יהיה לו סגן – – –

דוד אמסלם: אני מאחל לך שתסתובב הרבה ברכב שאתה מקבל כשר.

דוד אמסלם: עבודה הרי אין לך, כפי שאמרנו, אין לך תיק, אין לך משרד, אין לך שום דבר, ואתה שואל אותי על הסייבר?

דוד אמסלם: אם ימנו אותך לשר הסייבר והדיגיטל, אני אומר לך – קיבלת את התפקיד הכי חשוב במדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: אין שר תורן?

מיקי לוי: תראו איפה השר.

דוד אמסלם: אין להם מספיק שרים, כולה שלושה שרים.

דוד אמסלם: אין הרבה, מסכנים.

דוד אמסלם: מתוך שלושה שרים, אחד לא יצא לשירותים?

מיקי לוי: הינה, היא פה.

מיקי לוי: יש שר תורן, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: הכול בסדר, הלכה לנשום אוויר.

מיקי לוי: בבקשה.

משה אבוטבול: גברתי השרה, עבדת קשה על עור הצבי.

משה אבוטבול: חבל לפספס כל שנייה.

מיקי לוי: יש לה במשרד.

מיקי לוי: אל תדאג.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, הממשלה הזו מנותקת לגמרי מהציבור, ב-360 מעלות.

משה אבוטבול: והיות שהשרים לא יורדים אל העם – העם יורד על השרים.

משה אבוטבול: ואנחנו, כשליחי הציבור, אמורים להבין מה בדיוק חושב עליכם שם אותו ציבור.

משה אבוטבול: אבל לפני הכול, ראשית אני רוצה להביא לציבור את המידע המציק והכואב של אריק קלמן, שהוא חשף אצלו בחדרי חרדים.

משה אבוטבול: "20 דמויות מפתח של התנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות נפגשו בחדר הוועדה לביקורת המדינה עם – – – שר המשפטים וסגן ראש הממשלה גדעון סער ועם השרים תמר זנדברג, נחמן שי וחברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה.

משה אבוטבול: במפגש עם השרים הם הציגו את היעד המרכזי שלהם – – – שהוא ביטול הקפאת מתווה הכותל.

משה אבוטבול: בתנועות הללו מזהים הזדמנות להעביר את מתווה הכותל", משום שמי שניסח אותו היה שר התפוצות דאז וראש הממשלה בהווה נפתלי בנט.

משה אבוטבול: "מנהיגי הקהילות, שהגיעו מחוץ לארץ, הפצירו בגורמי המפתח בממשלה למהר עם ביטול ההקפאה", מחשש שהממשלה תיפול מהר – יש להם ממה לחשוש.

משה אבוטבול: גורם במפלגת ימינה אמר כי אין חשש שהשרים אילת שקד ומתן כהנא יתנגדו לביטול ההקפאה וישתמשו בזכות הווטו, על אף הזעם החרדי הצפוי בנושא.

משה אבוטבול: באותה פגישה אמר חבר הכנסת אלון טל מכחול לבן לחברי המשלחת הרפורמים והקונסרבטיבים: "'יש ממשלה חדשה שמבינה שיש דרכים רבות להיות יהודי' – בר מינן – 'ונעשה הכול להבטיח לכל יהודי ויהודייה ולכל אדם חופש דת ומצפון במדינתם', והצהיר בפניהם: 'אני הנציג שלכם בכנסת.

משה אבוטבול: נציג הרפורמים בכנסת, שמחזיק בעמדת מפתח של ראשות ועדת החוקה", או החוכא והאטלולא, חבר הכנסת גלעד קריב, "אמר לחבריו במפגש: 'חייבים להבין כמה דברים.

משה אבוטבול: ציפיות ריאליות וצנועות.

משה אבוטבול: קל לעשות את הטעות שעשינו כמה פעמים בעבר כשזיהינו חלון הזדמנויות.

משה אבוטבול: העובדה שיש לנו ממשלת אחדות יוצרת הזדמנות וגם אתגר'" – שימו לב.

משה אבוטבול: "שר התפוצות נחמן שי ממפלגת העבודה הצהיר בפני המשלחת: 'אני מאמין בשוויון – שוויון בין אנשים, שוויון בין זרמים.

משה אבוטבול: ומשרד התפוצות בראשותי יפעל עם כל הזרמים, בעבור כל הזרמים, כדי לחזק את הקשר בין ישראל ליהדות התפוצות'".

מיקי לוי: תודה רבה.

משה אבוטבול: הדרדור של הרפורמים גבוה – שימו לב, והמון זהירות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

מאיר פרוש: היושב-ראש – – – ליושב-ראש מרצ שחבר הכנסת ממרצ נהיה סגן שר – – – חשובה למרצ – – – שר הבריאות, יושב-ראש מפלגה – – – סגן שר החוץ.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני לא יודע מי נשאר לעבוד במרצ.

אורי מקלב: במרץ ודאי לא יעבדו בכנסת.

אורי מקלב: בעבודת הממשלה, אני לא יודע, אבל בכנסת לא נראה.

אורי מקלב: אתם דואגים לתפקידים.

אורי מקלב: ואתם אותם אלה שיצאתם חוצץ נגד הג'ובים ונגד מינוי סגני שרים מיותרים.

אורי מקלב: אני לא יודע איך אתם עומדים פה היום ומבקשים את האמון שלנו, והבושה לא מכסה את פניכם.

אורי מקלב: אבל אנחנו כבר התרגלנו לזה.

אורי מקלב: זה קורה יום-יום בכנסת, מינוי-מינוי; אינפלציה ושיטפון כזה של שרים לא מצאנו.

אורי מקלב: אבל עכשיו אני לא רוצה לייחד את הנאום שלי לזה.

אורי מקלב: חבל לי על הדקות הספורות שיש לי.

אורי מקלב: יש לילה ארוך שנוכל עוד לדבר גם על זה, וגם על מה שאמר יושב-ראש המפלגה שלך במענה על שאלה ששאלו אותו היום בישיבת הסיעה.

אורי מקלב: בכל אופן, אני חושב שעצם המינוי הזה שאתם מבקשים עכשיו – הכנסת מבקשת, והממשלה, למנות את חבר הכנסת אחמד טיבי – הוא מינוי של בעל ניסיון.

אורי מקלב: אני שימשתי איתו באותה נשיאות הרבה שנים ביחד.

אורי מקלב: אני יודע את הניסיון ואת המקצועיות, אני לא חושב שיש הרבה.

אורי מקלב: אבל זה שזה רק זמני משקף את העוול שנעשה, שאי-אפשר לקבוע ולאשר את המינויים הקבועים, והכול מתוך כוחניות, ולא בחלוקה כפי שהייתה מקובלת.

אורי מקלב: דווקא בסגנים היה איזשהו סוג של חלוקה שוויונית בין כל הסיעות בבית הזה – לתת לכולם את האפשרות לייצג את הנשיאות ולעמוד פה ולנהל את ישיבות הכנסת.

מיקי לוי: יש חלוקה.

מיקי לוי: אם אתה לא יודע, אני קבעתי 6:5.

מיקי לוי: אני נותן יתרון של אחד בסך הכול לקואליציה – אחד.

מיקי לוי: זה מנדט שלי.

אורי מקלב: אני לא בא אליך בטענה.

מיקי לוי: ולכן אני נותן 6:5.

אורי מקלב: אבל למעשה זה לא מבוצע היום, בגלל שלא נותנים.

אורי מקלב: אבל כשמקדימים – לא ניכנס לזה, עצם העובדה שזה לא זמני – תוסיף לי עוד חצי דקה בגלל ההערה הזו, ואני מקבל אותה.

אורי מקלב: אני מנצל אותה.

מיקי לוי: אתה נחמד.

אורי מקלב: אבל אני דווקא רוצה להתייחס אליך, ולכן, גם צריך להיות נחמד איתי.

אורי מקלב: אתה שאלת שאלה, והשארת אותה באוויר, ולא רצית אפילו לבטא בפה שלך את הצעת האי-אמון; זה דבר חריג שהיושב-ראש לא מייצג.

אורי מקלב: אתה מלין על למה אנחנו קראנו לזה אי-אמון בממשלת טרפה.

אורי מקלב: אני מבין את הקונוטציה, שהיא ברובה קונוטציה שלילית, כשאומרים על משהו שהוא טרפה.

אורי מקלב: אבל במקרה הזה, כשמדובר על כשרות של דברים, ובגלל הנושא של הכשרות – וגם בדברי ההסבר הסברנו למה: אנחנו דיברנו על כך שממשלה שפוגעת ברבנות ובכשרות אינה ראויה לאמון.

אורי מקלב: הפוך מכשר זה טרף, וכאן באמת המילה הזאת נכונה.

אורי מקלב: אני רוצה לחזק את דבריך, אבל גם רוצה לחזק את דבריי.

אורי מקלב: התורה מאריכה ומוסיפה ארבע או חמש מילים.

אורי מקלב: כשהתורה מפרטת את הבהמות שאינן כשרות, והטמאות, אז לפני זה היא נותנת כותרת: "ומן הבהמה אשר איננה טהרה".

אורי מקלב: מוסיפים – במקום להגיד "הבהמה הטמאה מייד" – "אשר איננה טהורה".

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: כדי לתת כותרת ולצאת בלשון נקייה.

אורי מקלב: אבל כשזה מגיע באמת באופן אמיתי, אנחנו אומרים "טמא", ובמקרה הזה אנחנו אומרים "טרף".

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שאחד הדברים שמסמל את הבהמות ואת החיות הטרפות והטמאות זה החזיר.

אורי מקלב: ומדוע?

אורי מקלב: מדוע הוא יותר מכל החיות?

אורי מקלב: בגלל שיש לו סימן טהרה אחד, אבל הוא מנסה להגיד: כשר אני.

אורי מקלב: וזה מה שנעשה שבוע אחר שבוע על ידי השר לענייני דתות.

אורי מקלב: הוא מנסה להגיד: אני לא פוגע בכשרות, אני מחזק את הכשרות.

אורי מקלב: הוא היה חייב להתנצל בפני כל עובדי המשרד שלו על הפגיעה שלו בתפקוד שלהם עד היום.

אורי מקלב: היום, בתוך תקופה קצרה – שאל, אני חושב, חבר הכנסת אמסלם: איך כל כך מהר יש לך רפורמה?

אורי מקלב: זה אימוץ של מערכת כשרות שהייתה בתקופת לפיד ובנט, ואת זה אימצת, כשכולם יצאו – והיום הרבנות לא נותנת לך הסכמה על זה.

אורי מקלב: הרבנות הראשית יוצאת נגד זה.

אורי מקלב: אז תגיד לי מי אתה – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אני מסיים.

מיקי לוי: בבקשה.

אורי מקלב: ואני שואל: מאיפה הסמכות שניתנת לך לעמוד פה ולהגיד מה טוב ומה לא מובן בכשר, שאתה יוצא נגד הרבנות?

אורי מקלב: האם אתה מנסה כל הזמן, בקרדיט שהיית טייס ושמרת על כשרות כשהיית בטייסת – זה הקרדיט שיש לך?

אורי מקלב: האם בקרדיט הזה של הטייסת היו נותנים לך היום להיכנס לחדר ניתוח?

מיקי לוי: תודה.

אורי מקלב: אתה מבין בזה?

מיקי לוי: תודה רבה.

אורי מקלב: מה הקשר שלך לכשרות, כשהרבנים הראשיים יוצאים נגד הרפורמה הזאת?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב, אני מעריך שלא כל חברי הכנסת והשרים מהקואליציה הם טרפה.

מיקי לוי: אני מעריך כך, שהם לא טרפה.

מיקי לוי: חלקם אנשים דתיים.

מיקי לוי: חלקם שומרים כשרות בבית.

אורי מקלב: – – –

מיקי לוי: עלה כאן – – –

אורי מקלב: מה הפוך מכשר?

מיקי לוי: אבל אתה יודע, אני אגיד לך מה – –

אורי מקלב: – – –

מיקי לוי: – – עלה חבר הכנסת ליצמן ואמר את כל המילים בצורה הכי חדה בלי להגיד את המילה הזאת.

מיקי לוי: ואני חיזקתי אותו.

מיקי לוי: המילה הזו – – –

מאיר פרוש: אבל אתה היית אומר עלינו "מושחתים"?

מאיר פרוש: הרב גפני – – –

מיקי לוי: שנייה, שנייה.

אורי מקלב: אני מקבל את מה שאתה אומר – – –

מיקי לוי: שנייה, שנייה.

מאיר פרוש: – – – הרב גפני מושחת?

מיקי לוי: אני לא תלמיד חכם, אבל הסכת.

אורי מקלב: הוא לא מתווכח.

אורי מקלב: הוא רוצה להסביר.

מיקי לוי: הסכת ושמע.

מיקי לוי: זה עושה שנאת חינם.

מיקי לוי: ואני הייתי רוצה שזה לא יופיע.

מיקי לוי: אפשר היה להגיד את זה בצורה אחרת.

מיקי לוי: תודה רבה.

אורי מקלב: ולכן קיבלתי את מה שאתה אמרת, אבל סברתי שבקונוטציה הזו, כשמדברים על כשרות, זו הקונוטציה הכי – – –

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אנחנו נישאר ידידים, כנראה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, תמה רשימת הדוברים.

מיקי לוי: אני מבקש לעבור להצבעה.

מיקי לוי: המלצת ועדת הכנסת בדבר מינוי סגן זמני ליושב-ראש הכנסת – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצבעה.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: בעד הצעת ועדת הכנסת – 24

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 24, נגד – אפס.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי נבחר ברוב קולות, נמצא בקונסנזוס.

מיקי לוי: ברוך הבא.

מיקי לוי: אני מתכבד לתת לך את הכיסא.

אחמד טיבי: תודה רבה, מכובדי היושב-ראש.

אחמד טיבי: מה הייתה התוצאה?

אחמד טיבי: סליחה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זה תקופת הרנסנס שלי, לדעתי.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: חיכיתי שמישהו יצביע נגד, אבל אין.

אחמד טיבי: אוקיי, אני אנהל לכמה דקות כדי לומר לכם תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מעריך את כל מי שדיבר כאן.

אחמד טיבי: אין ספק שתפקיד סגן יושב-ראש, גם כחבר נשיאות, גם בניהול המליאה כאן, הוא תפקיד מאתגר.

אחמד טיבי: אני עשיתי אותו יותר מעשר שנים, והאמת היא – אל תגידו לאף אחד: אני אוהב את התפקיד הזה.

אחמד טיבי: ולכן, תודה לכל מי שתמך.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד מילה לחברי חבר הכנסת ביטן.

אחמד טיבי: ביטן, אני חושב שאתה מנהל את המליאה באופן מקצועי וחינני; שני חלקי אגפי הבית אוהבים לראות אותך כאן, ואני חושב שלא היה צריך להשעות אותך.

אחמד טיבי: ואני מקווה, ורוצה, ודורש להחזיר אותך לניהול הישיבות.

אחמד טיבי: אני אשמח לעשות את זה יחד איתך, ולא במקומך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני רוצה לקרוא לחברי חבר הכנסת מנסור עבאס לבוא ולנהל את הישיבה, אחרי שהודיתי לאנשים, ואני מבטיח לכם, לאלה שקוראים "תישאר, תישאר" – עוד שעה אני חוזר.

אחמד טיבי: [נספחות.

אחמד טיבי: ]

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום – צו בריאות העם (נגיף הקורונה החדש) (בידוד בית והוראות שונות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021.

מנסור עבאס: יציג את הצו שר הבריאות ניצן הורוביץ, בבקשה.

ניצן הורוביץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ניצן הורוביץ: חברות וחברים, הצו הזה, שמובא לאישור המליאה היום, נוגע לחובת הבידוד לאחר ביצוע הבדיקה בנמל התעופה בן-גוריון, שהחלטנו עליה.

ניצן הורוביץ: כידוע, כל בן אדם שנוחת בנמל התעופה בן-גוריון, כל אדם שנכנס במעברי הגבול לישראל, ממצרים ומירדן, עובר בדיקה, בלי יוצא מן הכלל.

ניצן הורוביץ: הבדיקה הזאת, התוצאות שלה מגיעות די מהר, מקסימום יום.

ניצן הורוביץ: ואנחנו בצו הזה קובעים שעד לקבלת התוצאה הנבדק החוזר מחו"ל יהיה בבידוד, או ל-24 שעות מקסימום.

ניצן הורוביץ: הדבר הזה נדרש מכיוון שבבדיקות האלה, בנתב"ג בעיקר, אנחנו מגלים, לצערי, הרבה מאומתים, ואנחנו רוצים שהאנשים האלה שמקבלים תשובה חיובית – זאת אומרת שהם אכן מאומתים – ימשיכו אחר כך לבידוד ולא יסתובבו וידביקו אנשים אחרים.

ניצן הורוביץ: לכן הבידוד הזה של יום עד לקבלת התשובה הוא חיוני.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להדגיש שהבידוד הזה חל על כולם, ומי שלא מחוסן צריך בכל מקרה לעשות בידוד של שבעה ימים.

ניצן הורוביץ: הבידוד הזה של היום חל על כולם.

ניצן הורוביץ: יש שאלה שאנשים העלו לגבי הבידוד, שהרי אחרי הבדיקה בנתב"ג יש כאלה שאין להם מכונית או רכב פרטי ונאלצים לחזור הביתה בתחבורה ציבורית.

ניצן הורוביץ: אנחנו יודעים את הדבר הזה, אבל אנחנו לא בעולם מושלם.

ניצן הורוביץ: אנחנו לא יכולים להסיע כל בן אדם שנוחת בארץ הביתה ברכב פרטי.

ניצן הורוביץ: ולכן אנחנו לוקחים את הסיכון שייסע בתחבורה ציבורית, ישים מסכה, יגיע הביתה וימתין שם עד לקבלת תוצאות הבדיקה או מקסימום 24 שעות.

ניצן הורוביץ: זה נחוץ, זה חיוני, וזה דבר שהוא לא קשה.

ניצן הורוביץ: זה בסך הכול עניין של יום אחד, אבל זה נחוץ מאוד.

ניצן הורוביץ: אז תודה רבה.

ניצן הורוביץ: אני אודה לאישור המליאה.

מנסור עבאס: תודה, השר ניצן הורוביץ.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מנסור עבאס: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה ארבל, חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אין רשימת דוברים.

מנסור עבאס: אוקיי, עוד מעט תופיע.

מנסור עבאס: גברתי מזכירת הכנסת, יש כבר רשימת דוברים?

מנסור עבאס: יש כבר.

מנסור עבאס: חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה ארבל.

יעקב ליצמן: אין, אין.

דסטה גדי יברקן: יש, יש, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: יש?

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

מנסור עבאס: אנחנו כבר בדובר מס' 4, אנחנו סוגרים את רשימת הדוברים.

מנסור עבאס: בבקשה, עופר.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאז תחילת המגפה קוראים כאן, מעל בימת הכנסת, חברים מכל סיעות הבית, להגביר את השקיפות, ובצדק.

עופר כסיף: כל גורמי הרפואה המקצועיים אומרים כי ללא שקיפות לא יהיה אמון ציבורי, ללא אמון ציבורי שיעור המתחסנים ייפגע, וללא שיעור מתחסנים גבוה המגפה לא תמוגר.

עופר כסיף: כל עוד שאלות אמיתיות, חשובות ולגיטימיות נשארות ללא מענה, יצופו אמונות חסרות ביסוס.

עופר כסיף: בכל פעם שתושתק תהייה עניינית, תופענה תיאוריות קשר, קונספירציה.

עופר כסיף: מי שמשתיק הטלת ספק מושכלת לא יוצר אמון ציבורי אלא בדיוק להפך, הוא מחזק פקפוק וחשדנות לגבי מניעיו, וממילא – על אודות החלטותיו ומדיניותו.

עופר כסיף: כך, גניזת הפרוטוקולים של קבינט הקורונה מעוררת חששות כבדים בציבור, וכך החיסיון על הסכמי החיסונים של המדינה עם פייזר.

עופר כסיף: כך גם העובדה שגורמי מקצוע בכירים במשרד הבריאות, שאמונים על קידום ההתחסנות כחלק מתפקידם, משתתפים כחוקרים במחקרים הקשורים בחברת התרופות פייזר, ולכן מצויים לכאורה בניגוד עניינים.

עופר כסיף: חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במחקר חדש שערך פרופ' רצף לוי, מומחה לניהול סיכונים ומערכות בריאות מ-MIT.

עופר כסיף: את המחקר הזה הוא ערך עם עמיתיו מ-MIT ובשיתוף מגן דוד אדום.

עופר כסיף: במחקר נמצא כי בחודשים ינואר–מאי 2021, נצפתה עלייה של 25% בקריאות על דום לב והתקפי לב בגיל 16–29 ביחס לשנים 2020-2019.

עופר כסיף: בקרב קבוצות גיל ומגדר מסוימות הגידול הוא משמעותי עוד יותר, למשל עלייה של מעל ל-83% בהתקפי לב בקרב נשים בנות 20–29.

עופר כסיף: פרופ' לוי, חוקר בכיר ובעל מוניטין באחת האוניברסיטאות המובילות בעולם, פנה למשרד הבריאות שוב ושוב כדי שילמדו את תוצאות המחקר ויערכו בדיקה ברמה הפרטנית של מקרי דום לב והתקפי לב בחודשים הרלוונטיים.

עופר כסיף: כך ניתן יהיה לבסס או להפריך את החשדות.

עופר כסיף: אני פונה לשר הבריאות ומבקש שייתן את תשומת הלב הראויה למחקר זה, ולאחרים, המעלים חשש לקשר אפשרי בין התחסנות לבין דלקת שריר הלב, במיוחד בגילים צעירים.

עופר כסיף: החששות כי ישנו קשר בין החיסון – – –

מנסור עבאס: משפט אחרון, עופר.

עופר כסיף: תן לי בבקשה עוד כמה שניות, אדוני.

מנסור עבאס: לא, משפט אחרון.

עופר כסיף: החששות כי ישנו קשר בין החיסון לבין סיכון מסוים לתחלואה לבבית הם חששות ענייניים ולגיטימיים, לא היסטריים, הזויים או קונספירטיביים.

עופר כסיף: הקשר הזה לא הוכח, הוא משוער, והוא דורש בדיקה, לא פניקה ולא דוגמטיות משום צד או מחנה.

עופר כסיף: ברשותך, באמת משפט אחרון.

עופר כסיף: חשוב להקשיב לכל חוקר בעל ידע וניסיון שיכול לתרום למאמץ לבלימת המגפה, גם כאשר המידע שהוא מביא מעורר חששות אמת ועשוי להצביע על טעויות, אם נעשו כאלה.

עופר כסיף: ספקנות עומדת ביסוד השיטה המדעית.

עופר כסיף: בואו נכניס מנה הגונה של ספקנות גם למאמץ נגד הקורונה, למען הבריאות של כולנו.

עופר כסיף: תודה רבה, אדוני.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת עופר כסיף.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

קריאה: אדוני, אין שר.

מנסור עבאס: יש שר לשעבר.

מנסור עבאס: כן, כן, אני רואה אותה.

מנסור עבאס: לא, יש שרים לשעבר.

אין ממשלה, אבל יש שרה.

מנסור עבאס: כן, בבקשה.

מנסור עבאס: שלוש דקות, חבר הכנסת יעקב אשר.

ברגע שיהיה שקט.

אדוני היושב-ראש, מכובדי, הפסדת נאום טוב שלי קודם.

ביקשתי מהאנשים הדתיים אצלנו, אלה שדתיים קצת, לא הרבה, שילמדו איך אצלכם שומרים על המסורת גם אלה שהם לא הכי דתיים בעולם.

איך אתם שומרים על הדברים שלכם.

אבל הפסדת.

אני אשלח לך את הנאום, אדוני.

אני רוצה לדבר על נושא הקורונה.

כידוע לך, אדוני, הייתי יושב-ראש ועדת החוקה בשנה פלוס האחרונה.

כל נושא הקורונה התנקז באמת לוועדה.

אני רוצה לומר את מה שהיום כולם יכולים לראות – ניהול כושל בצורה בלתי רגילה של ממשלת השינוי, so called.

פשוט אנחנו רואים איך העסק לא מנוהל.

לא מנוהל.

אתם זוכרים שדיברו על הפרצה בנתב"ג?

זה היה כמה ימים אחרי תחילתה של הממשלה.

כולנו ראינו את ראש הממשלה דוהר בשיירה שלו לשדה התעופה בן-גוריון, מצטלם במסיבת עיתונאים מאחורי תמונה ענקית של מטוס אל על, ואומר לאנשים, ממליץ להם לא לנסוע, ועוד דברים מפה ומשם.

אבל על הפצע המדמם הזה של המוטציות שמגיעות מכל העולם אפילו פלסטר לא שמו.

כבר עברו חודש וחצי, אדוני היושב-ראש.

אז לבוא, להגיד לציבור, שחיכה כל כך הרבה זמן לצאת לחו"ל: אל תיסעו, אבל זאת המלצה?

ככה לא מנהלים מדינה, עם המלצות.

המלצות זה למישהו שרוצה עבודה, ומביא המלצה מהבוס הקודם שלו שהוא עבד טוב.

ככה מנהלים מגפה?

חיים פה על ניסים ועל החיסונים הקודמים.

בינתיים שום דבר מעשי לא נעשה.

ואותם אנשים – עמד פה קודם שר הבריאות, שאצלי בוועדה נאבק נגד התו הירוק, נאבק.

הוא אמר שאי-אפשר להפלות את אלה שלא מתחסנים.

ולא לדבר על אנשים אחרים, שחלקם גם לא התחסנו פה בבניין, רק אחרי שהבטיחו להם תיק בממשלה.

בעצם, אפילו תיק לא הבטיחו להם.

תיק ללא תיק.

איזה ניהול כושל של הקורונה.

אתם לא יכולים אפילו להיות עוזרים של נתניהו בניהול.

עוזרים של נתניהו אתם לא יכולים להיות.

שום דבר לא קורה.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

אין אחידות, אין דברים ברורים לציבור.

מלל ומלל.

מצד אחד לא נותנים לילדים מתחת לגיל 12 לבוא לאירועים מסוימים, לחתונות, אבל אלף ילדים בג'ימבורי יכולים לבוא ולהדביק את כולם, ולחזור הביתה ולהדביק שכונה שלמה, עם הקשישים.

זאת ממשלת כישלון, חידלון.

ואני לא אומר את זה בגלל שאני אופוזיציה.

אני אומר את זה כי זאת האמת.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

מנסור עבאס: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מנסור עבאס: שלוש דקות, אדוני.

יעקב ליצמן: אני לא למדתי ליבה, אני לא יודע מה זה שלוש.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך אותך.

יעקב ליצמן: אני לא זוכר אם דיברתי כשנכנסת.

יעקב ליצמן: יש לי כמה שאלות שאין לי הסבר להן, אדוני היושב-ראש: א.

יעקב ליצמן: למה כשנתניהו כראש ממשלה פנה לציבור שמעו לו, ולמה כשבנט פונה לציבור שלא לנסוע למשל לטורקיה, אוטומטית 5,000 אנשים נסעו?

יעקב ליצמן: מה קרה, מה ההבדל?

יעקב ליצמן: כאן זה ראש ממשלה וכאן זה ראש ממשלה.

יעקב ליצמן: אבל בגלל שראש הממשלה הוא שקרן – הוא גונב מפלגות, הוא גונב כל מיני דברים אחרים – בטח שאף אחד לא ישמע לו, כי כל אחד יודע שמה שהוא אומר, צריך לעשות הפוך.

יעקב ליצמן: הדבר השני – וזה הכי מפליא אותי – היה סיפור מעניין מלפני שבוע ימים: נכנס חבר הכנסת לפיד, השר, והוא היה בבידוד.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: תקשיב טוב, הוא היה עם מישהו שהיה לו קורונה.

יעקב ליצמן: את זה גם הממשלה הנוכחית יכולה לעשות.

יעקב ליצמן: פתאום התברר שהייתה טעות אצל ההוא.

יעקב ליצמן: טעות.

יעקב ליצמן: מאיפה באה הטעות?

יעקב ליצמן: למה אצל כל אחד אנחנו חייבים לשמוע?

יעקב ליצמן: למה לא כל אחד יכול להגיד שזו טעות?

יעקב ליצמן: הוא לא היה יכול להיות כאן בדיונים כי הוא היה בבידוד, אבל באמצע הוא ירד מלמעלה למטה וכבר לא היה בבידוד.

יעקב ליצמן: קיבל הודעה שאין בידוד, שאין קורונה.

יעקב ליצמן: הדבר האחרון, ובזה אני אסיים, אדוני, מתברר שיש לממשלת ישראל, למדינת ישראל, הרבה מיליוני חיסונים באירופה שראש הממשלה לשעבר נתניהו רכש אותם, שילם, הממשלה שילמה בעבורם, ובגלל אגו – שלא יגידו שביבי סידר – לא מביאים אותם לכאן.

יעקב ליצמן: משחקים בחיי אדם בגלל אגו.

יעקב ליצמן: יש חיסונים.

יעקב ליצמן: מה זה להקדים 200,000 חיסונים, מה זה להקדים?

יעקב ליצמן: יש לכם?

יעקב ליצמן: תביאו אותם.

יעקב ליצמן: לא מביאים.

יעקב ליצמן: ומכל השאלות האלו, אדוני, אתה מבין שאנחנו כמובן נצביע נגד.

יעקב ליצמן: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב ליצמן.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יעקב ליצמן: החזרתי לך שנייה.

מנסור עבאס: כן, אתה עומד בזמנים.

מנסור עבאס: גם חבר הכנסת משה גפני יעמוד בזמן.

מנסור עבאס: שלוש דקות, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני כבר בירכתי אותך.

מנסור עבאס: כן.

ינון אזולאי: אתה עוד מעט צריך לברך את אחמד טיבי.

משה גפני: את אחמד טיבי בירכתי.

משה גפני: לא, פה על הבמה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני רוצה להמשיך את מה שאמר חברי חבר הכנסת הרב ליצמן.

משה גפני: המציאות הזאת, אני אמרתי את זה פה כבר לפני שבועיים: הייתה ממשלה קודמת לא מכבר, שהיא טיפלה – ראש ממשלה שטיפל בנושא של החיסונים.

משה גפני: הוא הביא את החיסונים לארץ והוריד את רמת התחלואה למצב שכמעט, היו פחות מחמישה נדבקים ביום.

משה גפני: היה מצב שהקורונה הייתה מאיתנו והלאה, עד שהגיעה הממשלה הנוכחית.

משה גפני: הגיעה הממשלה הנוכחית, והכול מתחיל לעלות חזרה.

משה גפני: ההתפרצות היא, לצערנו הרב, התפרצות משמעותית.

משה גפני: ואני אמרתי שמי שאין לו סייעתא דשמיא, אז התוצאה היא ברורה.

משה גפני: לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, היום אני יכול לדבר על המציאות בפועל: החלטות שלא מתקבלות, ויכוחים שיש במשרדי הבריאות והחינוך, ויכוחים שיש לגבי החיסונים שיש כבר בחברת פייזר, שראש הממשלה הקודם, כמו שאמר הרב ליצמן, הזמין אותם.

משה גפני: הם נמצאים, אפשר להביא אותם.

משה גפני: לא מביאים.

משה גפני: יש ויכוחים.

משה גפני: והתקשורת נאלמה דום.

משה גפני: תקשורת בולשביקית.

משה גפני: מה היו עושים כאשר היה מצב כזה בממשלה קודמת או בקואליציה קודמת, מה היו עושים?

משה גפני: לא היו מפסיקים – בחדשות, ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונים כל הזמן.

משה גפני: ופה?

משה גפני: שקט.

משה גפני: מדברים ככה – דבר מקצועי כזה, כשאין שום החלטה.

משה גפני: אף אחד לא יכול להאמין למה שהממשלה הזאת עושה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להתעלם ממה שהיה פה קודם – המציאות הזאת של סגן השר יאיר גולן, שדיבר נגד ראש הממשלה הקודם ונגד הקואליציה הקודמת, ונגד הדתיים, החרדים ששותפים לקואליציה הזאת, על איך ממנים סגני שרים שאין להם שום ערך, שלא מועילים בכלום, איך ממנים חברי כנסת באמצעות החוק הנורבגי, מיותר לגמרי.

משה גפני: לוקחים כסף מהנכים; לוקחים כסף מאלה שבאמת זקוקים לכסף הזה, ולוקחים רכבי שרד ועוזרים ולשכות.

משה גפני: ומתמנה פה יאיר גולן – מושחת, נמאסת.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת גפני.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוריאל בוסו.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, היום במסיבת עיתונאים בישיבת סיעה אמר שר האוצר, לגבי המינוי של השר אבידר: לא היה שום דיל.

אוריאל בוסו: אתם מבינים, לא היה שום דיל.

אוריאל בוסו: הדיל היחיד שהיה כאן:

אוריאל בוסו: אם אתם רוצים שאני אצביע בעד התקציב, אתמנה לשר.

אוריאל בוסו: בממשלת ישראל 2021 זה כבר לא נקרא דיל.

אוריאל בוסו: זה לא נקרא דיל.

אוריאל בוסו: היום הקימו את ועדת הפנים – אני רוצה לברך את סיעתך, שקיבלה.

אוריאל בוסו: ביד אחת מקימים את ועדת הפנים, ביד שנייה מפרקים אותה לכמה ועדות משנה.

אוריאל בוסו: לא סומכים עליכם?

אוריאל בוסו: לא מאמינים?

אוריאל בוסו: לא נותנים סמכויות?

אוריאל בוסו: אבל מה מפליא, הקימו ועדות וועדות, אבל את ועדת הקורונה ממשלת ישראל לא ראתה לנכון להקים.

אוריאל בוסו: אני חושב שנפתלי בנט עומד במילתו.

אוריאל בוסו: שימו לב מה הוא אמר: לא.

אוריאל בוסו: קורונה לא מעניין.

אוריאל בוסו: אני רק שמתי את הנקודה במקום אחר.

אוריאל בוסו: אם זה קורונה, זה לא מעניין.

אוריאל בוסו: זה מה שאמר נפתלי בנט כשהוציא את ספרו המיוחד: איך לנצח את הקורונה.

אוריאל בוסו: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, הרי בשבוע שעבר שמענו את חבר הכנסת ניר אורבך מרגיע את חברי הציונות הדתית: אל תדאגו, אנחנו נחריג את ילדי הציונות הדתית מגזרת המעונות.

אוריאל בוסו: עכשיו אני שואל אותך שאלה: אתמול הייתה הפגנת הנכים.

אוריאל בוסו: פשוט בושה שלא מוצאים כסף לתת להם.

אוריאל בוסו: תאר לך שחבר כנסת מכאן, מכנסת ישראל, יעמוד ויגיד: חבריי הנכים מבני הציונות הדתית, אל תדאגו, לכם נדאג לתת תוספת, אתכם נחריג.

אוריאל בוסו: איך זה יישמע?

אוריאל בוסו: יש יותר גזעני וגרוע מהדבר הזה?

אוריאל בוסו: אף אחד לא מעלה על דעתו להגיד כזה דבר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת בני בגין.

מנסור עבאס: חבר הכנסת בני בגין.

אוריאל בוסו: אבל על המעונות?

אוריאל בוסו: בטח, אתכם אנחנו נחריג.

אוריאל בוסו: אין דבר יותר גזעני וחשוך מהמילים הללו.

אוריאל בוסו: אז אני רוצה, בהמשך לדיונים שהיו פה היום עם השר מתן קריב, להרגיע אותו ולהגיד לו: הרבנות הראשית הייתה הרבה לפניך; היא תהיה גם הרבה אחריך, איתך או בלעדיך.

אוריאל בוסו: אתה לא תצליח לפגוע ברבנות הראשית.

אוריאל בוסו: כשאתה מטיף פה לחברי הכנסת מי מכבד את הרבנות ומי דואג לכשרות ומי אוכל ולא אוכל – אתה האחרון שיודע בכלל מהו המושג כשרות.

אוריאל בוסו: ישבת עם אחד העיתונאים פה בחוץ, ואתה אומר לו: אני לא מבין בכשרות, קיבלתי רפורמה וביצעתי.

אוריאל בוסו: שימו לב למילים.

אוריאל בוסו: שר לשירותי דת אומר: אני לא מבין בכשרות, אבל את הרפורמה הגדולה ביותר בכשרות הוא מניח.

אוריאל בוסו: אז אני רוצה להגיד לכם: זו לא רפורמה שלו בכלל, זו רפורמה של שר האוצר, כי העיניים שלהם בנושא דת הן עיניים כלכליות.

אוריאל בוסו: זה האסון הגדול.

אוריאל בוסו: זה חילול השם הגדול ביותר, ממשלת הרפורמים הגרועה הזאת.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

מנסור עבאס: חברת הכנסת מיכאל וולדיגר – – –

מיכל מרים וולדיגר: מיכל.

מנסור עבאס: מיכל, סליחה.

מנסור עבאס: מיכל.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה, חבריי הנכבדים, היום י"ז באב, יום השנה הראשון לפטירתו של הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ.

מיכל מרים וולדיגר: הרב היה משפיע, הוגה, תלמיד חכם עצום, שכיהן, בין יתר תפקידיו הרבים, כנשיא ישיבות תקוע ומקור חיים, ישיבות שבהן בניי התחנכו.

מיכל מרים וולדיגר: לפני 40 שנה הרב עבר ניתוח סבוך, ולקראתו הוא הפקיד צוואה בידי חבר קרוב.

מיכל מרים וולדיגר: לאחר שנותח ויצא בשלום, חזר המכתב לידיו.

מיכל מרים וולדיגר: לפני כמה שנים מסר הרב לידי נאמן את אותה צוואה ישנה, ובתום השבעה על פטירתו היא נפתחה על ידי המשפחה, והיא החליטה לפרסם קטעים נבחרים ממנה.

מיכל מרים וולדיגר: אקרא, ברשותכם, חלק קטן מהצוואה: "ברוך השם אלוקי ישראל עושה נפלאות לבדו.

מיכל מרים וולדיגר: למשפחתי ולידידיי", כך כתב הרב, "אין זו צוואה.

מיכל מרים וולדיגר: אין כוחי לכך ואין ליבי לכך עתה, אבל רצוני לכתוב מילים אחדות באווירה של רצינות ערב ניתוח גדול וארוך וגם מסוכן במידה ידועה.

מיכל מרים וולדיגר: היו כמה דברים, כמה עניינים, שבאמת העסיקו אותי וכבשו את ליבי.

מיכל מרים וולדיגר: אכן, באמת ובתמים רציתי בטובת עם ישראל, רציתי בקשר בין ישראל אל הקדוש ברוך הוא והדבר מילא את ליבי.

מיכל מרים וולדיגר: לקראתו ולמענו עשיתי את מה שעשיתי.

מיכל מרים וולדיגר: אולי התכוונתי גם לעצמי, אבל באמת ובתום לב אהבתי את ישראל, אהבתי את הקדוש ברוך הוא, ורציתי בשניהם.

מיכל מרים וולדיגר: למענם עשיתי; אולי לא מספיק, אולי לא נכון – אבל בכל לב.

מיכל מרים וולדיגר: ואשאיר כמה דברים של בקשה: כל הדברים הגשמיים", כתב כבוד הרב, "של כבוד וזיכרון אינם מעסיקים אותי, אף לא העסיקוני באמת אי פעם.

מיכל מרים וולדיגר: אבל יש לי בקשה מכל ידידיי, אהוביי ואוהביי: לסייע לגדל את ילדיי בדרך שרצינו לגדלם: יהודים שלמים עם אלוקים ואדם, שילכו בדרך החסידות, שיזכרו לאהוב את העם היהודי על חסרונותיו, ואת כל יהודי לחוד; שינסו להכיר את העולם ולא להתיירא ממנו, אלא להאירו באור החיים.

מיכל מרים וולדיגר: ולכל האחרים – בקשה: הרבה הרבה הרבה רציתי לעשות, והאמינו לי, לא לכבוד עצמי.

מיכל מרים וולדיגר: אש בערה בי למען ה' ולמען משיחו.

מיכל מרים וולדיגר: לו ידעתי שאחרים עושים טוב ממני, הייתי מצטנע בפינה קטנה.

מיכל מרים וולדיגר: סהדי במרומים שלא נדחקתי ולא נדחפתי מעצמי לא לכבוד ולא לשררה ולא לכל הדומה לדבר.

מיכל מרים וולדיגר: אבל הרבה הרבה רציתי לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: אנא מכם: המשיכו לעשות את מה שרציתי.

מיכל מרים וולדיגר: המשיכו לעשות דברים שיעשו קשר בין אלה: אלוקי ישראל ועם ישראל, העולם ומלואו והתורה, שיהיו ארבעתם כארבע אותיות של שמו הגדול.

מיכל מרים וולדיגר: 'שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד', והוא היודע עד".

מיכל מרים וולדיגר: כך כתב הרב שטיינזלץ זצ"ל – אהבת ישראל, אהבת ה', חיבור ולא פירוד.

מיכל מרים וולדיגר: יהי זכרו ברוך.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת וולדיגר, הכנתי נאום בקשר לקורונה, אבל אני חושב שאפילו אם לא יספיקו לי שלוש הדקות אלא רק להתייחס לצוואה הקדושה שציטטת עכשיו מהרב עדין שטיינזלץ, אז זה חשוב יותר.

ישראל אייכלר: את ציטטת – אני לא יכול להגיד במילים שאת אמרת, אבל אני מניח שאמרת נכון – שהוא ביקש והתחנן שיזכו לעזור לחנך את ילדיו, וילדיו זה גם כמובן תלמידיו, שילכו בדרך התורה ושימשיכו את האור וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: אלה דברים מרגשים.

ישראל אייכלר: כל הצדיקים וכל הרבנים וכל המנהיגים של היהדות הדתית ושל היהדות בכלל שאפו את השאיפה הקדושה הזאת.

ישראל אייכלר: כל פרשת השבוע, שמשה רבנו נתן לנו בפרשת עקב, זה הקריאה הזאת: "והיה עקב תשמעון", חלק ציטטתי קודם.

ישראל אייכלר: כמה כואב לראות שבמשך אלפי שנים עם ישראל המשיך ושרד את כל העמים דווקא בגלל אותם רבנים ואותם אדמו"רים ואותם חכמים ואותם קייסים – כל אחד בארצו ובמולדתו – איך הם הצליחו להעביר מאבא לבן, מרב לתלמיד.

ישראל אייכלר: רק במאה-מאתיים השנים האחרונות, כשהחל המרד של הרפורמה ושל המודרנה ושל ההתחברות אל תרבות הגויים, קרה אסון.

ישראל אייכלר: בעיניי זה אסון דווקא לאותם צדיקים, לאותם קדושים.

ישראל אייכלר: קשה לי לעבור לצד הפוליטי של הדבר, אבל בעיניי זה לא פוליטיקה.

ישראל אייכלר: כשהרב קוק הקים את הרבנות הראשית, מה שהוא כתב על הרבנות הראשית, מה שהוא ציפה מהרבנות הראשית – שתהיה ותהווה ותיצור את העם היהודי השב לארצו, וקדושת הארץ, ושמיטה וכל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: כאשר אני רואה היום ממשלה – ולא רק ממשלה, ממשלה זה רק הסמל – ציבורים כל כך גדולים, תלמידיהם ותלמידי-תלמידיהם של אנשים קדושים שרצו שילכו בדרכי השם, שלא רק שחלק מהם התרחק לגמרי – זה האסון הכי גדול.

ישראל אייכלר: אמר לי לפני רגע מישהו מחברי הכנסת הלא-דתיים שממש כואב לו שבאוכלוסייה הערבית אין אחד שלא יודע את הספתח הראשון של – – –

מנסור עבאס: סורת אל-פאתחה.

ישראל אייכלר: סורת אל-פאתחה.

ישראל אייכלר: הוא אומר שאין אף אחד שלא יודע, ואם תיכנס לגימנסיה הרצליה – אני מצטט אותו, את מה שהוא אמר לי פה בחוץ – ותגיד "שמע ישראל ה' אלוקינו", נראה כמה ילדים יודעים להמשיך את זה.

ישראל אייכלר: אבל זה עוד פחות כואב מאשר כשרואים שאנשים עם כיפות סרוגות, חלק קטן מהם, שיושבים בממשלה, ואת מי שהם מייצגים.

ישראל אייכלר: לא רק שהם התרחקו מהרבנים האלה, אלא הם נלחמים נגד אותם יהודים שבסך הכול – יהודים חרדים, שהם לא מושלמים, אבל בסך הכול הם רוצים להמשיך בדרך אבות, להמשיך בדרך אבותיהם, להמשיך לשמור על הנר, לשמור על התורה ולחזק את התורה.

ישראל אייכלר: ולכן אני קורא קודם כול לכל הדתיים, לכל התלמידים של מה שנקרא "החדר של הרב קוק" וכל התלמידים של החסידות ושל הליטאים, כולם יחד; לפחות אנחנו לא נגיד: אנחנו נחריג את אלה ואת אלה, אלא כולם ביחד נהיה חזית אחת נגד כל מי שמבקש את רעתנו.

ישראל אייכלר: אני אסיים, אדוני היושב-ראש, במשפט נוסף, לכל האנשים שהיום נקראים "חילונים": צאו וחזרו אל הספרים של האבות והסבים והסבתות והרבנים והרבניות שאתם צאצאים שלהם או תלמידיהם; למדו מה הם אומרים.

ישראל אייכלר: תפתחו את הספרים, תחזרו אל המעיין, תשתו מן המים ותתחזקו.

ישראל אייכלר: חזקו ואמצו למען עמנו ולמען ארצנו.

ישראל אייכלר: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יואב בן צור יעלה ויבוא.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, לפי התקנון אתה אמור לנעול את הישיבה, כי אין פה שר.

קריאות: יש שרה.

מנסור עבאס: יש שרה.

מנסור עבאס: הינה, השרה אורנה ברביבאי.

יואב בן צור: אה, סליחה, סליחה.

יואב בן צור: סליחה, גברתי.

דסטה גדי יברקן: חבר הכנסת בן צור, אתה כל כך צודק.

דסטה גדי יברקן: התרגלנו, ממשלה גדולה אבל כמעט ואין שרים.

יואב בן צור: לא, לא.

יואב בן צור: השרה אורנה ברביבאי – –

אורנה ברביבאי: גדי, אתה יכול להירגע.

אורנה ברביבאי: אתה יכול להירגע, אני פה.

יואב בן צור: – – היא שרה חשובה, שרה חשובה.

דסטה גדי יברקן: אתה רואה פה שרים במליאה הזאת היום?

דסטה גדי יברקן: יצאו ולא נכנסו.

יואב בן צור: גדי.

אורנה ברביבאי: לא הלכתי לשום מקום.

דסטה גדי יברקן: לא את.

דסטה גדי יברקן: לא אמרתי שאת.

מנסור עבאס: חבר הכנסת גדי, תירגע קצת.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת בן צור, בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני מתנצל שלרגע לא שמתי לב שהשרה נמצאת פה.

יואב בן צור: אני רוצה לומר לכם, עמד פה היום השר מתן קריב כהנא – בדרך כלל כשאדם לא מרגיש טוב מוסיפים לו שם – עמד פה היום ודיבר על אהבת ישראל, ודיבר על כך שהוא רוצה לשמור – לפני כמה ימים בריאיון שאלו את שר הדתות, שמגדיר את עצמו כשומר תורה ומצוות, אם הוא בעד תחבורה ציבורית בשבת, והוא התחמק מלענות, הוא לא ענה.

יואב בן צור: שומע, אדוני היושב-ראש?

מנסור עבאס: כן, בוודאי.

יואב בן צור: הוא לא ענה.

יואב בן צור: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, שלפני כשלוש שנים, גם אז עלה הנושא של תחבורה ציבורית בשבת, היו אצלי 13 ראשי ועדים של נהגים בתחבורה הציבורית, ביניהם ראשי ועדים של נהגים ערבים, והתחננו, הם לא רוצים לעבוד בשבת, ולאו דווקא כולם ממניעים דתיים או מסורתיים אלא ממניעים סוציאליים.

יואב בן צור: הם אמרו: בשבת אנחנו רוצים לשבת עם המשפחות שלנו, ללכת לטייל, ללכת לבלות, להיות איתן יחד, אנחנו לא רוצים לעבוד בשבת.

יואב בן צור: כופים עליהם בחלק מהמקומות, ואומרים להם: אם לא תעבדו בשבת, אתם תפוטרו.

יואב בן צור: ועל כך שר הדתות של מדינת ישראל מתחמק מתשובה.

יואב בן צור: זה אומר שאנחנו איבדנו את כל הערכים היהודיים, איבדנו כל צורה וכל צלם של מדינה שיש לה סמל יהודי, שמתבססת בעצם ישיבתה בארץ על הסמלים היהודיים שלה.

יואב בן צור: זה מוביל אותנו לכך, לממשלה כזאת שראש הממשלה שלה מתהדר בכיפתו על ראשו ועדיין מוכן – או לא תהיה לו ברירה – לקבל את כל מה שיכתיבו לו שותפיו הקואליציוניים, שזה באמת הרס וחורבן לדת ישראל.

יואב בן צור: אף אחד לא היה מסכים שיעשו ככה לדתו.

יואב בן צור: גם אתה, אדוני היושב-ראש, כל פגיעה או רצון או ניסיון לפגוע באיזשהו שבב של האמונות הדתיות של המוסלמים – אתה עומד על כך שזה לא יקרה.

יואב בן צור: זכותך.

יואב בן צור: ואנחנו פה נמצאים בממשלה כזאת, ורוב-רובם של חברי הכנסת אנשים מסורתיים ורואים בעיניים כלות איך רוצים לחסל את הדת במדינת ישראל – אם זה כשרות, אם זה גיור, אם זה שבת.

יואב בן צור: הממשלה הזאת מאוחדת בדבר אחד בעשייה שלה: היא מאוחדת ברצון שלה לקעקע את כל יסודות הדת.

מנסור עבאס: תודה.

יואב בן צור: אבל בדברים אחרים ממש היא חסרת מעש.

יואב בן צור: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב בן צור.

מנסור עבאס: חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח.

יואב בן צור: נוכח.

מנסור עבאס: אה, סליחה.

מנסור עבאס: אנחנו כמובן ננצל את ההזדמנות לאחל לחבר הכנסת פטין מולא הרבה בריאות, אושר ועושר, ורפואה שלמה.

פטין מולא: תודה, תודה.

מנסור עבאס: ולכל חברי הכנסת – גם לחבר הכנסת צבי האוזר.

מנסור עבאס: הוא לא נמצא אבל – – –

קריאה: – – –

מנסור עבאס: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

פטין מולא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השרה, גם אני רוצה לדבר איתכם על הבזבוז של הממשלה החדשה.

פטין מולא: אני לא מתכוון ל-25 חברי הכנסת שנכנסו בנורבגי, כבוד היושב-ראש, ולא מדבר על סגני שרים חדשים או שרים בלי תיק, אלא על בזבוז מסוג אחר – המצאה חדשה – פיצול מועצה מקומית בתור שוחד פוליטי.

פטין מולא: חברת הכנסת, ידידתי שרן השכל, ישר מהקמת הממשלה רוצה לקחת את כסרא-סמיע, יישוב דרוזי בגליל, מועצה מקומית דרוזית קטנה, ולפצל לשניים.

פטין מולא: יש קורונה, יש אי-יציבות פוליטית, יש משבר כלכלי, ומה שהכי דחוף לחברת הכנסת זה לפעול לפצל מועצה מקומית של בקושי 9,000 תושבים.

פטין מולא: אני לא יודע אם שרן השכל בכלל ביקרה ביישוב דרוזי שלנו מאז שנבחרה לכנסת ואם היא מכירה את היישובים הדרוזיים, את הבעיות האמיתיות של העדה הדרוזית ושל הכפרים שלנו.

פטין מולא: כששלחו צווי הריסה לבתים בכסרא-סמיע, איפה הייתה חברת הכנסת שרן השכל?

פטין מולא: כשאני פניתי יחד עם ראשי מועצה לעצור את כל צווי ההריסה כדי לבטל אותם לא שמעתי את השם שלה פעם אחת.

פטין מולא: השאלה שמתבקשת היא מה לשרן השכל ולמועצה המקומית הדרוזית הקטנה בצפון?

פטין מולא: התשובה מאוד פשוטה: נקמה בראש מועצת כסרא כי הוא מזוהה עם הליכוד, ושם המעוז של הליכוד, שקיבל שם 1,400 קולות, ותקווה חדשה קיבלה 340 קולות.

פטין מולא: השאלה המתבקשת היא מה לשרן השכל ולמועצה המקומית הדרוזית הקטנה הזו.

פטין מולא: אם היא הייתה באמת מכירה את כסרא-סמיע, היא הייתה יודעת שלכפר סמיע אין יכולת להחזיק את עצמו כלכלית.

פטין מולא: הכוונה שאין אזור תעשייה, אין עסקים, אין הכנסות.

פטין מולא: מאיפה יגבו ארנונה?

פטין מולא: אין שום אזור תעשייה שם, אין להם מאיפה אפילו להכניס כסף כדי להחזיק את המועצה החדשה שהיא רוצה להקים, וזה בלי לדבר על ההוצאות שיהיו מיצירה של המועצה המקומית החדשה.

פטין מולא: שרן וכל תקווה חדשה, שבנויה על שנאה, לא מתעניינים בשום דבר חוץ מלנקום בחברי ליכוד, אם זה חברי הכנסת של הליכוד, מצביעי הליכוד, ועכשיו גם חברי מועצה שמזוהים עם הליכוד.

פטין מולא: את הקריירה הפוליטית שלך התחלת כחברת הכנסת בליכוד, הבטחת לבוחרים שלך בשורה ליברלית, אמרת שתעזרי להם ותילחמי יחד, לעדה הדרוזית.

פטין מולא: באת להכניס לכפר הזה שנאה ומריבות מיותרות – –

מנסור עבאס: כן.

פטין מולא: – – היות שנטשת את הבית שלך ועברת למפלגה אחרת.

פטין מולא: אני מבקש ממך לעצור את המהלך שהולכים להקים במשרד ראש הממשלה מינהלת.

פטין מולא: המינהלת של הכפרים הדרוזיים מטופלת במשרד ראש הממשלה, העברנו אותה בשנה שעברה, והיום אנחנו רואים מלחמה בין משרד האוצר לבין המשרד לשיתוף פעולה אזורי על מנת לקחת את המינהלת.

מנסור עבאס: כן, תודה.

פטין מולא: וזה במקום לבוא ולדאוג לתקציבים של הכפרים הדרוזיים – שנתיים בלי חומש, שנתיים בלי תקציבים, כבוד היושב-ראש, וכולם יודעים ממה הם סובלים: מצוקות דיור, ארנונות, הרבה נושאים על הפרק.

פטין מולא: בזה צריך להתעסק ולא בפוליטיקה זולה.

פטין מולא: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת פטין מולא.

מנסור עבאס: שנתיים אין תוכנית חומש, והליכוד היה בשלטון.

פטין מולא: אנחנו הכנו תוכנית חלופית – –

מנסור עבאס: היום אנחנו לקראת תוכנית.

פטין מולא: – – כי לא היה תקציב מדינה, כבוד היושב-ראש.

מנסור עבאס: כן.

פטין מולא: לא.

פטין מולא: תקצבנו 280 מיליון שקל בשנת 2020.

מנסור עבאס: אוקיי, תודה, חבר הכנסת פטין מולא.

פטין מולא: בשנת 2021 – 180 מיליון שקל.

מנסור עבאס: חברת הכנסת מירי מרים רגב נמצאת?

מנסור עבאס: אינה נוכחת.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

קריאות: – – –

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

מנסור עבאס: בבקשה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת פטין מולא, אתה יכול לשבת.

אבי מעוז: גם אני מצטרף לברכת ברוך רופא חולים לחבר הכנסת פטין מולא – –

פטין מולא: תודה.

אבי מעוז: – – ולברכת החלמה מהירה ושלמה לחבר הכנסת צבי האוזר.

אבי מעוז: כתב מרן הרב קוק זצ"ל: "מטרת החינוך היא להכשיר את האדם לצורתו המתוקנת, שהנקודה המרכזית שבה היא לעשותו טוב וישר – – – כל מה שתהיה מושרשת בליבו של אדם יותר הקריאה בשם ה', כן יגדל טובו ויושרו, ויהיה יותר מאושר לעצמו ולחברה כולה – – – לקח מקום בראש החינוך הישראלי תלמוד תורה, ודווקא תלמוד תורה ולא ידיעות אחרות שאין מטרתן כי אם להכשיר את האדם למלחמת החיים ולא לעשותו טוב וישר לפני ה' ואדם.

אבי מעוז: זאת היא הדרך העתיקה, אשר בה הלכו אבותינו מעולם, ועל פי דרך זה נשמר שם ישראל בכלל, והצליחו גם עשו פרי, שיצאו מגדולי הדורות המצוינים מאורי אור בעד האומה ובעד כל העולם כולו".

אבי מעוז: במדינת ישראל ישנם תלמודי תורה, חלקם ציוניים וחלקם חרדיים, שמשתייכים למה שקרוי "החינוך המוכר שאינו רשמי".

אבי מעוז: במוסדות אלו שמים במרכז את המגמות הללו: לגדל ילדים טובים וישרים לפני ה' בדרך שבה מקובל לחנך את ילדי ישראל מדורי-דורות.

אבי מעוז: אנשי החינוך במוסדות הללו משקיעים את עיקר מרצם וזמנם ללמד את לימודי הליבה של עם ישראל – תורה, נביאים, כתובים, משנה, גמרא והלכה – ולפתח את מידותיהם ואת יראת השמיים של הילדים.

אבי מעוז: גם עברית וחשבון לומדים בתלמודי התורה, אבל חטאם הגדול הוא שלימודי אנגלית אינם חלק ממערכת הלימודים, ובשל החטא הנורא הזה הם מופלים לרעה מכל מערכת החינוך ומתוקצבים בצורה מופחתת בכמה וכמה פרמטרים.

אבי מעוז: אם לצורך תקצוב מוסדות החינוך היו בוחנים למשל את המוסד על פי ישרותם ומוסריותם של בוגריו, או לחלופין על פי רמת האידיאליסטיות והמסירות שלהם לעם ישראל, אולי הכול היה נראה אחרת והתקצוב היה שונה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, ממשלה זו הוכיחה בעבר שהיא רוצה לפעול נגד חינוך ילדי ישראל על הטהרה הזאת, שמודגשת כאן.

אבי מעוז: על פי הביטוי שנאמר במשנה, "לא תהא כוהנת כפונדקית", האם לא הגיע הזמן שבמדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי, לא יתייחסו ללימודי התורה שבכתב והתורה שבעל פה לכל הפחות כאל לימודי אנגלית?

אבי מעוז: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אבי מעוז.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: שלוש דקות.

ינון אזולאי: תודה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי כנסת, ב-20 ביולי, נתב"ג – כ-35,000 נוסעים; 21 ביולי – כ-35,000 טסים; ב-23 ביולי – כ-41,000; ב-25 ביולי – 37,000 נוסעים.

ינון אזולאי: למעשה מה שאנחנו רואים זה שבימים האחרונים, בחודש האחרון, בכל יום כ-40,000 נוסעים בנתב"ג.

ינון אזולאי: רוב היעדים הם טורקיה ויוון.

ינון אזולאי: קודם כול, שאפו.

ינון אזולאי: אתם יודעים להביא את היעדים שלכם, אין פוצה פה ואין מצפצף.

ינון אזולאי: רציתם שיהיו שם עד יום שישי, שלא יהפכו את זה, הגעתם להבנה, דפקת על השולחן – קיבלתם.

ינון אזולאי: אנחנו צריכים את העזרה שלך באומן, כבוד היושב-ראש מנסור.

ינון אזולאי: אנחנו לפעמים שואלים את עצמנו: מה אנחנו יכולים לעשות כדי שהמוטציות לא ייכנסו לפה?

ינון אזולאי: ואנחנו רואים מוטציות נכנסות – מפעל של מוטציות בנתב"ג.

ינון אזולאי: אבל אני רוצה לשמוע אולי לפעמים מהמומחה, ללמוד מהמומחים.

ינון אזולאי: יש מומחה בשם נפתלי בנט, שישב והכין ספרון, ואיתו בעצם – אולי הוא חושב כך – ניצח בבחירות.

ינון אזולאי: מה הוא כתב, מה הוא אמר?

ינון אזולאי: הוא עמד פה, במקום הזה, ואמר: "איך למען השם אפשרתם להכניס אוטוסטרדה של כל המוטציות בעולם לתוך ישראל?

ינון אזולאי: התרענו בזמן אמת, זעקנו בזמן אמת, אמרנו: תשתלטו על נתב"ג".

ינון אזולאי: זה נפתלי בנט.

דסטה גדי יברקן: תעשה את זה דרמטי.

ינון אזולאי: מה אמרה אילת שקד?

ינון אזולאי: נתנו לאוטוסטרדה של מוטציות להיכנס לכאן רק כדי שיוכלו לומר שמספר האנשים שמבלה בדובאי ובחו"ל גבוה והכול בסדר, העניינים בשליטה.

ינון אזולאי: מי אומר את זה, נפתלי בנט?

ינון אזולאי: אומרת את זה השרה שקד.

ינון אזולאי: בממשלה' תשאלו את שרי הממשלה, כולם יגידו' נכון, גברתי השרה?

ינון אזולאי: שיש דאגה מהמוטציות, יש דאגה.

ינון אזולאי: כולנו דואגים, אני מסכים איתך.

ינון אזולאי: אבל מה אתם עושים?

ינון אזולאי: הדבר היחידי ששר האוצר עושה – מה הוא עושה?

ינון אזולאי: מסתכל קדימה, פששש, עוד מעט יבוא אומן, מה אנחנו עושים באומן?

ינון אזולאי: כשהגיעו מרוסיה כמויות ולא בדקו, ועולים אחר כך לרכבת, זה לא מעניין אותו, אבל כשיגיעו לאוקראינה, כשיגיעו לאומן בראש השנה להשתטח על קברו של הצדיק רבי נחמן, פתאום כולם יקפצו, פתאום – מידבקים.

ינון אזולאי: אבל גם היום לוקחים את המגזר החרדי, ותראו כל מיני ערוצים בתקשורת, ועיתונים, כשזה לא קשור בכלל למגזר החרדי: קורונה – שמים תמונה של חרדי.

ינון אזולאי: מה הקשר בין הקורונה לחרדי בימים האלה?

ינון אזולאי: כמעט אין קשר, אבל שמים את התמונה שלו.

ינון אזולאי: אבל יכול להיות שליברמן באמת צודק – צריך באמת לתת את הדעת על המחדל של מי שהגיע בחודש שעבר מרוסיה.

ינון אזולאי: התמונות האלה, של עשרות האלפים שכל יום מגיעים הלוך וחזור, הלוך וחזור – אני אומר לכם שזה לא באמת מעניין את כולם; מעניין אותם מה יגידו כדי שיוכלו לדבר על הציבור החרדי.

מנסור עבאס: כן.

ינון אזולאי: ואם אנחנו רק ניזכר – אני כבר מסיים – בשבוע שעבר, כשאותו שר האוצר פרסם את הרפורמה של הכשרות, הרי זה הוא פרסם, מה הוא פרסם?

ינון אזולאי: באותו יום שנכנס אלכס ויז'ניצר, ידידו הטוב, מאחורי סורג ובריח, הוא פרסם את רפורמת הכשרות.

ינון אזולאי: זה ראש מאפיה; כשהוא רוצה להסיט את העניין הוא מתנהג כראש מאפיה.

מנסור עבאס: תודה.

ינון אזולאי: זה מה שהוא עושה.

ינון אזולאי: עכשיו הוא מדבר על אומן כדי שלא יסתכלו על כל אלה שבאים מרוסיה ועל כל התיירים מכל העולם.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: תודה, אדוני.

משה אבוטבול: שוכרן.

מנסור עבאס: אהלן וסהלן.

משה אבוטבול: בגלל שאתם לאחרונה בעמדות מאוד חשובות, אנחנו חייבים להתחיל לעבור קורס בערבית, כדי להתנהל איתכם בצורה נכונה.

משה אבוטבול: אין מה לעשות.

דסטה גדי יברקן: אגב, זה לא בציניות.

דסטה גדי יברקן: הערבית הייתה צריכה להיות – – –

משה אבוטבול: אין מה לעשות.

מנסור עבאס: לא מזמן דיברתם ערבית.

משה אבוטבול: דיברנו, נכון.

משה אבוטבול: ההורים שלי.

מנסור עבאס: וגם החכמים כתבו את הספרים שלהם בערבית, נכון?

משה אבוטבול: נכון, נכון.

מנסור עבאס: הרמב"ם כתב בערבית.

משה אבוטבול: נכון.

משה אבוטבול: עד שבאו האשכנזים וקלקלו אותנו.

מנסור עבאס: אני לא מתערב בין אשכנזים לספרדים.

משה אבוטבול: טוב, יאללה, בוא נתחיל ככה.

משה אבוטבול: שים שעון.

ינון אזולאי: יש לך כולה שלוש דקות.

מנסור עבאס: שלוש דקות.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבר אמרנו קודם – – –

מנסור עבאס: זה מחוץ לפרוטוקול, כל מה שאמרנו.

משה אבוטבול: קודם.

משה אבוטבול: בטח.

משה אבוטבול: בוודאי.

משה אבוטבול: אז בוא נתחיל מהתחלה, כי כבר עשר שניות לקחת.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבר אמרנו ונאמר שהממשלה הזאת מנותקת לגמרי מהציבור, 360 מעלות.

משה אבוטבול: והיות שהשרים לא יורדים אל העם, אז העם צריך לרדת אליהם, ואנו כשליחי ציבור נביא מה בדיוק חושבים שם עליהם בעם.

משה אבוטבול: אבל ראשית, רציתי להביא לציבור את העובדה הכואבת והמזעזעת שהדרדור של הרפורמים ממשיך: התנועה הרפורמית – עתירה לבג"ץ נגד הרב הראשי לישראל הגאון הרב יצחק יוסף, שלפיה על שר הדתות להעמיד את הרב יצחק יוסף לדין משמעתי ולבחון את העברתו מתפקידו כדיין ש"שכלל לכדי שיטה את הביזוי של קהלים שלמים בישראל", כך כותבים הליצנים הרפורמים.

משה אבוטבול: הם לא אוהבים שרבנים מדברים, הם אוהבים רבנים מגמגמים, בעדיפות לרבנים אילמים.

משה אבוטבול: ובאמת ידעו למי לפנות – לשר הדתות, שלאט-לאט מוכיח את חיבתו להם, כהוראת מורו ורבו בנט, שמעדיף את הרפורמים על המגזר החרדי.

משה אבוטבול: זה האיש, וכבר אמרנו לגביו: מדבר בנט תרחק.

משה אבוטבול: חשוב לקרוא כעת את הדברים החשובים והנוקבים של העיתונאי אמנון אברמוביץ' בטור בחדשות 12: "הממשלה הזאת קטנה וקוטבית מכדי להיות ממשלת שינוי".

משה אבוטבול: שינוי הוא תואר כבוד שניתן לה כדי לחסום את התואר המתעתע והערמומי ממשלת מרכז-שמאל.

משה אבוטבול: "אנשים הגונים צריכים לסלוד מהפרקטיקה הדורסנית שבה נהגה הקואליציה בכנסת" לגבי הוועדות.

משה אבוטבול: היא "ניצלה בגברתנות את הרוב לעשוק את המיעוט" ולמנוע מהליכוד את הזכויות.

משה אבוטבול: אם הממשלה איננה מסוגלת, בגין גודלה הזעיר והרכבה, להיות ממשלת שינוי, לפחות שלא תהיה ממשלת המשך.

משה אבוטבול: אלה הדברים של אחד שלא נחשב לאוהב של הליכוד או של הדתיים או אוהב של האופוזיציה.

משה אבוטבול: ואם הוא אומר עליכם דברים כאלה, כדאי שתתחילו לחשוב איפה אתם טועים.

משה אבוטבול: ממשלה כושלת, לכו הביתה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי אבידר – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה.

מנסור עבאס: שלוש דקות.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: חבריי חברי הכנסת, לא סתם חבר הכנסת, השר המושחת ביותר שקם כאן למדינת ישראל, אלי אבידר, לא נמצא כאן.

שלמה קרעי: לא סתם.

שלמה קרעי: אחרי כל ההפגנות שלו ואחרי כל הצעקות וההתחסדויות והטהרנות וכביכול ניקיון הכפיים, כשמגיעה ההזדמנות להשיג עוד ג'וב ועוד כיסא ועוד רכב יותר מפואר, כולם נופלים שדודים תמורת נזיד עדשים.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, ראש ממשלת נורבגיה קצת כועסת על השימוש שאנחנו עושים כאן בחוק הנורבגי.

שלמה קרעי: היא לא רוצה שממשלה של מושחתים תקרא לעצמה ממשלה של חוק נורבגי, אז היא שלחה אליי מסר כדי להעביר אליכם כאן בנורבגית.

שלמה קרעי: היא אומרת ככה: Dere er alle korrupte.

שלמה קרעי: Dette er den storste svindelregjeringen som noen gang er dannet.

שלמה קרעי: Ga hjem.

יבגני סובה: נשמע כמו שר הטבעות, שלמה.

שלמה קרעי: אז בוא אני אתרגם בשבילך: כולכם מושחתים, ככה היא אומרת.

שלמה קרעי: זו ממשלת ההונאה הגדולה ביותר שקמה אי פעם.

שלמה קרעי: לכו הביתה.

שלמה קרעי: תודה רבה.

יבגני סובה: כמה זמן עבדת על המבטא, שלמה?

יבגני סובה: כמה זמן עבדת על המבטא?

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת שלמה קרעי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת שמחה רוטמן – אינו נוכח; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מנסור עבאס: שלום לך, דוד.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא ויגיע.

מנסור עבאס: אבל שלמה, זה היה באמת בנורבגית או – – –

דוד אמסלם: מה, לא הבנת?

דוד אמסלם: אתה רוצה שאני אקריא לך עוד פעם?

קריאות: – – –

שלמה קרעי: רק השרים הנורבגים מבינים נורבגית.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: שלוש דקות, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו עוסקים בצו בריאות העם.

מאיר פרוש: למה אנחנו עוסקים בצו בריאות העם?

מאיר פרוש: כי יש את נושא הקורונה, נגיף הקורונה המשתולל.

מאיר פרוש: כנראה הממשלה לא יודעת בדיוק איך לטפל.

מאיר פרוש: היא ידעה רק לצעוק, לצחוק, לגרום לממשלה שלא תדע איך פועלים.

מאיר פרוש: מה לא נאמר על הממשלה הקודמת?

מאיר פרוש: אני מנסה להיזכר, מנסה גם להזכיר את האווירה.

מאיר פרוש: איזו אווירה עוינת הייתה כאן בארץ רק לפני שנה.

מאיר פרוש: מה לא נכתב בתקופה ההיא, מה לא נאמר, עם דברי שיסוי, בתקופה ההיא?

מאיר פרוש: מה לא נרמז על ציבורים פה בארץ אז?

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: מכיוון שאז הייתה תחלואה יחסית גבוהה יותר בריכוזי הציבור החרדי.

מאיר פרוש: כולנו זוכרים את הסגרים שהיו, כמה אנחנו מחינו, כמה אנחנו התחננו, ושאלנו איך וכיצד נקבע שאתם קובעים על שכונה כזו או אחרת, חלק משכונה, שיהיה סגר?

מאיר פרוש: לפי מה זה נקבע?

מאיר פרוש: ואף אחד לא נתן – אני אומר לכם:

מאיר פרוש: עד היום אף אחד לא נתן תשובה איך זה נקבע, אבל הטילו סגרים על הציבור החרדי, על ריכוזי הציבור החרדי בירושלים, בבני ברק.

מאיר פרוש: בכל מקום שהיה ציבור חרדי ריכזו אותו.

מאיר פרוש: היה לנו את הסיפור המפורסם ברמת גן, ששמו גדר, הוא לא רצה שיבוא אליו הציבור החרדי.

מאיר פרוש: איך אנחנו עברנו את חג הפסח תש"ף, לפני שנה וארבעה חודשים?

מאיר פרוש: איך עברנו את ראש השנה, שעוד אין שנה מאז?

מאיר פרוש: והיום בקושי, ברוך השם, בקושי יש חולים במגזר החרדי – – –

מנסור עבאס: ברוך השם.

מאיר פרוש: אמרתי, ברוך השם.

מאיר פרוש: אבל מכל עשרה חולים יש אחד בתל אביב.

מאיר פרוש: האחוז הוא כזה גבוה שאם הוא היה במגזר החרדי – וכך קרה בשנה שעברה, והטילו סגר.

מאיר פרוש: אז בדיוק כמו שלארצות הברית לא הפסיקו אף פעם את הטיסות כיוון שפחדו על היחסים הדיפלומטיים עם ארצות הברית, ככה אף אחד לא יעז לפגוע בתל אביב, המטרופולין של מדינת ישראל.

מאיר פרוש: אבל מה לא עשו אז כאשר הייתה תחלואה גבוהה בריכוז החרדי?

מאיר פרוש: הטילו סגר, הסתובבה משטרה, לא נתנו ללכת, לא יכולת להיות בבית, לא יכולת ללכת לבית כנסת, לא היו חתונות.

מאיר פרוש: שום דבר – לא יכולת לנהל אורח חיים משלך.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: למה, אדוני?

מאיר פרוש: מכיוון שזה היה בריכוז של ציבור חרדי.

מאיר פרוש: כך היה.

מאיר פרוש: והיום הממשלה הזאת באה לפה, כאשר מה שיש וקורה היום, לצערנו – אחרי שהממשלה שהייתה עד לפני חודש וחצי מסרה לממשלה החדשה – שאתה לא חבר שם – מדינה בלי קורונה, היום יש קורונה והממשלה הזאת לא עושה כלום.

מאיר פרוש: היא לא עושה כלום מכיוון שזה ציבור חילוני?

מאיר פרוש: אני שואל, אבל זאת המציאות.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: אחריו – חבר הכנסת יואב גלנט.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שרציתי להאריך בנושא של הכישלון הקולוסלי בכל נושא הקורונה, התפרצות הקורונה – שהכול הגיע מנתב"ג, בחוסר הטיפול הממשלתי, בהזנחה.

אורי מקלב: לא הייתה מדינה שהתגברה באופן כזה על הקורונה, ולא הייתה מדינה ולא נראה לי שגם תהיה מדינה שככה הפכה את הגלגל ובכזאת מהירות ובכזאת עוצמה החזירה לעצמה את הקורונה – והכל כשאנחנו יודעים מאיפה, אנחנו יודעים מה קרה בנתב"ג.

אורי מקלב: ומה עכשיו מבקשים מאיתנו?

אורי מקלב: הציבור לא יודע.

אורי מקלב: בצו בריאות הציבור, בריאות העם – מה מבקשים מאיתנו?

אורי מקלב: מבקשים מאיתנו שאנשים יוכלו לבוא מנתב"ג ויוכלו לנסוע בתחבורה הציבורית ללא בידוד, עד שהם מגיעים הביתה.

אורי מקלב: הם יכולים לנסוע עכשיו כמה שעות לאילת, לקריית שמונה, לנסוע לשם בתוך אוטובוס מלא נוסעים – זה הכול בסדר, ועדיין אנחנו מתמודדים עם הנגיף.

אורי מקלב: אחרי זה ניתן לו, גם נכביד עליו – ששבוע שלם הוא לא יצא אפילו בערב, שום דבר, ועכשיו ניתן לו לנסוע כמה שעות בתוך האוטובוס.

אורי מקלב: פשוט, הדברים האלה לא יאומנו, כמה זה דבר והיפוכו.

אורי מקלב: זה גם נכון שבנושא הזה נתב"ג היה חלק מההסתה נגד הציבור החרדי, שציבור מגיע במטוסים – לקחו איזו תמונה ממטוס שהגיע באופן נקודתי ערב חג, עם נוסעים יותר חרדים: ותראו מה שקורה בנתב"ג.

אורי מקלב: עכשיו, ברוך השם, אין חרדים.

אורי מקלב: יכול להיות שגם יהיו, אבל מישהו צריך לבקש סליחה מהציבור הזה.

אורי מקלב: אני רוצה בכל אופן רוצה לנצל את התורנות שיש כאן לשרה כדי לסטות מהנושא ולדבר איתה, עם שרת הכלכלה, על הנושא של המעונות.

אורי מקלב: לא יצא לנו לדבר על זה, אבל ודאי שמעת.

אורי מקלב: במשמרת שלך את צריכה לעשות כל מאמץ – אנחנו יודעים גם מה התפיסה – לא לפגוע בנושא של מעונות מול עבודת האימהות.

אורי מקלב: לכל הדברים האחרים אין קשר, אין קשר למעונות, שנוצרו כדי שהן, עם ילדים קטנים מגיל אפס עד שלוש, תוכלנה לצאת לעבודה.

אורי מקלב: זאת האפשרות היחידה, ולרבות מהנשים, דווקא הנשים החרדיות, אלה שרמת השכר שלהן, לפי מה שאנחנו יודעים – הממשלה יודעת, לפי הלמ"ס – רמת השכר נמוכה, זה יהפוך את זה מייד לעבודה לא כדאית.

אורי מקלב: ועכשיו השאלה היא באיזה מצפון עושים את זה.

אורי מקלב: אין לזה לא היתכנות; זה גם לא נכון כלכלית, בכל מידה – הנשים האלה פשוט לא יוכלו ללכת לעבודה – גם לא חברתית וגם לא אנושית.

אורי מקלב: גם לא חברתית: איך שתי נשים יעבדו באותו משרד רואי חשבון, ולאחת יהיה סבסוד, היא תשלם 500 שקל – זו גם יכולה להיות חרדית שבעלה עובד, ומה זה קשור – ואחת תשלם 2,500 שקל.

אורי מקלב: היא גם לא תשלם את זה, כי כל מה שהיא מרוויחה זה 6,500; עובדות מסורות, שעושות מאמץ לעבוד.

אורי מקלב: זה לא קל להן לעבוד עם שלושה, ארבעה ילדים צפופים.

אורי מקלב: הרבה פעמים האנשים האלה עם שני ילדים בתוך המסגרות האלה.

אורי מקלב: אין להם דרך אחרת.

אורי מקלב: הדרך השנייה תהיה לא לעבוד או לעבוד במקומות שבאמת – גם לא מזיז למדינה.

אורי מקלב: המדינה משקיעה כדי שהם יעבדו.

אורי מקלב: אנחנו באבחה אחת הגענו לרמת העסקה מאוד גבוהה.

אורי מקלב: מי שמספר לך סיפורים אחרים שאצל הגברים יש יותר, שיש גידול בעבודת הגברים בתקופה שעשינו את זה – זה לא נכון.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

אורי מקלב: זה לא נכון, זה לא נכון.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: זה לא נכון וזה גם לא בא לידי ביטוי עוד, הנושא הזה של כושר השתכרות.

מנסור עבאס: תודה.

אורי מקלב: זה בקצה, ואנחנו מדברים עכשיו על הרבה יותר רחב.

אורי מקלב: לכן זה גם לא נכון, ואני גם אסביר לך למה זה לא נכון.

אורי מקלב: אני מסיים.

מנסור עבאס: לא.

אורי מקלב: כל מה שמספרים עכשיו – – –

מנסור עבאס: הסברת כבר.

מנסור עבאס: תודה, תודה.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: לכן, בסופו של דבר, לבוא ולעשות את הדבר הזה, זה יפגע.

אורי מקלב: הלימוד של הבעלים, של הגברים, זה לא בגלל שזה כדאי או לא כדאי אלא בגלל שזה ערך.

מנסור עבאס: תודה.

אורי מקלב: על הערך הזה הן הולכות לעבוד.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אם הוא יעבוד, אז היא לא תעבוד, עם חמישה או שישה ילדים.

אורי מקלב: אף אחד לא יכול לכופף.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

אורי מקלב: העם שלנו הוא קשה עורף כשמישהו מכביד עליו, כשמישהו מקשה את ליבו ואומר: אני אכוף אותך.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים ב-2021, כבר אי-אפשר לכוף מישהו.

אורי מקלב: ואם מכריחים אותו, גם אם הוא צריך לעבוד והוא רוצה לעבוד, הוא לא יצא לעבוד, כדי שלא יגידו שהוא התכופף בפני הפריץ.

מנסור עבאס: כן, תודה, חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יואב גלנט, בבקשה.

מנסור עבאס: אחריו – חבר הכנסת אופיר כץ.

מנסור עבאס: שלוש דקות, אדוני.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני באתי לשוחח איתכם על סוגיה שמאוד מדאיגה אותי, והיא ההתנהלות של הממשלה הזו בנושא החקלאות.

יואב גלנט: אני מבין שמי שמכתיבים את המדיניות זה ראש הממשלה ושר החוץ, ולצערי גם שר האוצר.

יואב גלנט: ההסתכלות עוברת רק דרך דבר אחד, והוא החור שבגרוש, רק דרך הכסף.

יואב גלנט: אני רוצה לומר לכם שחקלאות לא נמדדת רק דרך הכסף.

יואב גלנט: הדברים הם פשוטים: אם אנחנו מסתכלים על חקלאות, אז אנחנו שואלים את עצמנו כמה עולים הירקות והפירות או העופות לצרכן, ואנחנו יודעים שאפשר לקנות בשר יותר בזול בארגנטינה, ופירות בטורקיה, וירקות בעזה.

יואב גלנט: אבל מרכיב החקלאות איננו רק מרכיב הכסף.

יואב גלנט: מדוע?

יואב גלנט: כי יש גם את הנושא הבריאותי ויש גם את הנושא של העתודה, כלומר אם יום אחד מישהו יסגור את הברז – מאיפה תביא את החיטה או את הפירות או את הירקות.

יואב גלנט: אבל מעל כל הדברים האלה יש נושא אחד שהוא בעיניי הנושא המרכזי: המדינה הזאת מתבססת על התנועה הציונית.

יואב גלנט: זה הגוף שנושא בנטל הביטחון, זה הגוף שנושא בנטל הכלכלה במאה השנים האחרונות, לטובת כל אזרחי מדינת ישראל.

איימן עודה: – – –

יואב גלנט: אני יודע, איימן עודה, שזה לא מוצא חן בעיניך, אבל זה המצב.

יואב גלנט: זה המצב.

איימן עודה: – – –

יואב גלנט: האוכלוסייה היצרנית במדינת ישראל – –

איימן עודה: יואב, יואב, לא, חיזקתי, חיזקתי.

יואב גלנט: – – היא האוכלוסייה הציונית – ימנית – –

איימן עודה: – – –

יואב גלנט: – – ושמאלית, דתית וחילונית.

יואב גלנט: זה מי שנושא בנטל.

איימן עודה: איפה – – –

יואב גלנט: עכשיו, איפה בעיית הבעיות?

יואב גלנט: הציונות מבוססת על ההתיישבות, וההתיישבות מבוססת על החקלאות.

יואב גלנט: כלומר, אם לא יעבדו שדות בנחל עוז, אם לא יקטפו תפוחים ברמת הגולן, אם לא יהיו בריכות דגים בערבה – אנחנו את המקומות האלה נאבד, כי כל מקום שאנחנו יוצאים ממנו, אנחנו מפקירים אותו לאוכלוסייה אחרת.

יואב גלנט: מי שלא מבין על מה אני מדבר, שילך לנגב, ואם הוא לא הולך לנגב, שילך לגליל המרכזי, ואם לא – שילך למקומות אחרים.

יואב גלנט: לכן, רבותיי, מה שאני בא לומר לכם בזמן הקצר שיש לי: אם אין חקלאות אין התיישבות, ואם אין התיישבות אין ציונות, ואם אין ציונות אין מדינת ישראל.

יואב גלנט: לכן, טוב יעשו ראש הממשלה, שר האוצר וכל מי ששותף לעניין הזה אם יפסיקו להתעלל – –

מנסור עבאס: כן.

יואב גלנט: – – בחקלאים של מדינת ישראל, כי הדבר הזה עלול להיות בעוכרינו ברמה הלאומית לשנים קדימה.

יואב גלנט: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב גלנט.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, אתה יודע כבר כמה פעמים פתחתי פה נאום בכך שחשבתי שהגעתם לקרקעית אבל זה שפל חדש?

אופיר כץ: אתה יודע כמה?

אופיר כץ: אבל מה אני יכול לעשות, בקואליציה שלכם כל יום מורידים את הרמה, כל יום נהיים מושחתים יותר, צבועים יותר ושקרנים יותר.

אופיר כץ: אתם כל יום מתעלים על עצמכם ברמת הרפש.

אופיר כץ: והינה אגיד את זה שוב: אתמול כבשתם עוד שפל, הגעתם לתחתית של התחתית, שוב.

אופיר כץ: אני חושב שהאנשים שבזמנו המציאו כל פעם קווים חדשים למפלס הכינרת – האדום, השחור – צריכים ללמוד מכם.

אופיר כץ: אתם אלופים בלייצר רף נמוך, את הרף הכי נמוך שקיים.

אופיר כץ: אחרי שהפכתם להרגל את הכניעה לפרוטקשן פוליטי מצד השותפים החדשים, עכשיו אתם נכנעים לגחמות של אלי אבידר, השר אלי אבידר.

אופיר כץ: תשמע, אלי, אני לא יודע איך לא שלחו אותך לאולימפיאדה מיידי, כי זריקת עקרונות במהירות כזאת זה דבר שלא רואים כל יום.

אופיר כץ: צריך כישרון מיוחד לזה.

אופיר כץ: ציטוט: "מספר שרים ומשרדים בלתי נתפס הוקמו וניתנו כעסקת שוחד פוליטי הגדולה מאז קום המדינה, מציאות ההשחתה הפוליטית של ימינו עולה על כל דמיון".

אופיר כץ: ברור לכם של מי הציטוט, כן?

אופיר כץ: של השר החדש.

אופיר כץ: אבל מה עם המחאה?

אופיר כץ: מה עם כל אנשי הדגלים השחורים שליווית אותם?

אופיר כץ: איך נטשת אותם ככה לטובת הכיסא?

אופיר כץ: הרי ממשלה מנופחת היא שחיתות – אתה אמרת – היא שוחד פוליטי.

אופיר כץ: ומה עם החיסונים, אלי?

אופיר כץ: רבבות של מתנגדי חיסונים בנו עליך כמנהיג להפצת התיאוריות האלו.

אופיר כץ: מי יוביל אותם עכשיו כשנטשת?

אופיר כץ: ואת כל התהילה הזו – תהילה – בשביל מה זרקת?

אופיר כץ: בשביל להיות שר לענייני כלום ושום דבר.

אופיר כץ: הרי גם ראש הממשלה החליפי, ממנהיגי הקואליציה שלך, אמר בעצמו ככה: "אין שום צורך בשר מודיעין כי משרד הביטחון אחראי למודיעין ומשרד ראש הממשלה על המוסד והשב"כ.

אופיר כץ: זה מיותר".

אופיר כץ: הוא גם הוסיף ואמר: "אין שום צורך בשר לענייני ירושלים, אין שום צורך בשר לענייני תפוצות, אלה סתם משרדים.

אופיר כץ: סתם, פשוט סידור עבודה למקורבים וכיבודים לפוליטיקאים שישבו במשרד על כורסאות ממש נוחות וימציאו לעצמם עיסוקים שעולים כסף" את זה אמר יאיר לפיד.

אופיר כץ: אני מקווה שאלקין ונחמן שי שמעו גם הם מה חושב ראש הממשלה על התפקיד שלהם.

אופיר כץ: אלי, אני אשתמש בדבריך שלך לסיום.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

אופיר כץ: כן.

אופיר כץ: אתם "מקימים את הממשלה הבזבזנית ביותר שאי-פעם הוקמה בישראל"; "ממשלה מנופחת, מנותקת, לא קשורה למציאות ולעם, אני מתבייש".

אופיר כץ: אם אז התביישת, מה אתה אומר לעצמך היום?

אופיר כץ: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אופיר כץ.

מנסור עבאס: חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן.

מנסור עבאס: אחריה – חברת הכנסת קטי קטרין שטרית.

מנסור עבאס: שלוש דקות.

גלית דיסטל אטבריאן: אדוני, יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני חשבתי לדבר על משהו אחר, אבל אז שר החוץ יאיר לפיד פרסם ציוץ בטוויטר, ציוץ שנראה כמעט מכיל ובלתי מזיק.

גלית דיסטל אטבריאן: ברשותך אני רוצה להקריא את הציוץ הזה ולחוות את דעתי עליו: "מאז שהממשלה הזו הוקמה יש שיפור ניכר, מורגש, באווירה בישראל.

גלית דיסטל אטבריאן: הפוליטיקה הרבה פחות מעניינת, וזה טוב.

גלית דיסטל אטבריאן: הכותרות הראשיות הן לא הכפשות וכתבי אישום פליליים אלא אולימפיאדה בטוקיו, והמאבק בקורונה, והתקציב.

גלית דיסטל אטבריאן: השיח הפוליטי לא חייב להיות מלחמה חומצתית ומגעילה.

גלית דיסטל אטבריאן: אפשר להתווכח ולהישאר בני אדם, זה מה שאפשר לנו להקים את הממשלה הזו.

גלית דיסטל אטבריאן: כאלה גם צריכים להיות היחסים בין הקואליציה לאופוזיציה".

גלית דיסטל אטבריאן: הציוץ הזה מגלם בעיניי את התמצית של ההכחשה של קיומה של ישראל שאיננה ישראל של יאיר לפיד.

גלית דיסטל אטבריאן: בישראל של יאיר לפיד הציפורים מצייצות, התקשורת מחבקת, התוכי שבנט הציל הופך לכוכב טלוויזיוני.

גלית דיסטל אטבריאן: ושני מיליון אזרחים שבורי לב מרגישים – לא שהם נשדדו מכספם, לא ששלחו יד אל כיסם ושדדו מהם כסף – הלוואי כסף, הלוואי – שדדו את הונם הרוחני, שדדו את הונם הערכי, שדדו את תפיסת עולמם, שדדו את האידיאולוגיה שלהם, כייסו אותם מהמהות של עצם קיומם.

גלית דיסטל אטבריאן: זו תחושה בלתי אפשרית.

גלית דיסטל אטבריאן: התחושה הזו – ובזה יאיר לפיד צודק – מנותקת לחלוטין מהתקשורת.

גלית דיסטל אטבריאן: היא לא מתוקשרת.

גלית דיסטל אטבריאן: כאילו התאיינו.

גלית דיסטל אטבריאן: מה שיאיר לפיד בעצם אומר זה: אנחנו גמרנו עם להתווכח עם המסורתיים, עם החרדים, עם הדתיים, גמרנו לנהל איתם משא ומתן, הם פשוט לא קיימים.

גלית דיסטל אטבריאן: טוב לי, טוב לקואליציה שלי, טוב לישראל הראשונה והפריבילגית, אז טוב.

גלית דיסטל אטבריאן: אתם פשוט כבר לא קיימים יותר.

גלית דיסטל אטבריאן: החרם שהקואליציה הפריבילגית הזו עשתה נגד שני מיליון אזרחים ציונים, משלמי מיסים, שהולכים למילואים, חיילים, סטודנטים, מורים, רופאי שיניים, עמך ישראל – החרם נגד הלב של ישראל נמצא בציוץ הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: כאילו התאיינו.

גלית דיסטל אטבריאן: כאילו שאנחנו לא קיימים.

גלית דיסטל אטבריאן: את המוות, את המוות עשיתם לנו כשאנחנו היינו בקואליציה.

גלית דיסטל אטבריאן: המילים "מחדל", ו"כתב אישום", ו"מושחת", ו"ארדואן", ומדים של נאצי, ושרה אפתה עוגה ויאיר נתניהו צייץ – מבוקר עד ערב.

גלית דיסטל אטבריאן: את המוות.

גלית דיסטל אטבריאן: עכשיו, כשהבריון מבסוט, עכשיו, כשהבריון מרגיש שהוא קיבל את שלו, הבריון שקט, ואם טוב לו, אז טוב לכולם.

מנסור עבאס: תודה.

גלית דיסטל אטבריאן: אז אדוני יושב-ראש הכנסת, לא טוב לכולם.

גלית דיסטל אטבריאן: אנחנו נמצאים כאן, לא התאיינו, ואת הקול שלנו עוד תשמעו.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חברת הכנסת קטי קטרין שטרית.

מנסור עבאס: אחריה – חבר הכנסת אופיר סופר.

מנסור עבאס: שלוש דקות, גברתי.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה הנכבדה, חבריי חברי הכנסת, מה אומר לכם?

קטי קטרין שטרית: טעיתי.

קטי קטרין שטרית: מודה בכך בפה מלא: טעיתי בגדול.

קטי קטרין שטרית: הייתי בטוחה שממשלת השיסוע לעולם לא תצליח לגשר על הפערים האידיאולוגיים, על היריבות הפוליטית, על ההבדלים המהותיים שקיימים בין חבריה כמעט בכל נושא אפשרי.

קטי קטרין שטרית: הייתי בטוחה, אבל מה לעשות, טעיתי.

קטי קטרין שטרית: מסתבר שלתאוות השלטון של הממשלה הזו אין תחתית.

קטי קטרין שטרית: מסתבר שהקואליציה הזו מוכנה למכור כל עיקרון, כל אידיאולוגיה, כל הבטחה, על מנת לשרוד בשלטון.

קטי קטרין שטרית: אדוני היושב-ראש, זה התחיל עם המכירה של העקרונות של בנט.

קטי קטרין שטרית: זוכרים את כל הסרטונים והכול?

קטי קטרין שטרית: זה המשיך עם הממשלה המנופחת של יאיר לפיד.

קטי קטרין שטרית: הרי הוא הבטיח 18 שרים.

קטי קטרין שטרית: איפה?

קטי קטרין שטרית: היד עוד נטויה.

קטי קטרין שטרית: 28 כמדומני, 17, אני כבר לא סופרת.

קטי קטרין שטרית: החוק הנורבגי – כל יום אנחנו רואים חבר כנסת אחר.

קטי קטרין שטרית: ואז באה המכירה הכללית של המוסר האישי והפוליטי עם ההיכנעות המבישה של יאיר גולן ואלי אבידר.

קטי קטרין שטרית: מי גרוע יותר?

קטי קטרין שטרית: מה גרוע יותר?

קטי קטרין שטרית: אללה יודע.

קטי קטרין שטרית: העבריין שמבקש פרוטקשן או ממשלה ללא חוט שדרה, שמוכרת ג'ובים ותפקידים רק כדי להמשיך ולשלוט.

קטי קטרין שטרית: מה שקורה כרגע הוא מכירת חיסול.

קטי קטרין שטרית: לכולם יש כרטיס מועדון עם הנחות מפליגות.

קטי קטרין שטרית: לכל אחד מגיעה מתנה שווה ברגע שהוא מציג קופון של הצבעה.

קטי קטרין שטרית: אם אתה מצביע, מייד אתה מקבל הטבה.

קטי קטרין שטרית: ויש כפל מבצעים למושחתים ביותר.

קטי קטרין שטרית: רק תבוא ותיקח.

קטי קטרין שטרית: בעל הבית השתגע.

קטי קטרין שטרית: אתם זוכרים, היו הפגנות בבלפור, בכל מיני מקומות.

קטי קטרין שטרית: היה איזה קומץ שם שבאמת באמת היה אכפת לו ממה שקורה במדינה.

קטי קטרין שטרית: ליבי ליבי על אותו חלק קטן שיצא להפגין כי הוא באמת האמין שהוא נלחם למען פוליטיקה אחרת ונקייה.

קטי קטרין שטרית: איזה סיבוב עשו עליכם.

קטי קטרין שטרית: איך ניצלו את התמימות שלכם.

קטי קטרין שטרית: בזמן שהם עמדו עם סיסמאות של מהפכה, שוויון, צדק, הפוליטיקאים שתפסו טרמפ על האשליות שלכם כבר תפרו לעצמם ג'ובים, פנטזו על כיסא, חלמו על השטיח האדום בשדה התעופה.

קטי קטרין שטרית: אפילו התקשורת, שהייתה הרוח החיה במפרשי ההפגנות, לאחרונה איבדה את הסבלנות שלה במהלך האחרון של גולן ואבידר.

קטי קטרין שטרית: ובין השורות אני קוראת עכשיו שנפתלי בנט ההיסטרי מתכנן מאסר בפועל לסרבני חיסונים – זה שכתב ספר.

קטי קטרין שטרית: ליברמן ההומני מצהיר שהמענקים שניתנו בקורונה לא ישובו עוד במקרה של סגר.

קטי קטרין שטרית: והמשותפת – את זה אתה חייב לשמוע, היושב-ראש.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

קטי קטרין שטרית: המשותפת, אמרו לנו שהם באופוזיציה.

קטי קטרין שטרית: איזו אופוזיציה?

קטי קטרין שטרית: הם הרי מקנאים במה שאתם קיבלתם אז הם סוגרים שם בחדרי-חדרים את כל העסקאות.

קטי קטרין שטרית: תיזהרו, הם עוד ייקחו מכם את המיליארדים.

מנסור עבאס: כן.

קטי קטרין שטרית: לכן, אין להם בושה.

קטי קטרין שטרית: הכול מותר, הכול אפשרי והיד עוד נטויה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת קטי שטרית.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אופיר סופר.

מנסור עבאס: אחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בערב יום הזיכרון האחרון הזכיר לנו לוחם גולני איציק סעידיאן שלוחמי צה"ל, גיבורי צה"ל, אינם מטופלים כפי שצריך בתהליך שיקומם.

אופיר סופר: ואני רוצה לומר היום, אדוני היושב-ראש, הערב, כמי שמוביל את המאבק של נפגעי פוסט-טראומה הלוחמים בכנסת ישראל, שאני מאוד מוטרד.

אופיר סופר: אני מאוד מוטרד הערב, כי אני יודע שמתקיים רצף של פגישות שתכליתן למסמס את רפורמת נפש אחת, שכולנו מכירים, והתפארו בה – למסמס את רפורמת נפש אחת לכלום; לקחת את כל התוכנית שהייתה – שצריך לומר שזה המעט שאנחנו יכולים לעשות למען לוחמי צה"ל, וזה באמת המעט שאפשר לעשות – ולמסמס את זה לכלום.

אופיר סופר: זה מהלך שמוביל שר האוצר אביגדור ליברמן.

אופיר סופר: אני מבין ששר הביטחון נאבק בזה, אבל בשורה תחתונה אנחנו יודעים שבממשלה הזאת כל אחד בגזרתו, ואני לא אתפלא אם שר האוצר ליברמן יצליח במשימתו למסמס את הרפורמה הזאת.

אופיר סופר: ומפה אני רוצה לפנות לראש הממשלה מר נפתלי בנט ולהגיד לו: זה לא במנדט שלכם למסמס את הרפורמה הזו.

אופיר סופר: הייתה כאן התחייבות ללוחמי צה"ל, הייתה כאן התחייבות לאזרחי ישראל, לחברה הישראלית כולה.

אופיר סופר: אדוני ראש הממשלה, לא העליתי בדעתי שהסוגיה הזאת בכלל תעלה לדיון בימים שמוסיפים עוד שרים, ועוד סגני שרים ותקנים מפה ועד אחר כך; שהמעט שאנחנו נותנים ללוחמי צה"ל, גם את זה לקחת ולגנוז.

אופיר סופר: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אופיר סופר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

מנסור עבאס: דוד, מה קורה?

מנסור עבאס: החברים שלך לא משלימים את שלוש הדקות.

דוד אמסלם: תוסיף לו, תוסיף לו.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, השרה אורנה ברביבאי, את חברת קבינט הקורונה לדעתי, נכון?

אורנה ברביבאי: נכון.

יואב קיש: אז הדקות שיש לי – 2:54, אלא אם כן היושב-ראש יהיה נדיב – מיועדות בעיקר אלייך.

יואב קיש: קצת נתונים: 1,538 מאומתים היום; חולים קשים – 121; מתחילת החודש נפטרו מקורונה 34 איש.

יואב קיש: לצערי, זה המחיר של תחילת הגל הרביעי, וזה המחיר של חדלון האישים של אפס החלטות בקבינט קורונה.

יואב קיש: יש לנו קבינט קורונה שלא עושה שום דבר.

יואב קיש: יש לנו קבינט קורונה שכבר חודש וחצי, אולי כמעט חודשיים, לא עושה שום דבר.

יואב קיש: יש לנו קבינט קורונה שהתכנס – השרה אורנה ברביבאי – לדעתי שלוש פעמים מאז, סדר גודל.

יואב קיש: אנחנו התכנסנו בשבוע יותר משלוש פעמים כשהייתה התפרצות כזו.

יואב קיש: אם זה לא מעיד על זלזול או חוסר הבנה, אני לא יודע לומר.

יואב קיש: עכשיו, אני רוצה לשאול אותך שאלה, כי היה ציטוט של העיתונאים – לא שלי – לגבי השרה יפעת שאשא ביטון.

יואב קיש: חברים, אני אספר לכם מה אומרים שרים בקבינט הקורונה – ציטוט על השרה יפעת שאשא ביטון: פופוליסטית שהתאהבה בפוזיציה ועסוקה בעיקר בעצמה ובכותרות לתקשורת.

יואב קיש: עכשיו, אותי זה לא מפתיע.

יואב קיש: אנחנו מכירים את זה עוד קודם, כשהיא הייתה יושבת-ראש ועדת הקורונה.

יואב קיש: זה תיאור די ממצה של העשייה שלה בוועדת הקורונה.

יואב קיש: עשתה נזק למדינת ישראל בתקופה הקצרה שוועדת הקורונה הייתה אפקטיבית.

יואב קיש: אנחנו הצלחנו להוציא אותה ממקור הכוח, ולמעשה הוועדה לא הייתה אפקטיבית.

יואב קיש: אבל הפלא ופלא, קבינט הקורונה היום מנוהל על ידי השרה יפעת שאשא ביטון.

יואב קיש: עכשיו, אני חשבתי שיש לממשלה הזו ראש ממשלה, אבל כנראה שהוא יכול להפעיל סמכות רק על אילת שקד ומתן כהנא מהמפלגה שלו.

יואב קיש: אין לו יותר שרים בממשלה.

יואב קיש: וזה בלי לפגוע בראש הממשלה שמנהל את הדיון כרגע.

יואב קיש: אז אני אומר – – –

דוד אמסלם: אתה מעליב אותו.

יואב קיש: זהו, אז אני אומר: נפתלי בנט, שלמעשה אחראי לביטחון, גם הביטחוני, גם הבריאותי, של מדינת ישראל, לא מסוגל לנהל קבינט קורונה.

יואב קיש: מולו ניצבת שרה, יפעת שאשא ביטון, במדיניות שבה גם על נושא החיסונים וההתנגדות לחיסונים – היא קוראת לזה: הנושא רגיש.

יואב קיש: הרי היא לא רוצה להפעיל לחץ שאנשים יתחסנו.

יואב קיש: אני שמח שרק לאחרונה אתם צירפתם שר חדש לממשלה, ושברוך השם הוא התחסן, כי אחרת היה צריך לעשות בדיקה כל פעם לפני ישיבות הממשלה.

יואב קיש: אז זו ממשלה בזבזנית, שאוספת שרים פה מהכנסת כדי שלא יהיו התנגדויות להצבעות, דואגת שהם יהיו שר בלי תיק, יתפטרו כדי להכניס נורווגי, ובסוף, כשזה מגיע לחיים של אזרחי ישראל – אני מסתכל פה, אתם יודעים, על המליאה, ואני אומר לעצמי: הממשלה הזו, שאמורה להציל את החיים שלהם, בוגדת בתפקידה, נותנת לקורונה להשתולל, חושבת שלא יהיה לזה מחיר.

יואב קיש: לפני לא הרבה זמן, שבועיים – – –

מנסור עבאס: כן, משפט אחרון, יואב.

יואב קיש: אמרת שלא מסיימים, היושב-ראש, אז אני לוקח את הדקה שלא סיימו.

דוד אמסלם: התנצלנו על ההעלבה.

יואב קיש: מתנצלים.

יואב קיש: הממשלה הזו, שאחראית לביטחונם הבריאותי של אזרחי ישראל – לפני שבועיים היו 56 חולי קורונה קשים, והתקשורת המלטפת אמרה: יציבות בחולים הקשים.

יואב קיש: אמרתי להם: בקצב הזה אתם מכפילים כל שבועיים.

יואב קיש: שרת הכלכלה אורנה ברביבאי, כל עשרה ימים אתם מכפילים פה את התחלואה, אתם מכפילים את התמותה ואתם מכפילים את התחלואה הקשה.

יואב קיש: זה בידיים שלכם – תתחילו לעשות משהו.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב קיש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יום טוב חי כלפון.

דוד אמסלם: אתה מכיר אותו?

מנסור עבאס: כן.

דוד אמסלם: מי זה?

דוד אמסלם: איפה הוא יושב?

מנסור עבאס: כן, כן.

מנסור עבאס: אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

מנסור עבאס: חבר הכנסת דוד אמסלם יעלה ויבוא ויגיע.

קטי קטרין שטרית: אתה חייב להודות, אדוני היושב-ראש, נכון?

קטי קטרין שטרית: אתה נמצא פה הרבה בשביל לשמוע את דודי אמסלם.

קטי קטרין שטרית: נכון?

קטי קטרין שטרית: כמו כל עם ישראל.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: אנחנו מבלים ביחד הרבה שעות.

קטי קטרין שטרית: נכון, נכון.

משה אבוטבול: וקצת את דודו ביטן.

משה אבוטבול: הדודאים נתנו ריח.

משה אבוטבול: דוד ודוד – דודאים.

דוד אמסלם: איי איי איי איי איי.

ינון אזולאי: דודי, באתי במיוחד בשבילך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, היום הלכתי במסדרון ופגשתי את חבר סיעתך ווליד טאהא.

דוד אמסלם: אמרתי לו: ואללה, שמעתי שאיימתם על הממשלה.

מנסור עבאס: לא, חס וחלילה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תיק-תק הסתדר היום.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: מה פתאום היום.

דוד אמסלם: אמרתי לו: אז מתי?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: זה היה אתמול, מה קרה לך?

דוד אמסלם: כל יום יש איום חדש.

דוד אמסלם: אתמול היה האיום הזה, היום איום כזה.

משה אבוטבול: מה עם האיום האיראני?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אני עכשיו שמעתי, קראתי בעיתון – ותתקן אותי, אדוני היושב-ראש – שאלחרומי הנחה את הממשלה באמצעותך לפטר את יאיר מעיין.

דוד אמסלם: מי זה יאיר מעיין?

יואב קיש: יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת אלחרומי.

דוד אמסלם: סליחה, חבר הכנסת אלחרומי, יושב-ראש ועדת הפנים.

ינון אזולאי: איזה חלק – – –

דוד אמסלם: הוא – הרי המשפחה שלו פלשה ל-65 דונם, בקטנה, אתה יודע; האמת היא שצפוף להם, אני מבין.

מנסור עבאס: כמה עשרות שנים הם נמצאים שם, דוד?

דוד אמסלם: מה זה משנה?

מנסור עבאס: בוא נהיה כנים.

דוד אמסלם: אני אגיד לך.

מנסור עבאס: בוא, דוד, באמת.

דוד אמסלם: אני לא יודע, לא בדקתי.

דוד אמסלם: אני קראתי את קלמן ליבסקינד בשבת, והוא אמר ככה – – –

מנסור עבאס: עשרות, אם לא מאות שנים, הם נמצאים שם.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אלפים, למה, אלפי שנים, נשמה.

יואב קיש: איזה מאות שנים?

יואב קיש: לפני 15 שנה לא היה שם כלום.

דוד אמסלם: לא, בתקופת דוד המלך הם ישבו שם, אני יודע.

דוד אמסלם: משפחת אלחרומי ישבה בנגב מתקופת דוד המלך.

דוד אמסלם: עכשיו, אימא שלו פלשה ל-6.5 דונם, אח שלו – ל-19.5, ועוד אחד – לאיזה 35.

דוד אמסלם: ספרתי את הכול, זה בערך 65 דונם.

דוד אמסלם: האמת היא שכאב לי קצת הלב.

דוד אמסלם: אמרתי לעצמי: צפוף, כולה כמה משפחות – 65 דונם?

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הרי כל הנגב פתוח.

דוד אמסלם: בנגב יש בדואים שיושבים על אלפי דונמים, אז למה משפחת אלחרומי רק על 65 דונם?

ינון אזולאי: לא נעים, לא נעים.

ינון אזולאי: צפוף.

דוד אמסלם: ויאיר מעיין, למה אתה נטפל רק אליהם?

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לא יפה.

דוד אמסלם: כולה איזה כמה משפחות על 65 דונם.

דוד אמסלם: לכן אלחרומי צודק.

דוד אמסלם: הוא כל כך כועס שהוא ביקש לפטר את יאיר מעיין, וככה זה עובד בממשלה.

דוד אמסלם: קראתי שיאיר מעיין גם פתאום מתחיל לשקול אולי לתת להם בינתיים לגור שם.

דוד אמסלם: אז בוא אני אגיד לך, אדוני שר ביטחון הפנים: עבריין זה עבריין, עבירה זו עבירה.

דוד אמסלם: איך אמרת לגבי ביתר, יישוב שהוא לא חוקי – צריך להוריד אותו.

דוד אמסלם: אבל זה רק אצל היהודים.

דוד אמסלם: אצל היהודים בלבד.

דוד אמסלם: רם בן ברק, מהערבים אתם מפחדים.

דוד אמסלם: אתם מפחדים מהיושב-ראש.

דוד אמסלם: אתם לא תהרסו לאלחרומי אפילו לא פחון.

דוד אמסלם: אתם עוד תוסיפו לו עוד 100 דונם מחר בבוקר אם הוא רוצה, מבטיח לך.

דוד אמסלם: תשנו גם את חוקי-היסוד פה.

דוד אמסלם: בית המשפט העליון לא יתערב.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זאת הממשלה שלנו.

דוד אמסלם: אנחנו לא פוגעים בממשלה שלנו.

דוד אמסלם: אתה מבין את החוצפה ואת עזות המצח שלכם?

דוד אמסלם: היום אתם תלויים ביושב-ראש, מר מנסור עבאס, ראש הממשלה בפועל; אתם תעזו לגעת במשפחת אלחרומי?

דוד אמסלם: עברייני בנייה.

רם בן ברק: – – –

דוד אמסלם: השתלטו על קרקע מדינה.

רם בן ברק: בוא אני אגיד לך משהו.

מנסור עבאס: דוד, תודה לך.

דוד אמסלם: חס ושלום.

דוד אמסלם: אתם לא תרגיזו את מנסור עבאס.

רם בן ברק: בוא אני אגיד לך משהו, חבר הכנסת אמסלם: להבדיל מכם, ש-30 שנה הייתם ולא עשיתם שום דבר ולא פיניתם אף אחד, ועכשיו – – –

דוד אמסלם: אז אתם עושים.

רם בן ברק: רגע, שנייה, שנייה.

דוד אמסלם: אתם עושים.

רם בן ברק: אנחנו, להבדיל – – –

דוד אמסלם: גם בקורונה הרבה, עם המסכות.

רם בן ברק: להבדיל מכם – – –

דוד אמסלם: מה שמעתי את בנט אומר?

דוד אמסלם: אנחנו נילחם עם המסכות.

דוד אמסלם: נפלתי מהרגליים.

דוד אמסלם: איזה פטנט הוא המציא.

רם בן ברק: להבדיל – – –

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי: מה זה המסכות?

דוד אמסלם: ואללה, סחתיין.

דוד אמסלם: הבריק הבן אדם.

דוד אמסלם: עם מסכות ננצח את הקורונה.

דוד אמסלם: אתם בטח פיניתם ימבה של בתים.

מנסור עבאס: דוד, תודה לך.

דוד אמסלם: ראיתי.

דוד אמסלם: אלפי הריסות.

רם בן ברק: אנחנו לא – – –

דוד אמסלם: אדוני, אני אומר לך, אתם לא תיגעו אפילו בפחון, לא בכבש אחד של משפחת אלחרומי, לא בדיר עיזים אחד הכי קטן.

מנסור עבאס: דוד, דוד, אמרת את זה.

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: מה שאני יכול לעדכן אותך – – –

רם בן ברק: אני מציע לך ללכת להיות סטנדאפיסט, כי בזה אתה טוב.

מנסור עבאס: רם.

מנסור עבאס: מכיוון שחבר הכנסת אלחרומי לא נמצא פה – – –

רם בן ברק: באמת, להבדיל ממך, אנחנו מבינים שיש אנשים מאחורי הדבר הזה.

מנסור עבאס: דוד.

דוד אמסלם: מה?

רם בן ברק: לא כמו שאתם חושבים.

מנסור עבאס: אנחנו סיכמנו עם ממשלת הליכוד בראשות בנימין נתניהו – –

דוד אמסלם: עוד הפעם?

מנסור עבאס: – – את ההחלטה של שלושת היישובים – – –

דוד אמסלם: עוד פעם?

יואב קיש: מעולם לא נתנו לכם פסיק לעומת מה שאתם מקבלים פה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך את האמת, אני יודע דבר אחד – עוד – – –

יואב קיש: אתה יודע את זה היטב.

יואב קיש: מה זה קשור, שלושת היישובים?

יואב קיש: זאת הממשלה הקודמת.

מנסור עבאס: יואב, יואב – – –

יואב קיש: אתם קיבלתם מהם מה שמעולם לא הצענו לכם.

יואב קיש: מעולם.

מנסור עבאס: יואב, יואב.

משה אבוטבול: מעולם לא הבטחנו לכם גן של שושנים.

מנסור עבאס: וסיכמנו – – –

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו.

דוד אמסלם: אתה יודע מה אני – – –

יואב קיש: מעולם.

מנסור עבאס: עובדה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך.

מנסור עבאס: עובדה.

מנסור עבאס: ההחלטה על שלושת היישובים עלתה על שולחן הממשלה.

מנסור עבאס: עלתה על שולחן הממשלה, יואב.

דוד אמסלם: אני יודע רק דבר אחד – תאמין לי, אם אתה רוצה – – –

מנסור עבאס: מה שאתם עושים לנגב, לתושבי הנגב, אזרחי מדינת ישראל, זה לא הוגן.

דוד אמסלם: מה לא הוגן?

מנסור עבאס: זה לא הוגן.

דוד אמסלם: מה לא הוגן?

דוד אמסלם: הרי יש שם – – –

מנסור עבאס: זה לא הוגן.

מנסור עבאס: אתה יודע מה?

יואב קיש: אני מבקש דקה מהצד.

יואב קיש: אמרת לי לא לצעוק – אני לא צועק.

יואב קיש: אני אבקש דקה.

משה אבוטבול: מנסור, מעולם לא הבטחנו לכם גן של שושנים.

מנסור עבאס: חבר הכנסת איימן עודה.

יואב קיש: רגע, היושב-ראש, אני מבקש דקה.

יואב קיש: הזכרת את שמי.

מנסור עבאס: יואב, בבקשה.

יואב קיש: הזכרת את שמי.

יואב קיש: אני לא רוצה לצעוק.

יואב קיש: תן לי דקה.

יואב קיש: לא אדבר יותר.

דוד אמסלם: – – –

יואב קיש: תן לי דקה מהצד.

יואב קיש: אני מבקש לענות.

מנסור עבאס: יואב.

יואב קיש: אני לא רוצה לצעוק.

יואב קיש: אני מבקש דקה מהצד.

יואב קיש: זה לגיטימי.

מנסור עבאס: תודה לך, יואב.

מנסור עבאס: תירגע קצת.

יואב קיש: אני רגוע.

יואב קיש: אני רוצה דקה מהצד, לענות ליושב-ראש, שאמר – – –

מנסור עבאס: חבר הכנסת איימן עודה כבר נמצא על הדוכן.

יואב קיש: אז אחריו?

יואב קיש: אחריו?

מנסור עבאס: אני אתייעץ ואז אגיד לך.

יואב קיש: אחריו, תודה.

דוד אמסלם: מה זה להתייעץ?

דוד אמסלם: נהיית אשכנזי?

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני מבקש את הזמן שלי.

מנסור עבאס: שלוש דקות.

איימן עודה: לפני שאני אדבר על הנושא שהתכוונתי לדבר עליו, חשוב לי להגיד לכם שתושבי הנגב נמצאים שם לפני קום המדינה; המדינה, שהפילוסופיה שלה היא להקים מדינה למען העם ועל חשבון הילידים – זה המצב.

איימן עודה: לכן מבחינת הממשלה הנוכחית, ממשלת בנט, והממשלה הקודמת, המתנחלים הם לגיטימיים, ההתנחלויות לגיטימיות, אבל תושבי הנגב, בני המקום, הם לא לגיטימיים.

איימן עודה: דבר כזה לא יתקבל בשום היגיון, בשום מקום בעולם.

דוד אמסלם: אנחנו אמרנו "לא לגיטימיים"?

איימן עודה: אני מבקש, בבקשה, את הזמן שלי.

דוד אמסלם: דבר.

דוד אמסלם: אנחנו חשבנו שהבדואים לא לגיטימיים?

איימן עודה: אני מבקש, אתה לוקח מהזמן שלי.

דוד אמסלם: הוא יוסיף לך.

איימן עודה: אני מבקש מהיושב-ראש שישמור את הזמן שלי.

דוד אמסלם: הוא יוסיף לך.

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר לעצמך?

דוד אמסלם: אין בעיה, דבר לעצמך.

איימן עודה: אני לא בטוח.

איימן עודה: אני – יש לי שלוש דקות.

איימן עודה: אני רוצה לדבר במלוא הזמן.

דוד אמסלם: דרך אגב, מעולם לא שמענו אותך מדבר, מפריע למישהו פה בכנסת.

דוד אמסלם: רק אתה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה עומד פה, אתה לא מוציא מילה.

דוד אמסלם: כשנתניהו יושב – צילמת אותו מ-20 סנטימטר, הכול בסדר.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש – – – אני לא דיברתי.

אחמד טיבי: אתה תדבר.

דוד אמסלם: תדבר כמה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: תאפס לו את השעון, אנחנו פה.

יואב קיש: ביקשתי לענות למנסור אחרי שאמר את שמי לגבי משהו שהיה מחוץ למליאה וקרה פה, ואני מבקש לעלות דקה מהצד אחרי ההצבעה.

יואב קיש: תן לו עוד דקה, כי אנחנו לקחנו לו דקה מהזמן.

אחמד טיבי: בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת – סיפור אישי, אבל גם קולקטיבי.

איימן עודה: ביום רביעי הרגשתי כאבים עזים בגב, אז נסעתי לבית החולים רמב"ם; כאבים עזים מאוד מאוד.

איימן עודה: חשבתי דווקא על האזרחים הערבים בכפרים הערביים.

איימן עודה: אמרתי: איך יכול להיות, אנשים שיש להם כאבים כל כך עזים, מתי יגיעו לבית חולים?

איימן עודה: אין בית חולים אחד בתוך יישוב ערבי.

איימן עודה: אתם יודעים שתוחלת החיים של ערבים ויהודים – לטובת היהודים.

איימן עודה: לפי מרכז טאו, היישובים הערביים רחוקים מבית החולים הקרוב יותר מ-22 קילומטרים, בממוצע, לעומת היהודיים – 14 קילומטרים.

איימן עודה: במדינת ישראל יש 33 בתי חולים רשמיים, כולם במקומות של יהודים או עם רוב יהודי, ואפס ביישובים הערביים.

איימן עודה: אני אתן לכם עוד דוגמה.

איימן עודה: למשל, בטמרה או בכאבול, כשירצו לנסוע לבית החולים הקרוב ביותר, שהוא בנהרייה – אין קו אוטובוס ישיר – הם יצטרכו חצי שעה.

איימן עודה: היום הרשימה המשותפת ישבה עם שר הבריאות ניצן הורוביץ, והייתה ישיבה חשובה.

איימן עודה: ביקשנו ממנו, בהיותו שר שמאלני ממרצ, שיקים את בית החולים הרשמי הראשון ביישוב ערבי.

איימן עודה: הוא אמר שהם מתכוונים להקים שני בתי חולים רשמיים – אחד בגליל, אחד בנגב.

איימן עודה: שאלנו אותו: אז איפה בגליל?

איימן עודה: והוא ענה: בקריית אתא.

איימן עודה: למה בקריית אתא?

איימן עודה: הרי בחיפה יש בית חולים רמב"ם, בית חולים בני ציון, בית חולים כרמל.

איימן עודה: יש גם בנהרייה בית החולים, גליל מערבי, יש בית חולים זיו בצפת, ויש פוריה, ליד טבריה.

איימן עודה: אבל, למשל, באזור נטופה או שגור או טמרה, למשל – כולם רחוקים.

אוסאמה סעדי: – – –

איימן עודה: כולם רחוקים.

איימן עודה: אל-בטוף – אבן אל-בטוף, אוסאמה – כולם רחוקים.

איימן עודה: אז צריך להקים שם.

איימן עודה: גם בנגב – צריך להקים ברהט.

איימן עודה: ברהט יש 70,000.

איימן עודה: הוא הבטיח לבחון את המצב.

איימן עודה: אנחנו, ברשימה המשותפת, נשב שוב עם שר הבריאות ניצן הורוביץ ונגיד למרצ: לא מספיק שאתם יושבים בממשלה ימנית שמקדמת התנחלויות, שמקדמת התנחלויות בירושלים, שמנסה לשנות את הסטטוס קוו במסגד אל-אקצא, שמנסה להרוס בתים בשייח' ג'ראח – כל הדברים הללו, אנחנו נתנגד להם – אבל בית חולים בצל משרד בראשות ניצן הורוביץ ממרצ זו זכות של האוכלוסייה הערבית, ואנחנו לא נרפה עד שיוקם בית החולים הרשמי הראשון ביישוב ערבי.

איימן עודה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת עודה.

אחמד טיבי: דוד אמסלם, אני לא קורא אותך לסדר.

אחמד טיבי: כל הזמן אתה ומנסור – – –

דוד אמסלם: אני לא יכול להשיב ריקם את ראש הממשלה בפועל.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יברקן, תפדל.

דוד אמסלם: אתה יודע, כבר רוצים לבנות לו גם מקלט ב-15 מיליארד, עם אנטנה, שאם הוא נותן הוראות ויש זה – – –

אחמד טיבי: מקלט?

דוד אמסלם: שאלתי, 15.

דוד אמסלם: בנט משפץ ב-15 מיליארד.

אחמד טיבי: מקלט למנסור?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: כמו שהוא אמר, אני רוצה בדיוק כמו בנט.

דוד אמסלם: מה שתעשו לו – תעשו לי.

דוד אמסלם: אמרו לו: אין בעיה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, הבמה שלי?

אחמד טיבי: הבמה שלך כבר לפני 20 שניות.

אחמד טיבי: בבקשה.

דסטה גדי יברקן: תודה, אדוני.

דסטה גדי יברקן: אני בטוח שתתחשב בי בעניין.

אחמד טיבי: כמה זמן?

דסטה גדי יברקן: שלוש דקות.

דסטה גדי יברקן: אני סומך על אדוני כבוד היושב-ראש, שהוא יהיה הגון.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: עכשיו הצבענו על סגן יו"ר.

אחמד טיבי: אתה לא מרגיש בשינוי?

אחמד טיבי: זה השינוי האמיתי היחידי שמתרחש.

דוד אמסלם: – – –

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

דוד אמסלם: אתה זוכר שפעם הפתעת אותנו:

דוד אמסלם: אני מבקש בהצבעה את האי-אמון.

דוד אמסלם: אתה זוכר?

אחמד טיבי: גדי, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: תודה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, בבית ספר למנהיגות, בקורסי העשרה ולמנהיגות, מדברים על הרבה דוגמאות, אבל אחת מהן – אומרים: מה ההבדל בין פוליטיקאי למנהיג?

דסטה גדי יברקן: שהפוליטיקאי תמיד יעשה את מה שהציבור שלו רוצה, ולעומת זאת המנהיג תמיד יעשה את מה שהציבור שלו צריך.

דסטה גדי יברקן: והלכה למעשה על הממשלה הזו זה הקורונה.

דסטה גדי יברקן: הפוליטיקאי, ראש הממשלה בנט, עושה את מה שהציבור שלו רוצה; קרי שנתב"ג יהיה פתוח, שהתקשורת תוכל לחגוג, בעצם ללא עמוד שדרה מנהיגותי.

דסטה גדי יברקן: והלכה למעשה, המנהיג, זה שהיה ראש הממשלה, העתידי, בנימין נתניהו, עשה את מה שהציבור שלו היה צריך – סגר את המדינה בערב הסדר, על הראש של כל הבייס שלו, של כל הציבור הדתי המסורתי.

דסטה גדי יברקן: חגים – סגר את המדינה.

דסטה גדי יברקן: למה?

דסטה גדי יברקן: כי זה מה שהיה צריך לעשות באותו זמן.

דסטה גדי יברקן: המנהיגות הנוכחית מביאה אותנו לשיאי שפל, ואני אקדים ואומר, חבריי חברי הכנסת, את המובן מאליו: אני בעד חיסונים, וצריך לחסן את האוכלוסייה על מנת שכולנו נוכל לעבור את המגפה הזאת ביחד.

דסטה גדי יברקן: יחד עם זאת, ראיתי את ראש ממשלת ישראל במופע אימים, במסיבת עיתונאים, מאיים, מפחיד, משסה אזרחים באזרחים.

דסטה גדי יברקן: כמעל מיליון אזרחי מדינת ישראל שלא התחסנו, הוא מגדיר אותם מסוכנים.

דסטה גדי יברקן: הוא פתאום מצא איום קיומי על אזרחי מדינת ישראל: אזרחים שומרי חוק, שכל מה שהם רוצים זה – כי הם פוחדים על גופם, וזכותם להתחסן או לא להתחסן.

דסטה גדי יברקן: אתם יודעים מה היה קורה אם את המילים הללו היה אומר ראש הממשלה נתניהו במסיבת עיתונאים?

גבי לסקי: הוא אמר – – – בבלפור הוא אמר את זה כל הזמן.

דסטה גדי יברקן: גברתי, את יכולה להיות עם המצפון המקולקל של השמאל, לשבת בצד ולתת לנו להביע את האמת, כי כשאתם הייתם באופוזיציה, אמרתם הכול הפוך ועכשיו אתם עושים הכול הפוך.

דסטה גדי יברקן: הרי איך זה יכול להיות, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת?

דסטה גדי יברקן: בכנסת העשרים-ואחת, כשאני נכנסתי לכנסת, היו 60:60 בכנסת הזו; היה חסר קול אחד כדי להרכיב את הממשלה.

דסטה גדי יברקן: ראש הממשלה נתניהו היה צריך קול אחד.

דסטה גדי יברקן: פנו אליי שליחיו כדי שאני אוכל להצטרף אליהם.

דסטה גדי יברקן: ראש הממשלה נתניהו אמר להם: גדי לא יבוא בשביל כיסא, תלכו לאנשים אחרים.

אחמד טיבי: גדי.

דסטה גדי יברקן: אני מסיים, אדוני.

דסטה גדי יברקן: תרשה לי רק להשלים את המשפט.

דסטה גדי יברקן: ואני, אכן, כמו שאתם זוכרים, לא הלכתי בשביל כיסא – נשארתי.

דסטה גדי יברקן: אבל עכשיו אני מבין שאם ראש הממשלה נתניהו היה פונה ושולח שליחים לאלי אבידר ולסגן השר יאיר גולן, אני משוכנע שהם היו עוברים בשביל כיסא לממשלת הימין כדי להרכיב ממשלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: האנשים האלה, שניבלו את פיהם, דיברו סרה על אנשים בממשלה – תראו איזה בושה.

דסטה גדי יברקן: איזה כבוד.

דסטה גדי יברקן: תתביישו לכם.

אחמד טיבי: סיום – – –

רם בן ברק: – – –

אחמד טיבי: גילה גמליאל?

אחמד טיבי: לא כאן.

דסטה גדי יברקן: – – –

אחמד טיבי: סיימת, סיימת, סיימת.

דסטה גדי יברקן: להזכיר לך משהו.

אחמד טיבי: לך תגיד לו.

אחמד טיבי: לך תגיד לו.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פינדרוס.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, ביום הראשון שאתה בשלטון – – –

אחמד טיבי: הוא קיבל דקה וחצי יותר מהזמן.

יעקב מרגי: אני חוזר בי.

אחמד טיבי: אדוני הגיע מאוחר.

יעקב מרגי: אני מברך אותך.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

דסטה גדי יברקן: אדוני, בכל זאת, מהפינה – הנושא חשוב לי.

אחמד טיבי: בגללך התופעות האלה קורות.

דסטה גדי יברקן: לא לא, זה חשוב.

אחמד טיבי: מרגי, אתה אחראי לתופעות האלה.

דסטה גדי יברקן: לא, לא, אחרי זה.

דסטה גדי יברקן: לא, זה נושא חשוב.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הסיעה המשותפת, ברכותיי בשבתך על כס סגן היושב-ראש.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע אם זכיתי לדבר בכנסת כשאתה היית סגן יושב-ראש, לא זוכר אירוע כזה, אבל אני שמח על שנפל בחלקי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק פינדרוס: אני חייב לומר שהחוק שמגיע לכאן פשוט מצחיק אותי ברמה הכי מטורפת שיכולה להיות.

יצחק פינדרוס: עמד פה מישהו – אני שמעתי, הייתי פה – וצעק על מירי רגב ועל ראש הממשלה לשעבר נתניהו, באיזה צעקות, באיזה פתוס: אתם מכניסים לפה נגיפים, למה לא סגרתם את נתב"ג?

יצחק פינדרוס: למה אתם לא סוגרים את נתב"ג?

יצחק פינדרוס: אנחנו נמצאים פה היום עם מעל 2,000 חולים ביום.

אחמד טיבי: למה לא סגרו את בנימינה, אתה יכול להגיד לי?

יצחק פינדרוס: זה לא יישוב חרדי, תירגע, לא ערבי ולא חרדי.

יצחק פינדרוס: אין סיבה לסגור את בנימינה.

יצחק פינדרוס: לא יעזור.

יצחק פינדרוס: זה לא יישוב חרדי ולא ערבי, וליצמן הוא לא שר הבריאות, שסוגר את בני ברק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק פינדרוס: אבל איזה מופע: לא סגרתם, הבאתם את המחלות.

יצחק פינדרוס: שכחתם מה היה פה כשהיו 2,000 חולים בימי הממשלה הקודמת.

יצחק פינדרוס: שכחתם את הצעקות.

יצחק פינדרוס: אני עמדתי פה והתחננתי לתת לאנשים להיכנס לישראל, אזרחים שנתקעו.

יצחק פינדרוס: היו סוגרים את שדות התעופה בתוך שש שעות.

יצחק פינדרוס: אנשים היו תקועים בין השמיים לבין הארץ, חודש וחצי.

יצחק פינדרוס: מביאים חוק – הוא לא צריך לדווח על הבידוד; הוא יכול לנסוע בתחבורה ציבורית למקום הבידוד שלו; הוא לא צריך לעדכן.

יצחק פינדרוס: ועל החוק הזה אנחנו צריכים להצביע, כשאנחנו נמצאים היום עם מעל ל-2,000 חולים ביום.

יצחק פינדרוס: והצביעות הזאת לא נגמרת בזה.

יצחק פינדרוס: הצביעות הזאת ממשיכה בדיוק כמו שהיה קודם.

יצחק פינדרוס: גדול הצועקים, גדול הצועקים על הממשלה המנופחת ועל בזבוז הכסף ועל הבושה היה ידידי חבר הכנסת – עוד מעט לשעבר, כי הוא כנראה מתפטר בנורבגי – יאיר גולן, שעמד שם וצעק, וגרונו ניחר: בזבוז, מה אתם עושים, ממשלה מושחתת, מנופחת.

יצחק פינדרוס: לא בגלל שנתניהו גר בבלפור.

יצחק פינדרוס: לא על זה הוא צעק – על הניפוח ועל ההשחתה, על מספר השרים, ועל הללא-תיק.

יצחק פינדרוס: הוא עמד פה וצעק בפתוס מטורף.

יצחק פינדרוס: יושב ראש הכנסת דאז ניסה להשתיק אותו ולא הצליח.

יצחק פינדרוס: והינה, פתאום שקט, דממה.

יצחק פינדרוס: הוא התמנה לסגן שר בשביל לעשות טובה, לתת לנו את יושב-ראש ועדת הקליטה.

יצחק פינדרוס: הודענו לכם:

יצחק פינדרוס: אנחנו לא לוקחים שום ועדות, לא חברים ולא ועדות.

יצחק פינדרוס: זה שעידית סילמן ובועז טופורובסקי צריכים להסתדר זה לא בעיה שלנו.

יצחק פינדרוס: עולה על כולם אביר היושר והצדק אלי אבידר.

יצחק פינדרוס: שנה שלמה – מוביל המחאות נגד השחיתות, נגד הניפוח, ומונה סוף-סוף להיות שר, בלי להיות חבר כנסת.

אחמד טיבי: נא לסיים, לסיים.

יצחק פינדרוס: אז את הבדיחות נמשיך במשך הלילה, יהיה לנו מספיק זמן.

יצחק פינדרוס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אריה דרעי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתמר בן גביר.

יצחק פינדרוס: תברך את הסגן, תהיה ג'נטלמן.

איתמר בן גביר: יושב-ראש הישיבה, אדוני השר, חברי הכנסת.

אחמד טיבי: סליחה, חבר הכנסת בן גביר.

אחמד טיבי: מקובל לומר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

איתמר בן גביר: אתה לא אדוני.

איתמר בן גביר: אתה לא אדוני.

אחמד טיבי: אני מבקש להיצמד להוראות.

איתמר בן גביר: אתה לא אדוני, ותפנה אותי לסעיף בפרוטוקול.

אחמד טיבי: אלה ההוראות של יושב-ראש הכנסת.

איתמר בן גביר: איפה התקנון?

איתמר בן גביר: איפה זה כתוב בחוק?

אחמד טיבי: אלה ההוראות של יושב-ראש הכנסת.

איתמר בן גביר: אז תלמד את החוק ואחרי זה תבוא.

אחמד טיבי: אלה ההוראות של יושב-ראש הכנסת.

איתמר בן גביר: לפני כשעה – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממך להפסיק בשלב זה.

איתמר בן גביר: אני לא מפסיק, כי אתה לא תגיד לי להפסיק.

אחמד טיבי: אני מבקש לחזור על ההוראות של יושב-ראש הכנסת.

איתמר בן גביר: איפה זה כתוב בתקנון?

אחמד טיבי: אלה ההוראות.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך להפסיק.

איתמר בן גביר: לפני שעה אתה דיברת כאן על הר הבית.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך להפסיק.

איתמר בן גביר: ואתה אמרת: יהודים לא ייכנסו לאל אקצא, כן?

איתמר בן גביר: נכון?

איתמר בן גביר: זה מה שאמרת.

איתמר בן גביר: לפני כמה שבועות, כאשר אני הגעתי להר הבית, אמרו לי – – –

אחמד טיבי: אתה לא מקיים את ההוראות של יושב-ראש הכנסת.

איתמר בן גביר: מי אתה?

איתמר בן גביר: מי אתה?

איתמר בן גביר: אתה מחבל.

איתמר בן גביר: אתה צריך להיות בכנסת בסוריה, לא כאן.

אוסאמה סעדי: תורידו אותו.

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו מייד.

איתמר בן גביר: לא יורד.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: רד.

איתמר בן גביר: לא יורד.

איתמר בן גביר: אתה מחבל.

איתמר בן גביר: אתה לא תיתן לי לא לדבר.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

איתמר בן גביר: אתה לא תסתום לי את הפה.

איתמר בן גביר: אתה לא תסתום לי את הפה.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

אחמד טיבי: אנזל, אנזל.

איתמר בן גביר: אתה דיברת על הר הבית – –

אחמד טיבי: יאללה, יאללה.

איתמר בן גביר: – – זה קדוש.

איתמר בן גביר: זה כי אתם מפנים את הישבנים להר הבית – זה קדוש?

אחמד טיבי: חצוף.

איתמר בן גביר: ככה אתה מתנהג?

אחמד טיבי: חצוף.

אחמד טיבי: בריון חצוף.

איתמר בן גביר: אני לא עוזב.

איתמר בן גביר: אני לא – – –

אחמד טיבי: תסלקו אותו מייד.

איתמר בן גביר: לא, לא, אני לא מוכן.

אחמד טיבי: אנזל.

איתמר בן גביר: אני לא מוכן.

אחמד טיבי: אנזל.

איתמר בן גביר: אני לא מוכן.

איתמר בן גביר: לפי מה?

איתמר בן גביר: לפי איזה סעיף?

איתמר בן גביר: לפי מה בחוק?

איתמר בן גביר: אני לא מוכן.

איתמר בן גביר: אין לו סמכות.

אחמד טיבי: ככה לא מדברים אל היושב-ראש.

איתמר בן גביר: איפה זה כתוב בחוק?

איתמר בן גביר: איפה זה כתוב?

איתמר בן גביר: אתם לא – – –

קרן ברק: אחמד – – – די.

איתמר בן גביר: איפה זה כתוב בחוק?

איתמר בן גביר: לא, הוא לא יכול להוציא אותי סתם.

קרן ברק: די, תעזבו אותו.

קרן ברק: די.

איתמר בן גביר: אתם לא תסתמו לי את הפה.

קטי קטרין שטרית: חבר'ה, מה קורה פה?

איתמר בן גביר: אתם לא תסתמו לי את הפה.

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו.

איתמר בן גביר: באיזה סמכות?

איתמר בן גביר: באיזה סמכות?

קרן ברק: – – –

אחמד טיבי: קרן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

איתמר בן גביר: באיזה סמכות?

איתמר בן גביר: באיזה סמכות?

אחמד טיבי: אני מבקש.

אחמד טיבי: אמרת ליושב-ראש "מחבל".

אחמד טיבי: קראתי אותך לסדר פעם שלישית.

איתמר בן גביר: אתה ביקשת להוריד אותי.

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו מייד.

אחמד טיבי: מייד.

איתמר בן גביר: אין לך שום סמכות.

איתמר בן גביר: אתה תיתן לי לדבר.

איתמר בן גביר: אתה לא תסתום פיות.

איתמר בן גביר: הוא לא יסתום פיות.

קרן ברק: לא מכות.

קטי קטרין שטרית: לא במכות.

קטי קטרין שטרית: לא במכות.

קטי קטרין שטרית: ממש לא במכות.

קטי קטרין שטרית: מה זה?

קטי קטרין שטרית: המאבטחים הרביצו.

קטי קטרין שטרית: לאט-לאט, לא במכות.

קטי קטרין שטרית: לא, לא, לא, אתה משכת אותו יותר מדי.

אחמד טיבי: אומר ליושב-ראש "מחבל"?

אחמד טיבי: אני מבקש להוציא אותו מהאולם.

קטי קטרין שטרית: לא לא לא.

קטי קטרין שטרית: לא במכות.

אחמד טיבי: לא אומרים ליושב-ראש "מחבל".

קטי קטרין שטרית: ממש לא.

קטי קטרין שטרית: ממש לא במכות.

אחמד טיבי: והוא נקרא שלוש פעמים.

קטי קטרין שטרית: הוא משך אותו.

קטי קטרין שטרית: הוא כמעט עקר אותו.

קטי קטרין שטרית: מה זה?

אחמד טיבי: מותר להוריד חבר כנסת מהדוכן.

קטי קטרין שטרית: לא ככה.

קטי קטרין שטרית: לא ככה.

אחמד טיבי: וחבר הכנסת צריך להיענות לאנשי המשמר.

קרן ברק: אבל אלה לא התמונות שאנחנו רוצים.

קטי קטרין שטרית: אנחנו לא רוצים תמונות כאלה, אחמד.

אחמד טיבי: למי את אומרת את זה, לאנשי המשמר?

קרן ברק: לכולם, לכולם פה.

אחמד טיבי: הוא נקרא שלוש פעמים.

אוסאמה סעדי: אנחנו אומרים לכל אחד: כבוד היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: הוא לא רצה – – –

אחמד טיבי: הוא נקרא שלוש פעמים, והוא סירב לרדת ונצמד לדוכן.

אחמד טיבי: לא עושים דברים כאלה.

אחמד טיבי: זה מבזה את הכנסת.

אחמד טיבי: הוא ראה חבר כנסת ערבי שמנהל את הישיבה והתחיל לומר לו: אתה מחבל – על זה את צריכה להעיר.

קרן ברק: – – –

אחמד טיבי: על זה את צריכה להעיר.

אלעזר שטרן: אני שמעתי.

אלעזר שטרן: אני שמעתי.

אחמד טיבי: לא אומרים "מחבל" ליושב-ראש, במיוחד אדם גזען, שמחבל בעקרונות הדמוקרטיה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני גיליתי רמה מקסימלית של איפוק.

אחמד טיבי: הישיבה נמשכת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לדובר הבא.

אחמד טיבי: מיכאל מלכיאלי, תפדל.

מיקי לוי: זה לא ייגמר כך.

מיקי לוי: אני אדאג להרחיק אותו.

אחמד טיבי: מלכיאלי – לא נמצא פה.

מיקי לוי: זה לא ייגמר כך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: איך אתה יכול להרחיק אותו לפני ששמעת את הדברים שלו?

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לקרן ולקטי: גם סגן יושב-ראש ערבי הוא סגן יושב-ראש הכנסת.

קטי קטרין שטרית: לא לא לא, אל תיקח את זה לשם.

קרן ברק: די, די, זה לא מתאים.

קטי קטרין שטרית: אל תיקח את זה לשם.

אחמד טיבי: אתן הגנתן על עבריין שעמד פה וכמעט שבר את הדוכן.

קטי קטרין שטרית: לא, אל תיקח את זה לשם.

אחמד טיבי: הוא אמר לי "מחבל" כי אני ערבי.

אלעזר שטרן: קטי, קטי – – –

קטי קטרין שטרית: הוא לא היה מדבר – – –

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, קטי – – –

רם בן ברק: – – –

קטי קטרין שטרית: – – – זה לא קשור – – –

אחמד טיבי: לא היית צריכה לגונן עליו.

אחמד טיבי: ראית איך הוא נצמד לדוכן?

אלעזר שטרן: הן לא ראו.

קריאות: – – –

רם בן ברק: אבל הוא לא ירד.

אחמד טיבי: איך אפשר להוריד אותו?

רם בן ברק: אחמד, כל הכבוד לך.

רם בן ברק: אל – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: יכול להיות שלא ראית.

קרן ברק: אני נשבעת לך שלא שמעתי את זה.

קרן ברק: אני נשבעת לך שלא שמעתי את זה.

רם בן ברק: לא שמעת, אבל זה מה שהיה.

קרן ברק: זה לא בסדר – – –

אחמד טיבי: אדוני השר, בבקשה.

אחמד טיבי: נא לשבת.

רם בן ברק: דרך אגב, ככה זה נראה כשמכניסים טרוריסטים לכנסת.

רם בן ברק: ככה זה נראה.

דסטה גדי יברקן: איך אתה מדבר?

אחמד טיבי: נא לשבת.

קרן ברק: – – –

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש – – –

דסטה גדי יברקן: – – – מה שהוא עשה עכשיו?

דסטה גדי יברקן: אתה אומר עליו "טרוריסט".

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת שמחון – אני מבקש מכם לשבת.

קרן ברק: מה ההבדל?

קרן ברק: בגלל שאתה קיבוצניק?

מירב בן ארי: די, מספיק, מה זה קשור לקיבוצניק?

מירב בן ארי: הוא לא קיבוצניק בכלל.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: קרן, תירגעו.

אחמד טיבי: מי שממש לא יכול לשבת יכול לצאת לשתות כוס מים בחוץ.

אחמד טיבי: גם קפה אפשרי.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שעד לפני כמה דקות הייתה נכבדה יותר.

אחמד טיבי: הייתה נכבדה, הייתה נכבדה.

אחמד טיבי: עכשיו היא ממשיכה להיות נכבדה.

אלעזר שטרן: בדיוק.

מירב בן ארי: מה אתה, שר מסכם?

אלעזר שטרן: כן.

אחמד טיבי: הוא מסכם.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני מניח שמה שקרה כאן עכשיו לא מקובל על רוב מוחלט, אם לא – כמעט על כל באי הבית הזה.

אלעזר שטרן: לי, כחבר כנסת, קשה מאוד מה שראיתי כאן.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו חששנו מהתופעה הזאת.

אלעזר שטרן: זה דבר שלפני שהוא מבזה אותך הוא מבזה אותי, אני רוצה שתדע את זה.

אלעזר שטרן: ולחברותיי חברות הכנסת מהליכוד, אני רוצה להגיד שאני יודע שאתן לא שמעתן.

אלעזר שטרן: אני מכיר אתכן.

אלעזר שטרן: אתן לא הייתן מתערבות ככה.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לחזור על מה שלא שמעתן כדי לא לתת לזה במה.

אלעזר שטרן: אבל אני יודע, ואני כבר ראיתי, שגם אתן ניגשתן ליושב-ראש.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני ראיתי שגם חברות הכנסת של הליכוד, שכשהבינו את מה שהן לא שמעו, ניגשו להתנצל על מה שקרה.

אלעזר שטרן: והאמת, ייאמר לזכותן שהן דיברו רק על הדרך שבה הורידו אותו.

אלעזר שטרן: אני חושב שלא הייתה ברירה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהתופעות האלה – אין בזה ימין ושמאל, אין בזה יהודים וערבים.

אלעזר שטרן: אנחנו במקום הזה קידשנו את כבוד האדם באשר הוא אדם, וזה לא מתאים לאף אחד מחברי הבית הזה.

אלעזר שטרן: אלה תופעות שלא היו פה.

אלעזר שטרן: אומנם אני לא יכול להגיד שאני יושב פה עשרות שנים, אבל הדברים האלה לא היו, ואני מציע לכולנו יחד להתעשת.

אלעזר שטרן: אסור לנו, אסור לנו שמחלוקות, כואבות ככל שתהיינה, יביאו אותנו למה שהיה כאן.

אלעזר שטרן: אני באמת חושב שהאמירות האלה – אני לא רוצה ללכת לביטויים שנשמעו פה אחר הצוהריים כלפי שר אחר בממשלה.

אלעזר שטרן: ואני לא רוצה לקשור, בגלל שאני יודע שגם חברי הכנסת שקראו את מה שקראו אחר הצוהריים – ואולי זה הדבר המרכזי שאנחנו צריכים להביא בחשבון: כשאנחנו פורצים גבולות, אנחנו לא נדע לשים להם את הגבול.

אלעזר שטרן: מי שפורץ גבול של דברים מקובלים, וחושב שרק הוא פרץ את זה עכשיו – מחר יפרצו את אותו גבול גם אחרים, וילכו רחוק מאוד.

אלעזר שטרן: רחוק מדי.

אלעזר שטרן: ומה שקרה פה עכשיו – אני פה תשע שנים – – –

קטי קטרין שטרית: לא, אני רוצה להעיר הערה.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה שהיושב-ראש – מיקי, מיקי, אני רוצה בבקשה להעיר הערה.

קטי קטרין שטרית: אני מאוד מחבבת את המשמר – – –

מירב בן ארי: איזה מיקי?

מירב בן ארי: זה היושב-ראש – – –

אלעזר שטרן: קטי, סליחה, אני מדבר.

אלעזר שטרן: קטי, קטי – – –

מירב בן ארי: – – –

קטי קטרין שטרית: אבל לא שמעת אותי.

ינון אזולאי: היא קראה ליושב-ראש – מירב, מה קרה?

אלעזר שטרן: קטי, סליחה – – –

קטי קטרין שטרית: את לא שמעת, קראתי ליושב-ראש.

אלעזר שטרן: קטי, קטי, יותר טוב שלא תגידי את זה.

אלעזר שטרן: קטי, תאמיני לי – – –

קטי קטרין שטרית: היושב-ראש, היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אני מבקש – – –

קטי קטרין שטרית: דקה.

אחמד טיבי: קטי, אני לא מאשר לך לומר את הדברים שאת הולכת להגיד.

אלעזר שטרן: קטי, אני מדבר עכשיו, בסדר?

אחמד טיבי: עדיף שלא תגידי, כי את הולכת להגיד דברים בניגוד לתקנון.

קטי קטרין שטרית: לא, לא, אני רוצה – –

אלעזר שטרן: אני יודע מה את רוצה להגיד.

קטי קטרין שטרית: – – שהמשמר הנהדר הזה, שעובד שעות, יתנהג קצת יותר בעדינות – – –

אלעזר שטרן: לא, קטי, אני לא מקבל.

אלעזר שטרן: את ישבת כאן ולא ראית.

קטי קטרין שטרית: לא משנה מי – – –

אלעזר שטרן: קטי – – –

אחמד טיבי: את פוגעת בסדרי העבודה התקינים בגלל מה שאמרת.

קטי קטרין שטרית: לא, אני לא.

קטי קטרין שטרית: אי-אפשר לגרור.

קטי קטרין שטרית: אבל אי-אפשר לגרור – – –

אלעזר שטרן: חברתי חברת הכנסת שטרית – – –

קטי קטרין שטרית: זה משפיל לגרור.

קטי קטרין שטרית: זה משפיל.

אלעזר שטרן: חברתי חברת – – –

אחמד טיבי: מותר לו להשפיל אחרים?

קטי קטרין שטרית: לא, לא, אני לא מדברת על זה, אני מדברת על הגרירה.

אלעזר שטרן: קטי, אני רוצה להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: אמרת את המילה הנכונה: זה משפיל.

קטי קטרין שטרית: מה את קופצת כל פעם.

קטי קטרין שטרית: דיברתי ליושב-ראש.

אלעזר שטרן: קטי, קטי, סליחה – – –

קטי קטרין שטרית: מה היא קופצת?

אלעזר שטרן: קטי, אמרת את המילה הנכונה.

קטי קטרין שטרית: לא להשפיל.

קטי קטרין שטרית: לא להשפיל.

אלעזר שטרן: נכון.

קרן ברק: וגם לא להיות – – –

אלעזר שטרן: אני יודע שלא שמעת את מה שהיה פה.

קטי קטרין שטרית: נכון, אני לא – – –

אלעזר שטרן: תקשיבי לי, קטי.

אלעזר שטרן: תקשיבי לי.

אלעזר שטרן: אם היית שומעת, היית יודעת מי השפיל את מי.

אלעזר שטרן: את היית יודעת מי השפיל את מי, וזה לא המשמר וזה לא היושב-ראש.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך עוד משהו: אני לא ראיתי אף פעם, ואמרתי שאני רק תשע שנים פה, שחברי כנסת שהיושב-ראש מבקש מהם לצאת – יהיה היושב-ראש אשר יהיה, יהיה היושב-ראש אשר יהיה.

אלעזר שטרן: כשמגיע משמר הכנסת – אם חשובים לך הסדרנים, אם חשובים, כשהם מגיעים לחבר כנסת ואומרים לו: בבקשה לצאת – הוא יוצא.

קטי קטרין שטרית: צריכים לצאת, חד-משמעית.

אלעזר שטרן: אמרו יותר מפעם אחת לחבר הכנסת שעמד פה על הדוכן – – –

קטי קטרין שטרית: הייתי מעדיפה שינעלו את המליאה ושלא יהיו מחזות כאלה.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

קרן ברק: היא צודקת.

קרן ברק: היא צודקת.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אבל – – –

קטי קטרין שטרית: אם אני הייתי היושב-ראש, הייתי נועלת את המליאה ושלא יראו את המחזות האלה.

אלעזר שטרן: היצירתיות הזאת – – –

קטי קטרין שטרית: אנשים פה נשארים ימים ולילות.

קטי קטרין שטרית: זה מחזה מזעזע בעיניי.

אלעזר שטרן: דרך אגב, את יודעת, את יודעת, את יודעת קטי – אוקיי, אני לא רוצה להיכנס לזה.

מירב בן ארי: אלעזר, אתה יכול לסכם.

אחמד טיבי: זהו, נגמר.

אחמד טיבי: תמשיך, אדוני השר.

אלעזר שטרן: בבקשה.

אחמד טיבי: כנראה שלא תצליח לשכנע אותה.

אלעזר שטרן: אני רוצה ללכת רגע לדבר אחר – למה שהתכנסנו פה, לקורונה.

אלעזר שטרן: תראו, אחרון הדוברים דיבר על מספר המאומתים, שמגיע עוד מעט לאלפים.

אלעזר שטרן: אני לא מציע לעשות תחרות לא על מספר המאומתים ולא על מספר המתים עכשיו.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, רוצה להגיד עוד משהו: מי שמחפש כל יום החלטות, צריך ללמוד שגם אי-החלטה היא החלטה.

אלעזר שטרן: העם בישראל לא צריך לקום בבוקר ולחשוב מה הולכים להחליט היום.

אלעזר שטרן: החלטנו לא להחליט היום.

אלעזר שטרן: החלטנו לא להחליט היום – זאת החלטה.

אלעזר שטרן: לא צריכים לקום כל בוקר ולחשוב איזו גזרה או איזו החלטה יהיו לנו היום.

אלעזר שטרן: ואני חושב שכשאנחנו מסייעים ליצור את התרבות הזאת – קבינט הקורונה צריך להתכנס היום, הוא לא יתכנס היום, הוא יתכנס מחר, הוא יתכנס מוחרתיים – – –

דסטה גדי יברקן: זה מה שאמרת לפני כן.

אלעזר שטרן: לא, אתם מודדים את זה.

דסטה גדי יברקן: אבל אמרת – – –

אלעזר שטרן: חברי חבר הכנסת גדי, דיברתם פה על מספרים.

אלעזר שטרן: באמת, נו.

אלעזר שטרן: אולי גם במספרים – נכון שהם יכולים לעלות, והם עולים בקצב מסוים – – –

דסטה גדי יברקן: לצערנו.

אלעזר שטרן: לצער כולנו, אבל עדיין יכול להיות שמספר המאושפזים שווה את זה שלא סוגרים את המשק, בגלל שגם לסגירת המשק, כבר למדנו, יש מחיר של חיי אדם.

אלעזר שטרן: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולהתנצל בפניך על מה שהיה כאן.

אלעזר שטרן: אני רוצה שתדע, אני לא יודע אם אתה נפגעת או לא – אני נפגעתי.

אלעזר שטרן: תודה.

אחמד טיבי: האמת היא – תישאר, תישאר, ברשותך, אדוני השר – האמת היא שלא נפגעתי, אבל המחזה לא הוסיף כבוד לכנסת.

אחמד טיבי: והיחס אל אנשי המשמר ואל הסדרנים היה יחס מבזה.

אחמד טיבי: אני יותר ותיק ממך.

אחמד טיבי: לא היה שאנשי המשמר מגיעים אחרי שלוש קריאות שנאמרו – ואנשים אומרים לי: למה?

אחמד טיבי: הוא קרא לעברי: אתה מחבל.

אלעזר שטרן: אני שמעתי.

אחמד טיבי: וגם: אתה לא צריך להיות פה, מי אתה בכלל.

אלעזר שטרן: לא, אתה צריך להיות בסוריה.

אחמד טיבי: אני צריך להיות בסוריה.

אחמד טיבי: הוא שלח אותי.

אחמד טיבי: אני מודה לך על הדברים.

אחמד טיבי: והציבור ראה.

אלעזר שטרן: תודה.

אחמד טיבי: הדברים יועברו לוועדת האתיקה, כשתקום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: רבותיי אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: נא לשבת.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: כן, הוצאתי אותו, אבל הוא יכול להצביע, יש הצבעה.

אחמד טיבי: רבותיי, נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד הצו – 42

אחמד טיבי: נמנעים – 1

אחמד טיבי: בעד – 42, אפס מתנגדים, נמנע אחד.

קרן ברק: גם נוכח אחד.

קרן ברק: למה אתה לא סופר גם נוכח?

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסמה סעדי – בעד; גם אני לפרוטוקול – בעד; חבר הכנסת עופר כסיף, לפרוטוקול – בעד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת בן גביר, נא לצאת מהמליאה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתמר בן גביר: זו הצבעה, בהצבעה מותר להיות.

איתמר בן גביר: תלמד את החוקים.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: בעד?

אחמד טיבי: נמנעת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1436).

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק הדיינים – השרה פרקש, את מנמקת?

אחמד טיבי: אורית פרקש.

אחמד טיבי: אורית פרקש, השרה, אני מבקש ממך לעלות לנמק.

אחמד טיבי: גברתי השרה, בבקשה.

אחמד טיבי: אני אתן לך אחריה, תזכיר לי.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי השרה.

אורית פרקש הכהן: אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: מיקרופון, בבקשה.

אחמד טיבי: דברי, דברי, דברי, בבקשה.

אורית פרקש הכהן: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשם הממשלה – התבקשתי על ידי שר הדתות לייצג אותו בחוק הזה ואני אציג את התיקון בקצרה.

אורית פרקש הכהן: מדובר בחוק שאני מבינה שלא עבר בשבוע שעבר, ועולה שוב להצבעה.

אורית פרקש הכהן: מדובר בתוספת של טוענות, נשים, להרכב הוועדה למינוי דיינים.

אורית פרקש הכהן: בשם שר הדתות אני אציג את הצעת החוק.

משה גפני: לא, לא הבנתם – – –

אורית פרקש הכהן: כן, שלחו אותי.

גילה גמליאל: אורית, אורית, באמת – איך הסכמת לעלות לזה?

אורית פרקש הכהן: מטרת הצעת החוק היא לשנות את הרכב הוועדה למינוי דיינים.

גילה גמליאל: איך הסכמת להגיש את החוק המבזה הזה?

ינון אזולאי: איך – – – הוא לא מסוגל לעלות – – –

משה גפני: – – –

אורית פרקש הכהן: הרב גפני, אני פה השליחה של שר הדתות.

אורית פרקש הכהן: מטרת הצעת החוק היא לשנות את הרכב הוועדה למינוי דיינים כך שיגדל מספר הנשים החברות בוועדה.

אורית פרקש הכהן: הדיינים עושים עבודת קודש בסיטואציות מורכבות ורגישות, ומלאכת בחירת הדיינים היא רגישה.

אורית פרקש הכהן: לכן, שילוב נשים בוועדה הבוחרת הוא מהלך ראוי ונכון.

משה גפני: איזה מצחיק.

משה גפני: איזה מצחיק.

אורית פרקש הכהן: אשר על כן, מבקשים מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

אורית פרקש הכהן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו לרשימת הדוברים.

אחמד טיבי: לפנים משורת הדין, יש סיעה שלא השתתפה בדיון וגם – דקה, דקה.

אחמד טיבי: זה לא עולה לפי התקנון, אני מתנצל, אסביר לך אחר כך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: קרן ברק, חברת הכנסת.

אחמד טיבי: מי? ינון.

אחמד טיבי: אין בעיה.

אחמד טיבי: בבקשה, שלוש דקות, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אדוני היושב-ראש – – –

רם בן ברק: – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

רם בן ברק: מה זה הדבר הזה?

קרן ברק: – – –

ינון אזולאי: רם בן ברק, תכבד.

קרן ברק: אתה מתקן עוול בעוול?

קרן ברק: אני לא מבינה את זה.

רם בן ברק: לא, בגלל שזה ערבי מותר להגיד – – – וליהודי אסור להגיד דבר כזה – – –

קרן ברק: לא מותר, אבל גם אסור להגיד את זה.

קרן ברק: שניהם אסור.

רם בן ברק: זה הסיפור.

רם בן ברק: זה הסיפור.

קרן ברק: שניהם אסור.

קרן ברק: לא, שניהם אסור.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: זה לא היה מאוזן.

רם בן ברק: חוזרים לכאן ומוחאים כפיים, חוזרים לכאן ומוחאים כפיים.

מירב בן ארי: זה לא היה מאוזן, זה ממש לא היה מאוזן.

רם בן ברק: בושה וחרפה.

מירב בן ארי: זה לא מאוזן שקוראים ליושב-ראש הכנסת "מחבל".

מירב בן ארי: זה לא מאוזן.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד.

קרן ברק: גברתי הנכבדת – – –

מירב בן ארי: אין כאן איזונים.

קרן ברק: אסור לקרוא לו "מחבל", אבל חבר הכנסת מסיעתך לא יכול לקרוא למישהו בתמורה לזה "טרוריסטים".

קרן ברק: זה היינו הך.

מירב בן ארי: – – – מה לעשות שזה ההיסטוריה שלו.

קרן ברק: אז אל תקראו לעצמכם איחוי, ריפוי ושינוי, אם אתם בדיוק אותו דבר.

קרן ברק: לא מתקנים עוול בעוול.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, פעם ראשונה לסדר, חברת הכנסת קרן ברק.

אחמד טיבי: אני התאפקתי מאוד אחרי כל עיוות העובדות שאת מנסה להציג פה.

אחמד טיבי: לא היה שום איזון, לא עם בן ברק ולא עם אחרים.

אחמד טיבי: בושה וחרפה שאתם מגינים על ההתנהלות הזאת.

אחמד טיבי: תתביישו לכם.

אחמד טיבי: חוצפה.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה – עד כמה שאפשר שהכנסת תהיה נכבדה, לצערי כל יום הכנסת יורדת דרגה ברמה, בהתנהגות.

ינון אזולאי: אני לא רוצה להיכנס למי אשם, מי לא אשם.

ינון אזולאי: דברים כאלה לא צריכים להיות פה בכנסת.

ינון אזולאי: אבל יש עוד דבר שהכנסת, והממשלה הזאת, מורידה אותנו בו עוד ועוד.

ינון אזולאי: בפעם שעברה שלחו לנו את השר עיסאווי פריג', גוי של שבת, שהוא יגיד לנו על חוק הדיינים.

אחמד טיבי: אני נועל את רשימת הדוברים.

אחמד טיבי: אין יותר רישום.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיך.

ינון אזולאי: והיום – עם כל הכבוד שאני רוחש לשרה פרקש, ואני רוחש לך כבוד, באמת, כואב לי שפשוט משתמשים בך ונתנו לך לבוא לפה ולקבל את כל החיצים על מה שלא מגיע לך.

ינון אזולאי: כי אני אומר: את השרה בתפקיד שלך.

ינון אזולאי: מתן כהנא יודע לבוא לפה ולהציג כל מיני רפורמות, והוא היה צריך לבוא ולהציג גם את זה.

ינון אזולאי: בפעם שעברה הוא שלח את עיסאווי פריג', היום הוא שולח אותך, למה?

ינון אזולאי: כי הוא מפחד לבוא לפה.

ינון אזולאי: כשאני מסתכל ואומר – ראינו בפעם שעברה: החוק הזה, משמיים נפל.

ינון אזולאי: אני לא יודע מה יהיה הפעם, אני לא יודע, אני מקבל כל דבר שהוא משמיים, אבל מה שעושים מאז שקמה הממשלה זה לפגוע בכל הסממנים היהודיים שרק יש לנו, בדרך ישירה ועקיפה.

ינון אזולאי: חוק הדיינים, הרפורמה בכשרות – מכניסים את הרפורמים מהדלת הראשית; אנחנו רואים את מעונות היום, שרוצים לפגוע דווקא באברכים.

ינון אזולאי: כל דבר שבקדושה הם רוצים להחריב.

ינון אזולאי: משתמשים בשרים אחרים כי מתן כהנא לא מסוגל לעמוד פה ולהגיד את מה שיש לו, כי הוא יודע שהוא לא יודע אפילו משהו.

ינון אזולאי: היום הוא עומד פה וקורא מהדפים, הוא לא יודע מה זה.

ינון אזולאי: הוא לא מדבר מהלב, הוא מדבר מהדפים.

ינון אזולאי: ניסו לדבר איתו והוא התבלבל, כי הוא לא באמת מאמין במה שהוא אומר.

ינון אזולאי: ממשלה שלא דואגת לחולים, ממשלה שלבתי החולים הציבוריים, שמגיע להם 630 מיליון שקל – עדיין לא הביאו להם.

ינון אזולאי: בתי חולים קורסים.

אחמד טיבי: עוד דקה.

ינון אזולאי: לא מעניין אותם.

ינון אזולאי: לא מעניין אותם כלום, מעניין אותם רק דבר אחד: איך אנחנו נהרוס עוד חלקה ביהדות, עוד אבן.

ינון אזולאי: היום הגדילו לעשות, הביאו עוד שר, השביעו עוד סגן שר, סגן השר יאיר גולן.

ינון אזולאי: יכול להיות שאני מברך אותך בתפקיד שלך כסגן שר, אני מברך אותך שתצליח, זה לא קשור אחד לשני, אבל אני רוצה להזכיר לך: ב-31 במאי 2020 בוועדת חוקה – –

אחמד טיבי: ינון, הוספתי לך דקה.

ינון אזולאי: עוד לא עברה.

ינון אזולאי: – – "אנחנו כאן יושבים עכשיו בשביל להכשיר את השרץ", כך אמר חבר הכנסת יאיר גולן ממרצ על החוק הנורבגי בוועדת חוקה.

ינון אזולאי: "החוק הזה נועד לסדר עוד ג'ובים, נועד לסגור קומבינה פוליטית, מהאפלות והחמורות בתולדות הפוליטיקה הישראלית, בתולדות מדינת ישראל".

ינון אזולאי: את זה אמר יאיר גולן.

ינון אזולאי: הם דואגים לג'ובים, דואגים לרמוס את היהדות, לא דואגים לחלשים.

ינון אזולאי: זו ממשלה רעה, שצריכה ללכת הביתה, וטוב היום ולא מחר, והיה טוב שכבר אתמול הייתה הולכת.

ינון אזולאי: תודה רבה, ואדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שאני התחלתי ולא שמעת: אני מאחל לך הצלחה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ינון אזולאי: ועם הרבה סבלנות לכולנו.

ינון אזולאי: כולנו בבית הזה צריכים סבלנות.

ינון אזולאי: לפעמים אנחנו צריכים להיות חכמים ולא צודקים.

ינון אזולאי: אני גיניתי את מה שהיה פה, כי אני לא מסכים לכזה דבר, אבל אני מאחל לך שתצליח לקחת ולנווט, ואני אומר לך שלפעמים ההישגים שאתה מביא מהאופוזיציה יותר גדולים משל מפלגת רע"מ, שמביאה מהקואליציה, שתדע את זה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלכס קושניר.

קרן ברק: אני.

אחמד טיבי: קרן ברק, סליחה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה, שלוש דקות.

קרן ברק: גם חברת כנסת מהאופוזיציה היא חברת כנסת.

אחמד טיבי: בהחלט.

קרן ברק: ניקח את זה מהסלוגן שלך.

קרן ברק: אני רק רוצה פה, לקחתי את זכות הדיבור שמגיעה לי כדי שלא תעשה – לא אתה ולא כל האחרים שיושבים פה, כולל רם בן ברק – מניפולציות לדברים שקרו פה.

קרן ברק: האירוע שקרה פה הוא אירוע שבסוף כולנו נראים בו כמו שאנחנו נראים, כולם בלי יוצא מן הכלל.

קרן ברק: אני רק לפני שבוע דיברתי פה על שנאת חינם.

קרן ברק: אני לא יכולה בבית שלי, במקום הזה, לראות אנשים שמבחינתי – אולי אתם רגילים, אני לא יודעת איזה שיטות היו לכם שמה, אבל אני לא אני יכולה שפה, מהבמה הזאת, יפוצצו מישהו במכות ויגררו אותו.

קרן ברק: לא יכולה בבית שלי, במקום שלי, במקום שאני נבחרתי, במדינה שלי.

קרן ברק: לא יכולה לראות דבר כזה, ולא משנה מה הוא עושה ולא משנה מה הוא אמר.

קרן ברק: בנוסף, אני לא חושבת – מי כמוני נותן כבוד לתפקיד הזה של יושב-ראש הכנסת.

קרן ברק: זה אחד המקומות שברגע שאני מתיישבת עליו אני כולי יראת כבוד, כך שאני מאוד מכבדת את המקום הזה של יושב-ראש הכנסת, שצריך לנהל ישיבה.

קרן ברק: וצריך לכבד את יושב-ראש הכנסת, זה לא בסדר.

קרן ברק: אבל שום דבר שקרה בשרשור הזה לא הופך את שאר הדברים לבסדר.

קרן ברק: זה לא בסדר שהוא קרא לו "מחבל", זה לא בסדר על הדוכן, אבל זה לא בסדר שהרביצו לו פה והורידו אותו בכוח, שאלה התמונות הכי נוראיות שיכולים להוציא מהבית הזה.

קרן ברק: וזה לא בסדר שאתה, חבר כנסת רם בן ברק, קורא לו "טרוריסט", כי אין הבדל בין המילה "מחבל" למילה "טרוריסט", אין הבדל.

קרן ברק: אז אם אתה אומר שזה לא בסדר שהוא קרא לו בשם הזה, אז אתה לא יכול להגיד שזה לא בסדר ולהשתמש בדיוק באותו מונח לגביו.

קרן ברק: זה לא עובד ככה בעולם הנורמלי.

קרן ברק: גם אם תקראו לעצמכם ממשלת ריפוי ואיחוי ו-love and peace ותדליקו קטורת כל היום ותעשו ככה, זה לא יעבוד.

קרן ברק: כי אתם כל הזמן חושבים שאם אתם תשימו כותרות אז זה גם ייצוק פנימה תוכן, אבל זה לא יוצק תוכן.

קרן ברק: לא יוצק פנימה תוכן.

קרן ברק: אנחנו כולנו כאן יושבים בבניין הזה ועיני המדינה נשואות לפה, ואנחנו לא רוצים את התמונות האלה, לא של אחד מקלל את השני, לא של אחד אומר מילים כאלה, ולא משנה איזה מילים אלה, ולא שמורידים פה באלימות חברי כנסת מהדוכן.

קרן ברק: אנחנו רוצים רוגע.

קרן ברק: אמרתם: יש רוגע.

קרן ברק: אז רוגע זה לא ככה כי לכם מותר ולנו אסור.

קרן ברק: זה דבר אחד, ועכשיו אני אוסיף על זה עוד משהו לשר אלעזר שטרן, אני לא רואה איפה הוא נמצא.

קרן ברק: אני רוצה להגיד לך משהו: להגיד שזה נורא קל שייפרצו הגבולות ושנזלוג ונידרדר למקומות – זה גם לא חד-צדדי.

אחמד טיבי: קרן, את סיימת את – – –

קרן ברק: אני כבר מסיימת.

קרן ברק: זה גם לא חד-צדדי.

אלעזר שטרן: תקשיבי, תקשיבי.

קרן ברק: אז אני רק אסביר לך למה.

אלעזר שטרן: לא אמרתי חד-צדדי, אבל תקשיבי – – –

קרן ברק: אני אגיד לך למה.

קרן ברק: המקום המסוכן הזה, שבו דברים נשמטים לנו מהידיים, אנחנו פורצים עוד גבול ועוד גבול – – –

אלעזר שטרן: שומטים אותם.

אלעזר שטרן: לא נשמטים.

קרן ברק: שומטים אותם, ועוד גבול ועוד גבול ועוד גבול.

קרן ברק: אבל הגבולות הכי קשים שקורים לנו כאן זה מה שקורה באמת בבית הזה, בבנייה שלו ובדמוקרטיה.

קרן ברק: לקחת את המעוז הזה, את קודש-הקודשים, ולהרוס אותו מבפנים ולשים בתוך הוועדות רוב אוטומטי – למה בכלל שיהיו חברי האופוזיציה בוועדות?

אחמד טיבי: תודה רבה.

קרן ברק: למה שלא יהיה בכלל רק יושב-ראש ועדה וזהו?

אחמד טיבי: תודה רבה.

קרן ברק: גם זה מקום שממנו אנחנו יכולים להידרדר בקלילות לחוסר דמוקרטיה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קרן ברק: אז קחו על עצמכם ותיישמו על עצמכם את כל מה שאתם מטיפים לו פה.

קרן ברק: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אתה לא יכול לעלות מפה, מהצד.

רם בן ברק: אני רשום לדבר.

אחמד טיבי: אני לפנים משורת הדין נותן לך מהצד.

רם בן ברק: חברת הכנסת ברק, תראי, אי-אפשר, אי-אפשר, חברת הכנסת קרן ברק, אי-אפשר להחזיק את המקל בשני הקצוות.

רם בן ברק: לא יכול להיות שפעם אחרי פעם עולים לכאן חברי כנסת מהליכוד וממקומות אחרים ומכנים את חברי הכנסת הערבים בשמות גנאי: תומכי טרור, טרוריסטים, מחבלים, תחזרו לדמשק, תחזרו אני לא יודע למה – ואחרי זה באים בטענות על איזשהן אמירות.

רם בן ברק: הייתה כאן אמירה מאוד מאוד חמורה, שלא נשמעה כמותה בבית הזה, ומי שאמר את האמירה הזאת, עם כל הכבוד, התנהג בצורה טרוריסטית על במת הכנסת.

רם בן ברק: את זה את צריכה לגנות.

רם בן ברק: תודה.

קרן ברק: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: יכול להיות יכול להיות שחברת הכנסת קרן ברק לא שמה לב להבדל.

אחמד טיבי: יש הבדל בין להגיד ליושב-ראש הישיבה "מחבל" לבין להגיד לחבר כנסת שיושב שם.

אחמד טיבי: גם זו עבירה, אבל לומר ליושב-ראש זו פגיעה בכבוד הכנסת.

קרן ברק: למה לא שמתי לב?

קרן ברק: אמרתי את זה.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש – – – חברי כנסת אחרים בשמות גנאי, שהם טרוריסטים.

רם בן ברק: מה, זה נראה לכם סביר?

קרן ברק: אני אמרתי לך את זה.

קרן ברק: זה לא נכון שלא אמרתי.

רם בן ברק: זה בסדר – – –

שלמה קרעי: רם, רם, תפסיק להתייפייף, נראה אותם מגנים טרור פעם אחת.

שלמה קרעי: נראה אותם מגנים טרור – – –

רם בן ברק: – – – טרוריסטים יושבים בחדר – – – מדינת ישראל – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת קושניר.

שלמה קרעי: אני רואה שגם אבתיסאם בוועדה שלך, כבר תסובב אותך, אבתיסאם בוועדה שלך, שנתנה לך את – – –

אחמד טיבי: חבר כנסת עופר כסיף, שלוש דקות.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, אני אגיד פעמיים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תכננתי בכלל לדבר על הבושה המתוכננת – כך לפחות בתקשורת – בנושא תקציב המדינה וחוק ההסדרים: ההסרה של הפיקוח על הלחם, הפגיעה בחינוך הממלכתי הציבורי.

עופר כסיף: אבל מה שהיה פה, אי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום.

עופר כסיף: עמד פה אדם – נניח, ביולוגית, לפחות – אותו אחד שחגג את רצח רבין, שרואה ברב-מרצחים גיבור, בושה בכלל שהוא נמצא בכנסת, והוא עומד פה ובמפגיע מבזה את יושב-ראש הכנסת ואת הכנסת עצמה.

קרן ברק: – – –

עופר כסיף: אני רוצה – קודם כול, אל תפריעי לי, קרן, חברת הכנסת ברק, משום שאין לי הרבה זמן, אני רוצה לקרוא חלק משיר באיזושהי פרפרזה שהכנתי.

אחמד טיבי: בבקשה.

עופר כסיף: נתן אלתרמן כתב בזמנו את השיר "הנזיפה בתאופיק טובי", אז במקום תאופיק טובי, יש לנו את אחמד טיבי היום בהקשר המדובר.

עופר כסיף: במקום טובי זה טיבי.

עופר כסיף: אני מצטט מהשיר הארוך – אני לא אקרא את כולו, כמובן – של נתן אלתרמן, עם שינויים קלים.

עופר כסיף: ובכן: מי הוא אחמד טיבי?

עופר כסיף: הוא חבר הכנסת.

עופר כסיף: / הוא פרלמנטר ערבי, בבית הנבחרים יושב הינו בזכות מלאה ולא בחסד / כבר עת אולי לזכור זאת, חברים.

עופר כסיף: // ואין הוא חב בזה כל חוב על גודל נפש.

עופר כסיף: / ישיבתו היא חוק.

עופר כסיף: / היא צו.

עופר כסיף: / היא אל"ף-בי"ת.

עופר כסיף: / לא! אין הפרלמנט צריך ביד מונפת / לזרוק לו מדי פעם את הגט.

עופר כסיף: // ואין הפרלמנט, בשום פנים ואופן, / צריך לקרוא: אתה דובר באין מחריד / מפני שטוב אני... נדיב.

עופר כסיף: ..

עופר כסיף: דוגל בחופש.

עופר כסיף: .. / אין זה הולם אפילו מסיבה פרטית.

עופר כסיף: // עת להחליט סוף-סוף: ככל צירי הבית / גם טיבי בו יושב בתוקף המשטר! / ואם זה רציני, אין צורך כל יומיים / על זו הפריבילגיה להגיש לו שטר.

עופר כסיף: // זה טיב הדמוקרטיה.

עופר כסיף: אין נושאי כליה, / נושים תודה באיש.

עופר כסיף: חלקה אולי לא קל, / אך אם היא לא תהיה מובנת מאליה, / היא לא תהיה מובנת לנו כלל! תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, עופר כסיף, חבר הכנסת.

אחמד טיבי: יעקב אשר.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת אשר.

שלמה קרעי: עופר, לפחות דבר אחד יצא כאן מהיושב-ראש – הוא גינה את זה – – –

אחמד טיבי: אחד הפרשנים כתב שכאילו אני הוצאתי את חבר הכנסת בן גביר כי הוא לא אמר לי "אדוני".

אחמד טיבי: זה עיוות בוטה של המציאות.

אחמד טיבי: טוב שיש סרטון.

אחמד טיבי: אני החלקתי לו את העובדה שלא עמד בהוראות, כי זה לא סיבה להוצאה.

אחמד טיבי: אני הוצאתי אותו כי הוא קרא לי "מחבל", "לך לסוריה".

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: אגב – – –

אורית סטרוק: – – – אמרת לו ודרשת ממנו – –

אחמד טיבי: אני דרשתי ממנו לפי ההוראות של היושב-ראש.

אורית סטרוק: – – לקרוא לך "אדוני", למרות שאין שום דרישה כזאת בתקנון.

אורית סטרוק: סתם התגרית בו, סתם נכנסת בו, ואז השפלת אותו.

אחמד טיבי: יכול להיות שאת לא מכירה את ההוראות של היושב-ראש.

אורית סטרוק: – – – אין הוראות.

אחמד טיבי: אלה ההוראות של היושב-ראש מיקי לוי.

אורית סטרוק: נכנסת בו וירדת עליו ודחקת בו.

אורית סטרוק: כל אחד – – – בלי זה לא היה קורה.

אחמד טיבי: זאת בקשה ולא תקנון.

אחמד טיבי: זאת בקשה.

אורית סטרוק: לא היה קורה בלי זה.

אורית סטרוק: זאת לא הייתה בקשה.

אחמד טיבי: הוא סירב, ואפשרתי לו – – – אבל הוא התפרץ.

אורית סטרוק: זו לא הייתה בקשה.

אורית סטרוק: כולם הסתכלו – – –

אחמד טיבי: וגם את תשתקי עכשיו, שבי במקום.

אורית סטרוק: ככה לא נראית בקשה.

אורית סטרוק: ככה לא נראית בקשה.

אחמד טיבי: שבי במקום.

אחמד טיבי: שבי במקום.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורית סטרוק: אני לא יושבת במקום.

אורית סטרוק: תתחיל לקרוא לסדר.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר בפעם שנייה.

אורית סטרוק: – – – תקרא לי לסדר כמה שאתה רוצה.

אחמד טיבי: תשבי, בבקשה.

קריאה: עשר מעלות היא – – –

אורית סטרוק: – – –

אחמד טיבי: תשבי, בבקשה.

אורית סטרוק: אתה התגרית בו, התגרית בו, נכנסת בו.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

אחמד טיבי: צאי החוצה.

אחמד טיבי: נא לצאת החוצה.

אחמד טיבי: תוציאו אותה.

אחמד טיבי: נא להוציא אותה.

אחמד טיבי: אני מעריך את הסולידריות – – –

אורית סטרוק: אתה התגרית בו ונכנסת בו, ואז הוא אמר לך.

אורית סטרוק: (חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק יוצאת מאולם המליאה.)

אחמד טיבי: אני רואה.

אחמד טיבי: תודה, תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אתה מתחיל מההתחלה.

טוב, בשעה כזאת אין לי כוח להתמודד עם חברי המשמר, אז אני אומר:

אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: זאת הסיבה היחידה?

– – חבריי חברי הכנסת.

משה אבוטבול: – – – אתה רואה?

משה אבוטבול: קיבלת את מה שרצית.

לא, אני נראה יותר גדול ממנו.

אני כבר עייף קצת.

משה אבוטבול: אחמד, קיבלת את מה שרצית.

אחמד טיבי: תנסה לא לומר, ואתה תישאר על הדוכן.

משה אבוטבול: אחמד קיבלת מה שרצית.

משה אבוטבול: אחמד קיבל את מה שרצה.

אוקיי.

עכשיו תתחיל מחדש את השעון.

אחמד טיבי: אני מתחיל.

טוב, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר באמת, איזה מקצוענות של רמאות שאנחנו חווים, רמאות וצביעות השלובות זה בזה בצורה בלתי מתקבלת על הדעת.

אבל בפתח הדברים, רם, ידידי, אני יודע שאתה איש הגון, ואני בטוח שהפריעו לך התבטאויות כמו שמפריעות גם לנו מכל הכיוונים.

איפה הייתם כשאמר מישהו שהוא רוצה לקחת אותי ואת הילדים שלי למזבלה?

איפה הייתם?

למה לא שמענו גינוי אחד מהרשימה הנקייה הזאת, הנקראת נקייה, so called?

ואני מדבר איתך ברמה האישית, כי אתה יודע שיש לי המון הערכה אליך.

דוד אמסלם: למה אתה מתחנף?

אני לא מתחנף.

דוד אמסלם: איזה נקייה?

הנקייה so called, באנגלית אמרתי; מירכאות בעברית.

דוד אמסלם: – – – ראש הממשלה קיבל שלמונים.

איפה הייתם כשדיברו על ציבור שלם, שהמשמעות של לקחת אותו למזבלה אומרת שהוא זבל?

אני לא מבקש שתענה לי עכשיו.

קח את זה לתשומת ליבך.

אדוני היושב-ראש, בואו נדמיין לעצמנו – ידידיי, ידידי דודי אמסלם, תחשוב שאנחנו עכשיו בקדנציה הקודמת, ומגיע הליכוד, ועומד כאן מיקי זוהר או דוד ביטן ומסביר חוק שמדבר לא על הדיינים אלא על הוועדה לבחירת שופטים, ובא ואומר שבשם האיזון הקדוש של נשים וגברים צריך לעשות שינוי.

אנחנו כולנו יודעים שזה תרגיל ברמה הנמוכה ביותר, שבמקום לבוא ולומר שבגלל ההסכמים הקואליציוניים השר אלקין לא יכול להיות חבר בוועדת דיינים, באים ותולים את זה בדבר שאמור להיות מקודש.

הוא אמור להיות דבר של איזון, של שוויון.

אילו נאומים היו פה, רם ידידי?

מירב, אילו נאומים היו פה, אם הליכוד היה מביא כזה חוק, שכולו פרסונלי, כדי לשים את אלקין בוועדה למינוי דיינים – –

אחמד טיבי: נא לסיים, יעקב.

– – והיו קוראים לזה שוויון של נשים?

מה היה קורה פה?

אחמד טיבי: שִׁוְיוֹן.

שִׁוְיוֹן.

אילו נאומים חוצבי להבות אש היו כאן, ובצדק.

אחמד טיבי: תודה, יעקב.

אחמד טיבי: החלטתי לא – – –

אתם מרמים בגסות, ומחייכים ובאים ונותנים כנפיים, כאילו האנשים הכי טהורים.

זה לא הולך.

אני לא אומר את זה בהתלהמות.

אני אומר את זה בכאב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר כנסת אשר, תודה רבה.

זה לא עובד.

אתם מתקלקלים, ואולי הייתם ככה מההתחלה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אמרתי בושה?

לא.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בושה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך על בחירתך לסגן יושב-ראש הכנסת, לחבר הנשיאות.

משה גפני: אני מברך אותך על ניהול הישיבה הזאת, בגלל שאני רוצה להבין כמה דברים.

משה גפני: קודם כול, למה השרה אורית פרקש הכהן הייתה צריכה להציג את החוק הבזוי הזה?

משה גפני: למה שלחו אישה שתתבזה מול כל הציבור?

משה גפני: למה?

משה גפני: לא יכול לבוא הגבר הזה, אלקין, שרוצה להתמנות לוועדה למינוי דיינים?

משה גפני: למה שלחו אישה?

משה גפני: למה?

משה גפני: מה היא עשתה להם רע?

משה גפני: אין להם אומץ.

משה גפני: הם חבורת פחדנים.

משה גפני: או שהם שולחים את עיסאווי פרג' או שהם שולחים את אורית פרקש הכהן.

משה גפני: עכשיו, מה עושים בחוק הזה?

משה גפני: עוטפים את החוק בנושא של שוויון.

משה גפני: אני לא יודע מי יודע ומי לא יודע: על פי החוק הקיים כבר מזמן היה שמתוך ארבעת אנשי הציבור, שניים מהממשלה ושניים מהכנסת, צריך שיהיו נשים וגברים.

משה גפני: שוויון.

משה גפני: אבל לא הסתדר בחוק הקיים שאלקין ייכנס לוועדה למינוי דיינים, אז ממציאים המצאות – אומרים לכל התמימים והתמימות האלה שנמצאים בקואליציה שצריך לעשות שוויון, להביא טוענת רבנית שהיא תהיה אישה.

אביר קארה: רפורמית.

משה גפני: לא רפורמית, לא כלום.

משה גפני: סתם.

משה גפני: הפגיעה באינטליגנציה בנושא הזה – פשוט אי-אפשר להאמין שזו תמונת המצב, שככה אפשר לעבוד על הכנסת.

משה גפני: המציאות הזאת היא מציאות שבה אף אחד מהם לא מעז לבוא לכאן ולהסביר לכנסת למה צריך את זה.

משה גפני: עכשיו, אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך משהו שהוא קצת ממין העניין.

אחמד טיבי: בבקשה.

משה גפני: אמרו לנו – שאלנו: למה עשו ממשלת שמאל?

משה גפני: למה עשו ממשלה אנטי-דתית?

משה גפני: הרי בכל אופן יש פה שתי מפלגות – ימינה ותקווה לישראל – איך קוראים להם?

אביר קארה: לא רציתם להצטרף.

אביר קארה: יכולתם להצטרף – – –

אוריאל בוסו: מה פתאום, זו לא ממשלת שמאל.

אוריאל בוסו: זו ממשלת שמאל?

משה גפני: למה?

משה גפני: תעזוב אותי אם אני אצטרף?

משה גפני: תגיד לי, מה, נפלתי על השכל?

אביר קארה: לא – – –

משה גפני: על כל פנים, אמרו לנו, הסבירו לנו, שאין ברירה, אחרת נלך לבחירות חמישיות.

משה גפני: זאת אומרת, יש מצב שאין ברירה, מוכרחים להקים ממשלה, אי-אפשר אחרת.

משה גפני: הם לא מצליחים – הממשלה הזאת לא יודעת לטפל בקורונה, ולא עושה כלום בקורונה; לא מטפלת בנושא המדיני; לא מטפלת בשום נושא רציני שעומד על סדר-היום.

משה גפני: הדבר היחיד, חבר הכנסת אביר קארה – להחריב את כל היהדות.

משה גפני: אין דבר אחד שנוגע ליהדות שאין בהסכם הקואליציוני.

משה גפני: אין דבר אחד.

משה גפני: אחד: נישואין וגירושין; גרות; שבת.

משה גפני: כל מה שיש ביהדות, כל מה שיש במדינת ישראל מאז שהיא קמה – 73 שנה.

משה גפני: אמרו שצריך לעשות ממשלה – –

אחמד טיבי: תודה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – כי אחרת הולכים לבחירות חמישיות.

משה גפני: ככה הולכים לממשלה שהדבר היחיד שעושים – להחריב את היהדות, ושולחים את אורית פרקש הכהן, מסכנה, שהיא תבוא להציג את זה, בגלל שאלקין פחדן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת בוסו, אוריאל בוסו.

אחמד טיבי: בבקשה.

קריאות: – – –

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, לפני שנתחיל לדבר, צריך לדעת את הקומבינה האמיתית של הנחת החוק הזה.

אוריאל בוסו: חבר הכנסת ארבל שלח מכתב ליועץ המשפטי לממשלה ואמר לו: תקשיב, כדי להניח חוק, צריך 21 יום לפני כן להניח תסקיר.

אוריאל בוסו: איך מדלגים על הבעיה הקטנה הזאת?

אוריאל בוסו: הוא אומר לו: אין בעיה.

אוריאל בוסו: נניח את החוק המקורי, שכבר עבר את זמן ההנחה, וככה אנחנו מדלגים, בשביל להספיק להעביר את החוק בזמן.

אוריאל בוסו: אבל כולנו יודעים שהחוק הזה נכנס א' ויצא בכלל ד'.

אוריאל בוסו: לא קשור.

אוריאל בוסו: גם עכשיו אנחנו יודעים שהוא כתוב בצורה אחת והוא יסתיים בצורה אחרת.

אוריאל בוסו: אבל זה לא מעניין אף אחד.

אוריאל בוסו: זו בדיוק הקומבינה, בשיתוף עם הייעוץ המשפטי לממשלה.

אוריאל בוסו: בשביל להכניס חוק, העיקר לדלג – פיקוח נפש, חוק הדיינים.

אוריאל בוסו: חבר הכנסת האוזר, שאנחנו מאחלים לו רפואה שלמה, אינו מרגיש טוב – יביאו אותו, וכבר הבאתם בחוק אחד אדם מההלוויה של אחותו לכאן.

אוריאל בוסו: עכשיו, אני מבטיח לך, היושב-ראש, שכמעט 100% מחברי הקואליציה אומרים: ריבונו של עולם, מה זה חוק הדיינים הזה?

אוריאל בוסו: מה לנו ולזה, בשביל מה, בשביל גחמה של מי?

אוריאל בוסו: אבל כשיש משהו שרוצים להרוס ביהדות, מפעילים את כל המכבשים, את כל הרעיונות, את כל המניפולציות בשביל לחוקק.

אוריאל בוסו: משאירים כנסת שלמה ערה בלילה, ולאחר מכן, עד למוחרת.

אוריאל בוסו: אבל היה פה אחד שהיה פעם חבר כנסת, והיום הוא התמנה לשר, קוראים לו אלי אבידר.

אוריאל בוסו: הוא תמיד אמר כאן, בסוף הדברים שלו: אנחנו לא ניכנע.

אוריאל בוסו: אנחנו אומרים לכם: אנחנו לא ניכנע עד שנגיע לתוצאה הסופית, כי הממשלה הרעה הזאת – וכשאני אומר רעה, זה לא משנה ימין או שמאל, אבל הפגיעה בדברים התורניים והערכיים שהממשלה הזו עושה, מעולם לא הייתה ממשלה שחשבה והעלתה בדעתה לעשות כך.

אוריאל בוסו: כשהיה שר הדתות יוסי ביילין – שהיה הכי גרוע, מבחינתנו – שהוא בא מהשמאל של השמאל, הוא לא חלם ברעיונות.

אוריאל בוסו: היום אנחנו מדברים עם פקידים מתוך המשרד לשירותי דת, ואומרים לנו: תקשיבו, זה טירוף מה שמעוניינים לעשות פה.

אוריאל בוסו: אז אני רוצה להגיד לשר מתן קריב כהנא:

אוריאל בוסו: אתה לא תצליח לפגוע ביהדות, זה לא יעזור.

אוריאל בוסו: ואני רוצה לספר לכם משהו.

אוריאל בוסו: פעם הייתה שרת משפטים, קראו לה ציפי לבני, והיא החליטה שהיא רוצה למנות דיינים לפי ראות עיניה.

אוריאל בוסו: היא באה לרב עובדיה: אני אמנה ואעשה.

אוריאל בוסו: הרב עובדיה אמר לה: את לא תזכי.

אוריאל בוסו: יום לפני כינוס הוועדה למינוי דיינים היא פוטרה מהממשלה, מי שזוכר את זה.

אוריאל בוסו: אני מבטיח לך, ואתם תראו פה שתשנו את חוק הדיינים עוד הפעם.

אוריאל בוסו: בזבזתם כבר שבועיים של דיונים, ובסוף אצבע אלוקים גרמה לכך שהחוק נפל.

אוריאל בוסו: וגם עכשיו אל תהיו בטוחים שהחוק לא ייפול, כי זו ממשלה בלי סייעתא דשמיא.

אוריאל בוסו: אבל למנות דיינים שאינם ראויים, ולא לרוח ישראל סבא הם לא ימנו.

אחמד טיבי: תודה.

אוריאל בוסו: אבל לא שמת לי שעון.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אבל ארבע דקות ו-17 שניות.

אוריאל בוסו: משפט אחרון.

אחמד טיבי: בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אתמול בערב – – –

אחמד טיבי: מה עוד שאני ואתה שותפים לתמיכה – – –

אוריאל בוסו: בחוק, בתמיכה בחוק המתמחים שאנחנו רוצים להעלות אותו, ואנחנו ננסה לדבר עם מנסור עבאס, שנעביר אותו ביחד.

אוריאל בוסו: משהו אחרון: אדוני היושב-ראש, אתמול השתתפתי במסיבת יום הולדת של אדם מאוד מאוד יקר, יום הולדת גיל 60.

אחמד טיבי: אתה עברת את הזמן.

אחמד טיבי: אמרתי משפט אחרון.

אוריאל בוסו: יום הולדת גיל 60, של איש עסקים, זמר, אדם רציני מאוד, דדי גראוכר.

אוריאל בוסו: היו שם גם ראש הממשלה לשעבר ואנשים.

אוריאל בוסו: והמיוחדות שבו – הוא היה לפני שנתיים וחצי על ערש דווי.

אוריאל בוסו: התפללנו.

אוריאל בוסו: ראית אהבה אמיתית לאדם יקר, שמסר את כול-כולו למען הציבור, באהבה, בחסד, בשמחה ובנתינה, ואנחנו באמת שמחנו לאחל לו רפואה שלמה ועוד הרבה שנים של עשייה ושמחה למען הכלל.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ליצמן.

אחמד טיבי: בבקשה, שלוש דקות לאדוני.

יעקב ליצמן: – – –

אחמד טיבי: אני אעדכן אותך: שלוש זה בין שתיים לארבע.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איפה אלקין, האיש שזה החוק שלו, איפה אלקין?

יעקב ליצמן: היה ראוי שנביא אותו בצו הבאה לכנסת לכאן, שכולם יראו בדיוק על מה מצביעים, על מי מצביעים.

יעקב ליצמן: איפה אלקין?

יעקב ליצמן: שלפחות יעבור פה את הבושות על מה שקורה כאן, על החוק מה שהוא רוצה.

יעקב ליצמן: הוא רוצה מינוי – אף אחד לא רוצה אותו.

יעקב ליצמן: הוא יודע שאם הוא יבוא לכאן לכנסת לבחירות הוא לא ייבחר.

יעקב ליצמן: לפי הסקרים הוא גם לא ייבחר בכנסת הבאה.

יעקב ליצמן: איפה אלקין?

יעקב ליצמן: מהיום, אנחנו נקרא לחוק הזה: חוק אלקין.

יעקב ליצמן: אין דיינים.

יעקב ליצמן: לא צריך דיינים.

מירב בן ארי: אין דין ואין דיין.

יעקב ליצמן: אין דיינים, ולא צריך דיינים.

יעקב ליצמן: כל הבעיה זה אלקין.

יעקב ליצמן: צריך ג'וב לאלקין.

יעקב ליצמן: עוד פעם אלקין.

קריאה: אל תעשו לכם אלוהים אחרים.

יעקב ליצמן: איפה אלקין?

יעקב ליצמן: למה לא מביאים אותו לכנסת כאן, שיראה מה שקורה כאן.

יעקב ליצמן: בגללו, אנחנו צריכים לשרוף כמה שעות.

יעקב ליצמן: אלקין – איפה הוא?

יעקב ליצמן: הוא הלך לישון.

קריאה: שאלה טובה.

יעקב ליצמן: הממשלה הזו עושה כל מה שהיא רוצה.

יעקב ליצמן: לא מוצא חן מה שביטן עשה – הדיחו אותו, אף שחבר הכנסת ביטן – אתה לא מקשיב לי.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת ביטן, דוד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן.

יעקב ליצמן: בשבוע שעבר היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן הוא פונה אליך.

אחמד טיבי: תסתובב, כן.

יעקב ליצמן: היושב-ראש במליאה – אני רוצה להסביר לך משהו.

יעקב ליצמן: אותך הדיחו, השעו לתקופה.

יעקב ליצמן: בשבוע שעבר יושב-ראש הכנסת ביטל הצבעה אחרי שהייתה הצבעה והפסיד בכנסת.

יעקב ליצמן: הוא ביטל את ההצבעה האלקטרונית.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך להשעות אותו עד שוועדת האתיקה תבדוק מה שקרה איתו.

יעקב ליצמן: הממשלה הזאת – הצבעות כפולות, גנבו את המפלגות מהעם, עושים כל דבר שעולה על רוחם.

יעקב ליצמן: זה לא מעניין אותם.

יעקב ליצמן: ממשלה רפורמית.

יעקב ליצמן: ולכן אנחנו נצביע נגד הכול.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת ליצמן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: אגב, במוקד ההוא שומעים את הסרטונים מפה.

אחמד טיבי: אביגדור, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: הוא רגוע.

אחמד טיבי: ביטן רגוע באופן כרוני.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת הנכבדים – – –

אחמד טיבי: שלוש דקות, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: המראות היו קשים לי, בוודאי לילדיי ונכדיי.

מיכל מרים וולדיגר: בעבר ריככתי את כל הסיפור בכך שסיפרתי לכם על סיפור שנכדתי מאוד אוהבת, על אליעזר והגזר.

מיכל מרים וולדיגר: הפעם אספר שבשבת שמתי לב שהיא אוהבת עוד סיפור ישן וטוב המוכר לכולנו.

מיכל מרים וולדיגר: וככה זה הולך: סבתא בישלה דייסה – אבל הפעם זו לא סבתא, זו הקואליציה.

מיכל מרים וולדיגר: הקואליציה בישלה דייסה, נתנה לרע"מ תקציב ענק, נתנה לליברמן לשמור על כל הכסף, נתנה לאלי אבידר שר ללא תיק, ונתנה ליאיר גולן סגן שר.

מיכל מרים וולדיגר: ולמי, למי לא נשאר?

מיכל מרים וולדיגר: לא נשאר למתמודדי הנפש, שנאנקים תחת מערכת מורעבת וחלשה.

מיכל מרים וולדיגר: הם ובני המשפחות שלהם נאלצים לצאת למאבק חסר שיניים מול מערכת שמתישה אותם שוב, ושוב ושוב.

מיכל מרים וולדיגר: לא נשאר לאנשים שמתמודדים עם התמכרות; הם לא מקבלים מענה ומייחלים, הם והסביבה הקרובה שלהם, לטיפול ראוי.

מיכל מרים וולדיגר: לא נשאר למתמודדים עם תחלואה כפולה, הסובלים מהיעדר מענה כפול: גם לא ממערכת הרווחה וגם לא ממערכת הבריאות.

מיכל מרים וולדיגר: באים לרווחה – מפנים אותם לבריאות, באים לבריאות – מפנים אותם לרווחה.

מיכל מרים וולדיגר: והם, הם נופלים בין הכיסאות.

מיכל מרים וולדיגר: לא נשאר לאנשים עם מוגבלויות.

מיכל מרים וולדיגר: גם להם הבטיחו, אבל הבטחות לחוד ומציאות לחוד.

מיכל מרים וולדיגר: וכך הם מוצאים את עצמם צריכים לצאת לכבישים, להפגין ולזעוק, להשמיע קול ולבקש את מה שהובטח להם, מה שמגיע להם.

מיכל מרים וולדיגר: הדייסה, חברים יקרים, נגמרה, התקציב הסתיים.

מיכל מרים וולדיגר: מול עינינו מתרחש הבזבוז הגדול בכספי המדינה בדמות שימוש חסר פרופורציות בחוק הנורבגי ומינוי שרים וסגני שרים ללא תיק וללא כל מעש.

מיכל מרים וולדיגר: סדר העדיפויות הזה, שעליו זעקו וצעקו בדיוק אלה שהם כעת בקואליציה – סדר העדיפות הזה מציב את האזרח בסוף הרשימה ואת האינטרס הפוליטי בראש.

מיכל מרים וולדיגר: זה עצוב וזה שגוי, וזה לא נכון.

מיכל מרים וולדיגר: ממשלת שינוי – ממש לא, ממש ממש ממש לא.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: אני מודיע שאני מפנה את הדוכן באופן זמני בלבד.

אחמד טיבי: נא להביא את זה בחשבון.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הזאת קמה, סערות גדולות מסביב, לפני תקציב, סכנות מלחמה בצפון ובדרום ובכל מקום, אבל יש הסכמה שלא עוסקים בשום דבר כי אין הסכמות בממשלה, הממשלה מפוצלת.

ישראל אייכלר: על דבר אחד יש להם הסכמה – על מלחמה נגד היהדות ונגד הדת.

ישראל אייכלר: וזה האסון הגדול ביותר של הממשלה עצמה ושל עם ישראל.

ישראל אייכלר: מאיפה אני יודע?

ישראל אייכלר: כי עצם העובדה שאנחנו יושבים פה בשעה כזאת ובשעות כאלה לדבר על ועדה למינוי דיינים – ויש ועדה למינוי שופטים ואחרים.

ישראל אייכלר: זה מה שחשוב עכשיו, כאשר לנכים אין כסף, ואני לא צריך למנות את כל הצרות של המדינה.

ישראל אייכלר: יש שאלה, מי יהיה חבר בוועדה הזאת, אז קודם כול אני רוצה להגיד את הצד הערכי שבדבר.

ישראל אייכלר: הגמרא אומרת במסכת סנהדרין: עתיד הקדוש ברוך הוא להיפרע ממעמידים דיינים שאינם כשרים, ואסור למנות על הציבור אנשים רשעים ואכזריים.

ישראל אייכלר: זה כתוב בספר החינוך – ההמשך.

ישראל אייכלר: אסור למנות על הציבור אנשים רשעים ואכזריים, והממנה אותם פני קרבה או פחד או חנופה, לא תסור רעה מביתו ועל קודקודו.

ישראל אייכלר: כך אומר ספר החינוך.

ישראל אייכלר: ויש מצווה גדולה למנות שופטים ודיינים, כי בלעדיהם כל דאלים גבר, כתוב בהלכה.

ישראל אייכלר: ולכן זה נושא מאוד מאוד חשוב.

ישראל אייכלר: אבל לבוא ובשם הדמוקרטיה, בשם השוויון, לשלול מהגברים בכנסת את הזכות להיבחר בוועדה למינוי דיינים כי למישהו זה כדאי, כי צריך שם שני שרים, זה ממש לעשות טיפשות, עוול, ואין פלא שהחברה הישראלית כל כך משוסעת והסכנה היא כל כך גדולה.

ישראל אייכלר: אני רואה את כל הסכנות מבחוץ מזעריות לעומת מה שאנחנו רואים פה במליאה ומה שאנחנו רואים ברחובות, ומה שעלול לקרות פה בגלל ההתנהגות הבריונית הזאת.

ישראל אייכלר: זה לא פלא שממשלה שהפכה לממשלה רפורמית שראשיה נלחמים נגד הקדוש ברוך הוא, מנסים לקעקע את עולם הדיינות, זה מה שחשוב לה.

ישראל אייכלר: מאז ומתמיד היה סטטוס קוו לגבי עולם הדיינות, כמו שידעו שאנשים חרדים בדרך כלל לא היו מתמנים לוועדה למינוי שופטים, ואין כמעט בכלל שופטים דתיים או חרדים, ואם כן, הם תמיד בדעת מיעוט.

ישראל אייכלר: ד"ר וינרוט היה תמיד אומר שהציעו לו להיות שופט בית המשפט העליון והוא סירב.

ישראל אייכלר: שאלתי אותו למה, למה הוא סירב, אז הוא אמר, כי תמיד הם צריכים את דעת המיעוט של הדתי כדי שיוכלו לכפות את החוק החילוני.

ישראל אייכלר: אבל בכל זאת, היה איזשהו כבוד, וגם אני עצמי נבחרתי פה פעמיים בכנסת ברוב גדול לחבר בוועדה למינוי דיינים.

ישראל אייכלר: עכשיו שוללים את הזכות הזאת.

ישראל אייכלר: הפעולות של הממשלה בחוק הדיינים הופכות את מוסד הדיינות לריב ומדון, במקום של אי שלום ושלווה.

ישראל אייכלר: ואף אחד לא יסמוך על דיינים שמונו על ידי קבוצה מצומצמת שרוצים לקעקע את הדת וללחום בציבור החרדי.

ישראל אייכלר: ואם זה מה שאתם רוצים, אז הצלחתם.

ישראל אייכלר: יש מספיק אנשים פה שרוצים לעקור את הרבנות הראשית משורש, וכנראה שהם יצליחו לעשות את זה.

ישראל אייכלר: ואתם, שהייתם שותפים לביזוי הזה של הרבנות, כולכם תישאו באחריות למה שיקרה מהם.

ישראל אייכלר: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת יריב לוין.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לא לחינם שר הדתות מתן קריב כהנא לא נמצא פה היום, בשעה הזאת.

יואב בן צור: זה כנראה כבר יותר מדי.

יואב בן צור: לפני כן, בחוק הקודם או בדיון הקודם שהיה על רפורמת הכשרות, הוא היה בעצם הילד הקטן שנשלח על ידי ליברמן.

יואב בן צור: וברפורמה הזאת שהוא מנסה להעביר הוא הילד הקטן שנשלח על ידי אלקין.

יואב בן צור: ואז זה כבר יותר מדי, פעמיים ביום להיות כתינוק המובל לבית הספר, כנראה זה יותר מדי בשבילו.

יואב בן צור: לכן הוא שלח את השרה פרקש הכהן – ליבנו עליה שהיא צריכה לשמוע את כל ההגיגים שהוא היה צריך לשמוע.

יואב בן צור: הוא בטח יושב באיזשהו מקום, הוא מתבונן ואומר: אוי, מה היה לי אם הייתי מגיע.

יואב בן צור: שלמה המלך אומר: "ככלב שב אל קֵאוֹ כסיל שונה באִוַּלְתו".

יואב בן צור: מי שיצר והגה את החוק הנורא הזה, החוק הפרסונלי הזה, החוק הזה, שנועד בעצם לנסות לשנות את אופיים של בתי הדין הרבניים, הוא פשוט כמו כסיל השב על איוולתו.

יואב בן צור: בפעם הראשונה ניסיתם, וברוך השם הקדוש ברוך הוא עזר ולא הצלחתם, כשיושב-ראש הכנסת בעצמו הצביע נגד החוק.

יואב בן צור: אין לנו ספק, ואנחנו מתפללים, שגם בחוק הזה, גם בהסתייגויות שתהיינה – אנחנו מקווים, בעזרת השם, מקווים, בעזרת השם, ומתפללים – גם כאן הרפורמה הזאת לא תעבור.

יואב בן צור: אף אחד לא מעז לנגוע בוועדה למינוי שופטים, ואפילו לא מעז לנגוע בוועדה למינוי קאדים או למינוי דיינים דרוזים.

יואב בן צור: אף אחד לא מעז להגיע לשם ולנסות לשנות משהו, כי אוי ואבוי מה יקרה.

יואב בן צור: וכאן, בגלל איזו גחמה של אדם מסוים, שרוצה להיות בתוך הוועדה, הופכים עולם.

יואב בן צור: מבזבזים שעות של הכנסת, של סדרנים.

יואב בן צור: מה היה רע?

יואב בן צור: תשאיר את החוק הקיים.

יואב בן צור: תתמודד בכנסת עם הבחירה של חברי הכנסת שנבחרים.

יואב בן צור: תנסה להשיג לעצמך רוב או להשיג לעצמך – יריבים.

יואב בן צור: ממה אתם פוחדים?

יואב בן צור: למה אתם צריכים לשנות את הדבר הזה?

יואב בן צור: למה אתם לא יכולים להשאיר את זה כמו שהוא?

יואב בן צור: תתמודדו.

יואב בן צור: יש לכם רוב גדול, הרי.

יואב בן צור: אין לכם את האומץ הזה, כי אתם חוששים שמא תפסידו במערכה הזאת.

יואב בן צור: ומה זה להפסיד?

יואב בן צור: להפסיד – למנות דיינים לא ראויים, שהצלחנו למנוע את המינויים שלהם כל השנים הללו.

יואב בן צור: בושו לכם.

יואב בן צור: אני מתבייש שיש ראש ממשלה שקורא לעצמו דתי, ושר דתות שקורא לעצמו דתי, ואדם נוסף שרוצה להיות בתוך הוועדה שגם הוא מסתובב עם כיפה גדולה על הראש.

יואב בן צור: כל המטרה שלהם היא מטרה אחת, לא טובה, לשנות את אופיים של בתי הדין הרבניים.

יואב בן צור: מי ייתן וה' לא יצליח דרכם.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת בן צור.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת פטין מולא.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני לא יודע למה קוראים לחוק הזה הצעת חוק הדיינים; אני הייתי קורא לזה בשם האמיתי של זה: הצעת חוק הג'ובים האישיים.

יריב לוין: אתם יודעים, במשך שנים הקואליציה הנוכחית האשימה אותנו שאנחנו רוצים לסדר ג'ובים ורוצים כל מיני דברים.

יריב לוין: על מה?

יריב לוין: על זה שאנחנו חשבנו שכאשר שר מקבל אחריות על משרד, ראוי לאפשר לאותו שר להביא איתו צוות רציני, שיהיה מחויב להצלחה שלו, מחויב למדיניות שלו.

יריב לוין: הוא יישאר ככל שהשר מצליח, נשאר ומקבל את אמון הציבור, וילך לדרכו אם הציבור חושב שהשר או הממשלה איננה ראויה לאמון, ויבחר אנשים אחרים.

יריב לוין: מה לא אמרתם על הדבר הפשוט הזה?

יריב לוין: על התפיסה הכל-כך בסיסית, שעובדת מצוין, אתם יודעים, בכל מיני מדינות נחשלות כמו ארצות הברית.

יריב לוין: אבל עכשיו, בשיא החוצפה, בשיא הצביעות, אתם באים ולא רק שעושים חוק ג'ובים מיוחד, שמייצר הרחבה של הוועדה למינוי דיינים, שמשנה את ההרכב האנושי בוועדה, אלא שאתם עושים את הדבר הזה לא כדי לסדר ג'ובים, כמו שאתם קוראים באופן כללי, אתם עושים את זה כדי לסדר ג'ובים אישיים.

יריב לוין: אז הינה, מעשה שהיה כך היה.

יריב לוין: השר זאב אלקין, אחרי שקיבל את משרד השיכון, אמר: אני רוצה עוד.

יריב לוין: אז אמרו לו: טוב, ניתן לך גם את המשרד לענייני ירושלים ומורשת.

יריב לוין: שם בכיס, אמר: לא מספיק.

יריב לוין: אמרו לו: טוב, אתה יודע מה, ניתן לך גם להיות השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יריב לוין: אמר: מה פתאום, בסך הכול שני משרדים ועוד השר המקשר, לאדם שיש לו ולמפלגתו תמיכה ציבורית כל כך גדולה, עד כדי כך שברור שאפילו את אחוז החסימה הם לא יכולים לעבור?

יריב לוין: אמרו לו: אתה יודע מה, איך אומרים, כמו בכיפה אדומה: זאב, זאב, אל תכעס, אנחנו נסדר לך גם חברות בקבינט המדיני-ביטחוני.

יריב לוין: טוב, עכשיו הוא כבר צריך מכנסי דגמ"ח כאלה, עם ארבעה כיסים, כדי לשים את כל המשרדים שקיבל.

יריב לוין: אבל גם זה לא הספיק.

יריב לוין: בא ואמר: אני רוצה להיות חבר בוועדה למינוי דיינים.

יריב לוין: אמרו לו: בסדר, קיבלת גם את זה.

יריב לוין: אבל פה התעוררה בעיה: יש לנו בממשלה שר, שר הדתות, השר קריב, אם אינני טועה.

איתן גינזבורג: כהנא, כהנא.

יריב לוין: אה, כהנא.

יריב לוין: השר מתן כהנא.

יריב לוין: סליחה, אני חשבתי – לא מצליח להבחין ביניהם, אז אני מתנצל על הטעות.

יריב לוין: השר מתן כהנא.

יריב לוין: קריב – כהנא, אתה אומר.

יריב לוין: גם הוא רוצה להיות בוועדה למינוי דיינים.

יריב לוין: אז מה עושים?

יריב לוין: בהתחלה אומרים: פשוט נקבע שלא תהיה אישה בוועדה למינוי דיינים.

יריב לוין: בניגוד לכל מה שנעשה עד היום, שאנחנו דווקא רוצים לעודד מינוי נשים.

יריב לוין: אחר כך, כשמבינים שזה לא הולך, אומרים: טוב, נעשה התחכמות אחרת, נרחיב את הוועדה; נסדר ג'וב אישי לכולם.

יריב לוין: גם השר קריב-כהנא, וגם השר אלקין, שניהם יחד ישבו בוועדה, ובשביל זה אנחנו מתכנסים כאן היום.

יריב לוין: אז אני רוצה לומר לכם דבר אחד: הצביעות הזאת היא חרפה; החוק הזה הוא בושה; התקדים שאתם יוצרים פה, של חוק ג'וב אישי, הוא תקדים שלצערי הרב מדינת ישראל, אזרחי ישראל וכולנו יחד עוד נשלם עליו בעתיד, משום שהוא ייצור מציאות, שבה מתאימים את החוק לצרכים האישיים של אדם.

יריב לוין: חבל מאוד.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יריב לוין.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח; חברת הכנסת מרים מירי רגב – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כחלק מנורמות ההונאה והרמאות של ממשלת מדינת כל אזרחיה מנסה השר כהנא למכור לציבור את השקר כאילו הרפורמות שהוא מקדם בענייני דת ומדינה בכלל והשינויים בחוק הדיינים בפרט נובעים משיקולים ענייניים-ערכיים.

אבי מעוז: מתן, בוא נדמיין מצב שבממשלה היהודית-לאומית שתקום בקרוב, בעזרת השם, אני אתמנה לשר הביטחון, וניזום תיקון לחוק ולפיו את כל הקצינים מדרגת אלוף משנה ועד דרגת אלוף, תמנה ועדת איתור, שבה תהיה נציגות משמעותית לממשלה ולכנסת.

אבי מעוז: וכך אומר בדברי ההסבר להצעת החוק: תיקון החוק הוא בשורה גדולה לצה"ל.

אבי מעוז: יחד עם השרים והח"כים שנכניס לוועדה, יתאפשר לה למנות יותר קצינים שמחוברים להוויה הישראלית ומוכנים לשאת בצורכי ביטחון הציבור באמונה ואהבה גדולה.

אבי מעוז: החוק הזה הוא צעד ראשון לחיזוק והעלאת קרנם של כוחות הביטחון.

אבי מעוז: השר כהנא, מוכרים לך הדברים?

אבי מעוז: זוהי העטיפה הנוצצת שבה ניסית לעטוף את השיקולים הפוליטיים שלך ושל הבוס שלך; כשאתם משנים את החוק בהתאם לצרכים שלכם, על מנת לרצות את אלקין, או להדיר ח"כים חרדים מהוועדה למינוי דיינים, כדי שלא יפריעו לכם להרוס את בתי הדין הרבניים.

אבי מעוז: אז כמו שכל בר-דעת מבין, וכמו שאתה בתור מפקד טייסת היית רוצה שלא תהיה התערבות פוליטית במינוי קצינים, כך אין שום לגיטימציה להגביר את הבחישה הפוליטית במינוי דייני ישראל.

אבי מעוז: כפי שברור לך ולי שאין לי שום מושג בהטסת F-16 ובהובלת טייסת קרב בשגרה ובשדה המערכה, כך הגיע הזמן שתפנים שאין לך מושג בכשרות ממלכתית ובחשיבותה, שאינך בקי באופן שבו אמורים למנות דיינים בבתי דין רבניים, שאתה לא באמת מבין מה משמעותו של גיור על פי ההלכה, ושיש לך עוד הרבה מה ללמוד על קדושת השבת ועל הדרך שבה היא צריכה לבוא לידי ביטוי במרחב הציבורי.

אבי מעוז: הסירו ידיכם, אתה וכל חבריך לממשלה, לממשלת מדינת כל אזרחיה – הסירו ידיכם מזהותה היהודית של מדינת ישראל; כי כפי שכבר הזכרתי באנלוגיה לדבריו של השופט המנוח מישאל חשין, מדינת ישראל היא ביתו הלאומי של העם היהודי וזהותה היהודית היא הנשמה של הבית הלאומי הזה, ומי שירים ידו על ביתנו ועל נשמתו, נגדע את ידו.

אבי מעוז: תודה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

איתן גינזבורג: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה ארבל: אדוני – תגיד "אדוני", "אדוני אחמד טיבי".

משה ארבל: צריך להגיד "אדוני אחמד טיבי", שלא יוציאו אותך.

איתן גינזבורג: אני קורא לחברי הכנסת חבר כנסת, אבל בבקשה, אדוני.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, על חוק הדיינים הכברנו מילים גם בוועדה בפעם הקודמת לפני נפילתו, וגם כאן במליאה לפני נפילתו.

משה ארבל: ציינו את המגרעות הקשות, המשפטיות, שישנן בחוק הזה, כפי שציין גם בכתב, במכתב אליי, וגם בישיבת הממשלה, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד רז ניזרי, וכפי שציינה בכתב היועצת המשפטית של המשרד לשירותי דת.

משה ארבל: רק כאשר זה היה בממשלה הקודמת, חבר הכנסת אמסלם, זו הייתה מניעה משפטית; כאן יש קושי משפטי, אבל אין מניעה.

משה ארבל: קושי משפטי.

משה ארבל: אבל לפחות הם אמרו שיש קושי משפטי.

משה ארבל: חוק שדורס ורומס כל נורמה.

משה ארבל: ומכיוון שדיברנו – ונדבר – גם על החוק הזה בוועדה, ושנישא תפילה לבורא עולם שיציל אותנו וגם החוק הזה ייפול, בעזרת השם, בקריאה השלישית, או השנייה, אני מבקש לנצל את שתי הדקות שנותרו לי כדי לדבר על חוק ההסדרים.

משה ארבל: הצעת חוק ההסדרים שמונחת, והונחה, והופצה גם כן לחברי הכנסת, מדברת על הצמדת מחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית לשכר הממוצע במשק.

משה ארבל: חלק מהרעיון הוא שכאשר השכר הממוצע במשק עולה, יעלו גם מחירי הנסיעה בתחבורה הציבורית.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, אנחנו בסיעת ש"ס, בפעם האחרונה שהייתה לנו אופציה כזו, לקחנו כספים קואליציוניים – שיכולנו לקחת אותם ל"אל המעיין" ולתרבות – לקחנו את הכספים הקואליציוניים הללו, סכומי עתק של כמיליארד שקל, וביקשנו להוזיל לכלל אזרחי ישראל את המים ואת התחבורה הציבורית.

איתן גינזבורג: ולחם.

משה ארבל: ניסינו לעשות גם את זה, להוריד מע"מ ממחירי הפיקוח, והייתה התנגדות רבתי באוצר להפחתת המע"מ.

משה ארבל: ובמקום זה הלכנו למהלך ממלכתי שיעזור באופן רחב לכלל אזרחי ישראל, והפחתנו את מחירי התחבורה הציבורית במאות מיליוני שקלים, מכסף קואליציוני, מתוך מטרה אחת: האוכלוסייה החלשה ביותר היא זו שנוסעת בתחבורה הציבורית, וכל שקל אצלה בהפחתה הוא הרבה הרבה יותר משמעותי.

משה ארבל: וראה זה פלא: מגיעה הממשלה הזו, שפעם אחר פעם רומסת ודורסת את החלשים ביותר, אם זה במיסוי חד-פעמי ואם זה בפגיעה בנשות אברכים לומדי תורה, מעתיקי השמועה, במעונות, רוצה עכשיו להצמיד את העלייה לשכר הממוצע במשק, במקום להצמיד את העלייה לשכר המינימלי, לשכר המינימום, שאז יש בזה היגיון – מי נוסע בתחבורה הציבורית?

משה ארבל: מי שמרוויח מינימום, הוא עכשיו צריך לשלם על האוטובוס.

משה ארבל: עלתה לו המשכורת – תעלה לו את האוטובוס.

משה ארבל: אבל אם אתה מעלה את זה לפי השכר הממוצע במשק, יהיו כאן העלאות על גבי העלאות של מחירי התחבורה הציבורית, ומי שישלם את זה אלו החלשים ביותר בחברה.

משה ארבל: אני קורא לכם – זה עוד לא עבר.

משה ארבל: יש בקואליציה הרעה הזו לא מעט חברי כנסת ממפלגות סוציאליות, שהמצע שלהן הוא סוציאלי, הוא חברתי – גם במרצ, גם בעבודה וגם בכחול לבן.

משה ארבל: גם אתה, אדוני היושב-ראש, גם חבריך – תיאבקו על הדבר הזה.

משה ארבל: זה לא הגיוני, זה רע, זה פוגע בחלשים ביותר.

משה ארבל: בואו ביחד לפחות נמצא את הטוב המשותף ונעזור לחלשים ביותר בחברה.

משה ארבל: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה על הדברים החשובים, אדוני חבר הכנסת משה ארבל.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת משה אבוטבול – אינו נוכח.

משה אבוטבול: למה לא נוכח?

משה אבוטבול: מה קרה?

משה ארבל: פעם ראית שהוא לא נוכח?

איתן גינזבורג: האמת שלא.

איתן גינזבורג: האמת היא שהופתעתי.

איתן גינזבורג: הופתעתי.

איתן גינזבורג: הופתעתי.

משה אבוטבול: עד שיש לנו משהו לעשות איתכם.

איתן גינזבורג: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, עכשיו, בשעה כזו מאוחרת בלילה, כשהראש כבר כבד ומלא מהנאומים המבטאים את האכזבות מהממשלה הרעה בכל התחומים, ובפרט בתחום של החוק הנוכחי של הדיינים – לשנות ולהרוס כל חלקה טובה – נעבור כעת לחמשיר שנשלח אליי, שמביע את הכאב והביזיון שהציבור בישראל חש בכל הרפורמה בכשרות, או מדויק יותר: כשרות רפורמית של שר הדלתות, מתן כהנא.

משה אבוטבול: שיר זה מוקדש בכאב, בצער רב, מלווה ביגון קודר, לשר מתן כהנא, ליום ההולדת שלו שחל היום, וחובר על ידי מוטי גלרנטר.

משה אבוטבול: רפורמה לכולם.

משה אבוטבול: כבוד השר, תסלח לי בבקשה, יש לי אליך שאלה קשה: האם תוכל להסביר לי מה ההבדל בין רפואה, הנדסה לכשרות בישראל?

משה אבוטבול: למה זה ברור שרופא – הולכים למומחה, אפילו אם הקטן רק קצת בוכה?

משה אבוטבול: ואם תרצה לבנות בית חדש גדול, לא תיקח את המהנדס הכי זול.

משה אבוטבול: די בטוח שגם עורך דין משפטן – לא תיקח סתם בחור חובבן.

משה אבוטבול: יש עוד דוגמאות למכביר, אבל הנקודה ברורה, לא צריך עוד להסביר.

משה אבוטבול: כבוד השר, תסביר לי, אם כן – אני רוצה להבין, באמת מתעניין: למה רק בנושא הכשרות אתה נותן לכולם את האפשרות?

משה אבוטבול: לתת תעודה יוכל כל אחד, גם כזה שמימיו לא למד.

משה אבוטבול: נראה שחסרה לך בעניין הבנה, אז אומר לך, ברחל בתך הקטנה: כשרות זו לא רק תעודה וגם לא רק לסדר למשגיח עבודה.

משה אבוטבול: כשרות זה עניין של אחריות גדולה, בדיוק כמו המקצועות המפורטים למעלה.

משה אבוטבול: כשרות זה כמו חדר ניתוח – הכול חייב להיות מוקפד, להיות בפיקוח.

משה אבוטבול: ובינינו, לרוב האנשים לא אכפת בשביל הכשר טוב לשלם עוד קצת.

משה אבוטבול: בבקשה, אדוני השר, תתעסק במשהו אחר, ותן לנו להמשיך לאכול אוכל כשר.

משה אבוטבול: השיר מבטא בדיוק את מה שחושבים על השר, שבמקום להתעסק בדברים אמיתיים, דוחף את אפו לדברים שלא קשורים אליו.

משה אבוטבול: הלכה זה לא לפקיד, אפילו אם קוראים לפקיד הזה שר הדלתות, או הדתות.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי אבידר – אינו נוכח; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני אחרוג ממנהגי ואני אקריא כמה ציוצים מטוויטר.

איתן גינזבורג: זה יהיה מעניין.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, יש לי קצת בעיה שאני תוקף כאן את הממשלה כמקשה – אתה יודע מה – וכחול לבן חברים בה, כי אני יודע מה עשו לכם.

יעקב מרגי: אני יודע איזה נאומים חוצבי להבות ואיזה הטפות מוסר ואיזה גינויים, ואני רואה איך התנהלו כל השותפים שלכם לקואליציה – ואני אומר: אתם הצדיקים בחבורה הזאת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם: אתם צדיקים והגונים בחבורה הזאת, ואני אסביר למה.

יעקב מרגי: מצייץ מיכאל שמש – ואני עשיתי ציוץ מחדש: "איפה לפיד?

יעקב מרגי: צרכים קואליציוניים?

יעקב מרגי: סבבה; תקציב?

יעקב מרגי: סבבה; להפר הבטחות?

יעקב מרגי: " הוא כתב: סבבה, אני חושב שלא.

יעקב מרגי: "אבל מי שהבטיח במשך שנים לבער את תרבות הג'ובים והממשלות המנופחות ועכשיו תפר בשקט-בשקט את עסקת אבידר-ליברמן, ראוי לפחות" – אם לא לנו, חברי הכנסת – "שיתייצב ויסביר את זה לציבור".

יעקב מרגי: כמובן שעמיחי שיקלי כותב "כל מילה", ואני מניח שזה לטובת העוקבים שלי בטוויטר.

יעקב מרגי: ציוץ של יאיר לפיד: "השר מיכאל ביטון, להיות שר ללא תיק במשרד הביטחון זה להודות שאין לך עבודה, אבל להתפטר מהכנסת כדי לפנות זמן לזה שתוכל להמשיך לא לעשות כלום – זה כבר לגמרי חסר בושה".

יעקב מרגי: את זה כתב יאיר לפיד על השר במשרד הביטחון, שאני יודע שהוא עשה כמה דברים טובים, מיכאל ביטון.

יעקב מרגי: ואני ממשיך.

יעקב מרגי: עכשיו זה ציוץ שלי, אדוני היושב-ראש: "הבושה שוב שוברת שיאים, אלא שהפעם להקת המעודדות" – עליזה אוזן, את מפריעה לי – להקת המעודדות שקטה, נדמה, נאלמה.

יעקב מרגי: "אוי לאותה בושה.

יעקב מרגי: כמה שרים וסגני שרים לענייני כלום.

יעקב מרגי: כמה לשכות שוממות בכנסת לכל הנורבגים.

יעקב מרגי: ואל תאמרו לי: אתם התחלתם".

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: "תקראו לפחות את הטקסטים שלכם ותתחלחלו".

יעקב מרגי: אני שואל בציוץ – "יש מי שיכול לאתר את התנועה לאיכות השלטון של הימין"?

יעקב מרגי: .

יעקב מרגי: כנראה שאיכות השלטון חשובה רק כשהימין בשלטון.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, כותב אברהם גרינצייג: "אנשי 'הריפוי' מישראל ביתנו – שבעה מנדטים, ארבעה שרים, כולל אוצר, ראשות ועדת כספים" ולשכת נתיב.

יעקב מרגי: אתה יודע מה זו לשכת נתיב?

יעקב מרגי: מבקר המדינה כתב עליה שהיא נוצלה לטובת ג'ובים והעסקת פעילי ישראל ביתנו.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני אומר שגם אלקטורלית, לעתיד, כנראה שהוא בונה על זה.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, תמיד החרדים הם הסחטנים, אם זה מיהדות התורה ואם זה מש"ס.

יעקב מרגי: בכנסת הקודמת, שבעה מנדטים זה היה שר ושני סגני שרים, וליהדות התורה ראשות ועדת כספים.

יעקב מרגי: הוא אמר עליהם: סחטנים, מחזיקים את המדינה, ועוד כל מיני ביטויים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב מרגי מצייץ – ובזה כנראה אסיים – כתבה אחת בשם יולן כהן: "כפי שפרסמנו לראשונה, דווקא עכשיו מערך החקירות האפידמיולוגיות הנחה שיש לחקור רק מאומתים בני 65 פלוס, בשל מחסור בעובדים".

יעקב מרגי: האפידמיולוגים יחקרו כדי לאתר את המגעים שלהם.

יעקב מרגי: "לעומת זאת, לא יעשו חקירות אפידמיולוגיות למאומתים צעירים, למרות שגם הם מידבקים.

יעקב מרגי: השאלה שנשאלת היא: מדוע לא נערכו מראש".

יעקב מרגי: אז כתבתי לה, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים – שהיא לא מעודכנת.

יעקב מרגי: יש הנחיה לא לשאול שאלות על הממשלה הזאת, לא לבקר אותה, ונא לא להעיר את הנרדמים והישנים באולפני הרדיו והטלוויזיה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: תודה רבה על הציוצים המרעננים.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

שמחה רוטמן: אה, היא באה.

שמחה רוטמן: אתה בכל זאת רוצה לתת לה?

איתן גינזבורג: יש הנחיה שלא.

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: תתחיל, בבקשה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת – אתה מדבר איתה ואני רציתי להתייחס אליך, אבל בסדר.

שמחה רוטמן: נמתין שנייה בסבלנות, אין בעיה.

שמחה רוטמן: יש ברכה שמברכים כשרואים יצור משונה, שנקראת "משנה הבריות".

שמחה רוטמן: רציתי לברך את הברכה הזאת עליך.

שמחה רוטמן: אתה יודע למה?

שמחה רוטמן: כי אתה אחד מהח"כים הבודדים שנבחרו לכנסת כחברי כנסת באחת מסיעות הקואליציה וגם נשאר חבר כנסת.

שמחה רוטמן: זה אירוע מאוד נדיר.

שמחה רוטמן: רובם נתמנו לשרים, והחדשים שנכנסו – אלה שנכנסו לא נבחרו, ואלה שנבחרו לא נכנסו, יצאו.

שמחה רוטמן: אז זה אירוע מאוד מאוד נדיר לראות אדם שהוא גם נבחר לכנסת בסיעת קואליציה והוא גם נשאר חבר כנסת.

שמחה רוטמן: אז אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, זה בהחלט מאורע נדיר ואירוע משונה.

שמחה רוטמן: אז אני רוצה לברך – אני לא אברך בשם ומלכות, כי זה ספק, אז אני משתמש רק בברכה.

שמחה רוטמן: אז דבר ראשון, רציתי לברך את כבוד היושב-ראש.

שמחה רוטמן: עלייך אני לא יכול לברך את זה, נכון?

שמחה רוטמן: או שעדיין כן?

שמחה רוטמן: כמה זמן יש לי?

איתן גינזבורג: היא שרה.

שמחה רוטמן: לא, היא עדיין ח"כית.

שמחה רוטמן: זו השאלה – לכמה זמן?

אורית פרקש הכהן: – – –

שמחה רוטמן: לא, את לא.

שמחה רוטמן: נו, עזוב, עלייך אני לא יכול לברך את זה.

שמחה רוטמן: רציתי לפתוח בזה.

שמחה רוטמן: האמת היא שאנחנו בדרך כלל מדברים – ובדקות הקצרות האלה אנחנו לא חייבים לדבר על העניין עצמו.

שמחה רוטמן: בסופו של דבר מדובר בפיליבסטר, ובדרך כלל אנחנו הולכים לכל מיני כיוונים, כל אחד מדבר את הדקות שלו בצורה יותר יצירתית או פחות.

שמחה רוטמן: האמת היא שאני רוצה לנצל את הדקה – ממש קשה לי להתרכז, אדוני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: אמרת לי שתדברי איתי אחרי שאני ארד, ועכשיו את פה.

קרן ברק: – – –

שמחה רוטמן: אני מבקש עוד חצי דקה, אדוני היושב-ראש, גם בגלל הברכה.

שמחה רוטמן: חצי דקה.

שמחה רוטמן: האמת היא שאני רוצה לנצל את הזמן שנותר לי דווקא כדי כן לדבר על החוק הזה.

שמחה רוטמן: החוק הזה מגיע לכנסת בפעם השנייה, פעם שנייה בזמן מאוד מאוד קצר, ומה שמתרחש סביבו זה באמת – עליו צריך לברך בשם ובמלכות משנה הבריות, מפני שהחוק הזה הגיע לכנסת, ושונה לבלי הכר, לא נשארה בו מילה אחת מהמילים שהיו בחוק המקורי כשהגענו לקריאה השנייה והשלישית, והוא ונפל עקב טעות אנוש או טעות יו"ר, אפשר לקרוא לזה איך שרוצים.

שמחה רוטמן: הוא חוזר אלינו מילה במילה, כמו בחוק המקורי, כאשר ידוע לכל הנוגעים בדבר שמחר, כאשר הוא יגיע, ככל הנראה, לוועדת חוקה – אם לא תתבלבלו פה גם בקריאה הראשונה – יהפכו אותו לגמרי.

שמחה רוטמן: כלומר לא תישאר פה שוב פעם מילה אחת ממה שנשאר בו.

שמחה רוטמן: איך זה קרה?

שמחה רוטמן: איך זה עובר מאוד מהר, ועוד כהצעת חוק ממשלתית?

שמחה רוטמן: הצעת חוק ממשלתית, מי שלא יודע – תיתן לי עוד חצי דקה – – –

איתן גינזבורג: לא, שים לב.

שמחה רוטמן: תודה.

שמחה רוטמן: הצעת חוק ממשלתית מקבלת זמן לתזכיר, מקבלת 21 יום לתזכיר.

שמחה רוטמן: פה לא היה צריך.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי אמרו שזה אותו חוק.

שמחה רוטמן: אבל זה לא אותו חוק.

שמחה רוטמן: כולם יודעים את השקר, כולם יודעים שהחוק השתנה, כולם יודעים שלא יישאר ממנו שום דבר, אבל נתנו לו פטור מתזכיר.

שמחה רוטמן: אז אני רוצה להתחבר למה שאמר חבר הכנסת מרגי לפניי.

שמחה רוטמן: איפה היועץ המשפטי?

שמחה רוטמן: איפה בג"ץ?

שמחה רוטמן: איפה התנועה לאיכות השלטון?

שמחה רוטמן: אני יודע שהתנועה לאיכות השלטון עותרת על דברים אחרים שאתם עושים.

שמחה רוטמן: איפה הארגונים שיעתרו על הדבר הזה?

שמחה רוטמן: מי היה מאשר דבר כזה בממשלה אחרת?

שמחה רוטמן: אז כמו שאמר ראש הממשלה החליפי: מאז שנבחרתם, הכותרות בעיתונים השתנו.

שמחה רוטמן: אז באמת, אני מברך את הממשלה הזאת ואת הקואליציה הזאת: כל הכבוד שהצלחתם לשנות את הכותרות.

שמחה רוטמן: את המציאות – אתם מצליחים רק לעשות למציאות פחות טובה.

שמחה רוטמן: אבל לפחות כותרות טובות יש לכם.

שמחה רוטמן: עלו והצליחו.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מאיר פרוש, אתה רוצה לדבר?

איתן גינזבורג: אתה רוצה לדבר או שאתה עושה לייקים?

מאיר פרוש: – – –

גילה גמליאל: איתן, זה לא נהוג, אבל בסדר, נכבד אותך.

איתן גינזבורג: יש החלטה של היושב-ראש.

דוד אמסלם: אתה היושב-ראש.

גילה גמליאל: אתה היושב-ראש.

דוד אמסלם: אתה נהיית מרובע כמו אני לא יודע מה.

קרן ברק: היא תקרא לך היושב-ראש, תתפלל – – – מה שתרצה.

דוד אמסלם: תגיד לי, מה יש לך?

דוד אמסלם: עזוב, אתה – – –

קרן ברק: כן, אתה איבדת את זה.

גילה גמליאל: אמרתי: זה לא נהוג, אבל בסדר.

איתן גינזבורג: לא, אדוני, לא.

איתן גינזבורג: אדוני, לא.

דוד אמסלם: נהיית – – – הש"ג.

איתן גינזבורג: אפילו לא התחלת, אדוני חבר הכנסת פרוש.

איתן גינזבורג: בבקשה.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אני אספר לך בדיחה כשאני אעלה.

מאיר פרוש: מה, אני?

איתן גינזבורג: בבקשה.

מאיר פרוש: לא, אני נותן לחבר הכנסת אמסלם – – –

איתן גינזבורג: לא, הזמן הוא שלך, והזמן מתחיל.

איתן גינזבורג: שלוש דקות.

מאיר פרוש: סליחה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אחד הדברים שאוהבים לסמן בהם את האופוזיציה, או להטיל רפש ובוץ ודופי על חברי האופוזיציה, זה שאנחנו משחיתים את הזמן, לוקחים את המקום הכל-כך מכובד והכל-כך חשוב והכל-כך מכונן לאזרחי מדינת ישראל, ופשוט מתנהלים פה בצורה לא מכובדת, לא מכבדת את המקום, לא מכבדת את המדינה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר, וכולם יודעים את זה: חוק הדיינים – אדוני היושב-ראש, שאתה כל כך חרד לכבודה של הכנסת – חוק הדיינים, אתה הרי יודע שהוא לא קשור בלא כלום לאופוזיציה.

מאיר פרוש: מי שמבקש להביא לפה את חוק הדיינים, שרק לפני שבועיים נדון כאן במליאה, נדון בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ונפל כאן במליאה בגלל טעות – הצבעה שהקדוש ברוך הוא הביא את האצבעות של היושב-ראש מיקי לוי והפיל את החוק הזה.

מאיר פרוש: באה הקואליציה ומביאה אותו.

מאיר פרוש: אז השחתת הזמן של חוק הדיינים כולה – כולה – על הקואליציה.

מאיר פרוש: שלא יבואו ויגידו לכם, אתם, הצופים בבית, שאנחנו האופוזיציה לא אחראים.

מאיר פרוש: אתם, הקואליציה, אחראים להשחתת הזמן הזה.

מאיר פרוש: עכשיו, למה צריך חוק דיינים?

מאיר פרוש: האזרחים רוצים לדעת למה צריכים חוק דיינים.

מאיר פרוש: כי אנשי הקואליציה, חברי הקואליציה, לא מסתדרים ביניהם, איך כל אחד מקבל שליטה: אתה בחוק לשופטים, אני אהיה בחוק הדיינים; אתה גם פה וגם בדיינים, אני גם רוצה להיות בשניהם.

מאיר פרוש: וזה המשחק, על זה לוקחים לנו את הזמן.

מאיר פרוש: לכן גורמים לכך שאנחנו נשב פה הערב והלילה, ונדון – במה?

מאיר פרוש: שתקווה חדשה גם תקבל נתח נוסף של שלטון בחוק הדיינים, כדי שיבואו אליהם גם אנשים, יבקשו מהם.

מאיר פרוש: זו המטרה.

מאיר פרוש: אני זוכר, היה פה פעם חבר כנסת, הרב אלי בן-דהן.

מאיר פרוש: אני הזכרתי לו – אפשר לומר שזה היום – שאז, לפני 100 שנה הגאון רבי חיים זוננפלד הכריז יום צום על אותו יום שהקימו את הרבנות הראשית לישראל.

מאיר פרוש: הרב זוננפלד היה הרב הראשי ליהדות החרדית כאן בארץ.

מאיר פרוש: הוא גר בירושלים, בעיר העתיקה.

מאיר פרוש: היו ויכוחים קשים עם מה שקרוי "המזרחי", הוא בכלל לא ראה עין בעין את הדרך, את ההשקפה, כמו שהם.

מאיר פרוש: והוא הכריז על יום צום כי הוא פחד – מי יודע מה יהיה עם אותה רבנות, שנשלטת על ידי גורמים שאינם חרדים לדבר תורה ומצוות, והוא הכריז על הצום.

מאיר פרוש: אז הרב בן-דהן היה פה, הוא אמר לי: איך אתה מדבר כאלה דברים?

מאיר פרוש: אסור.

מאיר פרוש: למה אתה צריך להזכיר את זה?

מאיר פרוש: מה שקורה היום, כאשר אתה רואה במי, ועל מה, ומי זה שמתעסק בדיינים ובכשרות, אתה מבין, אדוני היושב-ראש, שאולי הצום שדיברו עליו לפני 100 שנה היה מלכתחילה דבר צודק, מוצדק, וחבל שהקימו את המפעל הזה – הדבר החשוב, שרצו להוקיר את התורה ואת הכשרות ואת היהדות, – שנופל לידיים כאלה, של אנשים שלא מעניין אותם מכל מה שקדוש ויקר לנו.

מאיר פרוש: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת איתמר בן גביר.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני רוצה לדבר על האירוע החמור שהיה כאן לפני כשעה קלה, כאשר לא קראתי לחבר הכנסת אחמד טיבי, שישב בראש המליאה, "אדוני".

איתמר בן גביר: אני מניח, חבר הכנסת גינזבורג, אדוני יושב-ראש המליאה, שאם לא הייתי קורא לך "אדוני", אתה לא היית מביא לי סדרנים, ולא היית דורש ממני לרדת מהדוכן, ולא היית כופה עליי לצאת מהכנסת.

איתמר בן גביר: ההתנהלות הזאת של חבר כנסת, שאין לו שום סמכות – שאלתי את חבר הכנסת טיבי: איפה זה כתוב בתקנון, איפה זה מופיע בתקנון?

איתמר בן גביר: הוא לא ידע להגיד לי.

איתמר בן גביר: אין.

איתמר בן גביר: זה הנוהל כאן, זה הנוהג.

איתמר בן גביר: נוהג אפשר לקיים ואפשר לא לקיים.

איתמר בן גביר: עכשיו, עיון קצר בארכיון – בין שלל אלפי התגובות שאני מקבל, תגובות של חיזוק, שאומרים לי: מה קורה כאן בכנסת?

איתמר בן גביר: סתימת פיות, מה הולך כאן בכנסת – מלמד שאותו חבר הכנסת אחמד טיבי, כשהוא כיהן כיושב-ראש המליאה, עשה את אותו דבר בדיוק למשה פייגלין, ועשה את אותו דבר בדיוק לזאב אלקין, שהיום שר בממשלת ישראל, ועשה את אותו דבר בדיוק לאורי אורבך.

איתמר בן גביר: ואני שואל: איך זה יכול להיות?

איתמר בן גביר: איך נותנים לו להיות סגן יושב-ראש הכנסת, לנצל את הסמכות שלו לסתום פיות, להשתיק אנשים, ואז גם לנסות למכור נרטיב אחר לעם ישראל?

איתמר בן גביר: ברוך השם שהכול כאן מתועד, יש מצלמות, כולם ראו את הדברים.

איתמר בן גביר: אבל אני זועק את זעקתה של הדמוקרטיה הישראלית.

איתמר בן גביר: אמר לי חבר הכנסת מיקי לוי: זה יהיה בוועדת האתיקה.

איתמר בן גביר: אני מניח שזה לא יהיה רק בוועדת האתיקה.

איתמר בן גביר: אני חושב שזה אולי גם שווה בג"ץ, ואולי גם שווה תביעה אזרחית, ואולי גם שווה דיון בבית משפט.

איתמר בן גביר: ואולי גם שווה איזשהו חשבון נפש שאנחנו, חברי הכנסת, נעשה כאן – איך נותנים לבן אדם שמנצל את הסמכות שלו, שמשתמש בכוח הזרוע כדי לסתום פיות, שמנסה להשתיק דעות אחרות.

איתמר בן גביר: חבר הכנסת טיבי מרגיש – הוא אמר את זה כמה פעמים – שהוא הריבון.

איתמר בן גביר: לא, אחמד טיבי, אתה לא הריבון.

איתמר בן גביר: אתה היית יועץ של יאסר ערפאת.

איתמר בן גביר: יש כאן רוב לכנסת ציונית, אוהבת מדינת ישראל, אוהבת עם ישראל.

איתמר בן גביר: ואני מצר על דבר אחד: על השתיקה שלכם.

איתמר בן גביר: על השתיקה שלכם, שאתם נותנים לדבר הזה להתרחש במשמרת שלכם.

איתמר בן גביר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה, איתמר בן גביר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת גילה גמליאל.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה, אדוני.

אורי מקלב: ובלי להיכנס לנושא של "אדוני" לפני זה, "אדוני" אחרי זה – כבוד היושב-ראש זה הנוסח שאני רגיל כבר הרבה שנים להגיד פה.

אורי מקלב: רק כדי שלא יוציאו אותי, אני אומר קודם "אדוני" ואחרי זה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, צר לי לחזור על הדברים שהשר מתן כהנא – שהיה מצופה שיהיה פה, והוא ביהירות הטיח בחברי כנסת אחרים: אני שכבתי במארבים.

אורי מקלב: אותו אחד שהיה אמיץ לשכב במארבים, היום הוא נכנס לבונקר ולא מגיע לפה, לחוק שהוא היה צריך להגיע אליו, ואם לא הגיע, ודאי השר אלקין היה צריך להגיע, מכיוון שזה אינו דומה לחוקים שלא קשורים לנושאים מהותיים קודם כול, וקשורים למישהו פרסונלי, ומדברים על זה פעם אחר פעם.

אורי מקלב: אז מי שרוצה לבוא ולהגן באומץ, שיבוא לכאן למליאה לשמוע את הדברים ולענות על הדברים.

אורי מקלב: אבל לא עושים את זה.

אורי מקלב: בחוק הזה הכנסת סובלת, והיא זוכה, במירכאות, לדון בחוק הזה פעם שנייה, שזה דבר לא מצוי, לא דבר שהוא ברור מאליו, זה דבר שהוא מאוד מאוד נדיר.

אורי מקלב: חלום פרעה מופיע בשתי ורסיות: ורסיה אחת הייתה השיבולים, ורסיה אחת הייתה עם הפרות.

אורי מקלב: יוסף, שנדרש לפתרון, אמר: זה שזה חוזר פעם שנייה – לבוא להגיד שאמת הוא הדבר.

אורי מקלב: זה מראה עוד יותר שהדבר הזה הוא נכון, הוא מציאותי.

אורי מקלב: וזה בא לכאן פעם שנייה כדי להוכיח לכם, לפני קהל עם ועדה, כמה שהחוק הזה חוק מעוות, חוק דורסני, חוק פרסונלי, חוק שדורס כל הליך חוקתי שהיה מקובל פה.

אורי מקלב: אני מציע שגם מי שלא מעניין אותו כל כך הנושא והתוכן, אולי הפוך – הוא אפילו נהנה מזה, שיחשוב על הדרך של החוק הזה.

אורי מקלב: יחשוב טוב, באמת, ויבחן באמת וישמע איך החוק הזה, גלגולו של חוק, שאני חושב שאין הרבה כמוהו, שיכולים ללמוד אולי בצפון קוריאה איך מחוקקים חוקים – ועוד בעטיפה של חוקתיים ושל דמוקרטיה.

אורי מקלב: כל דבר שרק יכול להיות בהליך חוקתי נדרס פה לעיני כולם, והינה עכשיו זה חוזר פעמיים.

אורי מקלב: והפעם השנייה היא גרועה מהפעם הראשונה, לא רק בגלל שזה חוזר, אלא היום אנחנו כבר יודעים את החלק הלא-נכון שיש בחוק הזה.

אורי מקלב: אנחנו כבר יודעים היום שהחוק הזה שמובא בפנינו אין לו שום ערך.

אורי מקלב: זה לא החוק שוועדת החוקה בעוד כמה שעות תתבקש לדון עליו.

אורי מקלב: מילה אחת – אני אמרתי את זה אז, ולכן דרשתי דיון בנושא חדש.

אורי מקלב: אמרתי: לא רק נושא, חוק חדש, ולא זלזלו, וזה לא היה דבר של מה בכך בוועדת הכנסת, על כך שאין אפילו מילה אחת – אתם מכירים עוד חוק שמביאים אותו ואפילו אין מילה מהחוק?

אורי מקלב: אבל זה לא רק מילה אחת.

אורי מקלב: כל המשמעות היא אחרת.

אורי מקלב: כאן דיברו על מי הגוף הבוחר וכאן דיברו על הגדלה – שזה סיפור אחר לגמרי, אירוע אחר לגמרי.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אלא שהיום אתה מביא את זה כאן, לכנסת, ואתה יודע שישנו את זה, אתה יודע שזה דילג על כל הליכים של חקיקה, נושאים שצריכים לבוא לידיעת הציבור – כל זה נדרס.

אורי מקלב: אבל גם היום, כדי למנוע את זה, שוב, זו הונאה של הכנסת, הונאה של התהליכים, זה הונאה של הפקידים.

אורי מקלב: אתם הרי יודעים שהיועצים המשפטיים לא נתנו לחוק הזה להגיע בוורסיה הזו.

אורי מקלב: אז איך אתה מביא חוק כשאתה יודע שהיועצים המשפטיים – וגם אתה – יודעים שהחוק הוא לא חוקתי, ושהוא לא יכול לעמוד ואתה לא מעוניין להביא אותו?

אורי מקלב: הכול כדי לדלג על דברים.

אורי מקלב: אתה יודע, מבחינתי – לבוא ולתרץ בתירוצים שגם היועצים המשפטיים כולם נתלים בהם; יש חוק שתוך ארבעה חודשים מכינון הכנסת צריך לקבוע ועדת בחירה, נכון, זו הטענה המרכזית.

אורי מקלב: לכן צריך לדלג על הכול ולשקר את הכול ולחזור על כל דבר פעמיים.

אורי מקלב: אפשר לשנות את החוק הזה.

אורי מקלב: זה הרבה יותר מציאותי, הרבה יותר חוקתי, הרבה יותר סביר.

אורי מקלב: וכל זאת למה?

אורי מקלב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה כחבר קואליציה – –

איתן גינזבורג: נא לסיים, בבקשה.

אורי מקלב: – – וכל החברים שלך, שלילה אחרי לילה נמצאים פה, על מה?

אורי מקלב: על חוק שבא לקחת ולענות ולהשביע תיאבון של שלטון שלא ממין מה שמקובל.

אורי מקלב: שר לענייני דתות – סביר שהוא נמצא בתוך הוועדה הזאת.

אורי מקלב: מה השר הזה קשור לדבר הזה, אין לו שום קשר, הוא לא אמור היה להיות – חוץ מתאוות שלטון ותאוות שליטה.

אורי מקלב: את כל הבולמוס הזה אתם – מילא אנחנו, אבל אתם צריכים, אתם, הקואליציה.

אורי מקלב: למה אתם לא מתמרדים?

אורי מקלב: אני קורא לחברי הקואליציה: תחשבו, תחשבו מה קורה.

אורי מקלב: אתם צריכים להתמרד על ההליך הזה, שכל כולו פרסונלי קטן שלא ממין העניין.

אורי מקלב: אני כבר אגיד: סגן שר זה תפקיד, שר, עוד דברים.

אורי מקלב: אבל על מה שהוא לא תפקיד שלו – על כל מה שיש לך, על החבילה הגדולה?

אורי מקלב: עוד משהו, תיאבון – פרעסריי זה נקרא בעברית.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת גילה גמליאל תעלה ותבוא.

איתן גינזבורג: אני חושב שזו הפעם הראשונה שאת נואמת ואני יושב בראש הישיבה.

גילה גמליאל: נו, אז זה כבוד גדול – – –

איתן גינזבורג: כבוד בעבורי, מה זאת אומרת?

איתן גינזבורג: כבוד גדול בעבורי.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: עד שלוש דקות.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה.

גילה גמליאל: תראו איזה מצב אבסורדי, מעין דז'ה וו.

גילה גמליאל: רק לפני שבוע בדיוק היינו כאן לילה שלם, שלם, כבוד היושב-ראש, על מה?

גילה גמליאל: באמת, על מה החוק הזה מדבר?

גילה גמליאל: מה הקואליציה כל כך מנסה להעביר חוק?

גילה גמליאל: מה רע בשרה כל כך מוצלחת כמו השרה אורית פרקש שתהיה הנציגה שלכם בוועדת הדיינים?

גילה גמליאל: למה צריך לטרלל לחלוטין את כנסת ישראל במשך לילות שלמים.

גילה גמליאל: לילות על גבי לילות, שעות על גבי שעות.

גילה גמליאל: עכשיו זו רק קריאה ראשונה.

גילה גמליאל: מחר תעבירו את זה לוועדת החוקה, אחר כך עוד פעם – אלפי הסתייגויות.

גילה גמליאל: על מה?

גילה גמליאל: כל זה כי יש לכם איזה שר שאפילו לא טורח להגיע לכאן בזמן הישיבות הללו, וכול רצונו זה לא רק להיות שר לענייני ירושלים, והוא גם שר הבינוי והשיכון, והוא גם השר המקשר בין הכנסת לממשלה.

גילה גמליאל: הוא רוצה לבחור את הדיינים.

גילה גמליאל: הוא, באופן ספציפי – לא שר המשפטים מטעמו, לא שרה מהקואליציה מטעמו אלא רק הוא.

גילה גמליאל: הוא לא סומך עליכם, אבל לצערי אתם כל כך סומכים עליו כי אתם נותנים לו לנהל פה ביד גסה, בצורה הכי קשה כנגד האופוזיציה, ברמות שפוגעות פגיעה חמורה בבית הזה.

גילה גמליאל: כל הפרלמנטים בעולם כולו הם מאוד מאוד חזקים, הם לא ת"פ של ממשלות.

גילה גמליאל: הם באים על מנת לפקח על פעילות הממשלה.

גילה גמליאל: ככזה צריך להבין את תפקיד האופוזיציה.

גילה גמליאל: אני כבר דיברתי גם איתך, כבוד היושב-ראש, וגם עם יושב-ראש הכנסת, והבהרתי לכם שצריך להקים פה צוות חשיבה איך אנחנו רוצים לראות את כנסת ישראל מתחת למסך הבערות של רולס, צדק והגינות; לא יודעים, נהיה בקדנציה הבאה אופוזיציה?

גילה גמליאל: נהיה בקדנציה הבאה קואליציה?

גילה גמליאל: איך באמת קואליציה ואופוזיציה?

גילה גמליאל: צריך לדאוג פה להתנהלות בכנסת הזאת.

גילה גמליאל: כמה אפשר לדרדר את השיח פה, בבית הזה?

גילה גמליאל: כמה אפשר לאבד את אמון הציבור?

גילה גמליאל: הציבור לא מסתכם ברוב.

גילה גמליאל: הציבור הוא ציבור רחב.

גילה גמליאל: הציבור זה גם של שני מיליון שהצביעו כאן לאגף השני, תושבי מדינת ישראל ששלחו את הנציגים והנציגות שלהם לכאן, על מנת לקבל את הביטוי שלהם בהשפעה.

גילה גמליאל: ועל כן לא יעלה על הדעת שעכשיו, ערב תקציב – לכם צריך להיות אינטרס, לממשלה צריך להיות אינטרס שתהיה עין מפקחת שכל שקל מכספי הציבור אכן מגיע ליעדו, מגיע בשליחות הציבורית שלו למען הציבור הרחב, ולא כמו שזה קורה עכשיו.

גילה גמליאל: מספיק, תראו כבר איזו רמה של שיח.

גילה גמליאל: אתה ראית את מחזה האימים שהיה פה?

גילה גמליאל: כמה אנחנו יכולים לשתף עם הדבר הזה פעולה?

גילה גמליאל: כמה אפשר ללכת עם הדברים האלה כל כך רחוק, ולפגוע בצורה בוטה ביכולת של הבית הזה להשפיע – –

איתן גינזבורג: משפט אחרון.

גילה גמליאל: – – ולבצע את השינויים המתבקשים.

גילה גמליאל: אז כבוד היושב-ראש, אני בהחלט סומכת עליך, וגם על השרה פרקש, ויש עוד הרבה אנשים מאוד טובים.

גילה גמליאל: בסך הכול, כמעט כולם פה בבית הזה טובים וטובות, אבל צריך לצאת מהסחרור הזה שנכנסנו אליו ולייצר פה שיח אחר.

גילה גמליאל: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה על הדברים החשובים, חברת הכנסת גמליאל.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: אגב, הוא תמיד מכין.

איתן גינזבורג: הוא תמיד תמיד מכין.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

אופיר כץ: גברתי השרה.

קרן ברק: "אדוני היושב-ראש" זה לא מספיק.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש הנכבד.

קרן ברק: הנכבד, הגדול – – –

אופיר כץ: האמת, במקרה של מי שיושב פה, גם חברי.

איתן גינזבורג: בעיקר – מכבד את חברי הכנסת.

קרן ברק: מה, מה?

קרן ברק: אני לא מבינה כלום עם המסכה הזאת.

קרן ברק: כלום, כלום.

איתן גינזבורג: אני אומר שבעיקר הוא מכבד את חברי הכנסת.

אופיר כץ: היום כשנכנסתי למשכן משהו היה חסר לי, משהו לא התיישב כמו שצריך, בסמלים סביבנו, עם המציאות של היום.

אופיר כץ: ואז נפל לי את האסימון: עוד לא הספיקו לשים פה את השלט "הסטורטינג" ואת דגל נורבגיה.

אופיר כץ: כי הרי אפילו בנורבגיה לא האמינו שתהיה איזו ממשלה שמסוגלת עד כדי כך לחלוב את החוק שלהם.

אופיר כץ: בלי להתבלבל, אחרי שני מינויים מושחתים ושערורייתיים של מתנגדי הממשלות המנופחות – אלה שבאו בטענות, אלי אבידר ויאיר גולן – הגדילה הממשלה לעשות והפעילה את הנורבגי על אותו אלי אבידר.

אופיר כץ: כנראה בגלל התוכן העמוס שיש בלהיות שר ללא משמעות, הוא לא יכול להיות גם בכנסת במקביל.

אופיר כץ: תגידו, כספי הציבור נראים לכם כמו הכסף הפרטי שלכם?

אופיר כץ: העלות של שני המינויים האלה היא 10 מיליון שקלים בשנה, נוסף ל-25 מיליון שקלים על המוני חברי הכנסת החדשים, שהכנסתם בנורבגי, ויחד עם 193 מיליון שקלים בשנה שהממשלה הזאת עולה למשלם המיסים.

אופיר כץ: בממשלה של ארבע שנים וחצי עלות הממשלה הזאת תהיה מיליארד שקלים.

אופיר כץ: איך יש לכם אומץ?

אופיר כץ: איך יש לכם אומץ לקחת את הכסף שאנשים עובדים בשבילו, כסף שאנשים חוסכים, כסף שאמור ללכת להקמת תשתיות, לשיפור מערכת הבריאות, ליצירת שיקום לילדים שעברו התעללות, לכל כך הרכה מטרות, אבל למה הוא הלך?

אופיר כץ: לעוד משרד, עוד ג'ובים, עוד סידורי עבודה למקורבים, עוד נורבגי, עוד משכורות, למה לא? אתם, שזעקתם על השימוש של הליכוד בנורבגי, אתם יודעים בכלל את הנתונים?

אופיר כץ: אז בואו נראה.

איתן גינזבורג: הליכוד וכחול לבן.

אופיר כץ: אז בואו נראה את הנתונים – מה לקח הליכוד ומה לקחו כחול לבן ומה לקחו יתר המפלגות.

אופיר כץ: תקווה חדשה הכניסו שלושה חברי כנסת על שישה מנדטים – 50% נורבגי; ישראל ביתנו הכניסו שלושה חברי כנסת, ובקרוב גם ארבעה, על שבעה מנדטים – 57% נורבגי; כחול לבן, שלושה חברי כנסת על שמונה מנדטים – 38% נורבגי; מרצ, שניים מתוך שישה – 33% נורבגי; ימינה, גם כן שניים מתוך שישה – 33% נורבגי; יש עתיד הכניסו חמישה חברי כנסת – כ-30% נורבגי.

אופיר כץ: הליכוד, אותו ליכוד שאתם משמיצים – אנחנו השתמשנו בנורבגי פעם אחת, הכנסנו חבר כנסת אחד באמצעות הנורבגי, שזה 2% בלבד.

אופיר כץ: אתם מדברים על הליכוד?

אופיר כץ: הליכוד צריך להיות מודל לחיקוי בעבורכם.

אופיר כץ: הליכוד זה מה שאתם לעולם לא תהיו.

אופיר כץ: תודה.

איתן גינזבורג: לא, גברתי, את היית סגנית יושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה לחבר הכנסת אופיר כץ.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ניר ברקת – אינו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: אדוני היושב-ראש, חברתי חברת הכנסת אורית היקרה, השרה היקרה, תראו, לפני כשבוע ביקרתי בבקעת הירדן.

קטי קטרין שטרית: אני מאמצת אל ליבי את החקלאים, את מגדלי התבלינים ואת מגדלי התמרים.

קטי קטרין שטרית: למה?

קטי קטרין שטרית: כי זו בעצם הגאווה שלנו, של המדינה הזו, ביבול שהיה כל כך כל כך מפורסם ברחבי העולם, בכל השווקים.

קטי קטרין שטרית: תמרים ותבלינים תפסו מקום מאוד רציני בכל השווקים באירופה.

קטי קטרין שטרית: וראו איזה פלא, תנועת ה-BDS עושה את הכול כדי שהסחורה מבקעת הירדן – האמן לי, ראשי ה-BDS אפילו לא יודעים איפה זה בקעת הירדן.

קטי קטרין שטרית: אבל זו בעצם המלחמה, הם לא מצליחים להכות אותנו באמצעות הצבא, כל שכנינו מסביב לא מצליחים לנצח אותנו, עם ישראל חזק, צבא ההגנה לישראל חזק, ויש לנו גם את בורא עולם איתנו; לא מצליחים לנצח אותנו, אז מה הם עושים?

קטי קטרין שטרית: הם מנסים לפגוע בכלכלה שלנו.

קטי קטרין שטרית: אבל זה לא מה שמציק לי, כי גם לזה אנחנו יכולים.

קטי קטרין שטרית: מה שמציק לי זה שיש במדינת ישראל אנשים, גם באקדמיה וגם אנשי צבא לשעבר, גם אנשי עסקים, שחתומים ונותנים יד ל-BDS.

קטי קטרין שטרית: כן, "מהרסיך ומחריביך ממך יצאו".

קטי קטרין שטרית: הם מגיעים ממדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: אני שואלת את עצמי: מה המטרה שלהם, מה המטרה?

קטי קטרין שטרית: הרי לפני כמה ימים ראינו וצפינו כולנו בפרס שהוענק למר לפיד.

קטי קטרין שטרית: לא, לא ראש הממשלה החלופי, לפיד הבמאי.

קטי קטרין שטרית: בגאווה רבה הוא מדבר על כך שהסרט שלו מראה את הפגיעה האנושה כלפי אותה הנערה שלעגה והכתה ונשכה את הקצין ואת החייל.

קטי קטרין שטרית: אז אני שואלת את עצמי, אותה יד שבעצם נותנת את המענקים לאותם במאים – אותם במאים יכולים להסתכל אל פני הדור הבא ולהגיד שהם באמת משווקים את מדינת ישראל?

קטי קטרין שטרית: לא.

קטי קטרין שטרית: הרי אנחנו יודעים שאותו לפיד אוסף את ילדיו ואת אשתו ועובר לגור בחוץ לארץ, כי אין לו שום יחס למדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: אני מסתכלת על הדור הבא שלנו, על כל אותם חבר'ה צעירים שמתגייסים או-טו-טו לצבא וליחידות הקרביות.

קטי קטרין שטרית: אל תיפול רוחכם, אנחנו כאן, אנחנו במחנה הימני נגן עליכם; נגן עליכם מפני כל אותם אנשים שמוציאים דיבה גם על צבא הגנה לישראל וגם על המדינה הזו.

קטי קטרין שטרית: ולאותם החקלאים נגיד: אנחנו נתמוך בכם ונעזור לכם ונסייע לכם, כי אתם מצילים גם את החקלאות במדינה וגם את המדינה הזו.

קטי קטרין שטרית: עם כל הרפורמות שמתעתדות להגיע אלינו למדינה ולהכות בכם – אנחנו נימצא שם כדי להגן עליכם, תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת שטרית.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר כץ, אופיר סופר, סליחה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יואב קיש.

איתן גינזבורג: יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני ביקשתי מחבר הכנסת מנסור עבאס – דודי, אני יכול לקרוא לו חבר הכנסת מנסור עבאס או בתואר אחר לקרוא לו?

קטי קטרין שטרית: אדוני.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להעליב.

קטי קטרין שטרית: אל תשכח את המילה "אדוני".

דוד אמסלם: ראש הממשלה בפועל.

יואב קיש: אוקיי, הוא ניהל פה את הישיבה והיה פה דיון, אתה עלית והסברת יפה מאוד איך הממשלה הנוכחית נכנעת פעם אחר פעם לכל אותם גורמים קיצוניים.

יואב קיש: לדוגמה, יושב-ראש ועדת הפנים – את יודעת, השרה, מי זה יושב-ראש ועדת הפנים שנבחר היום?

יואב קיש: מה?

יואב קיש: אז יושב-ראש ועדת הפנים שהיום נבחר בכנסת ישראל הוא שותף הקואליציה סעיד אלחרומי, שמשפחתו דאגה להשתלט על 65 דונמים בלתי חוקיים.

יואב קיש: חבר הכנסת דודי אמסלם בדק – 65 דונמים בלתי חוקיים, ובא מנסור עבאס ואמר מעל הבימה הזאת: אתם בליכוד, אתם הבטחתם לנו שלושה יישובים.

יואב קיש: אמרתי לו: אין בעיה, אני מבקש לעלות להתייחס.

יואב קיש: עכשיו בעצם אני מתייחס ואומר: ראשית, אני אומר בצורה הכי ברורה שאנחנו באמת חושבים שבשביל לפתור את הבעיה של גזלת הקרקעות הבלתי-חוקית של הבדואים נכון וצריך להקים יישובים – שלושה יישובים בתוכנית שקיימת.

יואב קיש: אבל, ופה ה"אבל" הגדול: השאלה היא איך עושים את זה, כי אנחנו עושים הסדרה ולא עושים הפקרה.

יואב קיש: אני מאוד חושש שהממשלה הזו תוביל להפקרה.

יואב קיש: אנחנו הקפדנו על שני דברים שהם קריטיים להקמת היישובים: האחד הוא שתהיה מפה שתגדיר בצורה מסודרת מהם האזורים שמהם הבדואים, שהשתלטו בצורה בלתי-חוקית, מתפנים ועוברים ליישובים.

יואב קיש: זאת אומרת שאנחנו לא סתם מקימים עוד יישובים ואז יקרה מה שקרה בעבר: הם לוקחים את היישובים ולוקחים את הקרקעות הבלתי-חוקיות.

יואב קיש: לא, תהיה הגדרה ברורה מי האנשים ואיזה שבט עוזב ועובר מהאזור הבלתי-חוקי שהוא נמצא בו להסדרה מסודרת, ואם הם לא עוברים, היישוב לא מוקם.

יואב קיש: אני חושב שזה הנושא הכי מרכזי: נושא המפות, נושא ההגדרה של מיהם האנשים שעוזבים את ההשתלטות הבלתי-חוקית והולכים.

יואב קיש: לכן חשוב לי לומר למנסור עבאס ולכל שאר הקואליציה הזו שאנחנו לא הבטחנו שום דבר – לא למנסור ולא לאף אחד אחר – שיפגע בביטחון מדינת ישראל.

יואב קיש: לצערי, הקואליציה הזו מרסקת את בטחון מדינת ישראל, מוכרת את הנגב, פועלת ללא מגבלות, מונעת הריסות של מבנים בלתי חוקיים ובמו ידיה מביאה לכך שמדינת ישראל מאבדת את הנגב לגורמים בלתי חוקיים בראשות ההשתלטות הבלתי-חוקית של הבדואים בנגב, תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת קיש.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת כלפון – אינו נוכח; חבר הכנסת עבאס – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה, אדוני.

קרן ברק: את דודי אנחנו לא מוכנים להחמיץ.

איתן גינזבורג: על חשבונך.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא, אני די בשוק ממה שקורה עם החוק הזה, לאיזה טרלול בן אדם אחד, אחד, שקוראים לו אלקין, לוקח את כולכם.

דוד אמסלם: באיזה סיבוב משנים חוק-יסוד; גם לא עובר – מביאים אותו עוד פעם.

דוד אמסלם: בגלל שאני מכיר אותו – – –

איתן גינזבורג: זה לא חוק-יסוד, אדוני.

דוד אמסלם: מה?

איתן גינזבורג: זה לא חוק-יסוד.

דוד אמסלם: חוק הדיינים.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, צא וחשב מה היה קורה – ואנחנו נעשה את זה, אנחנו נשנה גם את הוועדה של הקאדים ואנחנו נשנה גם את הוועדה של בחירת שופטים, בבוא היום.

דוד אמסלם: רק אל תפתחו את הפה ותגידו לנו מדוע.

דוד אמסלם: אתם התחלתם.

דוד אמסלם: אני בעמדה שקורים פה דברים טובים, בגלל שאנחנו עד היום לא ידענו לשלוט.

דוד אמסלם: באמת, הימין היה ג'נטלמן, היה הגון.

דוד אמסלם: אני טוען שבשלטון אין הגינות.

דוד אמסלם: אי-אפשר להיות הגונים, בגלל שאני רואה מה אתם עושים.

דוד אמסלם: ולכן, בעיניי זה מהלך טוב, אנחנו לומדים מזה, ואנחנו נדרוס אתכם בהמשך הרבה יותר גרוע מאשר אתם עושים עד היום.

דוד אמסלם: מה קורה כאן?

דוד אמסלם: יש בן אדם אחד, שקוראים לו, כפי שאמרתי, מר אלקין.

דוד אמסלם: בא לו להיות בוועדה לבחירת דיינים.

דוד אמסלם: מה לו ולדיינים, אין לי מושג, אבל בא לו.

דוד אמסלם: אז לכן מר בנט ומר לפיד וכל אלה הולכים אחרי המטורלל הזה.

דוד אמסלם: זה מזכיר לי את הבדיחה, אדוני היושב-ראש – אתה שומע, אלי – זה מזכיר לי את הבדיחה שיום אחד הרמטכ"ל היה צריך לבקר באיזה בסיס.

דוד אמסלם: בא הרס"ר, יורד לש"ג, רואה שם את יחזקאל.

דוד אמסלם: אומר לו: שמע, יחזקאל, בשעה 12:00 הרמטכ"ל מגיע, איך שהוא מגיע אתה מצדיע, אתה אומר לו: זה אתה הרמטכ"ל?

דוד אמסלם: הוא אומר לך: כן.

דוד אמסלם: אתה רץ לקרוא לי.

דוד אמסלם: הוא אמר לו: אין בעיה.

דוד אמסלם: הוא יורד אליו עוד פעם ב-10:00, ואומר לו: יחזקאל, אתה זוכר?

דוד אמסלם: הוא אומר לו: כן, בטח, אני זוכר.

דוד אמסלם: ב-11:00: אתה זוכר?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: כל שעה.

דוד אמסלם: ב-12:00 הרמטכ"ל לא מגיע.

דוד אמסלם: ב-13:00–13:30 פתאום רואים – זה היה בגדוד – רואים איזה אבק כזה, השיירה מגיעה, מצדיע יחזקאל, בא אומר לו: תגיד לי, זה אתה הרמטכ"ל?

דוד אמסלם: הוא אומר לו: כן.

דוד אמסלם: הוא אומר לו: הרס"ר מהבוקר מחפש אותך.

דוד אמסלם: זה מה שקורה פה.

דוד אמסלם: מר בנט, מר לפיד, מהבוקר אלקין מחפש אתכם.

דוד אמסלם: טוב שהוא לא רוצה להיות דיין.

דוד אמסלם: יכול להיות שהוא יחליט שהוא רוצה להיות דיין.

דוד אמסלם: אני אומר לך, אם הוא רוצה להיות דיין, אתם עושים אותו דיין.

דוד אמסלם: אתם משנים את החוק, משנים את הכללים, משנים בכלל את המבחנים של הדיינים, ומר אלקין יהיה גם בוועדה וגם יהיה דיין.

דוד אמסלם: הרי אין לכם ברקסים; אין לכם היגיון.

דוד אמסלם: אין לכם.

דוד אמסלם: אתם מטורללים.

דוד אמסלם: אתם מסתובבים סביב עצמכם כל היום.

דוד אמסלם: אתם חיים בפחד.

דוד אמסלם: לכל אחד פה יש איזו גחמה.

דוד אמסלם: אלי אבידר רק אמר לכם: ואללה, אין תקציב, לא מצביע – השתגעתם.

דוד אמסלם: באותו יום עזבתם קבינטים, עזבתם הכול, אלי אבידר הכי חשוב.

דוד אמסלם: בוא, בוא, איזה שר אתה רוצה?

דוד אמסלם: קח שר בלי תיק.

דוד אמסלם: אלי, ראיתי כל כך הרבה תיקים יושבים אצל בנט, הם הזמינו ערמה של תיקים מקרטון, ככה, לחלק לכל מי שצריך.

דוד אמסלם: יש לו עכשיו, במשרד ליד, מלא תיקים מקרטון.

דוד אמסלם: כל אחד מגיע, הוא אומר לו: קח.

דוד אמסלם: אין בו כלום, בתיק, אבל קח אותו.

דוד אמסלם: קח אותו.

דוד אמסלם: ההוא בכלל לא רצה – אלי אבידר – לא רצה להתחסן, אבל אמר: שמע, נתחסן, לא חשוב.

איתן גינזבורג: נא לסיים.

דוד אמסלם: כל הכללים נשברים פה.

דוד אמסלם: אתם חבורת מטורללים.

דוד אמסלם: אתם משגעים אחד את השני, משגעים את עם ישראל, משנים חוקי-יסוד כל רבע שעה.

דוד אמסלם: תראו מה קורה פה בכל ערב.

דוד אמסלם: אני בשוק.

דוד אמסלם: אבל בשום דבר אתם לא מטפלים במדינה – לא בקורונה, לא בכלכלה, בכלום.

דוד אמסלם: רק בשיגעון שלכם.

דוד אמסלם: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת אמסלם.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת גדי דסטה יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת שתמיד – – –

קרן ברק: לא שומעים אותך.

קרן ברק: תוריד את זה.

דסטה גדי יברקן: שומעים אותי עכשיו?

קרן ברק: עכשיו כן.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת שקשה לעלות אחרי דודי, חבר הכנסת דודי אמסלם.

דסטה גדי יברקן: כל נאום, כל הופעה שלו פה זו הצגה.

דסטה גדי יברקן: אבל אני, הנושא הזה של חוק הדיינים, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, זה לוקח אותי למקורות עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אני, כשאני רואה את חוק הדיינים והחוק – מה שנקרא הרפורמה, קונסרבטיבים, רפורמים – זה מזכיר לי איך העם היהודי כמעט התנתק ממקורותיו.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, במקורות של עם ישראל יש עם אחד, עם ישראל, ולו אלוהים אחד.

דסטה גדי יברקן: אני נזכר ורואה איך אנחנו, הקהילה האתיופית, ביתא ישראל, שמרנו על דת ישראל כהלכתה, מאז בעצם תורת משה.

דסטה גדי יברקן: ולמה אני מתכוון?

דסטה גדי יברקן: הוויכוחים בבית הזה ובעם ישראל הם כמעט – באופן אישי אני חושב עליהם ואני אומר: רגע, מה קרה לעם הזה?

דסטה גדי יברקן: ואז אני נזכר שהיחידים ששמרו על תורת ישראל ועל מה שנקרא מסורת ישראל זה אנחנו, ביתא ישראל, הקהילה האתיופית, יהדות אתיופיה.

דסטה גדי יברקן: ועל זה אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, את הדבר הבא: הרי בתנ"ך מופיע עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: עם ישראל הוא עם אחד ולו יש אל אחד.

דסטה גדי יברקן: אנחנו לא מכירים – הרי כל המושגים האלה שאנחנו משתמשים בהם היום במדינת ישראל, בארץ ישראל, דווקא אחרי שיבת ציון, משתמשים בשמות נוצריים.

דסטה גדי יברקן: הרי אורתודוקסים – יש יהדות אורתודוקסית – זה נוצרי.

דסטה גדי יברקן: יהדות רפורמית זה מהנצרות.

דסטה גדי יברקן: יהדות קונסרבטיבית – זה מהנצרות.

דסטה גדי יברקן: כשאתה מדבר על חילונים מול דתיים זה מושגים אחרים.

דסטה גדי יברקן: ישראל הוא ישראל – לא רפורמי, לא קונסרבטיבי, לא אורתודוקסי; הוא ישראל.

דסטה גדי יברקן: ולכן, גם חוק הדיינים, מה שאנחנו רואים היום, הוא אמור להיות בכלל חוק הכוהן, מלשון – כפי שהיה בבית המקדש – הכוהנים.

דסטה גדי יברקן: ואנחנו בביתא ישראל שמרנו על המושג הזה, כוהנים, עד היום הזה.

דסטה גדי יברקן: המנהיגות הרוחנית שלנו, הקייסים, ששמרו על הגחלת ועל המורשת והביאו אותנו עד לכאן.

דסטה גדי יברקן: כאן אני ממליץ לכלל עם ישראל לאמץ את התרבות של ביתא ישראל, יהדות אתיופיה, וללכת על פי המסורת של עם ישראל, ללכת אחרי הכוהנים כפי שהיה בבית המקדש.

דסטה גדי יברקן: מה שאנחנו עושים היום זה בעצם ללכת אחרי הקייסים.

דסטה גדי יברקן: לו היו משתמשים, אדוני היושב-ראש, על פי המסורת הזו, עם ישראל היה במקום אחר ולא בפילוג, קבוצות-קבוצות – קבוצות של אורתודוקסים, רפורמים, קונסרבטיבים, חילונים, מסורתיים.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: כל עם ישראל צריך להיות עם אחד, כפי שאנחנו, ביתא ישראל, שמרנו אותו, אחרי 2,700 שנה והגענו איתו לארץ ישראל.

איתן גינזבורג: תודה.

דסטה גדי יברקן: ואני מקווה שכל עם ישראל ייקח, יאמץ, את ההלכה – לא ההלכה אלא את מה שאנחנו שמרנו, בעצם, כפי שהיה מאז ימי בית המקדש ועד ימינו אנו, של תקופת הקייסים, ושנמשיך לעד בארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: תודה, אדוני.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת יברקן.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת שלמה קרעי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי, אתה רוצה לדבר?

איתן גינזבורג: אתה רשום עכשיו בסדר-היום, אתה רוצה לדבר?

אופיר אקוניס: כתוב פינדרוס.

איתן גינזבורג: חברים, אני קורא בסדר-היום.

איתן גינזבורג: הוא התחלף עם גילה גמליאל.

אופיר אקוניס: היא דיברה, מה קורה לך?

איתן גינזבורג: מה יש לך?

אופיר אקוניס: מה קרה לך, אתה עייף?

אופיר אקוניס: גילה דיברה.

איתן גינזבורג: מה קרה לך?

אופיר אקוניס: הוא בלבל את כל הסדר.

איתן גינזבורג: לא עשיתי שום דבר.

איתן גינזבורג: אני עובד בדיוק לפי הסדר.

איתן גינזבורג: אתה התחלפת עם גילה גמליאל.

איתן גינזבורג: עכשיו היה תורה, והיא דיברה לפניך.

שלמה קרעי: אמרתי לך רק שבמחשב מופיע משהו אחר.

איתן גינזבורג: כן, כן, הינה, המזכירה אמרה שהיא התבלבלה בשיבוץ, אבל אני הולך לפי הרשימה שקיבלתי מהמזכירות.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תשמע, מה שקורה כאן עם החוק הזה של הדיינים זה ביזיון של הבית הזה.

שלמה קרעי: זה ביזיון, שאחרי שנפלתם כאן – לילה שלם היינו כאן במליאה והחוק נפל בקריאה השלישית – אתם לא לומדים מזה משהו.

שלמה קרעי: אין לכם איזשהן נקיפות מצפון, איזשהו חשבון נפש עם עצמכם?

שלמה קרעי: חוק שלם מטריל כאן כנסת שלמה לילות ושעות ארוכות בשביל שלאלקין יהיה עוד ג'וב.

שלמה קרעי: הרי זה כל משמעות החוק הזה, שאלקין ומתן כהנא, זוג הפחדנים שאפילו לא מגיעים לכאן, למליאה, כדי לשמוע את מה שיש לנו לומר להם על העניין הזה – חוק שלם שמטרתו להושיב את אלקין על כס חבר הוועדה למינוי דיינים.

שלמה קרעי: והחוק נפל.

שלמה קרעי: ואתה יודע מה אני שומע, דודי, עכשיו?

דוד אמסלם: מה?

שלמה קרעי: הייעוץ המשפטי של הכנסת – הייעוץ המשפטי של ועדת החוקה מתכוון לאפשר להם להשתמש בסעיף 98 גם אם ההסתייגויות יהיו מעטות.

שלמה קרעי: יהיו שבע-שמונה-תשע שעות – מגיע לנו, יש לנו מה לומר, אנחנו רוצים להסתייג, אנחנו רוצים לנמק, אבל בגלל שכבר נאמנו בחוק הקודם שנפל, הפעם הם מתכוונים לתת להם לדרוס אותנו עם סעיף 98.

שלמה קרעי: אז אין לכם בושה.

שלמה קרעי: אתם לא – – –

דוד אמסלם: איך אמר אז היושב-ראש, גם לדבר לא נותנים לנו.

שלמה קרעי: גם לדבר לא נותנים, אפילו לא חמש – –

דוד אמסלם: – – –

שלמה קרעי: – – אפילו לא חמש דקות לחבר כנסת.

דוד אמסלם: 61 איש, ח"כים, לא נותנים ל-59 ח"כים לדבר, הבנת?

שלמה קרעי: והם גם לא – – –

קרן ברק: הם אפילו לא 61.

קרן ברק: הם היו פעם 61 – הם 60.

דוד אמסלם: יש להם 60, 60.

שלמה קרעי: הם לא לוקחים מוסר השכל מזה שהחוק נפל להם, דודי.

שלמה קרעי: ישבנו פה כל הלילה, והחוק נפל.

שלמה קרעי: תבינו, תראו שיש לכם פה אנשים מושחתים, שהם בשלט רחוק עם ג'ויסטיק.

שלמה קרעי: אלקין יושב בבית עכשיו מול הטלוויזיה, ועם השלט הוא מכוונן אתכם מה לעשות, איך להילחם בשבילו על עוד מקום.

שלמה קרעי: גברתי השרה פרקש, ככה נראה לך שממשלה צריכה להתנהל?

שלמה קרעי: להטריל כנסת שלמה בשביל מקום בוועדה למינוי דיינים?

שלמה קרעי: למה הוא צריך את המקום בוועדה למינוי דיינים?

שלמה קרעי: מה כל הסיפור?

שלמה קרעי: מה, את איזה דיין הוא רוצה למנות?

שלמה קרעי: מה, הוא רוצה עוד להשיג משהו בציונות הדתית?

שלמה קרעי: הוא חושב שהימין, שהציונות הדתית עוד ייתנו להם משהו, לחבורה שהלכו והקימו ממשלת שמאל פוסט-ציונית?

שלמה קרעי: ממשלה שחבריה לא מכירים בזכות קיומנו כאן כעם יהודי, אז למנות איזה דיין או שניים למקורבים שלו מהציונות הדתית זה מה שייתן לו לעבור את אחוז החסימה בפעם הבאה?

שלמה קרעי: אני לא מצליח להבין את הדבר הזה, ואני לא מצליח להבין אתכם, שאתם הולכים שולל בעיניים עצומות ממש כמו עדר עיוור.

שלמה קרעי: הרי אם הייתם הגונים עם עצמכם הייתם יוצאים ומפגינים מול הבית של זאב אלקין, מול הבית של יאיר גולן, מול הבית של אלי אבידר, מול כל אלו שכל מה שהם מתעסקים בו מרגע שהקימו את הממשלה הזו זה רק הטובות וההנאות של עצמם ושל המקורבים שלהם.

שלמה קרעי: בושה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת קרעי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יצחק פינדרוס – הוא תמיד כאן, הינה הוא.

דוד אמסלם: איתן, לשלוח איתו סוכריה אליך?

איתן גינזבורג: זאת תהיה מחווה נחמדה, אבל – – –

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני אביא לו.

איתן גינזבורג: לא, בסדר.

דוד אמסלם: אני אביא לך.

קרן ברק: בגלל שהוא היושב-ראש המהולל – – –

דוד אמסלם: קודם כול אני משחד אותך.

איתן גינזבורג: בדיוק.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש – ואני אומר את זה על אף שאני לא בטוח שזה כתוב בתקנון, אבל כך אני משתדל – גברתי השרה, עד איפה מגיע חוסר הבושה?

יצחק פינדרוס: עד היכן אפשר להביא את הדבר הזה של חוסר בושה?

יצחק פינדרוס: הממשלה, בחודש וחצי הראשונים לכהונתה – ואני יכול להבין את זה – עסקה בעיקר בסדרי ההישרדות שלה, בחלוקת תתי-ועדות בין הסיעות, ותתי-חברים, ותתי-שרים, וסגני שרים.

יצחק פינדרוס: עסקה בעניין הזה.

יצחק פינדרוס: הלוואי שהליכוד, בפעם הבאה שיחזור לשלטון, יזכור לעשות את זה; אולי אנחנו נהיה מסודרים יותר.

יצחק פינדרוס: אבל בסדר.

יצחק פינדרוס: אתה יודע מה, ניחא.

יצחק פינדרוס: הדבר הראשון במדיניות שהממשלה הזאת הולכת לעשות: לא קורונה – לא נוגעים בנושא הזה; לא שדה התעופה – לא נוגעים בנושא הזה.

יצחק פינדרוס: ראינו את החוק הקודם שעבר.

יצחק פינדרוס: היה פשוט חוק מצחיק.

יצחק פינדרוס: אני מציע לכם לקרוא את זה.

יצחק פינדרוס: אני מאמין שרובכם אפילו לא קראתם אותו.

יצחק פינדרוס: חוק באמת מצחיק.

יצחק פינדרוס: במה עוסקים?

יצחק פינדרוס: בזריקת הטלית והתפילין.

יצחק פינדרוס: עכשיו כבר ניסיתם את זה.

יצחק פינדרוס: ראיתם שעל אף הניסיון שלכם, החוק המשונה הזה שבו אלקין רוצה להדיר נשים מהממשלה מחברות בוועדה למינוי דיינים, החוק הזה לא צלח, לא עבר.

יצחק פינדרוס: אין לכם מה לעשות, אין למדינת ישראל עוד בעיות?

יצחק פינדרוס: וחוסר הבושה – שולחים שרה מכחול לבן לבוא להציג חוק שוביניסטי, שמגדיר שאין צורך בנשים מהממשלה, שהיא תציג את זה, וכולם ברחו לה.

יצחק פינדרוס: איך אמרתי, הוא ברח לבונקר.

יצחק פינדרוס: אדון גדעון סער ואדון אלקין – ברחו לבונקר.

אופיר אקוניס: הם פה, הם פה.

יצחק פינדרוס: איך הוא התקשר אליכם באותו לילה באמצע הלילה: תביאו את זה עכשיו לדיון שוב ומייד, כשכולם לא ישנו כבר כל הלילה.

יצחק פינדרוס: בלי בושה.

יצחק פינדרוס: איפה הבושה?

יצחק פינדרוס: על מה?

יצחק פינדרוס: ומה נשאר לכם?

יצחק פינדרוס: הטלית והתפילין.

יצחק פינדרוס: רפורמת כשרות, להוציא אברכים מהכולל.

יצחק פינדרוס: תבואו עם איזשהו משהו, בשורה לעם ישראל.

יצחק פינדרוס: אלה הבשורות היחידות שאתם מסוגלים להביא לעם ישראל?

יצחק פינדרוס: לזרוק את הטלית ואת התפילין?

יצחק פינדרוס: אז אני אזכיר לכם משהו שאנחנו אומרים פעמיים ביום, והשבוע גם נקרא את זה בפרשת השבוע: והיה אם שמוע תשמעו בקול ה' אלוקיכם ושמרתם ואבדתם מן הארץ.

יצחק פינדרוס: אם לא תשמעו, ואבדתם מן הארץ.

יצחק פינדרוס: הדבר הכי מסוכן, והדבר שהכי גורם להיאבד מן האדמה הזאת, זה זריקת הטלית והתפילין.

יצחק פינדרוס: אני מתחנן בפניכם, למענכם: תצאו מהבועה הזאת, תצאו מהשטויות האלה, תעזבו את הטלית והתפילין, אל תעזרו לנו.

יצחק פינדרוס: איך עמד פה אחד, בנט, לפני איזה חודש וצעק: אני אגן עליכם.

יצחק פינדרוס: אל תעזרו ואל תגנו.

יצחק פינדרוס: רק אל תפריעו.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס, שגם עמד בזמנים באופן מדהים.

יצחק פינדרוס: כבר פעם רביעית, אתה – – –

אופיר אקוניס: למה לא? אפשר תשע.

איתן גינזבורג: אתה אומר להרחיב בנושא הזה.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בכבוד.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שכשהתחיל החוק, התחילו לדבר על החוק הזה, אני שאלתי את עצמי למה כל אבירי הקואליציה – אלקין, מתן כהנא – למה הם לא באו לכאן להציג את החוק הזה.

דוד אמסלם: הם ישנים, ישנים, נשמה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שחוץ מאשר שהם ישנים, אני חושב שגם יש בהם טיפת בושה.

מיכאל מלכיאלי: טיפת בושה.

דוד אמסלם: הם הביאו עובדים זרים.

מיכאל מלכיאלי: עובדים זרים – ילכו ויביאו הרבה הרבה עובדים זרים.

מיכאל מלכיאלי: בסופו של דבר, גם יש להם, אני חושב, קצת, טיפת בושה לבוא ולהציג גם את החוק הזה.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה גם להסביר למה.

מיכאל מלכיאלי: חבר הכנסת פינדרוס סיים את הדברים שלו בדבריו של בנט בנאום הראשון שלו כאן, כשהוא דילג מעל ראשנו, ראשה של הנציגות החרדית, ואמר: אחיי החרדים – והוא חזר על זה בכמה ראיונות – אל תדאגו, אני פה בשביל לעזור לכם, אני פה בשביל לדאוג לכם, אני פה בשביל לעשות את מה שהנציגים החרדים לא הואילו בטובם לעשות, לא הצליחו לעשות.

מיכאל מלכיאלי: ויתרה מזאת, הוא גם פנה לנציגות החרדית ואמר: אתם זועקים כל כך, אתם צועקים כל כך, כי אתם מתביישים בזה שלא השכלתם להיכנס לקואליציה, לא השכלתם לעשות את הצעד החכם ולדאוג לאנשים שלכם.

מיכאל מלכיאלי: אז קודם כול מר בנט יודע שמי שיהיה בקואליציה, מי כן ומי לא – זה בכלל לא בסמכות שלו.

מיכאל מלכיאלי: בכלל לא בסמכות שלו.

מיכאל מלכיאלי: אבל דבר אחד חיובי, טוב, שיצא מאותו חורבן נוראי מבחינה דתית, מבתי הדין – ומי שחושב שהחוק הזה, חוק הדיינים, הוא דבר אחד שעומד בפני עצמו, פשוט טועה.

מיכאל מלכיאלי: יש כאן שרשרת, חוליה ועוד חוליה, שרואים שהממשלה הזאת הולכת ורומסת את דמותה ואת צביונה היהודי של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר להתעלם מההתקפות החוזרות ונשנות של השר לשירותי דת מתן כהנא נגד הרבנות הראשית, נגד הרבנים, נגד בתי הדין.

מיכאל מלכיאלי: אדם שהעז לכתוב שלא היה כזה שפל ביהדות ב-72 השנה האחרונות, ובגלל הממסד הרבני – אתם שומעים, בגלל הממסד הרבני האורתודוקסי היה החורבן והשפל.

מיכאל מלכיאלי: אמירות מאוד מאוד חמורות.

מיכאל מלכיאלי: והגדיל לעשות – שמעתי שהיום הוא אמר שזה דבר שהוצא מהקשרו, לא הבינו אותו; תבינו, יושב שר, השר לשירותי דת, השר שאחראי על שירותי הדת, על הרבנות הראשית, על מועצת הרבנות הראשית, ומסביר שההחלטות של הראשון לציון ושאר הרבנים – הכול נגוע באינטרס אישי.

מיכאל מלכיאלי: מי שעוקב אחרי כל החלטות הממשלה הזאת – אנחנו נמצאים עכשיו בחוק שכל המהות שלו היא שינוי חוקים, שינוי סדרים – שינוי הכול, בשביל אינטרסים אישיים של אנשים קטנים שחיפשו ג'וב לעצמם להיות חברים בוועדה.

מיכאל מלכיאלי: הוא מגיע ומטיף מוסר לרבנים הראשיים, שדואגים, כאילו יש להם איזושהי טובה אישית, טובת עצמם.

מיכאל מלכיאלי: הוא מגיע לכאן, למליאת הכנסת, בחוצפה, ביהירות, ומטיף לנו מוסר כאילו אנחנו גורמים לשנאת חינם.

מיכאל מלכיאלי: הוא היום קורא לנו: אתם גורמים לשנאת חינם, אדם שהולך ומחריב את הרבנות הראשית.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר, הרב קוק, זכר צדיק וקדוש לברכה, מתהפך בקברו, שאדם שנושא כאילו את הדגל של הציונות הדתית – –

איתן גינזבורג: נא לסיים.

מיכאל מלכיאלי: – – מגיע ומחריב את פאר היצירה הזאת של הממלכה התורנית היהודית שיש למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר: אנחנו נמשיך להילחם בממשלה הזאת, שמתיימרת להיקרא דתית, מתיימרת להיקרא – כאילו לחיזוקה של מעמדה של הרבנות במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מבינים שחוק הדיינים זו חוליה ועוד חוליה בניפוץ דמותה היהודית והזהות היהודית של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, גיבורי הכוח, חברים וחברות שמדירים שינה מעיניהם בגלל טרלול – סליחה שאני אומר – של אנשים מסוימים.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע, הם לא יודו בזה שרוב חברי הקואליציה היו מעדיפים לא להיות במעמד הזה.

אריה מכלוף דרעי: הם בעצמם מבינים את הבושה הנוראה בכך שאנחנו מכניסים את כנסת ישראל לאן שאנחנו מכניסים.

אריה מכלוף דרעי: תראו, אני לא שמעתי את כל הנאומים, שמעתי חלק.

אריה מכלוף דרעי: אני לא אחזור על הדברים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מצביעים כעת בקריאה ראשונה – זו לא קריאה טרומית, קריאה ראשונה זה כבר שלב מתקדם – על חוק שאף מילה בו, אף אחד לא מתחייב שתהיה בקריאה שנייה או שלישית.

אריה מכלוף דרעי: שימו לב.

אריה מכלוף דרעי: הרי מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: בפעם הקודמת הביאו את הנוסח הזה.

אריה מכלוף דרעי: כולם זעקו, ואחר כך למטה, בוועדה, היועצים המשפטיים גם זרקו את שלהם, והבינו שזה דבר מטורף שהממשלה לא תמנה אישה וגם עם הוראה לכנסת שלא למנות גבר.

אריה מכלוף דרעי: איפה שמענו דבר כזה?

אריה מכלוף דרעי: הבינו שזה לא יעבור, הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: החליפו.

אריה מכלוף דרעי: היושב-ראש הרפורמי המוכשר מצא פתרונות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אמר: מה אתם רוצים, להרוויח שני נציגים?

אריה מכלוף דרעי: נרוויח אותם בצורה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: אז מה אם כתוב: שני שרים – יהיו שלושה שרים.

אריה מכלוף דרעי: אז מה אם כתוב: טוענת רבנית אחת – יהיו שתי טוענות רבניות.

אריה מכלוף דרעי: וכך הם מצאו לעצמם את הרוב.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: זה הגיע לכנסת – נפל.

אריה מכלוף דרעי: קרה נס שיושב-ראש הכנסת הצביע איתנו ביחד.

אריה מכלוף דרעי: נס גלוי זה היה.

אריה מכלוף דרעי: ממש נס גלוי.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: לומדים לקח, מבינים שיש כאן באמת אבסורד, ומפסיקים.

אריה מכלוף דרעי: חוזרים לממשלה.

אריה מכלוף דרעי: רצו לחזור לממשלה עם החוק שנפל כאן, וכאמור, כמה חברי כנסת מוכשרים – אבי מעוז, משה ארבל, כולל עבדכם, אני – פנינו ליועץ המשפטי לממשלה ואמרנו: לא יכול להיות, אין פרסום.

אריה מכלוף דרעי: צריך פרסום של 21 יום, כיוון שהחוק הזה שרוצים להביא, להוסיף שר בממשלה ולהוסיף טוענת רבנית, לא היה אף פעם בפני הציבור, להערות הציבור.

אריה מכלוף דרעי: היועץ אמר: נו, כנראה שיש בזה באמת משהו.

אריה מכלוף דרעי: אבל אם דוחים את זה ב-21 יום או בעשרה ימים, אז לא יספיקו בשבוע הבא, ביום רביעי, 6 באוגוסט או 4 באוגוסט, לבחור את הנציגים על פי חוק.

אריה מכלוף דרעי: עוד פעם הראש של אלקין ואחרים: אנחנו נביא את הנוסח שכבר פורסם.

אריה מכלוף דרעי: דרך אגב, הנוסח שכבר פורסם, שנפל בוועדה, פורסם ב-74 שעות במקום 21 יום.

אריה מכלוף דרעי: ב-74 השעות – גם שבת הייתה בפנים.

אריה מכלוף דרעי: גם הוא, הורתו שלא בקדושה, החוק הזה.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני צועק ואומר: רגע, רבותיי, אבל זה הכול טריק, זה הכול קומבינה; הרי בין כה לא יצביעו על החוק הזה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אתה שומע?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מצביעים עכשיו, אתם מצביעים עכשיו, על חוק שבוועדה הנוסח שלו מייד ישונה והנוסח הראשון שנפל יוחזר.

אריה מכלוף דרעי: לא משנה, הם מנצלים את התקנות.

אריה מכלוף דרעי: אין מה לעשות.

אריה מכלוף דרעי: לא אצטט מי שאמר לי: מה אתה רוצה שאני אעשה, מה אתה רוצה שאני אעשה?

אריה מכלוף דרעי: זה מה שמביאים, מה אני יכול לעשות?

אריה מכלוף דרעי: ועל זה אנחנו הולכים להצביע היום – על חוק שמחר, או שהיושב-ראש הרפורמי החרוץ כבר הלילה יעשה את הדבר הזה וישנה אותו, ויביאו עוד פעם את אותו נוסח שנפל.

אריה מכלוף דרעי: וכל זאת למה?

אריה מכלוף דרעי: רבותיי, תראו, בשבוע הבא ביום רביעי, בעזרת השם, אנחנו נצביע מאחורי הפרגוד על נציגים לוועדה למינוי שופטים, נצביע על ועדה למינוי דיינים ונצביע על ועדה למינוי קאדים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע אם שניהם – אם גם הקאדים של המוסלמים או גם הקאדים של – – –

איתן גינזבורג: כן.

איתן גינזבורג: קאדים וקאדים מד'הב.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: אז תראו, כל ארבע הוועדות הללו – שהן גם על פי חוק, אף אחת לא וולונטרית – לא נגעו בחוק.

אריה מכלוף דרעי: מישהו היה מעז לנגוע בחוק של הוועדה למינוי שופטים בשביל לשנות הרכבים?

אריה מכלוף דרעי: חלילה וחס.

אריה מכלוף דרעי: קאדים?

אריה מכלוף דרעי: חלילה וחס.

אריה מכלוף דרעי: קאדים דרוזים?

אריה מכלוף דרעי: חלילה וחס.

אריה מכלוף דרעי: אבל בוועדה למינוי דיינים יהודים, בבתי הדין, מהמדינה היהודית, כאן – כיוון שזה לא טוב למישהו.

אריה מכלוף דרעי: א.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא קיבל ג'וב בפנים שם; כתוב רק שני שרים, ואחת מהם צריכה להיות שרה; או צריכים רוב כדי שלחרדים או כדי שלרבנות הראשית לא יהיה רוב לשופטים, שהדיינים בבית הדין העליון לא יוכלו להשפיע על מינוי דיינים ועל איך ייראה בית הדין כמו בוועדה למינוי שופטים, על זה משנים את החוק.

אריה מכלוף דרעי: לא הלך פעם ראשונה – ילך פעם שנייה.

אריה מכלוף דרעי: לא הלך בנוסח הזה – הולך בנוסח אחר.

אריה מכלוף דרעי: רבותיי, בושה וכלימה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לכם, הייתי פה הרבה פעמים בבניין הזה, ראיתי הרבה מאוד דברים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא נוהג לנאום.

אריה מכלוף דרעי: לא עליתי לכאן עכשיו באמצע הלילה בשביל לנאום.

אריה מכלוף דרעי: אני מאוד עייף, לא ישנתי הרבה הרבה, מאוד זמן, ואני אומר לכם: זו בושה וכלימה.

אריה מכלוף דרעי: אם היו לי בגדים מיותרים הייתי עושה קריעה על הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אתם מבזים את החוקים, אתם מבזים את דת ישראל, אתם מבזים את תורת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שכולכם לא נמצאים כאן בגלל שאתם מתביישים בזה, ואלה שנמצאים כאן מורידים את הראש.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת דרעי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, תודה רבה לסדרן המתמיד על שמירת הבריאות שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תראו, על הנזק הגדול שהחוק הזה, כמו חוקים אחרים שהקואליציה מעבירה, עושה לדמוקרטיה הישראלית, לכבוד בסיסי שמדינה מתוקנת אמורה לחוש כלפי מסגרת של כללי משחק, שלא משנים אותם כל פעם כמו איזו פלסטלינה כדי לשרת איזה אינטרס פוליטי – על הנזק הזה כבר דיברתי כשהחוק הזה עלה בגלגולו הראשון.

בצלאל סמוטריץ': וצודק מאוד השר דרעי שזעק על הצביעות הגדולה של מי שלא היו מעיזים בקצה הציפורן של הוועדה למינוי שופטים לגעת כדי לייצר לעצמם איזה רוב מלאכותי ולשלוט במינויים – מה שמותר, כמובן, בבתי הדין הרבניים.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה לנצל את הדקות האלה לדבר רגע על המסגרת של שלל הרפורמות שמבקשת הקואליציה הזו ומבקש השר כהנא לקדם בסוגיות שנוגעות לדת ומדינה, ואנחנו באיזה בליץ כזה של שינויים בוועדה למינוי דיינים, בכשרות, בגיורים, בשבת.

בצלאל סמוטריץ': לוקחים הסדרים שעוצבו במשך הרבה מאוד שנים, מה שקרוי סטטוס קוו, שאפשר לחיות כאן באיזה מסגרת של הסכמות בין ציבור דתי לציבור שאינו דתי, ומשנים אותם בצורה חד-צדדית.

בצלאל סמוטריץ': אני לא נגד שינויים.

בצלאל סמוטריץ': אני בוודאי לא נגד תיקונים של דברים שצריך לשפר.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הרבה מה לשפר בהרבה תחומים במדינת ישראל – וכן, גם בסוגיות של דת ומדינה אפשר וצריך לדון ולתקן את הדורש תיקון.

בצלאל סמוטריץ': אבל סוגיות כאלה עושים בהסכמה רחבה, כדי לקבל לגיטימציה.

בצלאל סמוטריץ': וכשקואליציה, שבה מתן כהנא הוא הסמן הכי הכי הכי הכי הכי דתי כביכול – מימינה לו קיר – והשותפים שלו זה מרצ ומפלגת העבודה ואיווט ליברמן ורע"מ, התנועה האסלאמית; כשלוקחים הסדרים של עשרות שנים ומשנים אותם בצורה דורסנית וחד-צדדית, אין סיכוי בעולם שהדבר הזה יקבל לגיטימציה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יכול לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': כשיש קואליציה שיש בה דתיים וחרדים וחילונים, ויושבים ודנים – כן, עם כללים, עם אילוצים, עם זכויות וטו; יש איזה שיח בין צדדים שונים ששותפים לעניין ואפשר להגיע להסכמות.

בצלאל סמוטריץ': וגם כשלפעמים מכריחים אחד את השני – כי יש גם בפוליטיקה מושג כזה – יש לגיטימציה לשינוי, וכשאתה עושה שינוי חד-צדדי בסוגיות כל כך מורכבות וטעונות אין סיכוי לקבל לגיטימציה.

בצלאל סמוטריץ': ואדוני היושב-ראש, מה תהיה התוצאה?

בצלאל סמוטריץ': התוצאה תהיה אובדן האמון הציבורי בבתי הדין ואובדן האמון בגיור ואובדן האמון במערכת הכשרות, ובסופו של דבר, חלילה חלילה, הפרדת הדת מהמדינה, מכיוון שכשהציבור הישראלי – או בוודאי חלקים גדולים ממנו – יאבד את האמון, אנחנו נקבל הפרדת דת ומדינה.

בצלאל סמוטריץ': ומי שיודע, כמובן, במדינה היהודית אין דבר כזה – הלאומיות היהודית והתורה חד הם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מדינה ככל המדינות, אין דבר כזה להפריד דת ומדינה – זאת המשמעות של מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו.

בצלאל סמוטריץ': ופה אני קורא למתן כהנא, למישהו שיש לו קצת אחריות: אתה רוצה שינויים?

בצלאל סמוטריץ': תראה שאתה עושה אותם בצורה לגיטימית, שמקבלת לגיטימציה ציבורית באופן שבו זה נעשה.

בצלאל סמוטריץ': בחד-צדדיות, בהרכב הקואליציוני הזה, כשאתה דורס ומוביל שינויים – מעבר לנזקים; אני עכשיו לא נכנס לפרטים, אין לי זמן לדון בזה; נגיע לכשרות, ולגיור, ונדון בנזקים הגדולים; אני מדבר עכשיו רק על המסגרת: מי שרוצה שינויים עם לגיטימציה ציבורית, לא עושה אותם חד-צדדית, בדורסנות, ומדיר מן השיח את כל הצד השני, שהוא רלוונטי לסוגיות האלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת סמוטריץ'.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת חיים ביטון יעלה ויבוא, ואחריו – חבר הכנסת אופיר אקוניס.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות מלאות.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לצטט לכם ציוץ של ראש הממשלה החליפי שצייץ אתמול, וככה הוא מצייץ: "מאז שהממשלה הזאת הוקמה, יש שיפור ניכר, מורגש, באווירה בישראל.

חיים ביטון: הפוליטיקה הרבה פחות מעניינת וזה טוב; הכותרות הראשיות הן לא הכפשות וכתבי אישום פליליים, אלא האולימפיאדה בטוקיו והמאבק בקורונה והתקצוב".

חיים ביטון: כך כותב ראש הממשלה החליפי, ואני שואל אותך, מר יאיר לפיד: אתה מבין מה שכתבת?

חיים ביטון: שזה מה שאנחנו אומרים וצועקים כל היום?

חיים ביטון: אתה מצהיר בלי בושה שאתם פשוט מאותרגים תקשורתית.

חיים ביטון: לכן אתה מצייץ את המציאות, המציאות התקשורתית כפי שאתה רואה אותה.

חיים ביטון: כי לפי המציאות הזאת, אין באמת קורונה שמתפרצת לכל עבר; אין חלוקת תפקידים כפי יכולתך פה בממשלה החדשה; אין פיזור כספים כפי סחטנותך; אין סחטנות ברורה על ידי חברי כנסת מהקואליציה של תפקידים, כפי שאנחנו רואים, שלאחר מכן נהפכים לשוחד פוליטי, כשהשוחד הפוליטי הוא כל כך ברור, שנהפכים להיות פה סגני שרים, וכל מיני תפקידים, שכל תפקידם הוא לקיים את הממשלה הזאת.

חיים ביטון: לכן, אותם איומים של אותו מרכיב תורן בקואליציה נהפכים – להיות לתפקידים.

חיים ביטון: ומה שכן אפשר לומר הוא שאפילו הדמוקרטיה פתאום מרגישה את הריפוי והשינוי – אתם קוראים לזה ממשלת ריפוי ושינוי?

חיים ביטון: כן, זה ריפוי ושינוי של עולם הצעות החוק.

חיים ביטון: החוק של הדיינים שמובא היום – לא אאריך, דיברו בזה רבות; גם הרב דרעי הבהיר את זה בצורה ברורה.

חיים ביטון: מה האבסורד המדהים שקרה כאן?

חיים ביטון: כל הדבר הזה הוא בלי שום סממן דמוקרטי, והכול הכול כדי למנות אדם ספציפי.

חיים ביטון: גם זה לא מוכר תקשורתית.

חיים ביטון: שוב התקשורת הולכת וישנה את שנת היופי שלה.

חיים ביטון: ובכתב האישום שאתה רומז עליו בדבריך, הרי דובר שם על סיקור אוהד לראש הממשלה לשעבר.

חיים ביטון: לא נראה לך שמה שצייצת כרגע אמור לעבור חקירה בפני עצמה?

חיים ביטון: אתה אומר במפורש שכל התקשורת פשוט מאתרגת אתכם.

חיים ביטון: אתם יודעים מה?

חיים ביטון: אני מציע לכם הצעה: אולי באמת נחוקק פה איזה חוק שאומר שכשאתם בשלטון לא צריך להביא שום דבר לחקיקה.

חיים ביטון: פשוט הכול מותר לכם.

חיים ביטון: סתם זה עובר בכל מיני ועדות ומחלקות משפטיות ובסוף פשוט קורה.

חיים ביטון: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, רק באקורד סיום ההצבעה הקודמת, כשיושב-ראש הכנסת שגה בהצבעתו.

חיים ביטון: אני אומר: רבותיי, רק דבר אחד יש לומר על זה: "אין אדם נוקף אצבעו מלמטה אלא אם כן מכריזין עליו מלמעלה".

חיים ביטון: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת ביטון.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

איתן גינזבורג: אחריו – חברת הכנסת אורית סטרוק.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לישראל יש ממשלה מושחתת.

אופיר אקוניס: לישראל יש ממשלה שקונה שלטון בכסף.

אופיר אקוניס: לישראל יש ממשלה, אדוני היושב-ראש, שלמעשה משחדת חברי כנסת כדי שיצביעו בעד התקציב תמורת תפקידי שרים וסגני שרים וסגני שרים מיותרים לחלוטין.

אופיר אקוניס: גם בעלי התפקידים יודעים זאת היטב.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, המיצובישי של גולדפרב כבר דהתה לעומת שיירת מכוניות השרד, כיסאות עור הצבי, הג'ובים וסידורי העבודה שהממשלה הזאת, ממשלת בנט-עבאס, מקמבנת לעצמה.

אופיר אקוניס: זו לא ממשלת ריפוי, אדוני היושב-ראש, זוהי ממשלת חולי.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, אזרחי ישראל, אזרחי ישראל שצופים בנו – והם רבים – שתדעו, בממשלת נורבגיה האמיתית, זאת שמכהנת באוסלו, מכהנים 20 שרים.

אופיר אקוניס: בממשלת נורבגיה הישראלית בראשות בנט ועבאס, שמקום מושבה בירושלים, יש כבר הערב הזה 20 שרים וסגני שרים בחוק הנורבגי.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני, נותר לשאול, כפי ששאל כבר אדם המכהן בממשלה הזאת:

אופיר אקוניס: איפה הכסף?

אופיר אקוניס: איפה הכסף?

אופיר אקוניס: במקום להציל את ישראל מהקורונה, במקום להיאבק בהתפשטות המחלה, אתם, הממשלה, דואגים לג'ובים שלכם, כדי לשרוד וכדי להמשיך ולהרכין את ראשכם בפני התנועה האסלאמית.

אופיר אקוניס: מנותקים ומושחתים – נמאסתם.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת אקוניס.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

איתן גינזבורג: אחרייך – חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת, תכננתי להקדיש את כל הנאומים שלי בלילה הזה לזכר פרעות תרפ"ט, שאנחנו מונים עכשיו 92 שנה להתרחשותם האיומה בתולדות עמנו, ותכננתי לדבר על המחבלים שהיו אז, הערבים השכנים של היהודים בחברון, שקמו עליהם באופן לגמרי בלתי צפוי – אנשים שהיו חברים ושכנים וידידים והתארחו זה אצל זה, וטבחו ושרפו חיים ואנסו ובזזו ועינו בכל מיני עינויים את השכנים היהודים שלהם.

אורית סטרוק: תכננתי לדבר על זה, ולא תיארתי לעצמי שנגיע לסיטואציה כמו שהייתה פה הלילה במשכן, שיושב פה על הכיסא שלך יושב-ראש הישיבה חבר הכנסת אחמד טיבי, והוא נעלב.

אורית סטרוק: הוא נעלב מזה שחבר הכנסת בן גביר קורא לו "מחבל"; הוא נעלב מזה והוא זורק אותו מהדוכן באלימות.

אורית סטרוק: עכשיו, עזוב את זה שכל המצלמות מראות שחבר הכנסת טיבי הוא שהתגרה בחבר הכנסת בן גביר, הפריע לו לנאום, לא אפשר לו לדבר ודרש ממנו בתוקף, ללא שום בסיס בתקנון – ואתה מכיר את התקנון, אדוני היושב-ראש – ללא שום בסיס בתקנון הוא דרש ממנו וציווה עליו שיקרא לו "אדוני", ואם הוא לא יקרא לו "אדוני" אז הוא לא ייתן לו לדבר.

אורית סטרוק: הוא ממש התגרה בו.

אורית סטרוק: אבל עזוב את זה; לא לעזוב את זה, זה חמור כשלעצמו, אבל אני פתחתי, אדוני היושב-ראש, את יוטיוב, כמו שכל אחד מחברי הכנסת וכל אחד מהאזרחים יכול לפתוח יוטיוב.

אורית סטרוק: יוטיוב מלא וגדוש באמירות של חבר הכנסת טיבי, אחמד טיבי, כשהוא מהלל מחבלים.

אורית סטרוק: יש נאום שלם שנקרא "נאום השהידים" של טיבי, שהוא עומד ואומר שהשהידים הם שיא התפארת והם לוחמי החופש וכו' וכו' וכו' – ככה הוא מגדיר אותם.

אורית סטרוק: אז אני שואלת:

אורית סטרוק: אם ככה אתה מגדיר את המחבלים, מה יש לך להיעלב?

אורית סטרוק: אם השהידים בעיניך הם שיא התפארת, אז כשקוראים לך "מחבל", נתנו לך אות של כבוד.

אורית סטרוק: מה יש לך להיעלב?

אורית סטרוק: על מה יש להיעלב כאן?

אורית סטרוק: אני חושבת שמחבלים הם נאלחים, אני חושבת שמחבלים ראויים לכל גנאי, ואני קראתי כאן מעל הבימה הזאת לחבר הכנסת סעיד אלחרומי, שהצדיע לרוצחים של תרפ"ט – קראתי לו לכרוע ברך ולהתנצל בפני קורבנות הטבח הזה.

אורית סטרוק: אבל חבר הכנסת טיבי, שמהלל את המחבלים – הוא נעלב כשקוראים לו מחבל?

אורית סטרוק: אני לא מצליחה להבין את האבסורד הזה.

אורית סטרוק: איפה אנחנו חיים?

אורית סטרוק: איפה אנחנו חיים?

אורית סטרוק: בואו נחליט אחת ולתמיד: הבית הזה יכול בקלות, בקלות, להתחלק לאלה שחושבים שמחבלים הם אנשים נאלחים, הם אויבינו ואנחנו צריכים לרדוף אחריהם – ואז במקרה כזה באמת מי שקוראים לו "מחבל" צריך להיעלב – –

איתן גינזבורג: נא לסיים.

אורית סטרוק: – – לבין אלה שמהללים את המחבלים, אז מה יש להם להיעלב?

איתן גינזבורג: תודה.

אורית סטרוק: מה יש להם להיעלב?

אורית סטרוק: הם מושא הערצה שלהם.

אורית סטרוק: אז אני באמת חושבת, אדוני היושב-ראש, שצריכה להיות פה איזושהי יושרה באירוע הזה.

איתן גינזבורג: תודה.

אורית סטרוק: איזושהי יושרה חייבת להיות.

אורית סטרוק: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חברת הכנסת סטרוק.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מיקי זוהר, ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת דוד ביטן.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לנאום הזה אני רוצה לקרוא "אם זה קורונה זה לא מעניין".

מכלוף מיקי זוהר: בזמנו בנט הרי טבע מושג שאנחנו שמענו אותו: לא קורונה – לא מעניין.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מה קרה בפועל מאז שבנט הקים את הממשלה המוזרה הזאת?

מכלוף מיקי זוהר: מטפלים בכול חוץ מהקורונה.

מכלוף מיקי זוהר: הווירוס משתולל – מתעסקים בחלוקת ג'ובים; התחלואה ממריאה לגבהים שלא חשבנו שתגיע אחרי שהבאנו את החיסונים לישראל – דואגים לעוד קצת תפקידים לעוד כמה אנשים.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, וכל זה על חשבון מי?

מכלוף מיקי זוהר: על חשבונכם, אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אתם משלמים כל חודש בתלוש המשכורת שלכם, בדוחות השנתיים שאתם מגישים, בשביל הג'ובים של נפתלי בנט וממשלתו.

מכלוף מיקי זוהר: קראו לזה "ממשלת הריפוי".

מכלוף מיקי זוהר: זו ממשלת הריפוי והעיסוק – דואגים לעיסוק לכל החברים בממשלה ובכנסת, שכולם יהיו עסוקים, כולם יקבלו את התפקידים שהם רוצים.

מכלוף מיקי זוהר: זה בדיוק מה שקרה.

מכלוף מיקי זוהר: לא להאמין, אבל נכנסו לכנסת 20 חברי כנסת חדשים, עם לשכות, עם רכבים, עם תפקידים, עם עוזרים, עם כל מה שאתם רוצים.

מכלוף מיקי זוהר: ואתם יודעים מה קרה?

מכלוף מיקי זוהר: ממשלת נורבגיה מוכה בתדהמה – היא לא חשבה שבנט יהרוס להם את השם.

מכלוף מיקי זוהר: הרי הנורבגים ידועים במדיניות מאוד מאוד ברורה, ובא נפתלי בנט וחירב לנורבגים את השם.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, בכל העולם מדברים על החוק הנורבגי המוזר הזה שעשו פה, במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: וכל זה הרי בשביל מה?

מכלוף מיקי זוהר: בשביל שתהיה פה ממשלה שלא עושה כלום למענכם, אזרחי ישראל, אבל כלום.

מכלוף מיקי זוהר: היא רק דואגת לעצמה ולחברים שלה.

מכלוף מיקי זוהר: ואני אומר לכם, זו לא ממשלת עשרה אחוז ימינה, כמו שקוראים לה; זו ממשלה שלוקחת אתכם 180 מעלות אחורה – גם בקורונה, גם בכל מה שאנחנו רואים בהתנהלות הכוללת בנושאים הביטחוניים.

מכלוף מיקי זוהר: ואני אומר לכם בצורה הכי הכי הכי ברורה הערב: כך הממשלה הזאת פועלת.

מכלוף מיקי זוהר: אם זה קורונה, זה לא מעניין.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי זוהר.

איתן גינזבורג: ינעל את רשימת הדוברים חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה, ותסכם את הדיון השרה פרקש הכהן.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את החברים באמת – – –

קרן ברק: לא שומעים.

דוד ביטן: לא שומעים?

איתן גינזבורג: שומעים, שומעים.

דוד ביטן: למה תמיד אצלי לא שומעים?

דוד ביטן: אה, להעלות?

דוד ביטן: עכשיו שומעים?

איתן גינזבורג: אני אאפס לך את הדיבור, אני מוסיף לך.

דוד ביטן: בקיצור, מה שאני רוצה לומר – תראו, אנחנו יכולים לשבת יום ולילה, אבל אנחנו צריכים ללמוד להסתדר בינינו לבין עצמנו, זאת אומרת, אם נמשיך בהתכתשויות האלה לא נגיע לשום מקום, לא אתם ולא אנחנו.

איתן גינזבורג: נכון.

דוד ביטן: האמת היא שכל ניסיונות הפשרה שלנו בינתיים לא הועילו, כי מתברר שבהסכמים הקואליציוניים נתתם את הכול; שכחתם שיש גם צד אחר שצריך להשאיר לו משהו.

דוד ביטן: ולא רק שנתתם את הכול, גם הקמתם עוד ועוד ועוד ועדות שלא היו ולא נבראו על מנת להוסיף בהסכמים הקואליציוניים שנתתם.

דוד ביטן: אז במצב הזה מאוד מאוד קשה להגיע להסכמים, גם אם אנחנו היינו רוצים, כיוון שאתם לא מוכנים לוותר על כלום.

דוד ביטן: נכון שבאמת עם הזמן הייתה איזושהי התקדמות במשא ומתן הזה, בגלל שמאיר כהן התערב ועוד אנשים.

דוד ביטן: גם אלקין דווקא בזמן האחרון התרצה והיה מוכן לתת עוד דברים, למרות שהוא אנטי-ליכודי, אבל בסופו של דבר זה לא מסתייע.

דוד ביטן: לא מסתייע?

דוד ביטן: אז אנחנו נמשיך עם העניין הזה.

דוד ביטן: עכשיו, העניין הזה זה לא רק בגלל שאנחנו לא מקבלים איזושהי ועדה או יושב-ראש ועדה.

דוד ביטן: אנחנו חושבים שלאופוזיציה יש תפקיד, ואי-אפשר לדרוס את האופוזיציה.

דוד ביטן: אני חשבתי ככה כשאני הייתי יושב-ראש הקואליציה.

דוד ביטן: תמיד נתתי באופן הגון.

דוד ביטן: למשל, לדוגמה, אם היה 61–59, אז נתנו חוקים, הצעות חוק, לאופוזיציה, בדרך כלל שליש.

דוד ביטן: היינו בכל שבוע מאשרים שליש מהצעות החוק של האופוזיציה, כי אתה לא יכול בלי זה – גם לאופוזיציה היו הצעות חוק טובות, תיקוני חקיקה שהם משמעותיים וטובים, והיינו צריכים ללכת לקראתם.

דוד ביטן: אבל בסופו של עניין אני לא רואה את זה פה.

דוד ביטן: בפעם האחרונה, למשל, שהצבענו נגד הצעות החוק של הקואליציה תקפו אותנו בתקשורת, פתאום ערוץ 12 החליט לעשות שיימינג לכמה ח"כיות מהאופוזיציה.

דוד ביטן: אבל תראו מה קורה – הרי זה הולך יד מול יד.

דוד ביטן: אם הקואליציה תתמוך בהצעות חוק של חברי הכנסת מהאופוזיציה שגם הן טובות, אין שום סיבה שאנחנו לא נתמוך בהצעות חוק של הקואליציה.

דוד אמסלם: דוד, עכשיו נכנסתי.

דוד אמסלם: אתה יכול לחזור על הדברים מהתחלה?

דוד ביטן: תכף, יש לי – מה אני יכול לעשות?

דוד ביטן: לכן אני אומר – שלא תחשבו שאנחנו נגד הצעות החוק שלכם, אבל אם אתם בוועדת שרים לחקיקה תאפשרו לחברי הכנסת שלנו לבוא לידי ביטוי, אנחנו כמובן באותה מידה נהיה איתכם בהצעות חוק שלכם ולא נלך דווקא.

דוד ביטן: אני אומר לכם: תיתנו ותאפשרו לחברי כנסת מהאופוזיציה להעביר הצעות חוק פרטיות – באותה מידה אנחנו – אפילו יותר, לא באותה מידה – נאפשר לאנשים להצביע בעד הצעות החוק שלכם.

דוד ביטן: ולכן, תפסיקו לקטר, תפסיקו לבכות על העניין הזה.

דוד ביטן: זה לא קשור למה טוב ומה רע, זה קשור לכך שלשני הצדדים יש הצעות חוק טובות, ואתם צריכים ללכת לקראתנו ואנחנו צריכים ללכת לקראתכם.

דוד ביטן: כשזה יבוא, אז לא יהיה מצב שאנחנו סתם נצביע נגד בימי רביעי על הצעות החוק שלכם.

דוד ביטן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

איתן גינזבורג: יסכם את הדיון השר אלעזר שטרן.

אופיר אקוניס: שטרן, בלי חפירת עומק – – – לכבוד התספורת.

אלעזר שטרן: – – –

אופיר אקוניס: זו תשובה טובה.

אלעזר שטרן: השר אקוניס ביקש ממני – איך אמרת לי?

אופיר אקוניס: לא לחפור חפירת עומק.

אלעזר שטרן: לא לחפור חפירות עומק.

אופיר אקוניס: אז תענה את התשובה.

אלעזר שטרן: אמרתי לו שאני אעשה רק מה שלמדתי ממנו; קצת פחות, קצת פחות.

אלעזר שטרן: חברי חבר הכנסת דוד ביטן – –

משה גפני: איפה אלקין?

משה גפני: זה החוק בשבילו.

אלעזר שטרן: – – אני רוצה להגיד לך משהו.

משה גפני: איפה אלקין?

אלעזר שטרן: הייתי שמח לחתום על כל מילה שאמרת.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני די חותם על כל מילה שאמרת, באמת, דוגרי.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: לא לא, אני מדבר אל דוד ביטן.

אלעזר שטרן: אנחנו, דרך אגב – יושבת לידך חברת הכנסת ברק.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: תחביא רגע את הסוכריות, שלא יפריעו לנו לדבר.

אלעזר שטרן: אתה שומע?

אלעזר שטרן: היום בישיבת הסיעה של יש עתיד – אני מדליף לכם – –

קרן ברק: לא, לא.

אלעזר שטרן: כדאי לך.

אלעזר שטרן: – – נאמר – יאיר לפיד נתן דוגמה, את החוק של קרן ברק – –

דוד אמסלם: מי זה?

אלעזר שטרן: – – שאנחנו הולכים לתמוך בו.

דוד אמסלם: מי זה?

דוד אמסלם: מי?

אלעזר שטרן: זה חוק של האופוזיציה.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: של מי, אבל?

אלעזר שטרן: זה חוק של האופוזיציה.

אלעזר שטרן: מה אני אומר?

אלעזר שטרן: דוד, אני עכשיו לא במי יותר.

דוד אמסלם: מי אמר?

דוד אמסלם: מי אמר?

אלעזר שטרן: אני רק רוצה להגיב לך, אתה יודע כמוני: אנחנו לא משחקים פה במי התחיל, אבל יש חוקים בולטים מאוד – –

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: – – שאתם ידעתם שהם חוקים טובים ואתם הצבעתם נגדם רק בגלל שזה חוקים של הממשלה.

אלעזר שטרן: לכן אני אומר שהלוואי שהיינו יכולים – לא רק על תוכן הדברים, גם על רוח הדברים שאתה מייצג.

דוד אמסלם: אל תצחיק אותנו.

אלעזר שטרן: דרך אגב – דודי, דודי, גם לך אני יכול להגיד.

דוד אמסלם: איך אמר סגלוביץ': איך אתם מתנגדים לחוק טוב?

דוד אמסלם: אמרתי לו: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אתה תתנגד לכל החוקים הטובים.

דוד אמסלם: זה מה שהוא עושה.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: הינה, נתתי לך דוגמה שזה לא נכון.

דוד אמסלם: – – – החליפה, שיחק לנו אותה ישר, הגון.

דוד אמסלם: איך אתם עושים מתנגדים לחוק טוב – – – בבקשה, סגלוביץ'.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: אז סגן השר סגלוביץ' לא צריך לשחק אותה ישר והגון.

אלעזר שטרן: תלך לרחובות מדינת ישראל – יגידו לך כולם כמה הוא ישר וכמה הוא הגון.

אלעזר שטרן: תעזוב.

אלעזר שטרן: תעזוב.

דוד אמסלם: על איזה רחובות אתה מדבר איתי?

אלעזר שטרן: דודי, תעזוב.

אלעזר שטרן: אני אומר לך – – –

דוד אמסלם: אתה מסתובב כנראה בפרישמן פינת ירמיהו.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אל תלך לקורבנות ההסתה.

אלעזר שטרן: לך לרחובות מדינת ישראל – –

דוד אמסלם: שמה – – –

שלמה קרעי: תבוא לשלטון, תבוא לשלטון, תבוא לפריפריה.

אלעזר שטרן: – – לאורך שנים – –

דוד אמסלם: גם שם הוא לא היה איי איי איי.

אלעזר שטרן: – – זה מה שיגידו לך.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: אל תלך למקומות האלה.

דוד אמסלם: חזק?

דוד אמסלם: לא.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לך, לכם – – –

דוד אמסלם: איך היו אומרים אצלנו בשכונה – – – עלינו?

אלעזר שטרן: סליחה?

אלעזר שטרן: דווקא בגלל שאתה עושה לי ככה, אז אני אומר לך – אתה יודע, אני לא עושה לך חזרה ככה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך, הרי אתה יודע את האמת.

אלעזר שטרן: אתה יודע את האמת.

דוד אמסלם: אתה, מי יודע?

אלעזר שטרן: האמת, באמת, בוא – – –

דוד אמסלם: האמת היא שאתם לא רוצים לתת לנו שום דבר.

דוד אמסלם: זה בסדר.

אלעזר שטרן: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: אתם יודעים שהפלתם את כל החוקים בשבוע שעבר ולפני שבועיים, כשהתחלנו בחקיקה.

אלעזר שטרן: לא, אני מקבל את מה שחבר הכנסת ביטן אמר.

דוד אמסלם: הפלתם את כל החוקים בשבוע שעבר ולפני שבועיים.

אלעזר שטרן: לא, לא.

אלעזר שטרן: להגיד לך מה היה פה בחוק האזרחות?

אלעזר שטרן: להזכיר לך מה היה פה בחוק האזרחות?

דוד אמסלם: עזוב, אני מדבר איתך עכשיו – אנחנו רואים מה אתם עושים.

אלעזר שטרן: לא.

חיים כץ: אלעזר, שלוש שנים אתה בכנסת.

דוד אמסלם: הפלתם את חוק-יסוד: ההגירה.

אלעזר שטרן: כמה שנים?

אלעזר שטרן: חצי ממך.

חיים כץ: חצי ממני.

חיים כץ: ראית פעם קרקס כזה?

חיים כץ: ראית פעם בושה כזאת?

אלעזר שטרן: לא.

חיים כץ: לא נהיו – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת שטרן, אדוני השר – –

אלעזר שטרן: אני כבר אמרתי שלא.

איתן גינזבורג: – – אדוני השר, רק שנייה אחת.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, ראשית אבקש מכולם לשבת, ושנית, אבקש מכולם לעטות מסכות כפי שנדרש.

איתן גינזבורג: אנא הקפידו על עטיית מסכה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: אתה לא, אדוני.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אל תדאג, אבל אם יש הפסקה ארוכה.

איתן גינזבורג: לא, אתה יכול.

איתן גינזבורג: אתה גם במרחק רב מכולם.

אלעזר שטרן: כוננות מסכה.

איתן גינזבורג: מאה אחוז.

שלמה קרעי: השר שטרן, אלקין בא לוודא שכולכם מתייצבים לתת לו את הג'וב בוועדה למינוי דיינים.

איתן גינזבורג: – – –

אלעזר שטרן: אני חושב שהוועדה למינוי דיינים זאת ועדה חשובה.

אלעזר שטרן: אני מקווה שהוועדה הזאת תצליח לרומם את מעמדם של בתי הדין הרבניים במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: ככה אני אומר לך.

שלמה קרעי: זה עוד ג'ובים לאלקין.

אלעזר שטרן: אני מקווה שגם אתה יודע כמוני, אני מקווה שגם אתה יודע כמוני ושותף כמוני לדאגה למעמדם של בתי הדין במדינת ישראל – דרך אגב, לא בעיני הדתיים דווקא אלא בעיני הציבור בישראל בכלל.

אלעזר שטרן: אני חושב – אני מקווה, לא יכול להתחייב – שאנחנו בחוק הזה נתרום גם למעמד שלהם, שהוא חשוב לכולם, בעיניי.

אלעזר שטרן: ככלל – – –

שלמה קרעי: ג'וב לאלקין, זה מה שיפתור את הבעיות?

שלמה קרעי: בשביל זה אנחנו פה אסירים של הכנסת?

אלעזר שטרן: חבר הכנסת קרעי, החוק הזה – אתם יכולים להגיד על כל החוקים בנושאי דת ומדינה שעולים כאן שהם חוקים, אתה יודע, לטובת זה או לטובת זה.

שלמה קרעי: אין פה שום דבר מהותי.

שלמה קרעי: כלום.

אלעזר שטרן: לא, יש דברים מהותיים.

אלעזר שטרן: יש דברים מהותיים.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה להגיד לך – אתה שומע אותי, דודי?

שלמה קרעי: ואגב, בחוק-יסוד: ממשלה הבא – – – עוד סגן שר – – –

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

איתן גינזבורג: נא לשבת במקומותיכם.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת במקום, בבקשה.

איתן גינזבורג: נא לשמור על השקט.

איתן גינזבורג: הצוותים, מנהלות הסיעה, אנא תפסו את מקומותיכם מאחורי הדוכנים שלכם בתאים.

איתן גינזבורג: תאפשרו לשר לסכם על מנת שנוכל לעבור להצבעה.

משה גפני: – – –

איתן גינזבורג: הינה, עכשיו תורך מגיע.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת גפני, תורך מגיע.

משה גפני: נניח יש לי סתם שאלה – – – אני שאלתי – – –

איתן גינזבורג: אני דורש מהשר להשיב לגפני.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לשמוע את השאלה.

משה גפני: איך זה – – –

אלעזר שטרן: זאת שאלה או אמירה?

אלעזר שטרן: אתה שאלת למה אני לא עונה – אני לא שמעתי שאלה.

אלעזר שטרן: סליחה?

משה גפני: – – – מה החוק הזה?

אלעזר שטרן: החוק הזה בא לרומם את מעמדם של בתי הדין הרבניים בחברה בישראל.

משה גפני: – – – זה לא שאלה.

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאני אענה לך?

משה גפני: תענה לי ואלך.

מיכאל מלכיאלי: מה זה לרומם?

מיכאל מלכיאלי: מה זה לרומם?

אלעזר שטרן: אז אני אומר לך.

אלעזר שטרן: אני חושב, אני חושב – מה זה לרומם?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה זה לרומם.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: לא, רגע, סליחה, זה הולך יחד.

אלעזר שטרן: אני עניתי לך, ושאלה גוררת שאלה וחבר הכנסת מלכיאלי שאל אותי שאלה על מה שעניתי לך.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך מה זה לרומם.

אלעזר שטרן: אני חושב שלרומם זה שבהנחה שיש מרוץ סמכויות – ולצערי, יש מרוץ סמכויות; במציאות החוקית היום במדינת ישראל, כשזוג מתחיל לדון שאולי הם ילכו להתגרש, יש מה שנקרא מרוץ סמכויות – מקובל להגיד שהאישה תרצה לרוץ לבית משפט והבעל – לבית דין.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: אני – חבר הכנסת גפני, אתה ביקשת ממני לענות על שאלות, אז אני עונה על שאלות.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: לא, אני נותן לכם תשובה ברורה.

אלעזר שטרן: אם אתה לא רוצה לשמוע – אתה ביקשת שאני אענה.

אלעזר שטרן: אז אני עונה.

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה החוק הזה.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: רגע, אני צריך להשלים תשובה לחבר הכנסת מלכיאלי.

אלעזר שטרן: רגע, אני רוצה לענות לחבר הכנסת מלכיאלי.

אלעזר שטרן: מה שאני רוצה לומר זה שלצערנו הרב המצב החוקתי במדינת ישראל יוצר מרוץ סמכויות.

אלעזר שטרן: מרוץ סמכויות אומר שכשזוג מתחיל לדבר על גירושים – – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: – – – הוא מדבר, הוא שאל אותי שאלה.

אלעזר שטרן: אני עונה לך.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שהמצב הזה שיש בכלל – לא משנה כרגע מה הפתרון – הדבר שקוראים לו מרוץ סמכויות הוא דבר לא בריא.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: זוג מדבר על גירושים, עכשיו, כל אחד אומר מי ירוץ קודם לפתוח תיק ואיפה.

אלעזר שטרן: מקובל להגיד שהאישה תרצה בבית דין לענייני משפחה והבעל ילך לבית דין רבני, שנותן לו יתרון, לא משנה אם זה נכון או לא.

אלעזר שטרן: לא משנה אם זה נכון או לא.

משה גפני: – – – אלקין יהיה בוועדה או לא?

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, אני לא שמעתי את השאלה.

משה גפני: יהיה בוועדה, אלקין?

משה גפני: אלקין.

אלעזר שטרן: אנחנו כרגע לא מתעסקים בשמות.

אלעזר שטרן: אני לא מכיר הסכמים קואליציוניים שיש בהם שמות.

אלעזר שטרן: תודה וערב טוב.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה הצבעה שמית, על פי בקשת הממשלה.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים להתחיל את ההצבעה.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: זוהי בקשת הממשלה.

איתן גינזבורג: לפעמים, אדוני, אתה מבקש להצביע שמית ולפעמים אחרים מבקשים.

איתן גינזבורג: הינה, הפעם, באופן פלאי, אחרים ביקשו.

איתן גינזבורג: על כן נעבור להצבעה.

איתן גינזבורג: אבקש ממזכירת הכנסת להקריא את שמות חברי הכנסת – מי בעד ומי נגד הצעת חוק הדיינים.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – בעד

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, לא להפריע בזמן הצבעה.

איתן גינזבורג: לא להפריע בזמן הצבעה.

איתן גינזבורג: אני מבקש לשבת במקום, חבר הכנסת בוסו.

איתן גינזבורג: במקום.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי המזכירה.

שלמה קרעי: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי, אנחנו באמצע הצבעה.

איתן גינזבורג: כן, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד

איתן גינזבורג: פרוש, די, די, מספיק.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ישראל אייכלר – נגד סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד משה ארבל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – נגד סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – נגד אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – נגד יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – נגד שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – נגד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – נגד מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מישהו מחברי הכנסת שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם אין, ההצבעה הסתיימה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה הן כדלקמן: בעד – 59, נגד – 51, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 30), עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאה: היא תעבור לדיון בוועדת הכנסת.

איתן גינזבורג: היא תעבור לדיון בוועדת הכנסת לקביעת ועדה – מעמד האישה והסמים.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10), לקריאה השנייה והשלישית.

איתן גינזבורג: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב, בבקשה.

איתן גינזבורג: לפני כן – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

): טוב.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להודיע כי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן תכהן כחברה בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי מטעם סיעת הרשימה המשותפת.

): תודה רבה.

הצעת חוק-יסוד: [מס' מ/1410; דברי הכנסת, חוב' י"ג, ישיבה 35; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, בבקשה להציג את הצעת החוק.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חבריי הנכבדים, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10), לקריאה שנייה ושלישית.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

איתן גינזבורג: נא לשבת.

איתן גינזבורג: בבקשה, סדרנים – רוני.

חוק ומשפט): ועדת החוקה הקדישה שלוש ישיבות רציניות, מעמיקות וממושכות להצעת חוק-היסוד, וזאת מלבד הישיבה שהוקדשה להצבעות.

איתן גינזבורג: ששש.

חוק ומשפט): במהלך ישיבות אלה נשמעו עמדות חברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, נציגי משרדי הממשלה ונציגי ארגונים בחברה האזרחית.

חוק ומשפט): הוועדה אף נתנה דעתה לפסק הדין המפורט שניתן ממש לאחרונה ובמהלך הדיונים על ידי בית המשפט העליון בעניין העתירות שהוגשו נגד הסדר ממשלת החילופים.

חוק ומשפט): דיונים אלו של הוועדה הובילו לשינויים משמעותיים בנוסח הצעת החוק כפי שהוגשה על ידי הממשלה ואושרה בקריאה ראשונה, ובהמשך הדברים אתייחס לשינויים אלה.

חוק ומשפט): ככלל, ההצעה מבקשת לערוך שני תיקונים נקודתיים בהסדר ממשלת החילופין שנחקק בכנסת הקודמת ואשר הפך להיות חלק מן המשטר החוקתי בישראל, ולצידם תיקון כללי שיחול בכל ממשלה.

חוק ומשפט): התיקון הראשון הנוגע לממשלת החילופין מבקש להוסיף להסדר מנגנונים שיממשו את העיקרון היסודי ביותר של הסדר ממשלת החילופים – ההחלפה בין ראש הממשלה לראש הממשלה החלופי לטובת מימוש מלא של עיקרון זה, שבא לידי ביטוי גם בהשבעת ראש הממשלה החלופי בעת מעמד השבעת הממשלה.

חוק ומשפט): מוצע לקבוע כי אם במהלך החצי הראשון של ממשלת החילופים, לפני החילופים, התקבל חוק להתפזרות הכנסת, כאשר לפחות שני חברי כנסת המזוהים כבעלי זיקה לראש הממשלה הראשון ברוטציה תמכו בחוק בקריאה שלישית, או אם בתקופה זו של המחצית הראשונה הכנסת התפזרה בשל אי-קבלת חוק התקציב, ראש הממשלה החלופי ייכנס לתפקיד ראש הממשלה וראש הממשלה המכהן יעבור לתפקד כראש הממשלה החלופי, וזאת לתקופת המעבר שעד לכינונה של ממשלה חדשה לאחר הבחירות.

חוק ומשפט): באופן זה יוגשם כאמור ההסדר שניצב בבסיס רעיון ממשלת החילופין.

חוק ומשפט): התיקון השני מציע להחיל את מנגנון ההצבעה הפריטטי החל בממשלת החילופים במליאת הממשלה גם על ועדות השרים.

חוק ומשפט): ההסדר הקיים קובע כי יש שוויון מספרי בין השרים בעלי הזיקה לראש הממשלה ובין השרים בעלי הזיקה לראש הממשלה החלופי, וכי אם אין שוויון כאמור, תקבע הממשלה מנגנון הצבעה שיבטיח שוויון בכוח ההצבעה של שתי קבוצות השרים או שייקבעו כללים לעניין אופן קבלת ההחלטות שיבטיחו יחס של שוויון כאמור.

חוק ומשפט): בתיקון המובא לפניכם מוצע לקבוע כי ההסדר החל במליאת הממשלה לעניין הבטחת השוויון בין שני הגושים יחול גם על ועדות השרים, וזאת, כדי לאפשר לממשלה למנות מספר מצומצם יותר של שרים לוועדות הרלוונטיות ולייעל את עבודת הוועדות תוך הבטחת עקרון הפריטטיות.

חוק ומשפט): שני התיקונים הללו מבטאים הפקת לקחים, משקפים הפקת לקחים מן הניסיון שנצבר עם הסדר ממשלת החילופין במהלך השנה החולפת, והם נועדו לאפשר יישום טוב יותר של ההסדר המשטרי החדש.

חוק ומשפט): התיקון השלישי נוגע לכל ממשלה ולכל סוג ממשלה, ובמסגרתו מוצע לקבוע הסדר שלפיו ראש הממשלה יהיה רשאי למנות במשרדו שני סגני שרים במקום סגן שר אחד, כפי שניתן לעשות בכל משרד אחר, וזאת נוכח עומס המשימות המוטלות על ראש הממשלה ואשר מטופלות דרך משרדו.

חוק ומשפט): אבקש להוסיף כי בהצעת החוק הממשלתית שאושרה בקריאה ראשונה הממשלה ביקשה גם להוסיף הוראה המונעת מראש הממשלה ומראש הממשלה החלופי לכהן כחבר ממשלה, לרבות כשר – לא רק כראש ממשלה אלא גם כשר – בכל ממשלה אחרת שתוקם באותה הכנסת.

חוק ומשפט): אחרי שהוועדה שמעה את עמדתי בעניין, יחד עם עמדות חברי כנסת נוספים שהביעו התנגדות עקרונית לסעיף המוצע, הסכימה הממשלה שלא לקדם תיקון זה ולהסתפק בהגבלה הקיימת כיום, שלפיה ראש הממשלה וראש הממשלה החלופי מנועים רק מלעמוד בראש ממשלה המוצעת במסגרת אי-אמון קונסטרוקטיבי.

חוק ומשפט): אני מברך מעל דוכן זה את הממשלה על הסרת הסעיף, שהיה מצמצם באופן מוגזם את מרחב הפעולה של האופוזיציה בכנסת, ואני רואה בתיקון זה בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית עדות ליכולתה של ועדת החוקה לשקוד על הסדרים מאוזנים במסגרת תיקון חוקי-היסוד.

חוק ומשפט): אבקש לציין כי אני סבור שבמהלך כהונתה של הכנסת הזאת ראוי לערוך בחינה רחבה יותר של מודל ממשלת החילופין, אשר במסגרתו נבחן הן את נחיצותו והן את מרכיביו השונים.

חוק ומשפט): מכל מקום, מכיוון שזה ההסדר החוקתי הקיים במועד הזה, ועל בסיסו הוקמה הממשלה הנוכחית, מן הראוי לחזק אותו ולשפר אותו באמצעות התיקונים המוצעים, ולאפשר לוועדה – בתיאום עם הממשלה, ומתוך שיתוף פעולה, אני מקווה, בין האופוזיציה לקואליציה – לבחון בעתיד את המודל כולו.

חוק ומשפט): להצעת חוק-היסוד הוגשו הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

חוק ומשפט): אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

חוק ומשפט): אזכיר כי מכיוון שמדובר בתיקון לחוק-יסוד: הממשלה, יש לאשרו בקריאה השנייה והשלישית ברוב של 61 חברי כנסת לכל הפחות.

חוק ומשפט): תודה לאדוני.

איתן גינזבורג: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, גם על התיקונים והעבודה שביצעתם לאורך שלוש הישיבות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להנמקת ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: ראשון המנמקים יהיה חבר הכנסת משה גפני – יעלה ויבוא אדוני.

איתן גינזבורג: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד 15 דקות.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: חברי הכנסת, גברתי השרה, יושב-ראש ועדת החוקה הציג כאן את החוק, והסביר במילים מאוד מצועצעות את מה שאחד לא מאמין לשני – ראש הממשלה החלופי לא מאמין לראש הממשלה שמכהן באותו זמן, וכן להפך, ולכן מביאים עכשיו חוק לאישור מליאת הכנסת שייתן ביטחון שאחד לא גונב את השני.

משה גפני: בכל אופן, זו ממשלה של גנבים, אז צריך שיהיה ביטחון; הרי גנבו את האנשים, גנבו את המצביעים, אז צריך שיהיה ביטחון שאחד לא יגנוב את השני.

משה גפני: אני זוכר, לא לפני שנות דור, אני זוכר לא מכבר את ההתקפה של אלה שמכהנים היום כראש ממשלה, כשר החוץ, כשר המשפטים – ההתקפות נגד ממשלת החילופים שהייתה קודם.

משה גפני: המציאות הזאת שבה עומדים כאן עכשיו ומסבירים לכנסת במילים של שבת: המשטר, זה ביסוד המשטר שלנו, הממשלה החלופית – איזה ביסוד המשטר שלנו?

משה גפני: גועל נפש.

משה גפני: זה כמו גן ילדים.

משה גפני: אחד לא מאמין לשני, ולכן צריך להכניס בחוק-יסוד, צריך להכניס את ההבטחות ואת הביטחון שאכן יבצעו את הסיכום שעליו סוכם.

משה גפני: יושב-ראש ועדת החוקה, כשהוא הביא את זה, אפילו לא חייך.

משה גפני: במקום להגיד: כולם שקרנים, אחד משקר את השני, וצריך שיהיה חוק-יסוד שיבטיח שהחילופים אכן התקיימו.

משה גפני: אבל זה לא מעניין אותי.

משה גפני: יושב-ראש ועדת החוקה כן הסביר, לא הסביר, חייך, לא חייך – מצחיק כל הדבר הזה.

משה גפני: לוקחים את ועדת החוקה, שפעם הייתה ועדה בעלת חשיבות עצומה, שעסקה בחקיקה המרכזית בכנסת, והפכו אותה למין שמרטף כזה של הבטחות כדי שיקוימו.

משה גפני: אבל לא זה העיקר, העיקר הוא משהו אחר לגמרי.

משה גפני: העיקר הוא שאני רואה – ויכול להיות שאי-אפשר להאמין לזה; אני ננזפתי פעמים רבות, אדוני היושב-ראש, על שאני לא כל כך מסור לארץ ישראל, << אחרי_כן >> אני לא כל כך בימין.

משה גפני: אני קיבלתי תוכחות מהרבה אנשים, כמו בנט וכמו אלקין וכמו גדעון סער; קיבלתי מהם תוכחות על זה שאני לא מספיק ימני, לא מספיק חשובה לי ארץ ישראל, לא מספיק חשובים לי כל הדברים שהם ביסוד קיומו של העם היהודי בארץ ישראל.

משה גפני: לא ידעתי, אבל התברר לי עכשיו שיש דברים יותר חשובים מארץ ישראל, יש דברים שהם יותר חשובים מלהיות ימני ממש, ככה, כמו שצריך, וזה השנאה לביבי.

משה גפני: עומד פה אלקין, שהסביר לי מה החשיבות בארץ ישראל, והולך לקואליציה עם מרצ ועם רע"מ ועם מפלגת העבודה.

משה גפני: בעיניי זה לא פסול, אבל אתה, צבוע שכמוך, אלקין, הטפת לי מוסר על ארץ ישראל.

משה גפני: אתה צבוע, גדעון סער, שהטפת לי על ארץ ישראל.

משה גפני: אתם צבועים, בנט ואילת שקד, שהטפתם לי מוסר על ארץ ישראל.

משה גפני: לא אמרתם לי אז שיש ערך יותר חשוב מארץ ישראל – השנאה לביבי.

משה גפני: אתם בשביל זה תמכרו את הנשמות שלכם; אתם בשביל זה תמכרו את הדת, את התורה, את הארץ, את הכול אתם תמכרו.

דוד אמסלם: מה זה אתם תמכרו?

דוד אמסלם: הוא כבר מכר הכול.

משה גפני: לא מכרו הכול, עוד יש.

דוד אמסלם: הוא מכר הכול ואין לו אלוהים.

יעקב ליצמן: מה עם אלקין?

דוד אמסלם: אלקין, אין לו שום דבר.

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: חוץ מאלקין אין כלום.

משה גפני: הטיפו לי מוסר, אדוני היושב-ראש, אני לא אשכח את זה.

משה גפני: אני הייתי הרי שותף לגדעון סער, אני הייתי שותף לאלקין, אני הייתי שותף לנפתלי בנט, אני הייתי שותף לאילת שקד, הייתי איתם יחד בקואליציה.

משה גפני: אבל אני הייתי נחשב השמאלני של הקואליציה, וידעו תמיד להטיף לי מוסר.

משה גפני: כשחיפשו מישהו – הרי לא היה שמאלני בשטח.

משה גפני: כשחיפשו מישהו להטיף לו מוסר, להסביר לו מה זה ארץ ישראל – אגב, זה לא נכון, אלא שבשבילי ארץ ישראל זה ארץ ישראל.

משה גפני: זה לא יעזור לא הימין ולא השמאל ולא כלום, ארץ ישראל.

משה גפני: אבל כשישבו בלילות כי היה צריך לדון בכל מיני נושאים שקשורים לקואליציה, היו מטיפים לי מוסר.

משה גפני: היה מסביר לי אלקין, שהוא גר, נדמה לי, ביהודה, הוא גר ביהודה ושומרון, מה זה ארץ ישראל; היה מסביר לי גדעון סער מה החשיבות בימין, הסביר לי על בגין והסביר לי על כל הנושא הזה של הליכוד, והוא הסביר לי מה זה ארץ ישראל.

משה גפני: הסביר לי.

משה גפני: ואני לא יכול לשכוח את אילת שקד ואת נפתלי בנט – הייתי שותף שלהם, והם הסבירו לי כמה אני טועה שאני לא צועק כל כך על ארץ ישראל.

דוד אמסלם: זה מה שנקרא: את חטאיי אני מזכיר.

משה גפני: את חטאיי אני מזכיר, מודה, מה לעשות.

משה גפני: אני אומר גם את האמת תמיד, מה אני אעשה.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אמסלם, את חטאיי אני מזכיר היום – האמנתי להם.

משה גפני: האמנתי להם.

משה גפני: הם דיברו על ארץ ישראל ואני האמנתי להם, וחשבתי שהם באמת אומרים דברים מהלב, דברים רציניים.

משה גפני: לא ידעתי.

משה גפני: אני כועס מאוד על זה שלא אמרו לי אז, הייתי מחליט אז שיש משהו יותר חשוב מארץ ישראל.

משה גפני: אתה רואה את אלקין – יש משהו יותר חשוב מארץ ישראל: השנאה לביבי.

משה גפני: בכל אופן, זה יותר חשוב.

משה גפני: הולכים עם מנסור עבאס וזה בסדר; הולכים עם מרב מיכאלי וזה בסדר; הולכים עם מרצ – לא הבנתי.

משה גפני: הממשלה הזאת הרי ודאי לא תדאג לארץ ישראל, שלא תהיה טעות בעניין הזה.

משה גפני: הממשלה הזאת גם לא תעשה בכלל כלום.

משה גפני: אין נושא שהיא יכולה לעשות, חוץ מדבר אחד – להחריב את כל נושא הדת שהיה מאז קום המדינה, כל הסטטוס קוו בנושאי דת, שבת, נישואין וגירושין, טהרת המשפחה, גיור, כל הנושאים של חינוך תורני.

משה גפני: את זה הם ינסו להחריב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הרי מה הייתה הטענה הגדולה?

משה גפני: שלא נצטרך ללכת לבחירות חמישיות, ואני רואה את השר אלקין מסתובב בדיון הקודם – עכשיו זה כבר לא כל כך מעניין אותו, אבל בדיון הקודם הוא הסתובב, על חוק הדיינים – – –

דוד אמסלם: אבל אל תשכח שהוא נורבגי.

משה גפני: הוא נורבגי, כן.

דוד אמסלם: הוא בא לדאוג שהוא יהיה גם דיין וגם בבחירה של הדיינים.

משה גפני: אתה צודק, אבל בחוק הקודם הוא הסתובב פה – – –

דוד אמסלם: ודאי.

משה גפני: ממש.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שיש עוד דבר חשוב שלא שמנו לב אליו: צריך לשנות את החוק, לשבת פה ימים ולילות ולשנות את החוק, כדי שבסוף החוק הזה יאמר שאלקין יהיה חבר בוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: ואל יהא הדבר קל בעיניך, זה דבר מאוד חשוב.

דוד אמסלם: יש מצב שהוא כבר יבקש להיות דיין בעצמו.

משה גפני: לך תדע.

איתן גינזבורג: דיין נורבגי?

דוד אמסלם: – – – שיביא לעצמו גם את הנורבגי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לא חשבנו על זה.

משה גפני: אני מציע שלא תציע, זה עוד יכול להגיע.

משה גפני: ולכן, יש דברים שהם בעלי חשיבות יותר גדולה מאשר ללכת לבחירות חמישיות, או ארץ ישראל, או הנושא הזה של כל מה שנלווה לחשיבות של ארץ ישראל.

משה גפני: יש דברים יותר חשובים, וזה להיות חבר בוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: אם אכן היו כנים דבריהם שהם מוכרחים ללכת לממשלה מהסוג הזה בגלל שאחרת נלך לבחירות חמישיות, למה יש חשיבות כזאת גדולה לשנות את חוק הוועדה למינוי דיינים?

משה גפני: לאיזה צורך?

משה גפני: הרי להשוות בין גברים לנשים – יש בין כה וכה בחוק הקיים.

משה גפני: למה צריך לעשות את כל התהליך הזה, שהוא תהליך ארוך ומייגע, ללא סיבה?

משה גפני: הסיבה היא אני ואפסי עוד.

משה גפני: הוועדה למינוי דיינים לא שווה אם אני, אלקין, לא חבר בה.

משה גפני: וזה אותו אלקין שהטיף לי על ארץ ישראל.

משה גפני: אני לא סולח לעצמי.

משה גפני: למה האמנתי לו? הרי הוא שקרן ופחדן שהוא לא בא לפה להציג את החוק.

משה גפני: הוא שולח את אורית פרקש, מסכנה, שצריכה לעמוד פה בחיצי ביקורת לא לה.

משה גפני: מזל שהוא לא שלח את עיסאווי פריג' על חוק הדיינים.

יעקב ליצמן: בפעם הקודמת זה היה ערבי.

משה גפני: בפעם הקודמת היה עיסאווי פריג'.

יעקב ליצמן: היה ערבי.

משה גפני: כן, עיסאווי פריג' היה.

משה גפני: פשוט לא להאמין איך עושים צחוק מהכנסת, עושים צחוק מחברי הכנסת.

משה גפני: לא להאמין עד כמה איבדו את הבושה.

משה גפני: וגדעון סער, מה קרה?

משה גפני: ואני הייתי – באמת, יכול להיות שגם היום, יכול להיות שאני חבר שלו, אבל הייתי חבר טוב, והוא הסביר לי את תורת ז'בוטינסקי ואת תורת בגין.

משה גפני: ואני, כזה, אתם יודעים, אני לא כזה – – –

איתן גינזבורג: אתה פשוט מכיר תורה.

משה גפני: אני מכיר רק תורה.

משה גפני: בדיוק.

איתן גינזבורג: רק תורה.

משה גפני: כן.

משה גפני: לא, אבל אני לא מכיר – בסדר, לא חשוב, לא חשוב.

משה גפני: ואני היום במשבר גדול.

משה גפני: גדעון סער חבר למנסור עבאס?

משה גפני: גדעון סער חבר למרב מיכאלי – שבעיניי זה כבוד, אבל בעיניו?

משה גפני: מה הוא היה אומר לי אם אני הייתי עושה את זה.

משה גפני: חבר למרצ?

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: ונפתלי בנט זה בכלל שקרן מדופלם.

משה גפני: פשוט אי-אפשר להאמין שבן אדם יכול לשקר כך.

משה גפני: נופלות רקטות על מדינת ישראל, אנשים נמצאים במקלטים, אנשים נמצאים בחדרים ממוגנים, באמת, והמצב לא הכי נחמד, אם לנקוט לשון המעטה.

משה גפני: ויוצא דובר שלו ואומר: ירדה ממשלת השמאל, ירדה מעל הפרק.

משה גפני: ובאותו זמן, באותם ימים ולילות שהרקטות נופלות על מדינת ישראל ואנשים נמצאים במקלטים, יושב שלום שלמה עם טל גן צבי, יום ולילה, והם מכינים את ההסכם הקואליציוני שבנט אמר שהוא לא קיים, מכינים את ההסכם הקואליציוני עם כחול לבן, עם מרצ.

דוד אמסלם: גם מנסור.

משה גפני: עם רע"מ, מנסור עבאס.

דוד אמסלם: מנסור, מנסור.

דוד אמסלם: ידידו מנסור.

משה גפני: כן.

משה גפני: יושבים שניהם ימים ולילות, והם יוצאים החוצה לאזרחי מדינת ישראל, שחיים בפחד מהרקטות, שנוחתות גם על מרכז הארץ – – –

דוד אמסלם: כשראש הממשלה נתניהו עסוק בניהול הלחימה, הם חופרים לו בולען.

משה גפני: נכון.

משה גפני: ואז יושבים שם, ובסוף מתברר שהכול שקר.

משה גפני: באה גם אילת שקד ומתחסדת.

משה גפני: היא אומרת ומסבירה שהיא רוצה ולא רוצה.

משה גפני: מה לא רוצה?

משה גפני: היא ובנט אותו דבר – שיקרו לאנשים ולאזרחים ולתושבים שהצביעו עבורם.

משה גפני: שיקרו.

משה גפני: לא היה דבר כזה בהיסטוריה שאנחנו מכירים, וזה לא משכן היושר כאן.

דוד אמסלם: דרך אגב, היא יותר גרועה ממנו.

דוד אמסלם: אני אסביר לך למה.

דוד אמסלם: הוא, לפחות הייתה לו מטרה להיות ראש ממשלה.

דוד אמסלם: היא שיקרה בלי סיבה.

משה גפני: על כל פנים, אני אומר לכם, זה דבר – מה הם יסבירו?

משה גפני: מה הם יסבירו לילדים שלהם?

משה גפני: מה?

משה גפני: ישאלו אותם: אבא, תגיד, למה שיקרת?

משה גפני: מה הוא יגיד – מדבר שקר תרחק?

משה גפני: מה הוא יגיד?

משה גפני: מה הוא יגיד לילד?

דוד אמסלם: הוא אמר לו, דרך אגב, הוא הסביר לו: רק אני יכול לארגן 61.

דוד אמסלם: הוא אמר לו: אבל זה מסובך להסביר.

דוד אמסלם: בטלוויזיה.

דוד אמסלם: איך תסביר לילד בגיל שמונה שאבא שלו שקרן?

משה גפני: מה שאני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש – אנחנו לא הרבה אנשים פה, אני רוצה שיחה אינטימית כזאת.

משה גפני: אני לא מבין למה שיקרו לי.

משה גפני: למה?

משה גפני: לא עשיתי להם רע.

משה גפני: הם ביקשו ממני להיכנס אז לקואליציה איתם יחד – נכנסתי יחד עם חבריי.

משה גפני: ישבו ועבדו עליי והסבירו לי את החשיבות של ארץ ישראל.

משה גפני: איך הם אומרים, איך הם יעמדו עכשיו מולי כשאני אשאל אותם מה עם ארץ ישראל?

משה גפני: תמר זנדברג תעזור לכם בזה?

משה גפני: מנסור עבאס יעזור לכם בנושא של ארץ ישראל?

משה גפני: מרב מיכאלי תעזור לכם בנושא של ארץ ישראל?

משה גפני: אני לא אומר יאיר לפיד.

משה גפני: אפשר להגיד גם יאיר לפיד.

משה גפני: אני לא יודע איך זה בכחול לבן, יש כאלה ויש כאלה.

משה גפני: אבל היו 65 מנדטים שניתנו על ידי ציבור הבוחרים למפלגות הימין והדתיות.

משה גפני: 65 מנדטים זוהי תוצאה חסרת תקדים, התושבים בישראל אמרו: זה מה שאנחנו רוצים.

משה גפני: מה תהיה התשובה על הדבר הנורא הזה – השנאה לביבי?

משה גפני: מה תהיה התשובה?

משה גפני: לא היה אפשר לקחת את אותם 65 מנדטים שהציבור בישראל נתן למפלגות הימין ולמפלגות החרדיות?

משה גפני: היינו הולכים יחד, אנחנו לא זגזגנו.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

משה גפני: מה, אני סיימתי?

איתן גינזבורג: ממש כך.

איתן גינזבורג: 15 דקות עברו ביעף.

משה גפני: אז אני מסיים.

איתן גינזבורג: אני רוצה להגיד לך משהו.

איתן גינזבורג: אני בטוח שמי שיוכל להשיב לך על השאלה יהיה חבר הכנסת יעקב ליצמן, שיבוא מייד אחריך.

משה גפני: אני אהיה פרווה לעומתו.

משה גפני: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני אומר לך, מה שאני אומר, חלק אני אומר קצת בהומור וחלק אני אומר קצת באמירות כאלה, אבל תדע לך – ואני אומר את זה לכנסת – –

איתן גינזבורג: אבל הכול מגיע מהלב.

משה גפני: – – זה דבר שלא יסולח.

משה גפני: ההתנהגות הזאת תעלה להם ביוקר.

משה גפני: כל אלה – ניר, אני גם אומר לך: השקר הזה ששיקרתם לי, שכאילו ארץ ישראל היא הדבר הכי חשוב – שקר, שיקרתם לי כל השנים.

משה גפני: לכם יש דברים יותר חשובים.

משה גפני: האופורטוניזם הזה, תאוות השררה והרצון להיות אלה שעושים הכול רע לחרדים – זאת תאווה בלתי נשלטת.

משה גפני: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

איתן גינזבורג: לפני חבר הכנסת ליצמן ימסור הודעה יושב-ראש ועדת הכנסת, אבל אתה יכול לעשות את צעדיך לקראת הדוכן בנחת, בשלווה.

איתן גינזבורג: עד שתגיע הוא כבר יסיים את דבריו.

דוד אמסלם: באמצע הדיון אתה נותן לו למסור הודעה?

איתן גינזבורג: – – – הודעה.

איתן גינזבורג: עד שהוא יגיע, הוא – – – כן, זה מקובל.

דוד אמסלם: זה לא מקובל.

דוד אמסלם: אני לא זוכר דבר כזה.

איתן גינזבורג: זה נאמר גם בנשיאות, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

דוד אמסלם: באמצע דיון אני לא זוכר דבר כזה – –

איתן גינזבורג: בנשיאות זה נאמר – – –

דוד אמסלם: – – אבל אתה ממשיך עוד פעם בדרככם.

דוד אמסלם: רגיל.

איתן גינזבורג: טוב, תודה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 30), התשפ"א–2021, מ/1436.

): תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה.

דוד אמסלם: אתה מבין מה אתה עושה?

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אם אתה נותן לו להודיע איזושהי הודעה.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם שרוטים לגמרי.

דוד אמסלם: לא אכפת לכם כלום, שום דבר.

דוד אמסלם: אין לכם כבוד אפילו לכנסת, גם לך.

דוד אמסלם: כלום.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

איתן גינזבורג: בבקשה, חבר הכנסת ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: 15 דקות לרשותך.

יעקב ליצמן: כמה יש לי?

איתן גינזבורג: 15.

איתן גינזבורג: הן עומדות לרשותך, אתה לא חייב לנצל את כולן.

יעקב ליצמן: כן, כן.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתחיל עם הסיפור של הערב.

איתן גינזבורג: נאפס לך ונתחיל מהתחלה.

יעקב ליצמן: כן, בסדר.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתחיל עם מה שהתגלה לנו כאן הערב.

יעקב ליצמן: הסתובבה חברת הכנסת סילמן, עידית סילמן, עם מכשיר הקלטה בכיס נגד חברי הכנסת עבור ערוץ 12, והקליטה את כל חברי הכנסת כאן, במליאה.

משה גפני: היא שאלה אותי אם אני מסכים לעשות איתה דיל על הוועדה למינוי דיינים.

יעקב ליצמן: היא עשתה את הדבר הזה – פשע.

יעקב ליצמן: פשע כאן.

יעקב ליצמן: אני וגפני הגשנו תלונה ליושב-ראש הכנסת.

יעקב ליצמן: הוא הפסיק את זה, לשבחו ייאמר, אני אומר את זה.

יעקב ליצמן: אבל איך מסתובבת כאן חברת כנסת, בכירה, כביכול, יושבת-ראש של כלום ולא משנה מה, ומקליטה חברי כנסת כאן למטה?

יעקב ליצמן: אני לא יודע, יש איזו ועדה להתלונן על זה?

יעקב ליצמן: עידית סילמן.

דוד אמסלם: אין כללים.

דוד אמסלם: הרב ליצמן, אין כללים.

דוד אמסלם: אין כללים.

יעקב ליצמן: זה נורא ואיום.

יעקב ליצמן: אני לא יודע איך אתם עוברים לסדר-היום.

יעקב ליצמן: היא מקליטה כאן, היא הסתובבה כאן.

דוד אמסלם: אין כללים.

יעקב ליצמן: אני אגיד לכם, יותר חמור – רגע, תחכה רגע.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך, יותר חמור: לחברי הקואליציה היא גילתה, ואז הם דיברו יפה, ואת חברי האופוזיציה היא תקפה.

יעקב ליצמן: בושה מה שקורה כאן בכנסת.

יעקב ליצמן: בבניין למטה אי-אפשר לדבר כבר.

יעקב ליצמן: היושב-ראש, לזכותו ייאמר, ניגש אליה וקרא אותה לסדר.

יעקב ליצמן: איך זה יכול להיות?

יעקב ליצמן: זה מראה לך קודם כול על שיתוף פעולה עם התקשורת.

דוד אמסלם: היא הייתה מדובבת משטרתית פעם, איתן?

יעקב ליצמן: עכשיו היא תהיה.

דוד אמסלם: יש לה כבר קורס.

יעקב ליצמן: אולי היא מחפשת ג'וב אחרי שהיא תעזוב את הכנסת.

דוד אמסלם: אני אומר לאיתן, לא בסדר מה שעשית קודם.

איתן גינזבורג: – – –

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: יש כבוד לכנסת.

יעקב ליצמן: אני מצפה, אדוני, שגם ממך, כיושב-ראש הישיבה כרגע, וגם מכולם, כל החברים – לגנות.

יעקב ליצמן: כל אחד שיתחיל לדבר היום לדעתי צריך לגנות את המעשה הזה, מעשה נבלה.

יעקב ליצמן: אני לא זוכר – הייתה פעם אחת, אתה זוכר, אדוני חבר הכנסת אמסלם?

יעקב ליצמן: מה היה פעם בכנסת, דבר אחד, שהגישו תלונה וקיבלו עונש.

יעקב ליצמן: אני לא יודע בדיוק מה.

דוד אמסלם: דרך אגב, צריך להגיד ליושב-ראש שיעמיד אותה בפני ועדת האתיקה.

יעקב ליצמן: כן, אבל אין ועדת אתיקה.

יעקב ליצמן: לכשתהיה – בינתיים יהיו כבר בחירות.

יעקב ליצמן: כשתהיה ועדת אתיקה, יהיו כבר בחירות.

יעקב ליצמן: הוא מחכה עדיין לדודי ביטן.

יעקב ליצמן: זאת הקדמה, זה לא על חשבוני.

יעקב ליצמן: לא, אני לא אדבר הרבה – כי זה בסך הכול לשירות – – –

איתן גינזבורג: זה שייך לכולם.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: זה לא משהו לא נורמלי?

יעקב ליצמן: זה ממש פשע, אני לא צוחק – – –

דוד אמסלם: לא נתפס, לא נתפס.

דוד אמסלם: אבל האמת היא שאתם כל יום עושים פה איזה אירוע דרמטי שאני לא מעכל אותו.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, בוא נדבר עכשיו לא לעניין; לעניין דיברנו כבר.

יעקב ליצמן: לא, כי זאת הקואליציה.

יעקב ליצמן: מה התפקיד שלה, דודי אמסלם, מה התפקיד שלה?

יעקב ליצמן: היא יושבת-ראש של כלום, למה?

דוד אמסלם: קואליציית הקש.

יעקב ליצמן: קש.

דוד אמסלם: היא לא מבינה מה התפקיד שלה.

דוד אמסלם: היא חושבת שהתפקיד שלה זה להקליט אותנו ולהעביר את זה לערוצים.

יעקב ליצמן: זה מה שהיא עשתה.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: יכול להיות שהיא מקבלת משכורת מערוץ 12.

יעקב ליצמן: דפנה ליאל.

דוד אמסלם: אנחנו לא יודעים.

דוד אמסלם: עבודה נוספת.

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: אין ליגה, אין רמה, אין סטייל.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, היום בערב התבשרנו על מינויים חדשים – אלי אבידר וחבריו, הוא התמנה לשר.

יעקב ליצמן: בשבוע הבא אתם תמנו סגן שר לאלי, סגן שר לכלום, ואחר כך הוא יקבל נורבגי.

יעקב ליצמן: סגן השר הזה גם יקבל נורבגי.

יעקב ליצמן: בקיצור, עוד מעט כל החלק הזה יהיה נורבגי; מכאן עד שם הכול נורבגי, ואנחנו נהיה היחידים שנעבוד כאן בכנסת.

יעקב ליצמן: ואף על פי כן, אני לא מתחלף איתם.

דוד אמסלם: – – – כשיתעייפו הנורבגים יעשו נורבגי לנורבגים.

דוד אמסלם: ישנו את חוק-היסוד, יעשו גם נורבגי לנורבגי, ואז יהיו להם למעלה מ-90 ח"כים בכנסת.

יעקב ליצמן: מה המסכנות?

יעקב ליצמן: ראש הממשלה חייב להיות חבר כנסת.

יעקב ליצמן: הוא מסכן פשוט.

יעקב ליצמן: צריך לעשות שגם עליו יהיה נורבגי.

יעקב ליצמן: ראש ממשלה חלופי, וחלופי חלופי, וחלופי חלופי – עד סוף כל הדורות.

איתן גינזבורג: האמת היא שעושים עוול לחוק הנורבגי, כי בנורבגיה השיטה היא כזאת שברגע שנבחרת ממשלה מתוך הפרלמנט, הם אוטומטית, כל השרים, עוזבים את הפרלמנט, ונכנסים אחריהם חברי כנסת.

יעקב ליצמן: כולם?

איתן גינזבורג: כן, אבל זה אוטומטי.

איתן גינזבורג: אין שיקול דעת.

איתן גינזבורג: פה יש שיקול דעת: אתה יכול לבחור להתפטר, אתה יכול לחזור אם אתה לא רוצה חבר כנסת כזה, אם אתה לא רוצה – – –

אורי מקלב: פה זה שיקול דעת.

איתן גינזבורג: פה יש שיקול דעת.

יעקב ליצמן: כל מה שכדאי, כל מה שכדאי.

איתן גינזבורג: אבל מה, שם זה מעוגן בחוקה, בקונסטיטוציה, בחוקה.

איתן גינזבורג: זה חלק מהשיטה של הנורבגים.

אורי מקלב: – – – בכוח מול הממשלה – – – אין שום ממשק עם השרים.

אורי מקלב: לא רואים אותם, הם לא באים לפה.

אורי מקלב: אתה לא רואה את שר האוצר, אתה לא רואה שרים אחרים.

אורי מקלב: מכיוון שהם לא נמצאים שם – – – פה אתה ניתקת את זה.

אורי מקלב: הם לא נמצאים פה, אין שום אפשרות, לא לשאול – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מקלב, גם אתה היית סגן שר בנורבגי, וגם אדוני היה שר בנורבגי.

אורי מקלב: – – –

איתן גינזבורג: אבל השיטה שם היא אינהרנטית.

איתן גינזבורג: זה חלק מהשיטה.

איתן גינזבורג: הפרלמנט הוא במאה אחוז תפוסה כל הזמן, במאה אחוז פרלמנט.

יעקב ליצמן: כן, אבל אני הייתי שולח כמה אנשים כאן לנורבגי.

איתן גינזבורג: שילמדו.

יעקב ליצמן: – – – כאלה שמקליטים אותם.

איתן גינזבורג: אחד הדברים החשובים שיש שם זה חוקה, מה שלנו אין, לצערי.

יעקב ליצמן: אה, אנחנו מסתדרים בלי חוקה.

איתן גינזבורג: נו, אתה רואה?

יעקב ליצמן: אף פעם לא תהיה כאן חוקה.

איתן גינזבורג: משנים חוקי-יסוד ככה.

איתן גינזבורג: כשיש חוקה אי-אפשר לשנות.

איתן גינזבורג: אולי נחשוב על זה, ליצמן, מה אתה אומר?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אתה רוצה חוקה?

איתן גינזבורג: למה לא?

יעקב ליצמן: עשרת הדיברות זה דבר ראשון.

יעקב ליצמן: אתה רוצה?

איתן גינזבורג: זה הבסיס.

יעקב ליצמן: היה פעם רב שבא לעיירה.

יעקב ליצמן: רב חדש.

יעקב ליצמן: כל רב שבא – – –

דוד אמסלם: בדיחה?

יעקב ליצמן: לא, זה סיפור אמיתי.

יעקב ליצמן: מה שאני אומר אמיתי.

יעקב ליצמן: בא רב אחד, רב חדש.

יעקב ליצמן: לכל רב יש תקנות, הוא עושה תקנות חדשות.

יעקב ליצמן: בא הרב הזה, ומה הוא כתב בתקנות שלו, שהוא עושה?

יעקב ליצמן: את עשרת הדיברות.

יעקב ליצמן: הוא אומר: כשרב עושה משהו, כולם מפחדים שהוא עושה.

יעקב ליצמן: עשה את זה – לא תגנוב, זכור את השבת, שמור את השבת.

איתן גינזבורג: כבד את אביך.

יעקב ליצמן: כבד את אביך.

יעקב ליצמן: כאן אין כלום.

יעקב ליצמן: שבת?

יעקב ליצמן: הולכים על תחבורה ציבורית בשבת.

יעקב ליצמן: לא תחמוד – להיות ראש ממשלה; לא תגנוב – הצבעות כפולות כאן.

יעקב ליצמן: אני אספר לך מה יש כאן?

יעקב ליצמן: זה נורא ואיום, מה שיש כאן.

יעקב ליצמן: אין שום דיבר אחד מעשרת הדיברות שמקיימים.

יעקב ליצמן: הממשלה הנוכחית – אנחנו עוד לא הגענו, אדוני היושב-ראש, לחוק ההסדרים.

יעקב ליצמן: איווט ליברמן הבריון אמר: מיסים?

יעקב ליצמן: חלילה וחס.

יעקב ליצמן: את כל המיסים הוא מעלה בכל מיני דרכים אחרות, אבל רק במה שנוגע לחרדים.

יעקב ליצמן: מה שנוגע לחרדים, פתאום – דרך מעונות יום, דרך כל מיני דברים אחרים.

יעקב ליצמן: הוא לא ישבע, ורק יש לי נחמה אחת – השם ישמור, השם יעזור לנו שהקואליציה תיפול במהרה, "תעביר ממשלת הזדון מן הארץ", אנחנו מתפללים לזה עוד מעט, עוד חודש ימים, שישה שבועות.

יעקב ליצמן: יש לי נחמה אחת: איווט ליברמן לא יכול להחזיק הרבה זמן בתפקיד.

יעקב ליצמן: בכל השנים שלו הוא כל פעם התפטר באמצע.

יעקב ליצמן: זה איווט ליברמן, זאת הדרך.

יעקב ליצמן: ביום שהוא לא מקבל פתאום – קח, לא בא.

יעקב ליצמן: אין סיבות.

יעקב ליצמן: ברגע שהוא ירגיש עוד בחירות – חכו, הוא יברח; הוא ישאיר אתכם לבד.

יעקב ליצמן: רציתי לדבר על עוד דבר, הנושא של הקורונה.

יעקב ליצמן: הקורונה זה נורא ואיום, ואנחנו חייבים לעשות לחץ שכולם יקבלו את החיסונים, מי שרוצה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי מה קורה כאן.

יעקב ליצמן: אמרו לנו שמקדימים את החיסונים של פייזר בכמה שבועות, ו-200,000 חיסונים הקדימו.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה את הקשבתך.

איתן גינזבורג: סליחה.

יעקב ליצמן: אמרו לנו שהממשלה הצליחה – ראש הממשלה – כאילו להקדים בשבועיים-שלושה את החיסונים, ו-200,000 חיסונים, לא יודע כמה, הוא הצליח.

יעקב ליצמן: מה שמתברר זה שמדינת ישראל רכשה מיליוני חיסונים; הם נמצאים באירופה עבורנו, אז למה לא מביאים אותם?

יעקב ליצמן: למה לא מספקים את זה לציבור, לכל מי שרוצה?

איתן גינזבורג: למה?

יעקב ליצמן: אתה צריך להגיד לי למה.

איתן גינזבורג: אני יושב פה בדוכן היושב-ראש.

איתן גינזבורג: מאיפה אני יודע?

יעקב ליצמן: זה סיפור אמיתי, אגב.

יעקב ליצמן: ידוע לנו, נודע לנו חד-משמעית.

יעקב ליצמן: יש חיסונים שהממשלה רכשה, והם נמצאים באירופה, שביבי עשה.

יעקב ליצמן: מיליוני חיסונים שולמו, ולא מביאים אותם.

יעקב ליצמן: עשו טובה, 200,000 חיסונים הקדימו בשבועיים-שלושה.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מה ההישג הזה?

איתן גינזבורג: ברשותך, אני – – –

יעקב ליצמן: כן, בסדר.

יעקב ליצמן: צריך להגיד עוד פעם "אדוני היושב-ראש", או שיורידו אותי?

מנסור עבאס: אני פוטר אותך.

יעקב ליצמן: אתה פוטר?

יעקב ליצמן: אפשר לקבל את זה בכתב?

איתן גינזבורג: תראה איזה לארג'.

יעקב ליצמן: אני רוצה בכתב, כי היום – כל דבר חושדים בנו.

מנסור עבאס: הכול בסדר, אנחנו נעשה חוויה מתקנת עכשיו.

יעקב ליצמן: טוב.

יעקב ליצמן: לכן, אדוני, אני אשחרר אתכם.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, לא היית קודם כשדיברתי.

יעקב ליצמן: אני וגפני תפסנו מישהו שמקליט – חברת הכנסת עידית סילמן הקליטה את חברי הכנסת כאן היום אחר הצוהריים, עבור הטלוויזיה.

יעקב ליצמן: הגשתי תלונה ליושב-ראש הכנסת; היושב-ראש הפסיק את זה.

יעקב ליצמן: אבל איזו חוצפה שבן אדם מקליט חברי כנסת כאן במליאה, כאן למטה.

יעקב ליצמן: בתוכו.

יעקב ליצמן: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו, כמובן, נתנגד לחוק.

יעקב ליצמן: תודה רבה, והשארתי לך, אדוני, דקה וחצי.

מנסור עבאס: יפה, תודה לך.

מנסור עבאס: אני אנצל את זה כדי – – –

יעקב ליצמן: לשבח את חברי הכנסת של יהדות התורה, שהם שומרים על הזמן.

מנסור עבאס: שנחזור לדבר בצורה גם עניינית וגם סובלנית.

יעקב ליצמן: אה, כן.

יעקב ליצמן: אני שמח, אני רק מקווה שאתה לא מתכוון שגיליתי שמקליטים אותנו ועוברים על החוק, עוברים על הסדר, שזה לא לעניין.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה לך, חבר הכנסת ליצמן.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לדובר הבא – חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: עד 15 דקות.

אורי מקלב: מכובדי יושב-ראש הכנסת – ואם זה לא טוב, אז אדוני יושב-ראש הכנסת.

מנסור עבאס: תודה, תודה לך.

מנסור עבאס: אני מעריך את זה.

אורי מקלב: חס וחלילה, שלא נטעה.

אורי מקלב: לא נטעה בעניין הזה, מפחד שאולי יוציאו אותנו.

אורי מקלב: באמת סיטואציות שאנחנו לא היינו רוצים לראות כאן בכנסת.

אורי מקלב: זה לא מכבד אותנו מספיק.

אורי מקלב: יש דברים שלא מכבדים, לא צריך להוסיף על זה עוד משהו.

אורי מקלב: חבריי חברי הכנסת, כל לילה שאנחנו עוברים פה, אנחנו רואים כאן עוד דברים חדשים, תקדימים חדשים: הקלטות סתר בין חברי כנסת, לעבור עם מיקרופון סמוי, עם צוות שמסריט מלמעלה ועם מיקרופון אלחוטי – איפה קצת מוסר?

אורי מקלב: איזה קווים אדומים אנחנו חוצים כאן כל פעם?

אורי מקלב: ההידרדרות מאוד נוראה.

אורי מקלב: זה לא פלא עכשיו שאנחנו גם מביאים אלינו חוקים הזויים מבחינת מי שמביא אותם.

אורי מקלב: קודם כול, בכלל, תקדימים שלא היו.

אורי מקלב: אני רואה את החוק הזה; החוק הזה – יש בו שלושה חלקים: החלק הראשון – חוסר אמון משווע שיש בין ראש הממשלה לראש הממשלה החלופי.

אורי מקלב: ואם יש איזה עוד חשש, אז מבריגים את זה עוד קצת: אם בכל אופן יהיו בחירות ויפילו את הממשלה, אז ראש הממשלה החלופי יהיה מייד ראש הממשלה, כדי שלא – וראש הממשלה לא יוכל ללכת למקום אחר, והוא לא יכול להיות ראש ממשלה גם אם יש רוב.

אורי מקלב: הכול – כל מיני דברים, ורק קרימינלים שחושבים על זה הם אלה שיכולים לחשוב איך עכשיו לעשות את זה.

אורי מקלב: והכול בחקיקה, בחוק-יסוד.

אורי מקלב: שום דבר לא מונע.

אורי מקלב: הכול כדי לתת לממשלה הזאת את האמון, אמון, בחשדנות הבסיסית, שיוכלו בכלל לעבוד.

אורי מקלב: ואחרי זה אנחנו צריכים גם לסמוך – וילדינו צריכים לסמוך – על כך שאנשים כאלה, שמקבלים את ההחלטות הקשות והגורליות, יקבלו החלטות מושכלות והחלטות עם אחריות.

אורי מקלב: אבל לא זה.

אורי מקלב: מה עוד הוא בא להוסיף?

אורי מקלב: עוד שני סגני שרים במשרד רוה"מ.

אורי מקלב: שני סגנים.

אורי מקלב: בכלל, סגן במשרד רוה"מ הוא תופעה שהיא נדירה.

אורי מקלב: כולם יודעים – אולי לפעמים היו מהמגזר הדרוזי.

אורי מקלב: אמרו שבתוך משרד ראש הממשלה – הוא צריך את האוכלוסייה הזאת לקדם מתוך משרד רוה"מ כמשרד מתכלל.

אורי מקלב: יש שינוי מהותי, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בין סגן שר במשרדים שהם משרדים ביצועיים קלאסיים, בוודאי בגדולים, ששם יש לשר הרבה מה לעשות.

אורי מקלב: אני לא אתכחש לכך, אני לא אגיד שלסגן שר אין תפקיד; יש לו תפקיד חשוב, זה תלוי באמת בשר שלך, ביכולות שלך, אבל הוא בהחלט יכול לתת תחומי אחריות לסגן שלו.

אורי מקלב: הוא יכול לפעול, הוא יכול לרדת לעומקם של דברים.

אורי מקלב: משרד רוה"מ זה המשרד היחיד ששונה מכל המשרדים.

אורי מקלב: הוא לא משרד ביצועי, הוא משרד שבעצם מתכלל את כל המשרדים.

אורי מקלב: ראש הממשלה, עם הצוות שלו ועם מנכ"ל משרד רוה"מ, מעבירים את הדברים: קוראים למנכ"לים ומפעילים את הדברים, דברים שחשובים לממשלה לבצע, החלטות ממשלה; ועדת שרים כזאת, ועדת מנכ"לים.

אורי מקלב: סגן שר שם – בכלל, הקשר בין ראש הממשלה לתפקיד שלו כשר, זה משהו אחר בסמכות שלו.

אורי מקלב: שני סגנים זה מאוד מזכיר – אני לא יכול שלא לחזור עוד פעם על האמירה הזאת, שהייתה חצי בדיחה, על אישיות ציבורית חשובה, הוא בנה בניין עצום ולא ידעו למה הוא בונה אותו.

אורי מקלב: לא ידעו בשביל מה הוא צריך כזה, מה הוא הולך לעשות שם.

אורי מקלב: אז כששאלו את המזכיר שלו מה הוא הולך לעשות, הוא אמר שדבר אחד הוא יכול להגיד: אם יש מישהו שיודע להגיד לו מה הוא יעשה בחצי בניין, הוא ייתן לו את החצי השני.

אורי מקלב: תגידו לי מה יכול לעשות סגן שר אחד במשרד רוה"מ, אז אני אבין עכשיו מה יש לסגן השני.

אורי מקלב: אבל גם לסגן הראשון אני לא יודע.

אורי מקלב: ועכשיו על זה אנחנו מוצאים.

אורי מקלב: זה לא דבר שעומד בפני עצמו.

אורי מקלב: זה נכלל בעוד 28 שרים שהממשלה הזאת מכילה היום, וזה מכיל את אותו מספר, 24 – אולי אני טועה באחד, לא, 24 – נורבגים.

אורי מקלב: 24 נורבגים.

אורי מקלב: לא היה דבר כזה.

אורי מקלב: מפלגה של ארבעה יכולה לקבל שלושה נורבגים, או ודאי, מפלגה של שבעה מקבלת ארבעה נורבגים.

אורי מקלב: ארבעה.

אורי מקלב: רוב הסיעה מתחלפת.

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: איפה נשמע דבר כזה?

אורי מקלב: כל השולחן הזה ריק.

אורי מקלב: הוא לא ריק רק עכשיו; הוא ריק גם בהצבעות, הוא ריק.

אורי מקלב: אין קשר בין הממשלה לבין הכנסת.

אורי מקלב: לא הפעילו מנגנון שנותן איזה כוח לכנסת מול הממשלה.

אורי מקלב: שרים – מי ראה כאן את שר האוצר בכלל, בתקופה?

אורי מקלב: מי ראה את שר האוצר כשדברים כל כך חשובים על הפרק?

אורי מקלב: מתי נראה אותו?

אורי מקלב: אין דבר כזה.

אורי מקלב: שרים בכלל לא מגיעים, אין שום קשר.

אורי מקלב: ולא רק זה.

אורי מקלב: שר הביטחון, רוצים בקרוב לעשות גם אותו נורבגי.

אורי מקלב: שרים מרכזיים שנמצאים בממשלה בכלל לא בכנסת.

אורי מקלב: ולא הפעלנו מנגנון.

אורי מקלב: אומרים לי: נורבגי, עושים את זה שם, ויש מנגנון שיודע לחבר ולאזן בין הדברים; אנחנו לא יודעים לעשות את זה, ולא עושים ולא רוצים לעשות, ומתעלמים מהדבר.

אורי מקלב: אבל הרבה הרבה יותר חמור מכל העניין הזה – מי אלה שבאו ומביאים לנו את החוקים הנורבגיים וחוקי-יסוד?

אורי מקלב: אותם אנשים שלפני כמה חודשים, בקושי שנה, עמדו מעל כל דוכן בכל הזדמנות שיש, ובכל כלי התקשורת טענו על השלטון הקודם, על ממשלת החירום הלאומית, שהייתה הרבה יותר צנועה, במספרים הרבה יותר קטנים.

אורי מקלב: באו ודיברו על כך, על שחיתות שלטונית, על בזבוזי כספים, על ג'ובים ומינויים – – – בלילה, בשביל האאודי.

אורי מקלב: ולא רק זה – הגדילו עוד, על 50 מטר, שני ראשי ממשלה, חלופי, עם האאודי.

אורי מקלב: אותו אחד שבא היום הוא ראש הממשלה החלופי, הוא זה שבא לדבר – איך יכול אדם?

אורי מקלב: יכול אדם לבוא ולבקר את השני, אבל עד איפה יש?

אורי מקלב: אתה עצמך – אתה עצמך משמש כראש הממשלה החלופי.

אורי מקלב: אין לאדם בושה?

אורי מקלב: כשמשמיעים לו את הדברים האלה – אין קצת ערך עצמי?

אורי מקלב: כבוד עצמי?

אורי מקלב: אמינות של עצמי?

אורי מקלב: אני לא יכול לעשות את זה, אז אני אסתפק במשהו הרבה יותר צנוע.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: עם כל המשמעות של זה, עד הפרט האחרון, ושיהיו גם שני מנכ"לים.

אורי מקלב: שני מנכ"לים, גם על זה לא מתריעים, עם כל הצוותים שיש שם.

אורי מקלב: אי-אפשר להאמין שאלה רוצים להיות נציגי ציבור ושלוחי ציבור, בלי שום בושה.

אורי מקלב: מה היה צריך לצפות ממנו?

אורי מקלב: אחד כזה שבא ועומד מעל הדוכן, ולפני כולם מבקש מהציבור סליחה – הטעיתי אתכם, טעיתי.

אורי מקלב: יש אלף ואחת נוסחאות.

אורי מקלב: אני יכול לבוא אצלי – איך באים בהכנעה, לא ביהירות: באים לציבור, באים לבקש סליחה מראש הממשלה לשעבר נתניהו.

אורי מקלב: באים לבקש סליחה.

אורי מקלב: הדבר הכי אלמנטרי שצריך לעשות: אני באתי וביקרתי אותך, אני לוקה בכפליים.

אורי מקלב: קצת יושרה, תבוא, תבקש: טעיתי, סליחה.

אורי מקלב: הוא עומד, וכששואלים אותו את השאלות הנוקבות האלה – בלי למצמץ, זה לא ייאמן מה הוא עונה.

אורי מקלב: מה התשובה שעונה ראש הממשלה החלופי במיוחד?

אורי מקלב: גם ראש הממשלה הזה, מה שהוא אמר – מה הוא ענה?

אורי מקלב: חבר הכנסת אמסלם, אתה יודע מה הוא ענה?

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: ראש הממשלה בפועל, מה?

אורי מקלב: יש כאן אופוזיציה מופקרת.

אורי מקלב: יש פה אופוזיציה מופקרת.

אורי מקלב: בכנסת עכשיו, האופוזיציה שלנו היא אופוזיציה מופקרת.

אורי מקלב: חכה, באיזה טיעון למדני: מכיוון שהאופוזיציה מופקרת והיא לא נותנת לשרים לעבוד, השרים לא יכולים להיות פה בלילות, אז צריך לתת להם נורבגים.

אורי מקלב: איך זה?

אורי מקלב: איך התירוץ הזה?

אורי מקלב: אבל מה לעשות שאת ההסכם הזה הוא כבר קבע עוד לפני שהאופוזיציה קמה ותפקדה?

אורי מקלב: בתוך ההסכמים הקואליציוניים יש את החוק הנורבגי.

דוד אמסלם: מנסור, אתם מרשים לנו להיות אופוזיציה?

אורי מקלב: הם לא ידעו להיות כזאת אופוזיציה.

אורי מקלב: עם כל הכבוד, אני לא יכול לבוא בטענה.

דוד אמסלם: הוא אמר שאנחנו אופוזיציה מופקרת, למה?

דוד אמסלם: כי אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: אתם מרשים לנו לדבר?

מנסור עבאס: דוד, בוא נרחיב, נעשה אחדות.

מנסור עבאס: בואו תצטרפו לקואליציה.

דוד אמסלם: שאלתי אם אתם מרשים לנו לדבר.

מנסור עבאס: בואו תצטרפו.

אורי מקלב: ועד משפט, עוד משפט: זה לא בשביל להתפנק, זה בשביל לתפקד – יש כל מיני סיסמאות כאלה שמתחרזות ביחד, שהן נבובות ואין מאחוריהן שום אמת.

אורי מקלב: מה שהקואליציה הקודמת עשתה, שהיא הייתה הרבה יותר בעייתית, הרבה יותר מורכבת – היא הייתה על יסוד הנורבגי – והיא הייתה 50%.

דוד אמסלם: עזוב את הבדיחה, היינו 61, לא היה אף נורבגי; כולנו היינו פה כל לילה.

דוד אמסלם: מי זה השקרן הזה?

דוד אמסלם: הרי כל מילה שלהם זה שקר.

דוד אמסלם: לפיד שקרן, בדיוק אותו דבר כמו בנט.

אורי מקלב: – – – כל הממשלה היא נורבגית.

מנסור עבאס: אבל אתם יזמתם את זה, אתם התחלתם את זה, הנורבגי.

אורי מקלב: מה זה "אתם התחלתם"?

דוד אמסלם: לא אנחנו.

דוד אמסלם: זה שקר.

דוד אמסלם: מי ביקש?

אורי מקלב: אני לא ביקרתי.

אורי מקלב: אני אומר: הנורבגי בסדר.

אורי מקלב: אני אומר: הנורבגי בסדר.

אורי מקלב: אבל אתה אמרת: הנורבגי לא בסדר.

אורי מקלב: אתה אומר לי: שחיתות שלטונית.

דוד אמסלם: אורי, אני אגיד לך.

דוד אמסלם: אורי, תן לי לענות לו.

אורי מקלב: אתה בא ואומר שזה במקום כסף לעניים, במקום המובטלים.

אורי מקלב: אתה זה שאמרת: בשביל מה צריך ראש ממשלה חלופי?

מנסור עבאס: בסדר, אבל זה – – –

אורי מקלב: אני לא אמרתי, אתה אמרת.

דוד אמסלם: אני אגיד לך איפה הטעות שלך.

דוד אמסלם: מי שרצה את זה, מנסור עבאס, זה גנץ, שיושב איתכם היום.

דוד אמסלם: חבר שלך, גנץ, שר הביטחון.

דוד אמסלם: הוא רצה את הנורבגי.

דוד אמסלם: אנחנו בליכוד לא השתמשנו בזה, חוץ מח"כ אחד.

מנסור עבאס: בסדר.

מנסור עבאס: למה הוא עשה את זה?

מנסור עבאס: למה הוא עשה את זה?

דוד אמסלם: בגלל שגם הוא לא רצה לשבת פה.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: למה הוא עשה את זה?

דוד אמסלם: בגלל שגם הוא רצה ללכת ב-16:00 הביתה, בדיוק כמו שלפיד רוצה, וגדעון סער רוצה ללכת עם דוד לקנות גלידה בשעה 15:00.

מנסור עבאס: לא, דוד.

אורי מקלב: אני סיפרתי כאן, אני כבר סיפרתי פה – –

מנסור עבאס: אורי לא רוצה שנחליף דברים.

דוד אמסלם: התחיל סיפור על – – – הוא משקר, לפיד משקר.

אורי מקלב: – – שכשניסינו לעשות על שבעה חברי כנסת שלושה נורבגים, מה אבי ניסנקורן, שהוא – – –

מנסור עבאס: תן לו, תן לו את הזמן.

מנסור עבאס: נעשה הפסקה ונדבר.

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: אחרי זה תוסיף לי את הדקה הזאת.

דוד אמסלם: קודם סילמן הקליטה אותנו, אתה יודע?

אורי מקלב: כן, דיברנו על זה.

דוד אמסלם: – – – של ערוץ 12.

דוד אמסלם: אז חשבתי, אולי יכניסו את דנה ויס כנורבגית, בגלל שהיא עובדת בערוץ 12, ואותה כנורבגית, את סילמן, שתלך הביתה, קצת תסתובב.

אורי מקלב: ועכשיו מה מתברר, מה הגדילו עוד?

אורי מקלב: להביא את חבר הכנסת אלי אבידר, לעשות אותו שר.

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: על בעיות קואליציוניות נותנים עכשיו תפקיד של שר, עוד מינוי של שר.

אורי מקלב: שאלו אותו בריאיון לאחת העיתונאיות – שלו, אני חושב – מה אתה תעשה דבר ראשון כשתהיה בממשלה?

אורי מקלב: אני, דבר ראשון, אעשה ממשלה אחרת לגמרי בתפיסה, של שמונה-עשרה שרים – דרך אגב, בעברית אומרים "שמונה-עשר שרים"; אני מצטט: שמונה-עשרה שרים.

אורי מקלב: מי שדורש ממני כל הזמן לדעת ליבה, המקצועות המרכזיים, גם לא יודע עברית ואומר "שמונה-עשרה שרים" בריאיון הזה, במקום "שמונה-עשר", עוד בא וכל הזמן מטיף לנו מוסר על ליבה ועל חוסר ידע, ולא משנה איזה הצלחות.

אורי מקלב: ההשכלה הגבוהה, מי שמדבר, איזו השכלה.

אורי מקלב: כל בחור ישיבה בינוני וצעיר, כלי העבודה שיש לו, באמת: כלים, החשיבה, האחריות, הרצינות – הרבה יותר גדולים.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר, על מה הממשלה מושתתת, כולל החוקים שראינו היום?

אורי מקלב: חוק הדיינים הוא חוק שמתחילתו כל לידתו והורתו בחטא.

אורי מקלב: ומי הולך להיות שם?

אורי מקלב: הכול בשביל אדם אחד, שזה גם לא התפקיד שלו, שחשקה נפשו בדיינות.

אורי מקלב: ואני לא רוצה לדבר על ערכים, על יושר, אמון הציבור, הבטחות לציבור.

אורי מקלב: שאלו למה אמרנו "להוריד כיפה"?

אורי מקלב: אתה יודע, אנשים עם כיפה, יש דרישות יותר גבוהות מהם.

אורי מקלב: יודעים מי אתה.

אורי מקלב: יש לך ערכים?

אורי מקלב: אז תוכיח את זה.

אורי מקלב: הדברים האלה הם בכלל נתון.

אורי מקלב: לא על ימין ולא על ארץ ישראל ולא על דברים של דת, על שום דבר.

אורי מקלב: אבל אני חייב להגיד, ואתה הזכרת את זה – לא נעים להגיד, זה רק בגלל שהשעה מאוחרת – אותם שרים שרוצים למנות דיינים, איזו דוגמה אישית בחיים האישיים שלהם הם נותנים?

אורי מקלב: איזו דוגמה, שרים שרוצים להיבחר למעמד של לבחור דיינים?

אורי מקלב: לבחור תלמידי חכמים, לעשות את כל התהליכים, ולהשאיר את כל הכנסת כאן בלילה בגלל הצרכים האישיים?

אורי מקלב: איזו דוגמה אישית לדור?

אורי מקלב: מספרים על החיים האישיים, על בגידות, על דברים כאלה, שהם לפי כל נורמה, כל נורמה שלא תהיה, לא רק כאן – נורמה אחרת – נורמה לא מקובלת.

אורי מקלב: להוציא את זה לעיני כל ישראל, ועוד להתפאר בזה בשביל כתבה.

אורי מקלב: איך עושים דבר כזה?

אורי מקלב: זאת דוגמה של שרים?

אורי מקלב: אי-אפשר להאמין.

אורי מקלב: יש מקומות שאני בכלל לא יכול להגיד את זה.

דוד אמסלם: על זה נאמר:

דוד אמסלם: פני הדור כפני הכלב.

אורי מקלב: תאמין לי שגם כלבים צריכים להתבייש, עם דברים כאלה.

אורי מקלב: יש גם בעלי חיים שהם צנועים יותר.

אורי מקלב: שהם צנועים, ויש מה ללמוד מהצניעות שלהם.

דוד אמסלם: גם מנסור מסכים איתך בסוגיה הזאת.

אורי מקלב: אלה הדברים שהם מדברים עליהם?

אורי מקלב: אלה הערכים?

אורי מקלב: זאת הדוגמה?

אורי מקלב: זאת הדוגמה, בכלל, על כל הרמייה של הדור?

אורי מקלב: תחשוב על הדור הצעיר.

אורי מקלב: הם יודעים, הם קוראים על כל ההבטחות שעשו והאכזבות שיש להם, אכזבות אישיות.

אורי מקלב: בדבר הזה אין גם הצלחה.

אורי מקלב: הממשלה הזאת לא מתפקדת, ורואים את זה על כל צעד ושעל שלה, זה כל כך בולט.

אורי מקלב: נכון שהקורונה זה דבר שהוא לעיני כל ישראל: כולם יודעים, רואים מה שנעשה בנתב"ג, רואים את הכשלים הקולוסליים, שלא האמינו באיזו מהירות אפשר לדרדר מדינה שלמה, לאילו הידבקות – ועוד לא עושים שום דבר.

אורי מקלב: והיום מביאים חוק, הצעה של משרד הבריאות, שאלה שמגיעים לא צריכים בידוד, יוכלו לנסוע באוטובוס.

אורי מקלב: זאת אומרת, האנשים האלה באים, הם חייבים בידוד, אבל הם לא יודעים איך להתגבר על זה – אז שהם יוכלו לנסוע ארבע שעות לאילת או ארבע שעות לקריית שמונה באוטובוס מלא.

אורי מקלב: לא מגבילים אותם.

אורי מקלב: אתה גם לא יודע מה הוא עושה בדרך ולא עושה בדרך.

אורי מקלב: וזה בסדר.

אורי מקלב: את הכול עכשיו יאפשרו, ואחרי זה, לקראת החגים – אנחנו נראה מה הם יגידו לקראת החגים.

אורי מקלב: וכבר דיברנו על חוק הכשרות הזה.

דוד אמסלם: מה ליברמן יגיד לקראת הנסיעה לאומן.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: משפט אחד, אדוני.

אורי מקלב: הוא כבר אמר.

אורי מקלב: הוא כבר אמר.

אורי מקלב: לא ראינו פה התבטאות – אנשים באמת מודאגים.

אורי מקלב: אתה יודע שאנשים לא יקבלו – בעוד כמה ימים זה סוף החודש; כל הימים האלה, בתקופה הזאת, אנשים כבר לא מקבלים כסף.

אורי מקלב: הפסיקו את החל"ת, לא משלמים להם, לא מעל גיל 45 ולא לנשים הרות, גם אם הן הרבה יותר צעירות.

אורי מקלב: מדברים על כשרות ומדברים על הונאה בכשרות – מפלגה שעכשיו עשרות מהם, אם לא מאות מהם, נחקרו, עשרות הואשמו.

אורי מקלב: האנשים הכי קרובים לשר האוצר, האישה הכי קרובה – אני הייתי עוד בתקופה שהיא הייתה פה; להגיד שבישראל ביתנו – לעשות דבר בלי שאתה מקבל רשות?

אורי מקלב: לבוא, להתעלם מכל השחיתות המרושתת הזאת, הענפה הזאת, שהייתה קשורה גם למינויים פוליטיים, לרשויות?

אורי מקלב: כל הדברים האלה, שלא היו כדוגמתם, אני לא בטוח שיש עוד מדינות שהיו – – – ועל זה האנשים האלה באים, מטיחים, ויש להם עוד טענות על אחרים, על יושרה ציבורית או יושרה אחרת.

מנסור עבאס: כן, משפט סיכום.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

אורי מקלב: ממשלה שמשילה מעצמה את השורשים שלה, את העבר שלה, ובדבר אחר דבר היא פוגעת בדברים שהיו אבן היסוד במדינה יהודית – ידענו על שבת, ידענו על הייחוס של עם ישראל, על הגרות, להיכנס בדברים כאלה?

אורי מקלב: על כשרות, החמץ בפסח – את כל אלה היא משילה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להיות מודאגים לא רק מהתפקוד הפוליטי, אלא מזכות קיומנו.

מנסור עבאס: תודה לך, חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

מנסור עבאס: דוד, אנחנו צריכים לסכם איתם שייתנו לנו, ככה, לנהל שיחה.

מנסור עבאס: ניתן להם לנוח קצת.

מאיר פרוש: מי זה?

מאיר פרוש: למי אתה מדבר?

מנסור עבאס: לדוברים.

מנסור עבאס: כל עשר דקות, למשל, תנו לי ולדוד, על חשבונכם, כמובן, לנהל שיחה.

מנסור עבאס: שתנוחו קצת.

מאיר פרוש: תוך כדי הדיבור שלנו?

דוד אמסלם: מה זה משנה’ אנחנו יכולים לדבר.

מאיר פרוש: הוא מוציא אותנו מהריכוז.

דוד אמסלם: היושב-ראש, יש – – – כל הזמן שלך.

יצחק פינדרוס: אנחנו מוכנים שנדחה את ההצבעה בשעה.

יצחק פינדרוס: בשביל זה אנחנו נפרגן לך.

דוד אמסלם: להביא לך כוס תה?

דוד אמסלם: סוכריות?

מנסור עבאס: לא, הכול בסדר.

מנסור עבאס: אספרסו יש פה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כל מפלגה שמתמודדת בבחירות, יש לה עקרונות.

מאיר פרוש: עם העקרונות האלה היא פונה לציבור הבוחרים, מנסה עם המצע שלה לומר, לספר, לבקש, לקבל תמיכה.

מאיר פרוש: למשל הליכוד, במרכז המצע שלו – החשיבות של ארץ ישראל, העמידה האיתנה מול תומכי טרור, מול מדינות מסייעות לטרור.

מאיר פרוש: בקורונה, למשל, הייתה לו סייעתא דשמיא, מבחינתנו לנתניהו איכשהו הצליח עם הדברת הנגיף הזה.

מאיר פרוש: בנושאי דת אנחנו יודעים שהליכוד הולך בגישה המסורתית.

מאיר פרוש: לא ששם מקפידים להניח תפילין רש"י ורבנו תם כל יום וכולם, אבל האג'נדה היא אג'נדה מסורתית.

מאיר פרוש: לעומת זאת, למשל, מה שהיה לנו פעם עם מפלגת העבודה – זה היה מחנה השלום.

מאיר פרוש: מחנה השלום.

מאיר פרוש: בשבילי, האמירה הזאת – "מחנה השלום" גם העדיפו לא להתעמת עם כאלה שהם תומכי טרור.

מאיר פרוש: השאירו את זה בצד.

מאיר פרוש: לא עשו מזה את העניין הכי חשוב, הכי מרכזי.

מאיר פרוש: המריבות ביניהם, בתוך מפלגת העבודה, בעצם מוטטו את כל המבנה המפלגתי.

מאיר פרוש: מרצ הייתה יותר שמאל ממפלגת העבודה.

מאיר פרוש: שם, לא הייתי אומר שנתנו גיבוי לטרור אבל הם היו הרבה פעמים מצביעים יחד עם המפלגות הערביות.

מאיר פרוש: אבל הם השתדלו להיות אלה שמקפידים ודורשים ומבקשים את זכויות האדם.

מאיר פרוש: זכויות אדם לכולם, זה היה הדגל של מרצ, ובשביל העקרונות של מרצ – מרצ הצטיינו בזה – בשביל העקרונות שהם לא ויתרו עליהם הם היו יותר שנים באופוזיציה מאשר בקואליציה.

מאיר פרוש: הם היו באופוזיציה, הם לא נבהלו מזה.

מאיר פרוש: כדי לתת תשובה לליכוד, למחנה הימין – מה אתה צוחק שם?

מאיר פרוש: מי מראה לך משהו?

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: יש לי בדיחה טובה.

מאיר פרוש: לא עליי.

דוד אמסלם: לא, לא עליך.

מנסור עבאס: הוא מאבד את הריכוז שלו.

מאיר פרוש: כדי לתת תשובה באה יש עתיד לעולם, והיא אמרה – היא תיתן את התשובה לכך שמפלגת העבודה מתפרקת, היא זו שמביאה את המחנה האלטרנטיבי לליכוד, היא תשמור על ניקיון כפיים, שם לא יהיו מריבות.

מאיר פרוש: לכן לפיד גם דאג שלא יהיו אצלו לא מפלגה, לא מוסדות; הוא הקובע, כדי שלא יהיו כל הבעיות האלו.

מאיר פרוש: הוא רצה גם – כדי למשוך קולות מאלה שתומכים בנציגים שהם נקיי כפיים, הוא התחייב – הוא התחייב שהוא ייתן תשובה מדינית לליכוד; הוא ייתן תשובה בנושא זכויות האדם; הוא ייתן תשובה בנושא של נציגות נקיית כפיים.

מאיר פרוש: לכן לפיד, כדי לבנות מחנה מול הליכוד, הוא התחייב: אני, כשאני אקים ממשלה, הממשלה תהיה רק 18 שרים.

מאיר פרוש: הממשלה שלו.

מאיר פרוש: הוא גם התחייב שאצלו, אם הוא יהיה ראש ממשלה, לא יהיה מושג כזה חוק נורבגי – הוא קרא לזה "חוק הג'ובים".

מאיר פרוש: לא יהיה חוק נורבגי.

מאיר פרוש: הס מלהזכיר את המושג הזה, נורבגי.

מאיר פרוש: מאן דכר שמיה.

מאיר פרוש: אתה יודע מה זה "מאן דכר שמיה"?

מאיר פרוש: אסור להזכיר.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: תסביר לנו.

מאיר פרוש: אסור להזכיר.

מאיר פרוש: בלשון ארמית אומרים "מאן דכר שמיה" – דכר זה להזכיר; מאן – מי.

מנסור עבאס: מאן דכר – – –

מאיר פרוש: אסור להזכיר את השם הזה, נורבגי.

מאיר פרוש: ככה היה אצל לפיד.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שלנתניהו היו יותר מ-18 שרים.

מאיר פרוש: אצל נתניהו גם היה חוק נורבגי.

מאיר פרוש: העניין הוא שנתניהו לא התחייב שאצלו לא יהיו יותר מ-18 שרים.

מאיר פרוש: הוא לא התחייב.

מאיר פרוש: הלך לבחירות ואף פעם לא התחייב שלא יהיו לו יותר מ-18 שרים.

מאיר פרוש: נתניהו גם לא התחייב שהוא לא יעשה חוק נורבגי, וללפיד היה מותר לגחך על החוק הנורבגי עם הג'ובים.

מאיר פרוש: האזרח שצופה בנו עכשיו אומר לעצמו: מה רע בלפיד?

מאיר פרוש: נתניהו – היו לו 25-24 שרים, וללפיד יש 25-24 שרים, או יותר, אולי, אני אפילו כבר לא סופר מה שיש לו; לנתניהו היה נורבגי וגם ללפיד היה נורבגי.

מאיר פרוש: ככה האזרח הפשוט יכול לחשוב, כשהוא לא עושה בדיוק את החשבון, כאשר הוא לא לוקח על עצמו את כל השקלא וטריא, מה שהיה עד היום; אבל אתם, הצופים בנו עכשיו, תדעו שיש הבדל גדול מאוד בין מה שנתניהו כראש ממשלה פעל לבין לפיד.

מאיר פרוש: אמרתי קודם: נתניהו מעולם לא התחייב שהוא לא יעשה ממשלה של יותר מ-18 שרים.

מאיר פרוש: ניפח – ניפח; עולה יותר כסף – עולה יותר כסף.

מאיר פרוש: הוא לא התחייב שהוא לא יעשה את זה.

מאיר פרוש: לפיד, בבסיס שלו – הקולות שלו הם מכאלה שהאמינו לו שהוא ישמור על הקופה הציבורית, הוא לא יעשה ממשלה שיהיו בה יותר מאשר 18 שרים, הוא לא יהיה ראש הממשלה הזה שבו יהיה חוק נורבגי.

מאיר פרוש: מי מדבר על חוק נורבגי מנופח?

דוד אמסלם: אני מקבל הרבה סמ"סים על זה שאתה מדבר עכשיו, מליכודניקים.

מאיר פרוש: ליכודניקים?

דוד אמסלם: אתה רואה?

מאיר פרוש: ותראו מה שקרה.

מאיר פרוש: מה קרה, אזרחים יקרים?

מאיר פרוש: לפיד התהדר שהוא יהיה אדם עם ניקיון כפיים; לפיד התחייב שיהיו רק 18 שרים, הוא לא יהיה בזבזן כזה כמו נתניהו.

מאיר פרוש: ומה קרה?

מאיר פרוש: לפיד התחייב גם שהוא לא יעשה חוק נורבגי.

מאיר פרוש: מה מביאים לנו הלילה הזה?

מאיר פרוש: מהו הנושא הלילה?

מאיר פרוש: חוק-יסוד: הממשלה.

מאיר פרוש: זה כבר היה צריך להידון לפני שבועיים אבל הממשלה לא יכלה להביא את זה, מכיוון שלחוק-יסוד בנושא ממשלה צריך 61 חברים, והרי כל העניינים עוד לא היו מסודרים.

מאיר פרוש: לכן אתם שומעים היום שאבידר יקבל שר, ואתם שומעים שסידרו את העניין עם מרצ, ויאיר גולן יהיה סגן שר הכלום.

מאיר פרוש: ככה אתם שומעים את העניינים האלה.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: כי חייבים לגייס 61 חברים.

מאיר פרוש: ומה הממשלה של לפיד מביאה לנו היום?

מאיר פרוש: מה היא מביאה?

מאיר פרוש: התנהלות על דרך בלי ניקיון כפיים; ממשלה עם 25 שרים, והם מבטיחים לנו: עוד היד הנטויה – יהיו עוד; ממשלה עם חוק נורבגי מנופח.

מאיר פרוש: אזרח יקר, תבין מה שקורה פה.

מאיר פרוש: אנחנו הערב, הלילה, פה, מכיוון שלפיד כח'ליפה מביא לפה חוק-יסוד: הממשלה, שיהיו בו כמה שרים שהוא רוצה – 18, 23, 25.

מאיר פרוש: כמה אנחנו היום?

מאיר פרוש: יש כבר 29?

דוד אמסלם: 29.

יצחק פינדרוס: 28 – – –

מאיר פרוש: 28 שרים.

דוד אמסלם: אנחנו בדרך ל-29.

מאיר פרוש: 28 זה "כח".

מאיר פרוש: ללפיד יש כוח, 28 שרים.

מאיר פרוש: כמה נורבגים יש היום?

מאיר פרוש: בערך 30, אתה אומר?

דוד אמסלם: עוד מעט 30.

מאיר פרוש: עוד מעט 30.

דוד אמסלם: זה 28 בלי אבידר.

דוד אמסלם: אבידר יהיה 29.

מאיר פרוש: לכן, צופים יקרים – – –

מנסור עבאס: כמה שרים צריכים עוד כדי שיעברו את ממשלת נתניהו-גנץ?

מאיר פרוש: עברו כבר מזמן.

מנסור עבאס: למה?

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: היו 36, לא?

יצחק פינדרוס: לא היו אף פעם 36.

יצחק פינדרוס: לא היו.

מנסור עבאס: כמה היו?

יצחק פינדרוס: היו 31, 32.

מאיר פרוש: על כמה חברי כנסת?

יצחק פינדרוס: אף אחד לא התחייב – – –

מאיר פרוש: על כמה חברי כנסת?

מאיר פרוש: היו 74 חברי כנסת, 80 חברי כנסת.

מאיר פרוש: על מה אתה מדבר פה?

מאיר פרוש: 62 חברי כנסת במקסימום.

מנסור עבאס: לכמה הגיעו שם?

יצחק פינדרוס: 32.

מנסור עבאס: בטוח?

מנסור עבאס: אנחנו נבדוק את זה.

דוד אמסלם: 34, אבל מנסור, אתה יודע – – –

מנסור עבאס: 34, אז יש להם עוד – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אבל אתה יודע, זה הולך מפתח לשר, לאחד.

יצחק פינדרוס: דודי, אתה זוכר.

יצחק פינדרוס: כמה היו?

דוד אמסלם: אתה יודע שיש הבדל בין כמעט 80 לבין 50.

דוד אמסלם: דרך אגב – – – בשרים.

דוד אמסלם: הם מתחלקים 56 חבר'ה, יענו, אחד לשניים.

מאיר פרוש: יחי ההבדל הקטן.

מאיר פרוש: היה הבדל קטן?

מאיר פרוש: הבדל גדול, גדול מאוד.

מאיר פרוש: איך היה אומר פריג'?

מאיר פרוש: גדול.

מאיר פרוש: ניצחון גדול.

מאיר פרוש: יחי ההבדל הגדול בין לפיד לנתניהו.

מאיר פרוש: לפיד היה גדול הלוחמים נגד הדתיים היהודים, ולפיד הוא המחבק הגדול של נציגי מועצת השורא.

מאיר פרוש: איך אני מכבד אותך.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תודה.

מאיר פרוש: מרצ בשלטי חוצות – מרצ, מרצ – מרצ בשלטי חוצות היו כותבים: כאן זה לא איראן.

מאיר פרוש: נגד מי התכוונתם?

מאיר פרוש: נגד ש"ס, נגד יהדות התורה.

מאיר פרוש: מרצ היום – מה שהשורא יגידו, ככה עושים.

מאיר פרוש: עומד פה אדוני היושב-ראש, עם העיניים הוא מראה לאלקין: לא ילך לך הקנביס היום – אין קנביס.

מאיר פרוש: הבדל קטן?

מאיר פרוש: הבדל גדול.

מאיר פרוש: ניצחון גדול.

מאיר פרוש: על זה אנחנו בוכים הלילה, שאתם עושים את הפוליטיקה.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שפוליטיקה זה לא הדבר הכי מכובד בהתעסקות – כן, פוליטיקאים, אבל מה אתם עושים?

מאיר פרוש: עומד האדם, ח'ליפה – עוד מעט הוא יהיה ראש ממשלה, אבל כל ההטבות שיש לראש ממשלה יש לו כבר: יש לו סגן שר אצלו במשרד, יש לו מנכ"ל, בנפרד לסגן השר הזה – כל ההטבות שיש לראש ממשלה יש כבר ללפיד.

מאיר פרוש: והוא, שהתחייב, ובגלל זה הוא קיבל קולות של מפלגת העבודה בעבר, של מרצ, שהיא כמעט לא עברה את אחוז החסימה, הוא לקח קולות מהם, כי הם, ניקיון כפיים – –

דוד אמסלם: צדיק.

מאיר פרוש: – – הם הצדיקים.

מאיר פרוש: הוא מראה לכולם שאפשר לשקר.

מאיר פרוש: מלכתחילה לשקר.

מאיר פרוש: זה מה שכואב, ואנחנו צריכים להיות פה הלילה ולהתעסק עם מה שלפיד רוצה, כי ככה הוא רוצה, כי לית דין ולית דיין.

מאיר פרוש: אז זה לא דומה לכישלון הממשלה הזאת עם נושא הקורונה.

מאיר פרוש: מסכנים, קיבלו מדינה כשלא היו חולים בכלל.

מאיר פרוש: אז אתה יכול לומר: תשמע, לא יודע מה, בא זן דלתא, הודו, לא יודע מה – דחפו פה כמה חולים.

מאיר פרוש: מה "דחפו כמה חולים"?

מאיר פרוש: אם זה היה קורה לנתניהו, הרי הוא היה מוציא חוברת שלישית; ספר שלישי הוא היה מוציא, בנט.

מאיר פרוש: אבל קורה כישלון.

מאיר פרוש: זה לא דומה לכישלון בהתנהלות של רוסיה עם סוריה.

מאיר פרוש: הוא עושה בסוריה – זה לא פשוט, אבל אתה יכול להגיד: תשמע, רוסיה החליטה שהיא לוקחת את עצמה בידיים, היא לא תיתן שישראל במסגרת ארצות הברית תשתלט על כל המזרח התיכון.

מאיר פרוש: אז קורה.

מאיר פרוש: זה היה יכול לקרות גם לנתניהו.

מאיר פרוש: זה לא דומה לשינויים שמסתמנים במדיניות של ארצות הברית כלפי ישראל.

מאיר פרוש: לא, ממש לא.

מאיר פרוש: זה היה יכול לקרות גם לנתניהו.

מאיר פרוש: לנתניהו היה את טראמפ, היום יש ביידן.

מאיר פרוש: הפניית עורף להתחייבויות זה הסמל המרכזי של בנט ולפיד.

מאיר פרוש: זה מה שאני רוצה לומר לחברים ולצופים.

מאיר פרוש: אתם הצופים תדעו, זה לא שיש כישלון כזה, מעידה כזאת.

מאיר פרוש: איך עמר בר לב מייד מגיב?

מאיר פרוש: לא צריך את ההגנה של ארצות הברית על רמת הגולן.

מאיר פרוש: כל שטות – וזה על העניין של האנטישמים – בכל הדברים האלה אפשר לומר: אתה יודע מה, הם עוד לא מנוסים.

מאיר פרוש: הבנתי שהיה גם איזה משבר באיחוד האמירויות, כי הוא לא ידע באנגלית לבטא את עצמו נכון.

מאיר פרוש: הינה כישלונות שאפשר להבין, אבל דברים מרכזיים שבגינם אתה נבחרת – אתה התחייבת, אתה, בנט, אמרת לציבור שאתה לא תהיה עם לפיד בממשלה, אתה עשר מעלות ימינה יותר; אתה, לפיד, כשהתחייבת, אמרת: אני אראה לכם שיש ממשלה בלי ג'ובים.

מאיר פרוש: כך לרמות את העם בישראל?

מאיר פרוש: כך לשקר?

מאיר פרוש: למה הם עושים את הנורבגי הזה?

מאיר פרוש: כל השרים האלה מתביישים להיכנס לפה.

מאיר פרוש: אילת שקד – כאילו הם אשמים, לא אני, סוחבים אותי.

מאיר פרוש: מתביישת להיכנס לפה.

מאיר פרוש: בנט מתבייש.

מאיר פרוש: בנט מחפש דרך לא להיות פה.

מאיר פרוש: מתי הוא בא לפה?

מאיר פרוש: שולחן מלא?

מאיר פרוש: אף פעם לא באים לפה.

מאיר פרוש: לא שב-02:00 הם פה, הם אף פעם לא פה.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: הם מתביישים.

מאיר פרוש: הם הורידו את הפוליטיקה לדיוטה התחתונה שבתחתונה.

מאיר פרוש: בושה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: הוא אחרי 02:00 ממש במיטבו.

מנסור עבאס: במיטבו אחרי 02:00.

דוד אמסלם: הוא רגיל לעשות תיקון חצות הרבה שנים.

מאיר פרוש: חזק וברוך.

מאיר פרוש: תגידו קדיש.

מנסור עבאס: רק 15 דקות יש לך, יעקב.

אני מקווה שאדוני היושב-ראש יוסיף לי עוד דקה אחר כך.

מנסור עבאס: יאללה, בסדר.

מנסור עבאס: הינה, 15 דקות.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, דודי, כל הכבוד לך, עומד על המשמר, "הינה לא ינום ולא יישן" – – –

דוד אמסלם: הדובר צריך לראות מישהו בעין.

אבל זה לא "מישהו" – –

דוד אמסלם: שתהיה אינטראקציה.

– – זה לראות את דודי, עם הלב הרחב, עם החיוך.

לא תכננתי לומר את זה, אבל אי-אפשר להשוות בין האנשים שניהלו פה את הקואליציה בפעמים הקודמות לבין מה שקורה היום.

עזוב את הסיפור הזה עם הקלטות הסתר שעשו פה היום.

לא סתם הקלטות סתר, אלא באו לראשי מפלגות, כביכול להראות שבאים עם הסכם פשרה, אתה מבין?

בואו נסתדר על הדיינים, נעשה ככה, נעשה ככה, חיכו להוציא איזשהו משפט, כדי שהיא תוכל להגיד – היושבת-ראש המוצלחת של הקואליציה – שתוכל להגיד – – –

דוד אמסלם: האישה הדגולה.

אבל פה היו אנשים – דודי אמסלם, דוד ביטן, מיקי זוהר – היו אנשים של מילה.

יכול להיות שמדי פעם פישלו.

יכול להיות שפעם הייתה איזו הצבעה שהם סגרו משהו עם ימינה, ואתה התרגזת, אבל ידעת שיש אנשים עם מילה.

דוד ביטן נתן מילה כיושב-ראש קואליציה, גם אם הוא היה חוטף על הראש בסוף – "למה הסכמת?

" "למה זה?" – על זה הוא עמד.

יחי ההבדל הקטן.

אלה הבדלים גדולים, תדע לך, כי הכול בסוף בנוי פה על כללי משחק, על אינטראקציה בין אנשים.

עזוב, הדעות של כולם פה מעורבבות ושונות והכול, אבל בסוף זה אינטראקציה, אם יש לך את הבסיס.

פה הכול שקרי, באמת שקרי.

אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

מנסור עבאס: היה להם מחדל בשבוע שעבר, בהצבעה של בן גביר על ועדת החקירה.

זה שקר?

זה שקר לעומת השקרים פה?

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: זה משהו משמעותי מאוד.

לא.

זה לא שקר.

דוד אמסלם: מה המחדל?

דוד אמסלם: מה המחדל?

מה המחדל?

מנסור עבאס: אני עמדתי שם – – –

בן גביר החליף את רע"מ בשמירה על דברים שרע"מ הייתה צריכה לעשות, אבל לא עשית כי אתה חייב בהסכם קואליציוני.

אז בא בן גביר – תראה איזה איחוד.

אתם מדברים על איחוד; קראת קודם, אדוני היושב-ראש, לאיחוד.

בן גביר בא להצביע במקומך.

מנסור עבאס: והוא הצביע.

הצביע, לא הצביע – יש מחלוקת בין מזכירת הכנסת – – –

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: הוא הצביע.

מנסור עבאס: שלוש פעמים סמוטריץ' קורא לו.

מנסור עבאס: שלוש פעמים: כן, כן, בעד, בעד.

מנסור עבאס: אחר כך שינו את זה.

אבל אם בן גביר בא לכסות – מה שנקרא לעזור לך – – –

מנסור עבאס: לא, הוא לא עוזר לי.

לא.

למה?

אם לא היה לך הסכם, היית מצביע כמו שהצבעת?

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: אבל יש לנו ועדה מיוחדת לענייני החברה הערבית, לפשיעה ולאלימות.

כן, אבל אני שואל אותך.

יש דברים דקלרטיביים.

כשבאים ומדברים על ועדת חקירה, על נושאים כאלה, קשה לך.

אמר בן גביר: אם קשה למנסור עבאס, אם קשה לו, אני אבוא להחליף אותו.

תראה איזו אחדות, איזו אחדות עוד יכולה להיות במדינה.

אבל אני רוצה לדבר איתך, אדוני היושב-ראש, באמת לנסות להסביר לך למה אנחנו כל כך כאובים.

אנחנו – אני מדבר על הנציגות הדתית, החרדית, האמיתית – מה כואב לנו?

מה אנחנו כל כך קופצים שפוגעים בהלכה?

דוד אמסלם: למרות שאתה חצית את הקווים היום, היושב-ראש.

דוד אמסלם: אתה הרי מוסלמי אדוק, דתי.

דוד אמסלם: אנחנו אף פעם לא התערבנו בסוגיות מוסלמיות.

דוד אמסלם: אף פעם.

נכון.

דוד אמסלם: אתה פעם ראשונה – – –

בקאדים.

אנחנו צריכים לשנות את החוק.

בקאדים.

דוד אמסלם: אתה פעם ראשונה הצבעת – אנחנו נשנה לך את הקאדים, אל תדאג, זה יקרה בגללך.

דוד אמסלם: אני מכבד את המוסלמים, אבל בגלל מה שעשית היום, אנחנו נשנה את זה כשאנחנו נגיע.

מנסור עבאס: כבר שינו את זה, דוד.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: נשנה שרק היהודים יקבעו מי יהיו קאדים.

מנסור עבאס: נסביר את זה.

מנסור עבאס: נסביר את זה.

דוד אמסלם: ואז אני אסביר לך – – –

מנסור עבאס: בכל הוועדות של בחירת קאדים וקאדי מד'הב ודיינים, יש שני נציגים לכנסת, מלבד בחירת הקאדי של המוסלמים, שיש שלושה.

מנסור עבאס: לפחות שניים מוסלמים צריכים להיות, והוסיפו אחד שיהיה.

אבל מה, מה שהוסיפו, שינו, עכשיו נבוא עם משהו יותר טוב – –

דוד אמסלם: אז עכשיו נביא שלושה יהודים בלי מוסלמים.

– – ונגיד שחייבים שני יהודים שיפקחו על זה – –

דוד אמסלם: אנחנו נקבע מי יהיו הקאדים.

– – ושיהיו נשים, שתי נשים לפחות.

דוד אמסלם: שתי נשים וגבר אחד.

ככה עושים לנו.

ככה עושים לנו.

דוד אמסלם: ואף אחד מהם, דרך אגב, לא יהיה מוסלמי.

דוד אמסלם: מה תגיד?

דוד אמסלם: תגיד לי אז: אתה עשית.

מנסור עבאס: תאר לעצמך שנפתח את הדלת שיהיה למשל ערבי מוסלמי בוועדה לבחירת דיינים.

מנסור עבאס: זה הגיוני?

דוד אמסלם: אתה רוצה שיהיה דיין מוסלמי?

עזוב הגיוני.

אני שואל אותך.

דוד אמסלם: אני שואל אותך, למה אתה נותן יד?

מנסור, תקשיב.

ומה שעושים עכשיו זה הגיוני?

כדי להכניס את אלקין הולכים ותופסים שוויון בין נשים לגברים – שהוא ערך, כן?

זה ערך; יש כאלה שרואים את זה אפילו – – –

מנסור עבאס: בסדר.

מנסור עבאס: אז אם – – –

אתה בתוך זה.

דוד אמסלם: למה אתה מתערב ליהודים?

דוד אמסלם: למה אתה מתערב בדת היהודית?

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: חס וחלילה.

אנחנו בארבע עיניים, אף אחד לא רואה.

דוד אמסלם: אתה, למה אתה מתערב בדת היהודית?

מנסור עבאס: חס וחלילה, לא מתערבים, דוד.

דוד אמסלם: הינה, התערבת עכשיו.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: זו לא התערבות.

דוד אמסלם: אל תגיד לי לא.

מנסור עבאס: זה יכול להיות לטובתך בעוד – – –

דוד אמסלם: אני לא עשיתי כלום.

דוד אמסלם: מה פתאום.

אתה לא תרצה שאני אקבע לך דברים ואני אגיד לך שזה לטובתך.

דוד אמסלם: הרי אם אתה לא נותן להם יד – – –

תגיד לי: אל תיתן לי לדאוג לטובתי.

דוד אמסלם: יעקב, הרי אם אתה לא נותן להם יד, נשאר המצב כמו שהוא, כמו שהיה אוריגינל 70 שנה.

דוד אמסלם: כך עוד לא פוגעים באף דיין.

מנסור עבאס: דוד, יעקב.

דוד אמסלם: אבל אתה – – –

מנסור עבאס: הליכוד תמך אז בחוק של גיוס הבנות – –

דוד אמסלם: נתן לך את זה גם.

דוד אמסלם: תגיד: הליכוד גם אמר לי את זה.

מנסור עבאס: – – אנחנו הורדנו את זה מסדר-היום.

מנסור עבאס: נכון או לא?

נכון.

מנסור עבאס: נכון או לא?

נכון, ומה אתה אומר עכשיו?

אתה אומר דבר אחד: אנחנו, הציבור החרדי, הנציגות החרדית, והנציגות הערבית – שונים.

לא היה לנו אף פעם הסכם כתוב, לא היינו אף פעם קואליציה.

אנחנו יודעים שאתם צריכים לדאוג לאינטרס של הציבור שלכם, אנחנו דואגים לאינטרסים של הציבור שלנו, וכלל הציבור.

יש הרבה הבדלי גישות.

הרבה.

אבל ידענו דבר אחד, שבנושאי דת ודברים כאלה, אנחנו לא בוחשים.

אנחנו אלה שעצרנו את חוק המואזין – הליכוד, לא רק הליכוד, אלא גם בנט וכל החבורה שלו, וליברמן.

עונש מוות למחבלים, אנחנו עצרנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה שלא נעלה את חוק המואזין בפעם הבאה?

דוד אמסלם: בגללך.

אנחנו עצרנו.

אנחנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני תמיד הייתי בעמדה לכבד את הדת של האסלאם, תמיד.

דוד אמסלם: לא מתערב.

אני אומר: עזוב.

אז הוא ליכוד – – –

דוד אמסלם: אתה פעם ראשונה, אתה, כמוסלמי דתי, לא חילוני, באת והתערבת לנו היום מי יהיו הדיינים הדתיים שלנו.

מנסור עבאס: חס וחלילה.

אוקיי, דודי, אני רוצה רגע להשלים.

דוד אמסלם: זה מה שעשית.

דוד אמסלם: לא חס וחלילה.

תיתן לי עוד כמה דקות, כי גם אתה – – –

דוד אמסלם: זה מה שעשית הלכה למעשה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אלקין הפחיד אותך?

אני רוצה להגיד לך למה זה מרגיז אותנו.

אני אגיד לך את האמת.

הרי אנחנו נמצאים פה בארץ, אתם מרגישים שאנחנו כובש, נכון?

הציבור הערבי – לפחות האג'נדה הפלסטינית באה ואומרת שבאנו לפה, הוצאנו אתכם מכל מיני ערים, חיפה ועכו ויפו, ופה ושם.

מה הזכות המוסרית שלנו, האמיתית, בעצם?

אם לא, אנחנו באמת סתם עם כובש.

למה באנו לפה, שיגענו אתכם?

כמה שנים הערבים נמצאים פה בארץ?

הרבה שנים, נכון.

מנסור עבאס: כן.

יפה.

באו היהודים ואמרו: אנחנו היינו קודם.

מאיפה הם לקחו את זה?

מאיפה?

הם לקחו את זה מהתורה.

התורה זה ספר, זה לא רק עמוד אחד, טאבו.

הזכות המוסרית שלנו להיות פה – ובסוף להגיע להבנות כאלה ואחרות – אבל להיות כאן, ולהציק לכם, כביכול, הזכות הזאת מגיעה בגלל האמונה שלנו, בגלל התורה שלנו.

התורה שלנו היא לא סתם ספר, היא לא סתם חוברת.

היא משהו רחב יותר.

אני זוכר פעם נאום – זחאלקה היה מהמפלגה שלך?

מרע"מ?

מנסור עבאס: לא, בל"ד.

בל"ד, סליחה.

אני זוכר פעם את זחאלקה.

אתה זוכר שהיה פה פעם נאום: היינו קודם, היינו אחר כך?

ביבי ענה לו וכו'.

אבל דיבר זחאלקה באיזה מקום והוא אמר: תקשיב, כשאני רואה את האנשים הדתיים, החרדים, ששומרים על התורה כמו שהיא, 5,000 שנה בערך, שומרים עליה, אני יכול להבין אותם, אבל באים לפה אנשים שבאים ואומרים: הארץ שלנו, ואתם – קישטה.

למה?

הם אומרים, הקדוש ברוך הוא הבטיח לנו; אבל הקדוש ברוך הוא גם ביקש ממך כמה דברים לעשות, הוא לא נותן מתנות סתם.

הוא ביקש לשמור על השבת, הוא ביקש לשמור על מצוות ארץ ישראל, הוא ביקש שהייחוס היהודי יישאר אמיתי, ולא כל אחד יכול להיות פתאום יהודי – מועדון אקסקלוסיבי.

הוא ביקש הרבה דברים.

אז באים לפה אנשים, חלקם אלופים בצבא, חלקם אנשים שיש לכם חשבון פתוח איתם, אבל הם באים לא ביושר.

הם באים לא ביושר.

לכן, מה שמרגיז אותנו הוא שאנחנו יודעים שהקיום שלנו, כעם שכל כך הרבה שנים נרדף וחזר לארץ הזאת, וכמה מלחמות עקובות מדם היו פה – אז כשאתה מנהל מלחמה עקובה מדם על ערך, על דבר שאתה יודע שהוא שלך, זה בגלל שאתה מאמין בכל מה שהקדוש ברוך הוא אמר, לא רק במה שטוב לך.

אז כשבאים אנשים וזורקים את כל ההלכה ואת כל ספר הספרים, את כל התורה, את השבת ואת כל המצוות והכול, אבל באים ואומרים דבר אחד: בעמ' 17 כתוב: הארץ שלנו, זהו – זה מה שמרגיז אותנו.

זה מה שמרגיז אותנו, כי אנחנו יודעים שזה הקיום שלנו כאן.

כי אם לא, אנחנו גזלנים.

איך אומר רש"י, חמסנים אתם יגידו לכם.

מה הגעתם לפה?

רש"י אומר את זה.

מתי רש"י כתב את זה?

לא בקדנציה הקודמת.

אם אתה לא בא עם הזכות של תורה, עם הזכות של אמונה, עם הזכות של ההיסטוריה – מה קרה?

מה?

למה פה?

תיקח באיזה מקום, באוגנדה, שיפתחו באוגנדה מדינה.

אז הצביעות הזאת היא שמכעיסה אותנו.

אני לא רוצה לדבר עכשיו – תכננתי לדבר הרבה על מערכת השקרים.

אתה יודע, הכול בנוי פה על שקר.

אבל אתה יודע, הגמרא אומרת בארמית: "קושטא קאי, שיקרא לא קאי".

קושטא – – –

דוד אמסלם: תראה איך מלמדים אותך גמרא.

קושטא – – –

מנסור עבאס: קושטא – מה זה?

קושטא זה אמת.

קושטא קאי.

קושטא קיימת.

אמת זה דבר יציב וקיים.

שקר, "שיקרא לא קאי".

דוד אמסלם: – – –

דודי, תשמע דבר תורה.

מנסור עבאס: תקשיב.

דוד אמסלם: בסוף הוא ידע גמרא.

"שיקרא לא קאי" – שקר לא עומד.

יצחק פינדרוס: הוא יודע מהסורים.

יצחק פינדרוס: הסורים – האשורים – מדברים בארמית.

יצחק פינדרוס: משם הוא יודע ארמית.

דוד אמסלם: פרוש קודם תרגם לו מארמית.

דוד אמסלם: תרגם לו.

דוד אמסלם: עכשיו אתה מתרגם לו משפט אחר.

אבל אנחנו לא נגייר אותו.

אין לנו מצווה לגייר אנשים.

דוד אמסלם: בסוף עוד תלמד גמרא.

איש באמונתו יחיה.

אבל האמירה הזאת של הגמרא, גם המילה "שקר" – נתחיל באמת:

אמת זה אל"ף, יש לה שתי רגליים למטה.

מנסור עבאס: נכון.

מ"ם, יש לה רגל ככה למטה.

מנסור עבאס: בסיס, כן.

תי"ו, יש לה שתי רגליים ועוד צ'ופצ'יק שמחזיק אותה.

שקר זה שי"ן, ככה, קו"ף זה על הרגל ורי"ש זה על הרגל.

זה על רגל אחת.

השקר כולו עומד על רגל אחת.

ואתה יודע מי הרגל האחת של השקר הגדול הזה פה?

כבודו.

כבוד היושב-ראש.

כל השקר שלהם – אין להם השקפת עולם, אין להם הערכה למסורת, פעם זה חרדים, מחר זה ערבים.

אותו ליברמן, שלא היה מוכן להגיד לך שלום מעולם – שלום הוא לא היה מוכן לומר לך, לשבת ליד חברים מהמפלגה שלך הוא לא היה מוכן, הוא אמר שאתם גיס חמישי וצריך לזרוק אתכם לכל הרוחות.

זה שקר.

דוד אמסלם: דרך אגב, שמת לב שכשישבתם לשולחן, השמינייה, ואתה היית המזרחי היחיד – אתה היית בצד אחד והוא בצד השני, שלא יתפסו בקומפלט קרוב.

דוד אמסלם: מרחק.

אדוני היושב-ראש, זו קונסטרוקציה של שקר.

אנחנו רואים את זה.

אמר ליברמן בתור שר אוצר – בואו נעזוב אותו עכשיו בעניין חרדים.

שר אוצר, מה הוא אמר?

לא יהיו העלאות מיסים.

אנחנו רואים עכשיו שתחת שמות כאלה ואחרים המדיניות הממשלתית היא שמאל כלכלי על מלא.

איפה הסוציאליסטי?

אני אגיד לך איפה.

קח את המיסוי שעכשיו עושים בגלל כדור הארץ, כביכול, על נושא של חד-פעמי, כשאתה יודע שמשפחות עם הרבה ילדים, משפחות עניות, מזה הם חיים.

מזה הם חיים.

קח עכשיו את הנושא שנמצא גם בחוק ההסדרים על שתייה ממותקת, בגלל הסוכר – רוצים לשמור שלא נהיה שמנים.

מנסור עבאס: כן, אולי הם רוצים את טובתנו.

מאוד רוצים את טובתנו.

בוא'נה, אתה נהיית – – –

דוד אמסלם: ומה עם השוקולד?

הוא נהיה.

הוא נהיה.

הוא נהיה – – –

דוד אמסלם: ומה עם הוופלים?

דוד אמסלם: לא יותר מס?

דוד אמסלם: ואיפה העוגות של אוסם?

דוד אמסלם: תגיד לי אתה.

דוד אמסלם: איפה הבואנו?

מנסור עבאס: יאללה, יעקב.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

דוד אמסלם: אכפת לו רק מהקולה.

הוא נהיה סנגור.

עכשיו תקשיב דבר אחד, שתבין, שתייה ממותקת – – –

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: אמרתי "אולי", "אולי".

מנסור עבאס: אני מנסה לחשוב למה התכוון המשורר.

דוד אמסלם: אה, היושב-ראש.

שתייה ממותקת – משפחות של עשרה ילדים אצלכם, עשרה ילדים אצלנו, זה הרבה כסף.

זה הרבה כסף, זה מיסוי.

האוצר עושה את זה רק בשביל כסף, לא שום דבר.

הם עוטפים.

הוא אמר: לא יהיו העלאות מיסים, אבל הוא אומר: בוא נמצא טריק.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אם אתה רוצה לקחת רעיון טוב, תגיד לו: אני הולך איתך על הקולה, תוריד את הדיאט קולה במחיר.

דוד אמסלם: תשאיר את הכסף שם.

אפילו הדיאט קולה – – –

דוד אמסלם: שיוריד את הדיאט קולה, בבקשה.

מחר גם לבמבה יעלו את הכסף.

יעלו את כל המוצרים הבסיסיים.

אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך דבר אחד.

מנסור עבאס: כן, משפט אחרון.

אני רוצה לומר לך דבר אחד: יש פה קונסטרוקציה של שקר.

אני לא מבקש ממך שום דבר, אבל אני רוצה שתבין דבר אחד: אותנו לא יקנו ולא קנו אף פעם.

אנחנו לא נוותר על השבת ולא נוותר על הגיור, גם אם נקבל לא 53 מיליארד – 106 מיליארד.

לא נוותר על זה, אתה יודע למה?

כי אנחנו אנשים אמיתיים, אנחנו לא גזלנים.

דוד אמסלם: לא קשור.

תן לי לסיים משפט.

דוד אמסלם: אבל תשאל אותו.

דוד אמסלם: תשאל אותו: אתה תוותר על צום רמדאן בשביל 100 מיליארד?

מנסור עבאס: לא.

דוד אמסלם: יפה.

לא.

אז אנחנו לא נוותר על השבת בשביל 200 מיליארד, ואנחנו לא נוותר על הגיור בשביל 300 מיליארד, ולא נוותר על הדברים האלה, כי יש פה עם.

אנחנו לא גזלנים.

לא סתם באו לפה להציק לערבים שחיו פה.

עשו את זה רק בגלל דבר אחד: מכוח ההבטחה האלוקית ומכוח התורה.

מנסור עבאס: כן.

כשזורקים – תן לי משפט אחרון.

מנסור עבאס: כן.

כשזורקים את התורה, כשזורקים את ההלכה, כשזורקים את האמונה – אלו רמאים, שקרים וגזלנים, אבל אתה השפיץ שעליו הם עומדים, וכשזה יקרוס, אתה עלול להיות בפנים.

דוד אמסלם: על החבל.

חומר למחשבה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

מנסור עבאס: אנחנו צריכים לשמור על הזמן, למה?

מנסור עבאס: כי ב-05:15 יעלה דוד אמסלם לדבר, ואני אמסור את ההגה ב-05:30.

מנסור עבאס: אני רוצה לשמוע את חצי השעה שלו.

דוד אמסלם: אתה שומע אותי, אדוני?

דוד אמסלם: מנסור.

מנסור עבאס: כן, אבל החפיפה בינינו היא רק עשר דקות.

מנסור עבאס: אתה תעלה ב-05:15, ואני אמסור את הניהול ב-05:30, אלא אם היושב-ראש – – –

דוד אמסלם: אל תעיר אותו, תן לו לישון.

דוד אמסלם: תגיד לו עד 06:00, ב-06:00 שיבוא.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מנסור עבאס: כן.

דוד אמסלם: אני ישבתי איתך כל הלילה, לא עזבתי אותך דקה.

ישראל אייכלר: רבי דוד, אתה מייצג עכשיו 120 חברי כנסת פה, וזה כבוד לי.

ישראל אייכלר: חבל לי לבזבז את רבע השעה בשעה 03:00 ולחזור על דברים שכולם יודעים, אז אני רק אפתח בכמה מהדקות הראשונות את הבעיות של עכשיו, ונעבור למהות היותר-עמוקה.

ישראל אייכלר: בכותרת אני רוצה להגיד שכל הדברים שלי רוצים להביא ביסוס מדברי הנביא שאין מדינה יהודית בלי תורה ואין עם יהודי בלי תורה, כי התורה וישראל וקודשא בריך הוא – חד הם, אי-אפשר להפריד את זה.

ישראל אייכלר: אבל בכל זאת אנחנו עוסקים פה במדינה ומשכיחים כל הזמן את העניין הזה שיש פה עניין של בורא עולם שבחר בעם ישראל ונתן תורה לעם ישראל ולכל האומות גם – כל מוסר הנביאים זה לכל העולם – כדי שאנחנו נתנהג לפי זה.

ישראל אייכלר: את זה כבר משכיחים לגמרי, עוסקים כל הזמן בפרטים הקטנים, עד כדי כך מי יהיה חבר באיזו ועדה.

ישראל אייכלר: אבל בואו ניקח נושא כמו קורונה.

ישראל אייכלר: מישהו קם ואומר: הבה נתפלל לקדוש ברוך הוא כדי שיסיר מאיתנו את המגפה, שזה הדבר העיקרי שעוזר?

ישראל אייכלר: זה שהקדוש ברוך הוא נתן לנו חיסונים, זה שבנימין נתניהו זכה להיות השליח להביא את החיסונים האלה – את זה אף אחד לא יכול לקחת ממנו – זה לא בא לבד, זה לא בא סתם, זה בא מהרבה תפילות ישראל.

ישראל אייכלר: אבל כאשר הייתה התקופה הקשה של הקורונה, אדוני היושב-ראש, ראינו את השקר ואת הרשעות ואת הפיכת האדם לחיה כאשר באה מגפה, כאשר באה מלחמה, כאשר בא מצור ואפשר לשלוט באנשים אחרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לכם, כשהייתי בארצות הברית בפעם הראשונה אחרי נפילת מגדלי התאומים והתחילו כל הגזרות על האזרחים, כל הבידוקים הביטחוניים בשם הביטחון, בשם הביטחון, אותה אמריקה, שכל כך הרבה דיברה על חופש האזרח, על זכויות האדם, על כבוד האדם, על חירותו – פתאום הכול התבטל, כל פקיד נהיה עריץ, כל שוטר היה שליט, וכזאת אלימות הייתה אז, עצבנות כזאת – הכול בשם מיגור הטרור.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להיכנס לכל המערכות הכלכליות שניצלו את העניין הזה שכאילו מעבירים כספים לטרור כדי שהבנקים והשלטונות יוכלו לשלוט על כל הכספים של האנשים כדי למנוע כספי טרור.

ישראל אייכלר: אבל פה בארץ בעניין של הקורונה ראינו מהרגע הראשון שיש פערים עצומים.

ישראל אייכלר: אזרח א', מותר לו להפגין ליד ראש הממשלה, בגלל שזה ראש הממשלה נתניהו.

ישראל אייכלר: אני לא נכנס עכשיו לצד הפוליטי של הדבר, אבל יש מצב שיש אנשים שמותר להם לעשות הכול.

ישראל אייכלר: סעודות עשו שם, המונים.

ישראל אייכלר: באותה שעה הלכו שוטרים אלימים, שקיבלו עידוד מהתקשורת האלימה להיכנס לבתי כנסת ולהוציא – סליחה, למשוך – אנשים החוצה, ואפילו לזרוק פצצת הלם על איזו ילדה קטנה במאה שערים, כי צריכים לשמור על החוק.

ישראל אייכלר: בפארקים ראו שאנשים אלה – לא עושים להם שום דבר, הם הולכים בלי מסכות.

ישראל אייכלר: למה אתה לא עושה לו דוח ולמשפחה הזאת אתה עושה דוח?

ישראל אייכלר: כי הוא עישן סיגריה.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: גם אני מעשן סיגריה.

ישראל אייכלר: לא, אתה הוצאת את הסיגריה מאוחר מדי.

ישראל אייכלר: רוע שאי-אפשר לתאר.

ישראל אייכלר: סגרים – אני זעקתי פה מעל במת הכנסת כשאפילו החרדים חשבו שסגרים זה משהו שמועיל; אני אמרתי: רבותיי, סגר זו לא תרופה.

ישראל אייכלר: ההפך – אתה סוגר אנשים בבתיהם, ובפרט במשפחות ברוכות ילדים כולם מדביקים את כולם, וכך היה בבני ברק.

ישראל אייכלר: הפשע, הסגר הראשון היה על העיר בני ברק.

ישראל אייכלר: לא שמענו עכשיו על בנימינה או על כפר סבא בכלל.

ישראל אייכלר: אין פרסום באילו ערים בדיוק יש תחלואה גדולה ושצריך לסגור אותן; אין ראש עיר שיעז להגיד שהוא סוגר בפני האנשים את העיר הזאת, שהם מפיצי מחלות.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, הפחד מפני המחלה נתן דרור לכל הרוע ולכל השנאות, מה שקוראים שנאת זרים – אבל זו לא שנאת זרים סתם, זו שנאת האנשים שמסיתים נגדם.

ישראל אייכלר: בשבוע האחרון שמעתי מומחה גדול – אני לא אגיד את שמו פה, כי אני אהיה חייב לצטט; כשאני מצטט מישהו מעל במה זו, אני חייב להגיד מילה במילה מה שהוא אמר.

ישראל אייכלר: אבל הוא אחד המובילים של המאבק בקורונה בהתחלה.

ישראל אייכלר: הוא הודה בתקשורת, שמעתי אותו – הוא אמר: אין לנו מושג מה לעשות, לא היה לנו מושג למה לעשות.

ישראל אייכלר: ניסינו בלי מסכות והייתה תחלואה; ניסינו עם מסכות והייתה עוד יותר תחלואה; ניסינו בלי סגרים והייתה תחלואה; ניסינו עם סגרים, והייתה עוד יותר תחלואה.

ישראל אייכלר: היינו כל הזמן בניסויים בבני אדם – הוא לא אמר את המילה; היינו בתעייה וניסוי.

ישראל אייכלר: ואני זעקתי אז: מה אתם סוגרים אנשים?

ישראל אייכלר: מה אתם סוגרים בתי ספר?

ישראל אייכלר: הרי הילדים האלה, כשהם לא בבית הספר, הם ברחוב, או בבית ומדביקים את כולם.

ישראל אייכלר: בכל אופן, עכשיו יצא המרצע מן השק, שכל זמן שהיה מדובר בתחלואה בציבור החרדי, סימנו אותם ואמרו שהם מפיצי מחלה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך, היו במגזר הערבי חתונות גדולות בתקופה מסוימת.

ישראל אייכלר: הגיע הפרויקטור הזה, זה שהלשין אצל האוקראינים, אמר שהברסלבים הולכים להדביק את כל האוקראינים – הוא נכנס ובא עם המשטרה לראות מה קורה במגזר הערבי.

ישראל אייכלר: הוא ראה שיש חתונות והיה שם קהל גדול.

ישראל אייכלר: הוא אומר למפקד המשטרה: תיכנס בהם.

ישראל אייכלר: אז הוא אמר: מה אני איכנס בהם, יהיו פה הרוגים.

ישראל אייכלר: השוטרים שלי ייכנסו?

ישראל אייכלר: יש פה המון אנשים.

ישראל אייכלר: הוא אמר: תיכנס בהם, זה תפקידך.

ישראל אייכלר: לא היה אכפת לו שיהיו הרוגים, ובפרט שהוא, שליט הקורונה – זה היה במגזר הערבי.

ישראל אייכלר: אגב, במגזר החרדי הוא לא היה צריך להגיד לשוטר להיכנס כי הוא נכנס בעצמו.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר גם עכשיו, כשהמחלה חוזרת: אנחנו צריכים לחזור לבקש מהקדוש ברוך הוא ולעשות כל מה שניתן כדי למנוע אותה, אבל לא לאפשר לשלטון לנצל – השלטון זה מלמעלה, השרים, עד אחרון השוטרים; בכלל, המשטרה כבר תפסה בתקופה האחרונה של הקורונה, בגלים הראשונים, שבעצם הפכו אותה לשעיר לעזאזל.

ישראל אייכלר: מה פתאום שוטר צריך להילחם?

ישראל אייכלר: הוא צריך להילחם בפשיעה, לא באנשים שאין להם מסכה על האף.

ישראל אייכלר: עוד נקודה אחת בעניין הקורונה, מדברים עכשיו על נתב"ג.

ישראל אייכלר: הרוע שנעשה נגד יהודים חרדים שרצו לבוא מארצות הברית, הגזרות המשתנות מיום ליום – אנחנו טיפלנו 24 שעות – בכל יום גזרה אחרת, ותמיד זה מכוון לפי היהודים הלא-אהובים שהם רצו – אם זה מארצות הברית; ראו יהודים חרדים נכנסים – עשו כתבות ומעקבים, ביטלו ועדות חריגים; אני לא יכול עכשיו לפרט כי אני רוצה את רוב הזמן שלי לתת לדברים יותר מהותיים.

ישראל אייכלר: גם עכשיו – שמת לב, אדוני דוד אמסלם, למה טורקיה, כשהיא הייתה אדומה, נתנו לעשרות אלפי אנשים לצאת לשם?

דוד אמסלם: 70 טיסות ביום.

ישראל אייכלר: 70 טיסות ביום, כשכולם ידעו שיש שם?

ישראל אייכלר: לעומת זאת, יהודי ארצות הברית, כשהם רוצים להגיע – – –

דוד אמסלם: אמרה הגב' שקד, מה זה שווה?

דוד אמסלם: כשהם נוחתים, הווריאנטים כבר פה והם חוגגים, זו מסיבת הדבקה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני עד להרבה הרבה רוע.

דוד אמסלם: אתה מכיר את הצמד בוני וקלייד?

ישראל אייכלר: לא.

דוד אמסלם: מנסור, לא ראית את הסרט?

מנסור עבאס: לא.

ישראל אייכלר: אני לא רואה סרטים, ברוך השם.

דוד אמסלם: צמד שודדים בארצות הברית בתחילת המאה ה-20.

דוד אמסלם: בוני וקלייד.

דוד אמסלם: שקד בוני והוא קלייד.

ישראל אייכלר: בכל אופן, יש לי הרבה מה לדבר; אם הייתה לי שעה, גם היה לי על מה לדבר.

ישראל אייכלר: גם על בן אנד ג'ריס, שזה בן כהן וג'רי גרינפלד, במקרה מתבוללים יהודים.

דוד אמסלם: אחר כך הם מכרו את זה.

ישראל אייכלר: כן.

דוד אמסלם: הם מכרו את זה, נו – – –

מנסור עבאס: ליוניליוור.

דוד אמסלם: גם שם יש יהודים?

ישראל אייכלר: בכל מקרה, אני רוצה לחזור למהות.

ישראל אייכלר: המהות של קיומנו כאן, המהות של השלום בארץ, המהות של החיים שלנו היא קיום מצוות התורה.

ישראל אייכלר: וכך אומר הנביא ירמיהו: "הלוך וקראת באזני ירושלם לאמר כה אמר ה' זכרתי לך חסד נעוריך, אהבת כלולותיך, לכתך אחרי במדבר בארץ לא זרועה".

ישראל אייכלר: עם ישראל – "ויאמינו בה' ובמשה עבדו", ויצאו ממצרים אל המדבר בלי לדעת מה יהיה, איזו תורה ייתנו להם, מה המחויבויות שלהם, לאן יגיעו.

ישראל אייכלר: הם פחדו, אבל האמינו.

ישראל אייכלר: "קֹדֶשׁ ישראל לה' ראשית תְּבוּאָתֹה.

ישראל אייכלר: כל אכליו יאשמו" – יאשמו, זאת אומרת, מי שאוכל את ישראל, כמו שכתוב: "כי אכל את יעקב ואת נָוֵהוּ השמו" – "רעה תבא אליהם נְאֻם ה'.

ישראל אייכלר: שמעו דבר ה' בית יעקב וכל משפחות בית ישראל".

ישראל אייכלר: את זה אני אומר פה לעצמנו, בארץ היהודים, שלצערנו רוב היהודים אפילו לא יודעים את מה שהנביא אומר כי השכיחו מהם.

ישראל אייכלר: לא שהם אשמים, עם ישראל לא אשם; המחנכים והמורים וההורים והמשטר, שעקר מהם את התורה, הוא האשם.

ישראל אייכלר: ואת זה שואל הנביא ירמיהו: "כה אמר ה' מה מצאו אבותיכם בי עול כי רחקו מעלי וילכו אחרי ההבל ויהבלו, ולא אמרו איה ה' המעלה אתנו מארץ מצרים, המוליך אתנו במדבר בארץ ערבה ושוחה, בארץ ציה וצלמות, בארץ לא עבר בה איש ולא ישב אדם שם.

ישראל אייכלר: ואביא אתכם אל ארץ הכרמל לאכל פריה וטובה.

ישראל אייכלר: ותבאו ותטמאו את ארצי, ונחלתי שמתם לתועבה?

ישראל אייכלר: " שואל הנביא.

ישראל אייכלר: אנחנו יכולים להגיד את זה גם בדור הזה.

ישראל אייכלר: הקדוש ברוך הוא הביא אותנו מכל תפוצות העולם אחרי שואות, אחרי גזרות, אחרי רדיפות.

ישראל אייכלר: מה הדבר הראשון שהיינו צריכים לעשות בארץ ישראל?

ישראל אייכלר: לקיים את מצוות התורה, זאת החוקה שלנו.

ישראל אייכלר: אומרים לי שאין חוקה בישראל; יש חוקה 3,000 שנה, שהייתה לפני ותהיה עד ביאת המשיח.

ישראל אייכלר: "לכן עֹד אריב אתכם נְאֻם ה' ואת בני בניכם אריב", אומר הנביא.

ישראל אייכלר: אני מדלג.

ישראל אייכלר: "ההימיר גוי אלהים והמה לא אלהים, ועמי המיר כבודו בלוא יועיל?

ישראל אייכלר: שמו שמים על זאת, ושערו חרבו מאד נאם ה'".

ישראל אייכלר: אומר הנביא: "כי שתים רעות עשה עמי: אֹתִי עזבו מקור מים חיים לחצב להם בארות בארת נשברים אשר לא יָכִלוּ המים".

ישראל אייכלר: כי אם הם היו הולכים לדברים יותר טובים מן היהדות, האור היה עולה להם, יש להם כבר משהו שהוא מים יותר טובים מהמים החיים של התורה.

ישראל אייכלר: איזה בורות נשברים הם חצבו?

ישראל אייכלר: דת האקלים, דת הסביבה, ממש כמו עובדי האלילים נהיו לטבע.

ישראל אייכלר: בני האדם הפכו למטרד לטבע, יש יותר מדי ילדים בעולם.

ישראל אייכלר: איך אומר הנביא, "העבד ישראל, אם יליד בית הוא, מדוע היה לבז – – – הלוא זאת תעשה לך עזבך את ה' אלוקייך בעת מוליכך בדרך" – "תְּיַסְּרֵךְ רעתך", אומר ירמיהו, "ומשבותיך תּוֹכִחֻךְ ודעי וראי" – תביני – "כי רע ומר עזבך את ה' אלוקייך".

ישראל אייכלר: זה לא כמו שאומרים אלה, איך נקרא לזה, עם הליברליזם שלהם, כל אחד יעשה מה שהוא רוצה.

ישראל אייכלר: כשהוא נוסע בכביש – כל אחד מבין שאי-אפשר שכל אחד ייסע בכביש כפי שהוא רוצה, אבל לנהוג כפי שרוצה, "כי רע ומר עזבך את ה' אלוקייך, ולא פחדתי אליך נאם ה' צבאות".

ישראל אייכלר: "ואנכי נטעתיך שֹׂרֵק כֻּלֹּה זרע אמת ואיך נהפכת לי סורי הגפן נכריה" – אני מדלג שוב.

יצחק פינדרוס: "כי אם תכבסי בנתר" – תגיד להם, זה לא יעזור להם.

יצחק פינדרוס: "כי אם תכבסי בנתר ותרבי לך ברית".

ישראל אייכלר: כן, אני אגיד את זה.

ישראל אייכלר: "כְּבֹשֶׁת גנב כי ימצא כן הבישו בית ישראל המה מלכיהם, שריהם וכהניהם ונביאיהם", אומר הנביא.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי "אֹמְרִים לעץ אבי אתה".

ישראל אייכלר: אתה שמעת שיש היום דת שאומרת שהעצים הם – – –

יצחק פינדרוס: עצים, דמוקרטיה, מה זה משנה?

ישראל אייכלר: לא, לא, זה עצים ואבנים וחיות ובריאה, אקלים ונהרות ומים ואוורסט.

ישראל אייכלר: זו הפכה להיות הדת שלהם.

ישראל אייכלר: הם ממש עובדי עבודה זרה.

ישראל אייכלר: לאבן הם אומרים "את יְלִדְתָּנוּ".

ישראל אייכלר: "כי פנו אלי ערף ולא פנים, ובעת רעתם יאמרו קומה והושיענו".

ישראל אייכלר: אתה יודע נביא, פינדרוס, אז אני לא יכול להכחיש ממך מה שהוא אומר הלאה: "ואיה אלהיך אשר עשית לך?

ישראל אייכלר: יקומו אם יושיעוך בעת רעתך".

יצחק פינדרוס: "כי מספר עריך" – – –

ישראל אייכלר: "היו אלוקיך יהודה".

ישראל אייכלר: בכל אופן, אני רוצה לעבור לפסוקים הבאים: "אם תשוב ישראל נאם ה'", אומר הקדוש ברוך הוא, "אלי תשוב – – – ונשבעת חי ה' באמת, במשפט ובצדקה, והתברכו בו גוים ובו יתהללו – – – נירו לכם ניר ואל תזרעו אל קוצים.

ישראל אייכלר: הִמֹּלוּ לה'" – תעשו ברית עם הקדוש ברוך הוא – "וְהָסִרוּ ערלות לבבכם איש יהודה וישבי ירושלם – – – הגידו ביהודה ובירושלם, השמיעו ואמרו ותקעו שופר בארץ – – – שאו נס ציונה, העיזו, אל תעמדו" וכו'.

ישראל אייכלר: אני רואה שהזמן הולך ואוזל, אז אני אגש לפסוקים האחרונים שהנביא אומר.

דוד אמסלם: ישראל, תן למנסור עבאס איזה משפט בארמית כדי שנתרגם לו, לאט-לאט נלמד אותו.

ישראל אייכלר: רק רגע.

ישראל אייכלר: בוא נגיע – – –

דוד אמסלם: הרב מנסור.

מנסור עבאס: רציתי לשאול אותו שאלה, אבל אני אשאל את פינדרוס.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: אומר הנביא בסוף: "רפאני ה' וארפא, הושיעני ואושעה, כי תהלתי אתה".

ישראל אייכלר: הוא ממשיך ואומר: "כה אמר ה' אלי הלך ועמדת בשער בני העם אשר יבאו בו מלכי יהודה ואשר יצאו בו ובכל שערי ירושלם, ואמרת אליהם שמעו דבר ה' מלכי יהודה – – – כה אמר ה' השמרו בנפשותיכם ואל תשאו משא ביום השבת, והבאתם בשערי ירושלם.

ישראל אייכלר: ולא תוציאו משא מבתיכם ביום השבת וכל מלאכה לא תעשו, וקדשתם את יום השבת כאשר צִוִּיתִי את אבותיכם".

ישראל אייכלר: ופה הוא ממשיך ואומר: "והיה אם שמע תשמעון אלי נאם השם לבלתי הביא משא בשערי העיר הזאת – – – ולקדש את יום השבת – – – ובאו בשערי העיר הזאת מלכים ושרים ישבים על כסא דוד רכבים ברכב ובסוסים המה ושריהם איש יהודה וישבי ירושלם, וישבה העיר הזאת לעולם.

ישראל אייכלר: ובאו מערי יהודה ומסביבות ירושלם ומארץ בנימן ומן השפלה ומן ההר ומן הנגב, מבאים עולה וזבח ומנחה ולבונה ומבאי תודה בית ה'.

ישראל אייכלר: ואם לא תשמעו אלי לקדש את יום השבת ולבלתי שאת משא וּבֹא בשערי ירושלים ביום השבת, והצתי אש בשעריה, ואכלה ארמנות ירושלם ולא תכבה".

ישראל אייכלר: יהי רצון שיתקיים בנו הפסוק: "ובאו מערי יהודה ומסביבות ירושלם ומארץ בנימן ומן השפלה ומן ההר ומן הנגב, מבאים עולה וזבח ומנחה ולבונה ומבאי תודה בית ה'", בבניין בית המקדש במהרה בימינו אמן.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אני אגיד "אדוני היושב-ראש", בשביל שלא יביאו לי מאבטחים להוציא אותי.

יצחק פינדרוס: היום אם אתה לא אומר, כנראה מביאים מאבטחים ומוציאים אותך החוצה.

מנסור עבאס: וואי וואי וואי.

מנסור עבאס: אני לא שמתי לב לזה, אבל מרגע שהיה האירוע הזה – – –

יצחק פינדרוס: אתה שם לב.

מנסור עבאס: אני שם לב.

מנסור עבאס: אני לא מרגיש בנוח עם התארים האלה, "אדוני היושב-ראש", "כבוד היושב-ראש".

יצחק פינדרוס: כנסת נכבדה, אנחנו בדיון בחוק-יסוד: הממשלה.

יצחק פינדרוס: חוק-יסוד.

יצחק פינדרוס: אני רק נזכר בצמרמורת בדיונים שהיו אצל איתן גינזבורג על חוק-יסוד: ממשלה חלופית, שהגיעה מפלגה עם 17 מנדטים – היו לה 30 במקורי, וירדו ל-17 – וניסו לבנות איזושהי ממשלה חלופית.

יצחק פינדרוס: היה אדם, ראש האופוזיציה לפיד, שניהל על זה מאבק אימתני.

יצחק פינדרוס: ואם אתה שם לב, אדוני היושב-ראש – ואני חושב שכחבר קואליציה כדאי לך לשים לב; לא שאני חושב שאני אשכנע אותך, אבל תשים לב – כל הדוברים כולם מדברים על דבר אחד: על ממשלה של שקר.

יצחק פינדרוס: ולמה ממשלה של שקר?

יצחק פינדרוס: בניגוד לחבריי באופוזיציה, הוצע לנו להיות חלק מהממשלה הזאת.

יצחק פינדרוס: הוצעה לנו, אני חייב לומר לך, אפילו עסקה הרבה יותר טובה מאשר נתניהו הציע לנו אי פעם.

יצחק פינדרוס: נתניהו לא מסוגל, במעמד הציבורי שלו, במערכת של האליטות, בתי המשפט, התקשורת – אני לא יודע מה המעמד הציבורי שלו במדינת ישראל; בנט היה מת לקבל 10% מהמעמד הציבורי שלו במדינת ישראל – אתה יודע מה, כולל במגזר הערבי, ואתה יודע את זה – אבל לא יכול היה לתת, כי בסוף יש בתי משפט, תקשורת, מערכות שעובדות מאוד מאוד קשה.

יצחק פינדרוס: הוא לא יכול היה להציע לנו אפילו פחות מזה.

יצחק פינדרוס: והציעו לנו.

יצחק פינדרוס: ואני חייב היום התנצלות בפני החברים שהציעו, כי כשבאו אליי לשיחות, ואני לא אוהב לצטט שיחות אישיות, בניגוד לאותה – אני אפילו לא יודע איך להגדיר אותה, פשוט אותה אחת שהסתובבה פה והקליטה אותי ועוד אנשים פה לצורכי תקשורת, להראות שהיא נחמדה ונותנת דברים לקואליציה.

יצחק פינדרוס: אני חייב להתנצל – ועוד מעט אני גם אתנצל בפני יריב לוין בעניין הזה, אני מקווה שאני אזכור את זה, אבל אני חייב להתנצל בפני אותם חברים.

יצחק פינדרוס: באו אליי חברים ממפלגות so called ימניות, מסורתיות, דתיות, ואמרו: למה שלא תצטרפו לקואליציה הזאת?

יצחק פינדרוס: תהיו במקום האויב הגדול של החרדים, ליברמן, במקום האויב הגדול של החרדים – אני יודע מה, אתם תהיו במקום, תבואו עם 16 מנדטים.

יצחק פינדרוס: אתה יודע מה, עזוב, שלא נצטרך להיתלות על רע"מ – ככה אמרו לנו – תבואו אפילו ארבעה-חמישה, וככה זה לא ייקרא שאנחנו נבנים על רע"מ, זה יהיה לנו יותר נוח, ותקבלו את ועדת הכספים, תקבלו תקציב, תקבלו הכול, תקבלו חופשי.

יצחק פינדרוס: ואני ישבתי והסברתי להם שאני לא יכול להרשות לעצמי – עזבו קואליציה; כיוון שאנחנו מחוברים למסורתיים – אמרתי את זה גם בתקשורת בגלוי במשך כל מערכות הבחירות, שאלו אותי.

יצחק פינדרוס: אמרתי: כן, אנחנו מחוברים לציבור המסורתי.

יצחק פינדרוס: הציבור המסורתי בליכוד.

יצחק פינדרוס: יכול להיות שנתניהו לא מניח תפילין רש"י ורבנו תם, יכול להיות ששבת הוא שומר קצת פחות, ביציאת שבת הוא לא מקפיד על שיעור חזון איש.

יצחק פינדרוס: יכול להיות.

יצחק פינדרוס: אבל בסוף הציבור המסורתי במדינת ישראל והפריפריה נמצאים בליכוד, ולכן אין לנו שום אפשרות אחרת, כי אותם שרים ואותם אנשים יפעלו במשרדיהם במדיניות שלהם נגד הדת.

יצחק פינדרוס: אני חייב להתנצל בפניהם, כי מתברר שמה שיכולות לעשות אותן קבוצות שנקראות, במירכאות, "דתיים" ו"ימניים", לא חלמו אחרוני המפלגות האנטי-דתיות מעולם.

יצחק פינדרוס: הם לא חלמו להגיע לרמאות הזאת, מעולם לא חלמו להגיע לרמה כזאת.

יצחק פינדרוס: הנושא היחיד שעוסקים בו הדתיים הוא הרס דברים שהיו פה 75 שנה בנושא דת ומדינה.

יצחק פינדרוס: 75 שנה.

יצחק פינדרוס: בן-גוריון בשנים הכי חזקות שלו, אחריו שמעון פרס, יצחק רבין, אהוד ברק, אהוד אולמרט – אף אחד מהם לא חלם לעשות אפילו 1% מהדברים שהם כבר בחודש הראשון מצהירים ומכניסים לתוך הלקסיקון ולתוך המערכת.

יצחק פינדרוס: דברים שלא לפיד האבא ולא לפיד הבן ואף אחד לא חלם.

יצחק פינדרוס: ליברמן – בסדר, ליברמן גם חלם להרוג כל מיני אנשים ולהחיות כל מיני אנשים, בסדר.

יצחק פינדרוס: ליברמן תמיד היה מדמיין ומפנטז וזורק מילים בלי קשר למציאות.

יצחק פינדרוס: אבל לא חלמו – באים האנשים האלה בשקר.

יצחק פינדרוס: אז אני חייב דבר ראשון התנצלות.

יצחק פינדרוס: דבר שני, מעשה הרמייה – ואני אומר לך, כשותף, שים לב לדבר הזה: לא הייתה מעולם מערכת ששיקרה בכל הדברים שהיא האמינה בהם.

יצחק פינדרוס: אמרו את זה קודמיי.

יצחק פינדרוס: סיסמת הבחירות של לפיד הייתה: לא יהיה אצלי ראש ממשלה חליפי, לא תהיה אצלי אאודי.

יצחק פינדרוס: זו הייתה סיסמת הבחירות שלו, מי שזוכר.

יצחק פינדרוס: לא תהיה אצלי ממשלה מנופחת.

יצחק פינדרוס: זה היה הנושא.

יצחק פינדרוס: על מה הוא הלך?

יצחק פינדרוס: זה היה הנושא.

יצחק פינדרוס: על מה הלך בנט?

יצחק פינדרוס: "לא קורונה, לא מעניין" – בסוף: "לא דת, לא מעניין"; אם זה לא להרוס את הדת, אז זה לא מעניין.

יצחק פינדרוס: קורונה – מאן דכר שמיה?

יצחק פינדרוס: אין דבר כזה בכלל, זה לא מעניין בכלל, לא רלוונטי.

יצחק פינדרוס: שקר אחרי שקר.

יצחק פינדרוס: מגיעה יושבת-ראש הקואליציה, מסתובבת כאן ומקליטה כאילו היא מנהלת משא ומתן עם האופוזיציה, כאילו התעלמו מהם בצורה מוחלטת.

יצחק פינדרוס: הם מדברים על דמוקרטיה; אני לא דיברתי אף פעם על דמוקרטיה.

יצחק פינדרוס: אף פעם לא קידשתי את הדמוקרטיה, לא אמרתי שהדמוקרטיה היא הדת שלי, לא אמרתי שהיא חלק מהלקסיקון שלי.

יצחק פינדרוס: היא חלק מכללי המשחק שבו אני עובד.

יצחק פינדרוס: הם דיברו על זה תמיד, על הדמוקרטיה.

יצחק פינדרוס: מחקו אותה.

יצחק פינדרוס: מחקו.

יצחק פינדרוס: שלא יספרו לך סיפורים, ואתה יודע את זה.

יצחק פינדרוס: הציעו לאופוזיציה שני סגני יושבי-ראש בכנסת מתוך תשעה, זו הייתה ההצעה.

יצחק פינדרוס: עכשיו הם שדרגו: בואו נשנה את התקנון, נגדיל, ואז נביא לכם עוד שניים.

יצחק פינדרוס: שני סגני יושבי-ראש ושתי ועדות.

יצחק פינדרוס: עכשיו הם הגדילו לעשות עוד ועדה, תודה רבה, אבל בינתיים נקים עוד שלוש ועדות.

יצחק פינדרוס: הכול בשקר, ברמייה.

יצחק פינדרוס: הרי אני הייתי עד לסיפור האחרון שהיה פה עם מאיר יצחק הלוי כשהוא ישב שבעה.

יצחק פינדרוס: זה הרי דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

יצחק פינדרוס: מסכמים על קיזוז, ומביאים אותו מהשבעה בשביל להגיד "אתם רימיתם".

יצחק פינדרוס: פשוט חבורת רמאים, נוכלים ברמה הכי – כששמעון פרס זכה בשלטון, או יצחק רבין זכה בשלטון, או אהוד ברק, אף אחד לא אמר שהוא שקרן, אף אחד לא אמר שהוא נוכל.

יצחק פינדרוס: ואני רוצה להזכיר לך, אדוני, גם כשהוחלט על הקמת הממשלה, אנחנו לפחות, המפלגות החרדיות, לא תקפנו.

יצחק פינדרוס: תקפנו ביום שהתפרסמו הצעות החוק הראשונות שהממשלה הולכת לשים על השולחן.

יצחק פינדרוס: ביום שזה התפרסם, שהדבר היחיד שמאחד את כל השולחן הזה זה נושא דת ומדינה; הדבר היחיד שמאחד את כל השולחן הזה – אתה לא יושב שם בשולחן, אתה אחת מהמפלגות.

יצחק פינדרוס: כמו שאמר הרב פרוש בארמית, וכמו שאמר יעקב אשר בארמית, וכמו שאמרו כולם: לשקר אין רגליים.

יצחק פינדרוס: שקר בסוף מתמסמס.

יצחק פינדרוס: כשאדם משקר ליריב שלו, הוא משקר בסוף לשותף שלו; כשאדם משקר לחבר שלו, הוא משקר בסוף לאיש שאיתו הוא הולך; כשאדם עומד ואומר לבוחרי ישראל "לא תהיה ממשלה חלופית אצלי ולא תהיה אאודי", ובסוף הוא עושה את זה בשביל מפלגה עם שישה מנדטים, הוא משקר; כשהוא אומר "לי תהיה ממשלה קטנה", ובסוף הוא נותן שר כי הוא צריך שהוא ילך מהר בנורבגי לפני שהוא יעביר איזשהו חוק-יסוד של תקציב והוא צריך לתת לו שר, והוא, ראש הצועקים, עמד שם למעלה – אני לא אשכח לו את הצעקות על הממשלה הבזבזנית הזאת והשקרית הזאת; הוא מהצד הזה, יאיר גולן מהצד הזה, עומדים וצועקים על כולנו.

יצחק פינדרוס: והם אלה שעושים את זה?

יצחק פינדרוס: יש גבול.

יצחק פינדרוס: תאר לעצמך שיהדות התורה הייתה מנהלת מסע, חוק, נגד קיום התורה במדינת ישראל יום אחרי הבחירות.

יצחק פינדרוס: תאר לך מצב כזה.

יצחק פינדרוס: או בצלאל סמוטריץ' – הציונות הדתית הייתה מנהלת מאבק אימתני על לקיחת העיר העתיקה מידי היהודים ונתינתה לבני ישמעאל.

יצחק פינדרוס: תאר לעצמך דבר כזה.

יצחק פינדרוס: היית אומר: תשמע, אנשים כאלה, אני לא יושב איתם לשולחן, הרי לא יכול להיות שבן אדם, בדבר הכי מהותי שלו, הכי עמוק שלו, שם הוא בוגד, בדברים שהם הבטיחו פעם אחר פעם.

יצחק פינדרוס: ומי הראש, הדגל להילחם בנושא הדת?

יצחק פינדרוס: מי הראש והדגל?

יצחק פינדרוס: שר הדתות, השר אלקין, השרים הדתיים.

יצחק פינדרוס: הם ראשי הלוחמים נגד הדת.

יצחק פינדרוס: אין לך בושה יותר גדולה מזו.

יצחק פינדרוס: תאר לך, עוד פעם, שסיעת מרצ הייתה מנהלת מאבק בכנסת להסדרת ההתיישבות הצעירה, לצורך העניין.

יצחק פינדרוס: היא הייתה מנהלת את המאבק.

יצחק פינדרוס: היית אומר: תשמע, יש פה משהו שלא מסתדר.

יצחק פינדרוס: מי שנכנס עם שקרנים לשותפות, שלא יתלונן אחר כך איך הוא מגיע לסיטואציה הזאת.

יצחק פינדרוס: כאן אני אומר לכם בכנות, פנה אליי היום חבר כנסת נכבד, ביקש ממני קיזוז, הוא נמצא בבית חולים.

יצחק פינדרוס: מאוד מאוד רציתי לתת לו את הקיזוז.

יצחק פינדרוס: באתי ליריב לוין וביקשתי ממנו.

יצחק פינדרוס: יריב אמר לי: אני איתם לא עושה עסקים.

יצחק פינדרוס: אחרי הסיפור שהיה עם יצחק הלוי אני לא עושה איתם עסקים.

יצחק פינדרוס: תקשיב טוב, אחרי מה שהיה פה עם עידית סילמן היום, אחרי מה שהיה פה עם עידית סילמן – בצלאל, אתה יודע את הסיפור, מה שהיה פה עם עידית סילמן?

בצלאל סמוטריץ': ראיתי אבל הכחשה – – – בערוץ 2 שהיא הייתה באמצע ריאיון, היא כיבתה ונכנסה לשנייה.

יצחק פינדרוס: הסתובבה, היא הציעה אחד אחרי השני לחברי כנסת: בואו נעשה עסקה על הוועדה למינוי דיינים.

יצחק פינדרוס: בצורה כזו תמימה ניגשה למלכיאלי והציעה את אותה עסקה; ניגשה לגפני, הציעה את אותה עסקה; ניגשה אליי, הציעה את אותה עסקה.

יצחק פינדרוס: ניגשה מאחד לשני והציעה את אותה עסקה.

יצחק פינדרוס: ניגשה מאחד לשני והציעה את אותה עסקה.

דוד אמסלם: מה אתה מאמין להם?

יצחק פינדרוס: תגיד לי, איך בן אדם מסוגל?

יצחק פינדרוס: והכול בתמימות.

יצחק פינדרוס: ואני חייב להודות שהרב גפני מייד – אני אומר לרב גפני: למה לא ענית לה?

יצחק פינדרוס: הוא אומר לי: לא מאמין לה.

יצחק פינדרוס: לא מאמין לה.

יצחק פינדרוס: רבתי היום עם יריב לוין, אמרתי לו: למה אתה עושה את זה להאוזר?

יצחק פינדרוס: היהודי בבית חולים, בוא ניתן לו קיזוז, בוא נהיה בני אדם, אנושיים, האיש בבית חולים.

יצחק פינדרוס: הוא אומר לי: עזוב, אני לא מאמין להם.

יצחק פינדרוס: אני מתנצל.

יצחק פינדרוס: אני הרגשתי שיריב אולי קצת נסחף – אחרי האירוע שהיה לו עם יצחק הלוי – חשבתי שהוא קצת נסחף.

יצחק פינדרוס: אני מתנצל.

יצחק פינדרוס: תשמע, אנשים שנוהגים בצורה כזאת – אני אומר לך, כל התחייבות שלהם היא על הקרח.

מנסור עבאס: תודה.

יצחק פינדרוס: אין לזה שום משמעות, אי-אפשר להאמין להם לאף מילה.

יצחק פינדרוס: אשר ימינם ימין שקר – אין לזה שום ערך.

יצחק פינדרוס: התחייבויות שהם נתנו פה בערב הבחירות, אין להן שום ערך.

יצחק פינדרוס: התחייבויות שהם צעקו פה, דברים שהם הפכו אותם לדגל שלהם, אין לזה שום ערך, שום דבר.

יצחק פינדרוס: פשוט שקר מתחילתו ועד סופו, ולשקר אין קיום.

יצחק פינדרוס: לשקר אין שום קיום.

יצחק פינדרוס: עסקים אפשר לעשות עם אנשים שהם דוברי אמת, עם אנשים שאפשר לעבוד איתם, ואתה רואה שזה עובר כחוט השני בין כולם.

יצחק פינדרוס: ואני אומר שוב, אנחנו לא כועסים שאנחנו לא חלק מהממשלה.

יצחק פינדרוס: ביקשו מאיתנו להיות.

יצחק פינדרוס: אנחנו לא כועסים שאנחנו לא חלק מזה שמקצצים לחרדים כסף, כי נתנו לנו אפשרות להיות, וגם היום אני מאמין שיש דרך להיות, ואתה יודע את זה, אני מעריך שאתה יודע את זה שאם מאוד נרצה גם נוכל להיכנס היום.

יצחק פינדרוס: בשביל מה?

יצחק פינדרוס: 53 מיליארד שקל?

יצחק פינדרוס: כל תקציב הישיבות, כמה זה?

יצחק פינדרוס: 1.2 מיליארד?

יצחק פינדרוס: לא נראה לי שעל זה תקום ותיפול המערכת הפוליטית.

יצחק פינדרוס: אנחנו לא נמצאים שם, כי אנחנו לא רוצים להיות במקום כזה, במקום שהורס והורס והורס כל ערך.

יצחק פינדרוס: "רק אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני".

יצחק פינדרוס: היום – תאמינו לי – אני לומד פה חומש בכנסת הזאת פעם אחר פעם.

יצחק פינדרוס: רואים מה זה "רק אין יראת אלוקים" – זה לא רק אם אתה לא דתי, או רק אם אתה לא שומר תורה ומצוות.

יצחק פינדרוס: לא.

יצחק פינדרוס: אם "רק אין יראת אלוקים" – אתה יכול להיות שומר תורה ומצוות, אתה יכול להיות הכול; אם אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני.

יצחק פינדרוס: אין כללים, אין שום דבר, אין אנושיות, אין ערך לשום נושא.

יצחק פינדרוס: אני יכול לכבד דעה אחרת, ולכן אני אומר לך – אם בעבר חשבתי שהסיבה שאנחנו לא יכולים להיות בממשלה כזאת זה בגלל לפיד, בגלל מרצ, בגלל מפלגת העבודה, היום אני יודע שהרבה הרבה הרבה הרבה יותר גרוע להיות בממשלה עם אנשים כמו ימינה ואנשים כאלה שהשקר אצלם הוא הרבה יותר גדול, השנאה שלהם לכל ריח של יהדות ולכל דבר שנוגעת בו יהדות היא הרבה יותר גדולה.

יצחק פינדרוס: אם זה הדבר הראשון שמטריד אותנו עם הקמת הממשלה הזאת, שום נושא אחר, שום בשורה אחרת למדינת ישראל, שום נושא של קורונה שקשור, שום נושא שקשור לטובת האזרחים, הכול לטובת נקמנות אישית של איזה רב שרוצה לנקום בפלוני, הכול נקמנות אישית של אלמוני שרוצה לקחת לפלמוני.

יצחק פינדרוס: על הכול מותר לעשות אאודי ומותר לעשות את החוק הזה, שהם תקפו אותו הכי הרבה, ולשדרג אותו, את החוק הנורבגי – לדעתי, לפחות פי שלושה או פי ארבעה ממה שהיה בכנסת הקודמת מספר הח"כים הנורבגים.

יצחק פינדרוס: כל הדברים האלה – עם אנשים כאלה לא עושים עסקים.

יצחק פינדרוס: יכול להיות שבטווח קצר – באותו יום זה נראה טוב, אבל מנסור, תזכור שעמד פה איזה מישהו מירושלים ואמר לך: עם שקרנים לא עושים עסקים.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

מנסור עבאס: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', 35 דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, תודה לסדרן, לסדרנים בכלל, שגם בשעת לילה מאוחרת דואגים לבריאותנו.

בצלאל סמוטריץ': שרת החינוך, נראה לי שטוב שאת פה, אולי תיהני, כי אני מתכנן במסגרת האוניברסיטה המשודרת של ערוץ כנסת לתת עכשיו איזו הרצאה קטנה במבוא למשפט חוקתי ולחשוף למעשה את אחת השיטות המרכזיות של הביקורת השיפוטית מבית המדרש של האקטיביזם השיפוטי – פרופ' אהרן ברק, תלמידיו, ממשיכי דרכו – שכשיטה, ותכף אני אתן לא מעט דוגמאות, לוקחים ערכים שקופים, ותכף אני אסביר את המושג הזה, ובחסותם מבצעים למעשה מהפכות ערכיות תוך שהם מחביאים את עולם הערכים שמסתתר מאחורי ההחלטה.

בצלאל סמוטריץ': שמים בפרונט – מתחבאים מאחורי ערכים שהם לכאורה אוניברסליים, ותכף נסביר את המונח "שקופים", ולפעמים אפילו נורא נורא טכניים.

בצלאל סמוטריץ': זה נראה שהשופט הוא איזה טכנאי רפואי, הייתי אומר אפילו טכנוקרט, שמבצע כמה פעולות טכניות ומגיע לתוצאה ומחביא את כל עולם הערכים מאחור, ותכף נדבר גם – כמה שיאפשר לנו הזמן – על למה הוא מחביא את הבסיסים הערכיים שעליהם נשענות ההחלטות.

בצלאל סמוטריץ': נתחיל רגע בלנסות לתקוע סיכה בבלון הגדול והמנופח שנקרא "שוויון", אחד המכשירים המרכזיים ביותר שבתי המשפט עושים בהם שימוש היום, בין היתר כדי לפסול החלטות של הכנסת, החלטות של הממשלה, כדי לכפות את עמדתם הערכית, כפי שתכף נסביר, על החברה הישראלית – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': זה השוויון, אותו השוויון שאוסר כמובן אפליה, ובחסותו של השוויון למעשה מבטלים את הזהות היהודית של מדינת ישראל כי אסור להבחין בין יהודים למי שאינם יהודים, מבטלים את היכולת לחיות אורח חיים דתי, כי אסור להבחין – להפלות, התבלבלתי בעצמי לרגע במונח – בין נשים לגברים.

בצלאל סמוטריץ': שוויון.

בצלאל סמוטריץ': אני תכף אסביר איך במתודולוגיה חוקתית קלאסית של אהרן ברק – וכפי שאמרתי, ממשיכי דרכו – אין שום בעיה להגן על ייהוד הגליל, אין שום בעיה להגן על ייהוד הנגב, אין שום בעיה להגן על ייהוד הערים המעורבות, ותכף ניתן עוד הרבה מאוד דוגמאות.

בצלאל סמוטריץ': כדי להבין אתה צריך להתחיל עם הקדמה ולהסביר את המונח "שוויון" בהקשר המשפטי שלו.

בצלאל סמוטריץ': באנגלית קוראים למונח הזה Relevant Equality, שוויון רלוונטי.

בצלאל סמוטריץ': שוויון איננו מונח פלקטי אלא רלוונטי.

בצלאל סמוטריץ': נסביר.

בצלאל סמוטריץ': אומר אהרן ברק: שוויון משמעותו יחס שווה לשווים ויחס שונה לשונים – תעקבו אחריי.

בצלאל סמוטריץ': יחס שווה לשונים עולה גם הוא כדי אפליה.

בצלאל סמוטריץ': דהיינו, אם יש לי שני אנשים או שתי קבוצות אוכלוסייה שוות במאפייניהן, השוויון הזה – הזהות הזאת במאפיינים אמורה לגזור שוויון ביחס; אם יש לי קבוצות שונות, כמובן שאני אמור גם להתייחס באופן שונה.

בצלאל סמוטריץ': איך אני יודע אם שונות מסוימת רלוונטית לעניין שבו אני דן?

בצלאל סמוטריץ': זו בדיוק המשמעות של ליישם את המונח "שוויון רלוונטי", Relevant Equality, על מקרה ספציפי.

בצלאל סמוטריץ': אני צריך לבחון אם השונות שיש בין שתי הקבוצות שאני משווה ביניהן היא רלוונטית לעניין שבו אנחנו דנים או לא.

בצלאל סמוטריץ': אל תלכו לאיבוד למרות השעה המאוחרת, ניתן דוגמאות ונסביר את זה.

בצלאל סמוטריץ': האם, חבר הכנסת אמסלם, השונות בין גברים לנשים רלוונטית לעניין היכולת להוליד?

בצלאל סמוטריץ': אגב, כשאני שואל את זה היום בכל מיני קבוצות, אנשים מפחדים לענות.

בצלאל סמוטריץ': יש איזה מקומות מטורללים שאפילו את זה אסור לומר, אבל ברור שאצל אנשים נורמליים יש שונות בין נשים לגברים, והיא רלוונטית לעניין היכולת להוליד.

בצלאל סמוטריץ': מה לעשות, נשים יכולות ללדת, גברים אינם יכולים ללדת.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, כשבמשך הרבה מאוד שנים במדינת ישראל חופשת לידה הייתה ניתנת לנשים בלבד, זאת לא הייתה אפליה, מכיוון שהאישה היא זו שנשאה את העובר ברחמה ועבדה קשה תשעה חודשים, והיא זו שעברה את הלידה וצריכה להתאושש, והיא זו שמיניקה ומטפלת בתקופה הראשונה, והיא צריכה חופשת לידה.

בצלאל סמוטריץ': לתת חופשת לידה לנשים ולא לגברים, לאימהות ולא לאבות, זאת לא אפליה, מכיוון שהשונות בין נשים לגברים רלוונטית לעניין היכולת להוליד, ובהינתן שהתכלית של תשלום – כן, חופשת לידה, דמי לידה – היא לאפשר את אותה מנוחה והתאוששות ותקופת הנקה, זו התכלית של חופשת לידה, מותר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, זה לא אומר שאסור להחליט, כפי שהחליטה הכנסת בשלבים מאוחרים יותר, שאפשר לתת חופשת לידה גם לאבות, ובני הזוג יכולים להתחלק ביניהם.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': אבל כשקבענו חופשת לידה לנשים בלבד זו ודאי לא הייתה אפליה.

בצלאל סמוטריץ': למה זאת לא הייתה אפליה?

בצלאל סמוטריץ': כמו שאמרנו, כיוון שהשונות בין נשים לגברים היא רלוונטית לסוגיית חופשת לידה.

בצלאל סמוטריץ': האם השונות בין נשים לגברים רלוונטית לעניין קביעת תור טלפוני לרופא כשלשניהם כואבת הברך?

בצלאל סמוטריץ': מה אומר אדוני היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': לגבר כואבת הברך, לאישה כואבת הברך, שניהם מרימים טלפון לקופת חולים, מבקשים לקבוע תור לרופא.

בצלאל סמוטריץ': האם השונות בין נשים לגברים רלוונטית, לתת העדפה למישהו לפני מישהו?

בצלאל סמוטריץ': כנראה שלא.

בצלאל סמוטריץ': לשניהם כואב, שניהם צריכים רופא.

בצלאל סמוטריץ': ולכן אם נקבע באופן קטגורי שאנחנו נותנים עדיפות לאחד מן המינים – השונות איננה רלוונטית לעניין שבו אנחנו דנים, ולכן אם נקבע עדיפות לאחד המינים, כנראה זו תהיה אפליה.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו בואו נסבך טיפה את השאלה.

בצלאל סמוטריץ': האם השונות בין נשים לגברים רלוונטית לעניין השירות הצבאי?

בצלאל סמוטריץ': זו כבר שאלה שאפשר לתת עליה הרבה מאוד תשובות, וחלקן כמובן יהיו מושתתות על השקפת עולם ערכית – אם יש מושג כזה של תפקידי נשים ותפקידי גברים, אם יש ערך לאישה שיולדת ומגדלת ילדים, אם יש מושג כזה של "והיה מחניך קדוש", וצריך לשמור על קדושת המחנה ולהיזהר מערבוב בצניעות ובקדושה, ואחר כך מכל מיני כישלונות, לא עלינו ולא עליכם.

בצלאל סמוטריץ': אפשר להתווכח על זה מקצועית, ויש בזה גישות שונות.

בצלאל סמוטריץ': יש אנשי מקצוע בתחום הביטחון והצבא שטוענים שערבוב בתוך היחידות גורם לאווירה מאוד לא טובה, פוגע במקצועיות, וסרגלי הסיבולת, והשלכות בריאותיות על נשים בקרבי – צניחת רחם וכו'.

בצלאל סמוטריץ': כן, לגיטימי, אני לא רוצה – עמדתי כמובן ידועה, כולם מכירים אותה, אבל כל עמדה היא לגיטימית.

בצלאל סמוטריץ': אבל כדי להכריע בשאלה אם שונות בין נשים לגברים רלוונטית לעניין השירות הצבאי צריך השופט להביא איתו מהבית בקיטבג את כל עולם הערכים שלו וליישם אותו.

בצלאל סמוטריץ': במילים אחרות – אמרתי קודם שהשוויון הוא ערך שקוף; זאת משוואה מרובת נעלמים, וכדי ליישם את השוויון הרלוונטי בסוגיה טעונה ערכית כמו השירות הצבאי אני בוודאי צריך להביא איתי את כל עולם הערכים שלי מהבית, כפי שאמרתי, אם יש או אין שונות ואיך היא משפיעה על השירות הצבאי.

בצלאל סמוטריץ': אז כאשר בית המשפט בבג"ץ אליס מילר, ולאחר מכן בפסקי דין נוספים, מכריח את הצבא לפתוח את שורותיו יותר ויותר לשירות נשים – עוד פעם, אני לא רוצה לדבר כרגע על המחלוקת לגופה; במערכת הפוליטית, הדמוקרטית, לגיטימי שדעות יהיו חלוקות.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לטעון שההכרעה היא ערכית, ומאחר שהכרעה היא ערכית, היא צריכה להתקבל במגרש הדמוקרטי.

בצלאל סמוטריץ': כאשר בית המשפט לוקח הכרעה ערכית כזאת, עוטף אותה לכאורה באיזה מכניזם פשוט כזה, שוויון – מישהו נגד שוויון, אדוני היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': מי יכול להיות נגד שוויון?

בצלאל סמוטריץ': כולנו בעד שוויון.

בצלאל סמוטריץ': מישהו רוצה אפליה?

בצלאל סמוטריץ': כל השאלה היא איך מיישמים שוויון בכל מקרה נתון ואם השונות בין הקבוצות שמשווים אותן היא רלוונטית או לא.

בצלאל סמוטריץ': וזו, כאמור, החלטה ערכית.

בצלאל סמוטריץ': נשאל עוד שאלה: האם השונות בין יהודים לערבים רלוונטית לקביעת תור בטלפון לרופא כשכואבת להם הברך?

בצלאל סמוטריץ': מה אומר היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': אפילו אני אומר שלא.

בצלאל סמוטריץ': שניהם אזרחים – אני כמובן דורש מאזרחים נאמנות, ולא לכפור באתוס המכונן של המדינה כמדינה יהודית, ולא לתמוך בטרור – אבל הם אזרחים.

בצלאל סמוטריץ': לשני אזרחים כואבת הרגל.

בצלאל סמוטריץ': יש מערכת בריאות ממלכתית ציבורית, בוודאי שאין קדימות לאחד מהם.

בצלאל סמוטריץ': ואם מישהו יקבע קדימות?

בצלאל סמוטריץ': והאם היא רלוונטית לעניין העמידה בתור במכולת?

בצלאל סמוטריץ': גם כנראה שלא.

בצלאל סמוטריץ': נכנסים שני אנשים למכולת, שניהם רעבים, שניהם רוצים לקנות ארוחת צוהריים, מה פתאום לתת עדיפות לאחד מהם?

בצלאל סמוטריץ': אבל האם השונות בין יהודים לערבים רלוונטית לעניין מגורים ביישובי ספר?

בצלאל סמוטריץ': אגב, לא אני –  בפסק הדין הראשון של בג"ץ כאשר הוא דן באזורי עדיפות לאומית, היו בזמנו, אני לא זוכר בדיוק את המספר המדויק, נדמה לי 509 יישובים ברשימת אזורי העדיפות הלאומית; מתוכם או שלושה או חמישה – מחילה שאני לא זוכר את הפרטים – היו יישובים ערביים.

בצלאל סמוטריץ': נגד החלטת הממשלה הזו – אז זה עוד היה מוגדר בהחלטת ממשלה – הוגשה עתירה לבג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': המדינה טענה בתגובתה: לא התכוונתי.

בצלאל סמוטריץ': אומר בג"ץ: חברים, אפליה זה מושג תוצאתי; כוונות – בתפילה.

בצלאל סמוטריץ': בסוף, עם התוצאה אתה מפלה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אומר אז אהרן ברק בעצמו: לו הייתה המדינה אומרת לי שתכלית עדיפות לאומית היא לעודד התיישבות יהודית, נניח, ביישובי ספר פריפריאליים מסיבות אסטרטגיות, ציוניות, ביטחוניות –אני מזכיר, אירועי הנכבה והנכסה, שהיה אז מעבר של אזרחים מצפון רמת הגולן, מג'דל שאמס, עין קניא, לסוריה וחזור, שאלות של ריגול וכו' – אומר ברק: זה היה לגיטימי לחלוטין.

בצלאל סמוטריץ': אם הייתה המדינה – זו הבעיה שלנו, אגב, זה תמיד סיבה ומסובב; הפרקליטות מפחדת לומר את האמת ולהשתמש בהנמקות ציוניות לאומיות פשוטות, ביטחוניות, אסטרטגיות.

בצלאל סמוטריץ': כשאריק שרון, זיכרונו לברכה, הגה את תוכנית חמשת הכוכבים, אותם חמישה יישובים שהיו אומרים לחצוץ בין ההתיישבות הערבית בצפון השומרון להתיישבות הערבית בוואדי עארה, הייתה לזה תכלית אסטרטגית לגיטימית לחלוטין.

בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו לא רוצים – כפי שקורה לנו היום, שכביש ואדי עארה מוקף כולו, מכל צדדיו, בערבים; אם ברגע האמת – וראינו את זה בקטנה במבצע שומר החומות – ויהיה עכשיו להעביר כוחות בסדרי גודל גדולים אל ואדי עארה, לאזור הצפון, חס וחלילה, במערכה, והכביש הזה ייחסם – כן, ההבדל בין יהודים לערבים רלוונטי מאוד, לשיטתי, כאיש ציוני, לאומי.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה לייהד את הגליל.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה, גברתי שרת החינוך, להוציא מכרזים לבנייה ליהודים, ליוצאי צבא.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה לתת תמריצים והתאמות מס ליהודים, מכיוון שאנחנו מסתכלים היום על הדמוגרפיה בגליל, והיא נוראה ואיומה – במונחים ציוניים בסיסיים, לא ימין-שמאל.

בצלאל סמוטריץ': ואם מדינה יהודית מחליטה שיש לה תכלית ראויה, יעד ציוני, לייהד את הגליל מסיבות לאומיות, ציוניות, אסטרטגיות, ביטחוניות, אז ההבחנה בין יהודים לערבים בהקשר הזה היא רלוונטית.

בצלאל סמוטריץ': אני לא נכנס עכשיו לכל הסוגיה.

בצלאל סמוטריץ': עמדתי היא שלא צריך להפלות את הערבים לרעה, ובוודאי שצריך לדאוג להם ביישוביהם, עשיתי זה כשר התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אפשר לעודד ולתמרץ יהודים, כיוון שיש לדבר הזה תכלית ראויה, וממילא ההבחנה לעניין הזה היא רלוונטית.

בצלאל סמוטריץ': אז למה בג"ץ מתחבא מאחורי השוויון?

בצלאל סמוטריץ': למה לא נוח לו לומר שעולם הערכים שלו איננו ציוני, ומבחינתו ייהוד הגליל זאת לא תכלית ראויה – אני אגיד עוד משפט אחד בסוגריים על ייהוד הגליל.

בצלאל סמוטריץ': תראו, מי שחי טוב עם חוק השבות וישן איתו טוב בלילה, צריך לישון טוב בלילה גם עם ייהוד הגליל, מסיבה פשוטה.

בצלאל סמוטריץ': הרי חוק השבות הוא מפלה; בסופו של דבר, אתה, אדוני היושב-ראש, לא יכול להביא את כל קרובי משפחתך מכל מקום אחר בעולם לארץ ישראל, ואני יכול להביא את כל קרובי המשפחה שלי.

בצלאל סמוטריץ': יש איזה ישראבלוף של שופטים בבג"ץ שרוצים, ככה, לישון בשקט ולא נוח להם עם זה.

בצלאל סמוטריץ': אז הם מספרים שזה לא באמת מפלה, מכיוון שחוק השבות איננו עוסק בתוך אזרחי מדינת ישראל, אלא הוא עוסק במי שנמצאים מחוצה ורוצים לקנות את הזכות לבוא להתאזרח במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': והשוויון הוא בעיקרו יותר אולי זכות אזרח, ולא זכות אדם.

בצלאל סמוטריץ': אבל אלה באמת דברי הבל.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר, אני יכול להביא את קרובי המשפחה היהודים שלי.

בצלאל סמוטריץ': ומי שאיננו יהודי, הגם שהוא אזרח מדינת ישראל, איננו יכול להביא את קרובי משפחתו ולאזרח אותם בישראל.

בצלאל סמוטריץ': אלא מה?

בצלאל סמוטריץ': יש לחוק הזה תכלית ראויה.

בצלאל סמוטריץ': מדינה יהודית מבוססת במידה רבה – זו אחת ההגדרות שלה; אני כידוע לא מסתפק בהגדרה זו, אבל אחת מהגדרות היסוד של מדינה יהודית היא רוב יהודי בטריטוריה.

בצלאל סמוטריץ': וכדי לשמור על הרוב היהודי הזה, אנחנו מאפשרים שבות לבני העם היהודי, ולא מאפשרים שבות למי שאינם יהודים – לשמור על המאזן הדמוגרפי.

בצלאל סמוטריץ': אם המונח "רוב יהודי" הוא תכלית ראויה בכל המרחב של ארץ ישראל, ממטולה ועד אילת, אז הוא לגיטימי גם בתא השטח כמו הגליל או הנגב, והוא לגיטימי גם בתוך עיר כמו עכו וערים מעורבות אחרות, שבהן יש הגירה שלילית של יהודים והגירה חיובית של ערבים – או הגירה שלילית של ערבים, לצערי, אבל כן, היא חיובית במונחים של דמוגרפיה.

בצלאל סמוטריץ': "רוב יהודי" זה לא איזה מונח אבסטרקטי כזה רק ממטולה לאילת.

בצלאל סמוטריץ': לא. יש תכלית ציונית, אסטרטגית, ביטחונית, לאומית.

בצלאל סמוטריץ': זו תכלית ראויה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אמרתי "תכלית ראויה" מכיוון שבמבחנים, כידוע, של פסקת ההגבלה אפשר לפגוע בעקרונות חוק-היסוד בארבעה תנאים מצטברים: בחוק, ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה ובמידתיות.

בצלאל סמוטריץ': אז אפשר, אם רוצים ללכת במתודולוגיה הזאת, לומר: כן, זה חוק; הוא הולם את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית; התכלית היא, כמובן, תכלית ראויה של רוב יהודי; ועושים את זה במידה הנדרשת.

בצלאל סמוטריץ': אם עקבתם אחר מה שאמרתי עד עכשיו, אז גם בכלל לא צריך להגיע לתוך התוצאה הזו, מכיוון שאין כאן בכלל אפליה.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, אם נקבל את הנחת היסוד הבסיסית שיש כאן אפליה, אז למרות שיש כאן אפליה, היא מותרת לפי העקרונות של פסקת ההגבלה, מכיוון שהיא מבוצעת בהתאם לארבעת התנאים.

בצלאל סמוטריץ': אבל הטענה שלי היא שאין כאן בכלל אפליה, וגם אם – אתם הרי יודעים שהשוויון לא נמצא בחוק-יסוד: כבוד אדם וחירותו.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא נמצא שם לא בכדי.

בצלאל סמוטריץ': הוא היה בטיוטה הראשונה, בהצעת החוק הממשלתית שעברה בקריאה ראשונה, והוא יצא בכוונה על ידי המחוקק במסגרת המשא ומתן להעברת חוק-היסוד בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.

בצלאל סמוטריץ': ובכל זאת, בג"ץ בשלושה שלבים הרשה לעצמו לקרוא אל תוך חוק-היסוד גם את ערך השוויון, מכיוון שבחוק-היסוד יש כמובן את כבוד האדם, וכאשר יש אפליה היא פוגעת בגרעין היסודי ביותר של כבוד האדם.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אומר, אגב, שאין בזה היגיון, אני רק טוען שעם כל הכבוד זו חקיקה שיפוטית בלתי מוסמכת, מכיוון שהמחוקק גילה דעתו בכוונה – זה לא שהוא לא חשב על זה – שהוא לא רוצה שהשוויון יהיה חלק.

בצלאל סמוטריץ': אבל נניח שהשוויון הוא חלק – זה אותו השוויון הרלוונטי, שמחייב יחס שווה לשווים ויחס שונה לשונים.

בצלאל סמוטריץ': ואם השונות בין גברים לנשים לעניין השירות הצבאי, או בין יהודים לערבים לעניין מגורים באזורים מסוימים שבהם צריך לשמור על רוב יהודי – אם השונות הזאת היא רלוונטית, ממילא אין פה אפליה בכלל.

בצלאל סמוטריץ': אז לא נפגע שום ערך של חוק-היסוד, ואני לא צריך להגיע לכל המבחנים ולמבחני המשנה שנקבעו בפסיקה של פסקת ההגבלה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, יש לזה נפקא מינה גדולה, מכיוון שבג"ץ תמיד יכול להתפלסף במידתיות וכו'.

בצלאל סמוטריץ': אני טוען שאנחנו בכלל לא באירוע הזה.

בצלאל סמוטריץ': אין כאן אפליה.

בצלאל סמוטריץ': אין כאן פגיעה בשוויון, מכיוון שלא מדובר בקבוצות שוות בהקשרים הרלוונטיים.

בצלאל סמוטריץ': אז למה בג"ץ שם בחזית את השוויון?

בצלאל סמוטריץ': מכיוון ששופטי בג"ץ יודעים מצוין שבדמוקרטיה הכרעות ערכיות מתקבלות על ידי הריבון, הלוא הוא העם.

בצלאל סמוטריץ': כאן הכנסת יכולה להתגושש ולהתנצח ולהתווכח, אבל כאן בסופו של דבר זה יוכרע.

בצלאל סמוטריץ': יש כיכרות, יש הייד-פארקים, יש רבי-שיח תקשורתיים, יש בחירות – שאלות ערכיות שנמצאות במחלוקת ציבורית, כמו שאלות של שירות צבאי ושאלות של ייהוד הנגב והגליל, ויש עוד המון המון המון המון שאלות, אלה שאלות ערכיות שבג"ץ מבין מצוין שבדמוקרטיה מתוקנת הן מוכרעות במערכת הדמוקרטית, ו-15 שופטים, שלא נבחרו מעולם כדי להכריע חד-צדדית בוויכוחים ערכיים, אין להם סמכות לקבל את ההכרעה.

בצלאל סמוטריץ': ולכן מאוד נוח לבג"ץ לשים את השוויון בפרונט, כי מי נגד שוויון?

בצלאל סמוטריץ': מישהו מעז להרים את היד ולהגיד: אני בעד אפליה.

בצלאל סמוטריץ': מה פתאום?

בצלאל סמוטריץ': אני רק לא חושב שזו אפליה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, לא רק אני לא חושב שזו אפליה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שהיום בית המשפט המחוזי בתל אביב, נדמה לי, דחה עתירה שהוגשה נגד מכרזי דיור בר-השגה לערבים בלבד בעיריית תל אביב-יפו.

בצלאל סמוטריץ': אומר בג"ץ: זו איננה אפליה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, המושג הזה של העדפה מתקנת, Affirmative Action, הרי זה לא – כל הדוקטרינה הזאת בנויה על זה שזאת לא אפליה אלא כך מגשימים את ערך השוויון.

בצלאל סמוטריץ': אז החליט עכשיו בית המשפט שהשונות בין יהודים תושבי תל אביב לערבים תושבי תל אביב היא רלוונטית באופן שמאפשר עכשיו להוציא מכרזי בנייה.

בצלאל סמוטריץ': פתחו סוגריים, הרי ברור שאם היה מגיע מקרה הפוך והייתה באה עיריית נוף הגליל או עיריית עכו ואומרת: אני רוצה מכרזים ליהודים בלבד כי יש לי עניין לייהד את הגליל, בית המשפט היה זורק אותה מכל המדרגות.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, אבל בשניהם העתירה מבוססת על עקרון השוויון.

בצלאל סמוטריץ': אלא שפה בית המשפט החליט שהשונות היא רלוונטית לעניין שבו אנחנו עוסקים, ולכן אין אפליה והכול בסדר, ופה הוא מחליט שהשונות היא לא רלוונטית.

בצלאל סמוטריץ': למה פה זה רלוונטי ולמה פה לא?

בצלאל סמוטריץ': כי לפי השקפתו הערכית, לאפשר מכרזי דיור לערבים בתל אביב יפו זה בסדר, וזו הבחנה רלוונטית בין קבוצות שונות לעניין הזה, ואילו העדפה של יהודים איננה הבחנה רלוונטית, לשיטתו.

בצלאל סמוטריץ': שוב, לא נוח לו לומר את זה, מכיוון שהוא מבין שזה לא לגיטימי בדמוקרטיה, אז הוא מתחבא מאחורי השוויון.

בצלאל סמוטריץ': בואו ניתן עוד שתי דוגמאות קטנות.

בצלאל סמוטריץ': איזון – מי שקורא פסקי דין, בעיקר מינהליים, פוגש על כל צעד ושעל את המונח "איזון".

בצלאל סמוטריץ': צריך לאזן בין הערכים.

בצלאל סמוטריץ': הרבה מאוד פניות לבית המשפט עוסקות בהתנגשות בין ערכים.

בצלאל סמוטריץ': זה מתחיל בבג"ץ הידוע של "קול העם", ואחר כך של הפגנות, עוד בשנות החמישים.

בצלאל סמוטריץ': מה עושים כשחופש הביטוי מתנגש בסדר הציבורי?

בצלאל סמוטריץ': בזמנו שר המשטרה סירב לאשר הפגנה, אני לא זוכר כרגע על מה, והעותרים ניגשו ועתרו בגין פגיעה בחופש הביטוי.

בצלאל סמוטריץ': אז יש איזון אופקי ואיזון אנכי, לא ניכנס כרגע לפרטים.

בצלאל סמוטריץ': מה עושים כשיש התנגשות בין שני הערכים?

בצלאל סמוטריץ': אומר בית המשפט: צריך לאזן ביניהם.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, מי שיקרא פסקי דין שעוסקים באיזון – זה מרתק – יחשוב שהשופטים הם הכי ניטרליים, הכי אובייקטיביים, שזה מתמטיקה, שזה איזה רופא שעומד עם אזמל מנתחים, חותך איפה שצריך, מדביק איפה שצריך, תופר איפה שצריך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בסך הכול עורכים איזון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו טכנאים משפטיים.

בצלאל סמוטריץ': אלא שאם נחפור קצת מאחורי המונח "איזון", אז הרי מה השלב הראשון?

בצלאל סמוטריץ': כשיש לי שני ערכים מתנגשים ואני צריך לאזן ביניהם, מה השלב הראשון שאני צריך לעשות באיזון הזה?

בצלאל סמוטריץ': אני צריך להעניק משקל לכל אחד מן הערכים שניצבים על כפות המאזניים.

בצלאל סמוטריץ': אחרי שאני אעניק משקל ראוי לכל אחד מן הערכים, אני אקבע את נקודת האיזון ביניהם, נכון?

בצלאל סמוטריץ': איפה ייעצרו המאזניים, באיזו נקודה המאזניים ייעצרו.

בצלאל סמוטריץ': אם יש שופט קצת אנרכיסט כזה, שחופש הביטוי הוא בנפשו – וסדר ציבורי?

בצלאל סמוטריץ': לא קרה שום דבר, שהמשטרה תתמודד, בשביל זה יש לכם תקציבים וכוח אדם – ברור שהוא יעניק משקל מאוד גדול לחופש הביטוי, משקל קטן יותר לסדר ציבורי, הוא קצת נון-קונפורמיסט כזה.

בצלאל סמוטריץ': ברור שנקודת האיזון תיטה בצורה דרמטית לטובת ההגנה על חופש הביטוי.

בצלאל סמוטריץ': אם, לעומת זאת, ניפול על איזה שופט יקה כזה, שאצלו בבית לא היו יוצאים מהבית בין 14:00 ל-16:00, ואוכלים עם מפית ועם סכין ומזלג, וכל דבר ביד הנכונה, ואצלו סדר בכלל זה משהו מאוד משמעותי בהוויה, והאדם הוא כידוע תבנית נוף מולדתו – אז שופט כזה היה מעניק משקל מאוד גדול לסדר הציבורי, ומתחיל לדבר על זה ש"אלמלא מוראה של מלכות, איש את רעהו חיים בלעו", ואוי ואבוי ויהיה פה כאוס, ויישפך פה דם, ועלולה כאן להיות איזו תקלה גדולה, וחיי אדם.

בצלאל סמוטריץ': וחופש הביטוי?

בצלאל סמוטריץ': נו, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': לא קרה כלום, אז תפגינו במקום אחר, אז תעשו הפגנה קטנה, תרחיקו אותם מהבית של ראש הממשלה – בנט; אצל ביבי, כידוע, לא צריך להרחיק, שם מותר להפגין 24 שעות ושבעה ימים בשבוע.

דוד אמסלם: מצווה, לא מותר.

בצלאל סמוטריץ': שני השופטים יציגו לנו מצג שווא של טכנאות משפטית: ערכנו איזון; שניהם יגיעו לתוצאות שונות לחלוטין, כי כל אחד מביא איתו מהבית, בשק, כן, בתיק על הגב, סט ערכים אחר שהוא מאמין בו, גדל איתו, מעוצב על פיו.

בצלאל סמוטריץ': אז גם כאן לבית המשפט מאוד לא נוח, מאוד לא נוח לשים את הערכים בפרונט, כי הוא מבין שהוא נכנס לזירת התגוששות מאוד מאוד לא פשוטה.

בצלאל סמוטריץ': זו, אגב, בעיה שנפגוש אותה תמיד במונחי שסתום: "סבירות" – אותו דבר.

בצלאל סמוטריץ': זה נראה, כשקוראים פסקי דין, שהסבירות היא משהו מאוד – אגב, אתם יודעים איפה האבסורד של הסבירות הוא עצום?

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שהסבירות נמצאת במשפט המינהלי, והיא האח התאום של המידתיות במשפט החוקתי, שבו עוסקים בביקורת שיפוטית על חוקים.

בצלאל סמוטריץ': חוק המסתננים, שאפשר להחזיק את המסתננים במשמורת במתקן חולות, בסהרונים, כדי לעודד את יציאתם מן הארץ, עבר בשלוש כנסות שונות, בשלושה הרכבים קואליציוניים שונים.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר לדבר על איזה רוב מקרי, קואליציה.

בצלאל סמוטריץ': בפעם הראשונה החוק אפשר להחזיק את המסתננים במשמורת במשך שלוש שנים.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה הותקף בבג"ץ ונפסל.

בצלאל סמוטריץ': בית המשפט קבע ששלוש שנים זה הרבה מדי.

בצלאל סמוטריץ': חוקקה הכנסת הבאה – הייתה כבר קואליציה אחרת, נדמה לי, אז עם יאיר לפיד, אפילו – חוק חדש למשך שנתיים.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה נפסל שוב.

בצלאל סמוטריץ': חוקקה אותו הכנסת שוב, כמדומני, ל-18 חודש, אולי זה היה ל-24 – כן, שנתיים, 24 חודש, ואחר כך ל-18 חודש, שנה וחצי.

בצלאל סמוטריץ': את פסק הדין השלישי כתבה הנשיאה דאז מרים נאור, והיא אומרת: תראו, חברים, 18 חודש זה לא סביר; 12 חודש זה סביר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אני אומר: ממה נפשך?

בצלאל סמוטריץ': אם רוצה בית המשפט לקבוע עמדה עקרונית ולפיה לא ניתן להחזיק אנשים במשמורת ללא הליך משפטי פלילי של עדים וראיות והרשעה, אני יכול לשמוע; אם בית המשפט מקבל את הלגיטימציה של שימוש בפרקטיקה של: נשים אנשים במשמורת למרות שהם לא עברו הליך שיפוטי, כי מה לעשות, מדינה צריכה כלים כדי להתמודד עם תופעה גדולה ובעייתית כל כך – אז במה סברת הכרס של הנשיאה נאור טובה יותר מסברת הכרס של 120 חברי כנסת, של שרי ממשלה, של ועדת שרים לחקיקה, של יועצים משפטיים שליוו את החקיקה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': למה 18 חודש זה לא סביר ו-12 חודש זה כן סביר?

בצלאל סמוטריץ': תחפש, אדוני היושב-ראש, הסבר, קרא את פסק הדין, לא תמצא הסבר, כי אין הסבר.

בצלאל סמוטריץ': בסוף זה איזושהי ההכרעה ערכית שמנסה לשים את האצבע איפשהו, באיזו נקודה.

בצלאל סמוטריץ': ואז אתה שואל את עצמך: רגע, רגע, רגע, לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': עזוב את זה שהמחוקק לא נתן סמכות לבית המשפט להחליף את שיקול הדעת – אגב, בתי המשפט, שוב, כאיזה מס שפתיים, בטרמינולוגיה שלהם תמיד יגידו: בית המשפט, חס וחלילה, איננו מחליף את שיקול הדעת של המחוקק או של הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': הוא איננו בא בנעליהם, הוא מתערב רק אם הייתה חריגה קיצונית ממתחם הסבירות.

בצלאל סמוטריץ': רק הוא קובע מה מתחם הסבירות, אז ממילא הוא קובע – גם המונח "סבירות" הוא איזה מונח שסתום פלואידי וגם המונח "קיצוני" זה מונח שסתום פלואידי.

בצלאל סמוטריץ': אז זה, כן, אבסורד על גבי אבסורד.

בצלאל סמוטריץ': חריגה קיצונית ממתחם הסבירות – אתה קבעת את מתחם הסבירות, אתה קובע מה נקרא קיצוני ומה לא נקרא קיצוני.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, לא נוח לבית המשפט להסביר את השקפת העולם הערכית שעומדת מאחור, מכיוון שהוא מבין שזה לא בסמכותו, ולכן הוא מרחיק עדותו אל מחוזות של מונחי שסתום מופשטים.

בצלאל סמוטריץ': כביכול זה נורא טכני, נורא טריוויאלי – מה, לא ברור שההחלטה צריכה להיות סבירה?

בצלאל סמוטריץ': שוב, לא ברור, אין עילה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': העילות היחידות שהוכרו היו עילת האי-חוקיות ושיקולים פסולים.

בצלאל סמוטריץ': כל הסבירות הזאת היא איזשהו יציר בלתי מובן ביחס למקור הסמכות של בית המשפט לדון בו.

בצלאל סמוטריץ': אז על המידתיות אפשר לפחות לומר, כן, שזה נמצא בהוראות החוק, בפסקת ההגבלה של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו ושל חוק-יסוד: חופש העיסוק.

בצלאל סמוטריץ': גם פה אני לא יודע מי הסמיך את בית המשפט לקבוע דווקא את שלושת מבחני המשנה, והרי גם שלושת מבחני המשנה של המידתיות: קשר רציונלי, מבחן של האמצעי שפגיעתו פחותה, האמצעי שפגיעתו פחותה, הם מושגים כל כך מופשטים שהם מאפשרים לבית המשפט לצקת לתוכם הרים של תוכן ערכי שנוי במחלוקת אבל לברוח מזה ולהתכסות באצטלה כביכול מאוד מאוד טכנית.

בצלאל סמוטריץ': למה חשוב לי להסביר שמדובר בבלוף?

בצלאל סמוטריץ': כפי שאמרתי בראשית דבריי, לתקוע סיכה בבלון הזה.

מנסור עבאס: תראה, תמתין קצת לפני שאתה מסביר.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': אה.

מנסור עבאס: אני הקשבתי לך, ונתתי לך הזדמנות לשכנע אותי.

מנסור עבאס: כמובן שלא שכנעת אותי.

מנסור עבאס: אבל ניסיתי לאבחן – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, לא שכנעתי אותך שיש כאן השקפה ערכית או לא שכנעתי אותך במה?

מנסור עבאס: הינה, אני נוגע בנקודה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אם לא שכנעתי אותך בערכים, לא ציפיתי.

מנסור עבאס: לא.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו עולם ערכים, לך ולי, שונה מאוד.

מנסור עבאס: אגע בנקודה הזאת.

מנסור עבאס: אני ניסיתי לאבחן איפה לא מסתדרים לך הדברים.

מנסור עבאס: במקור, ההשכלה שלי היא רפואית ולכן אני תמיד מנסה לעשות דיאגנוזה של הדברים בלי לעשות סטייה.

מנסור עבאס: יש שני ממדים שאתה מדבר עליהם.

מנסור עבאס: יש את הממד הערכי, שאמור להיות ערכי-מוסרי מוחלט.

מנסור עבאס: מבחינתי, דתיות זה מוסר, ומוסר מוחלט, כי אם היא לא מוסר מוחלט אז היא לא דתית.

מנסור עבאס: ומצד שני, יש את הגישה הלאומית, שמטבע הדברים היא מפלה, היא גזענית – לא חשוב, לאומיות יהודית, ערבית.

בצלאל סמוטריץ': לשיטתך היא מפלה.

בצלאל סמוטריץ': לשיטתי היא לא מפלה – –

מנסור עבאס: לא, כן.

בצלאל סמוטריץ': – – כיוון שזאת הבחנה רלוונטית.

מנסור עבאס: כן.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא אפליה.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': הטרמינולוגיה היא מאוד חשובה.

בצלאל סמוטריץ': היא מבחינה, אבל היא עושה הבחנה רלוונטית.

מנסור עבאס: כן, כן.

מנסור עבאס: תן לי רק להציג את הדברים.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

מנסור עבאס: מטבע הדברים, לאומיות – לא חשוב, יהודית, ערבית, צרפתית – היא מפלה, היא "גזענית", במירכאות.

מנסור עבאס: אנחנו מנסים לשלוט בצד השלילי הזה של הלאומיות ולרסן אותו בערכיות המוחלטת.

מנסור עבאס: ואני מאבחן שיש לך חוסר איזון כמעט מוחלט בין הערכיות שצריך איש דתי – יהודי, מוסלמי, לא חשוב – להביא ולייצג, לבין הגישה הלאומית, שמסתכלת על האחר כשונה, כלא שווה, כלא ראוי.

מנסור עבאס: למרות שהערכיות של הדת – כמובן, היהודית והמוסלמית, וכל דת שמבוססת על מוסר מוחלט – אמורה לבוא בגישה מיטיבה.

מנסור עבאס: אתה יודע, יש פסוק אצלנו בקוראן, שאומר: אם תיטיבו עם האחר, אז תיטיבו עם עצמכם.

מנסור עבאס: ברגע שאתה עושה חסד עם האחר, בעצם קודם כול אתה עושה את זה עם עצמך.

מנסור עבאס: ולכן כאשר אתה רוצה ליישם מדיניות בין קבוצות, בין לאומים שונים, בין אנשים, אם אתה נותן את המשקל ועושה את האיזון הנכון, אתה צריך לכופף את הגישה הלאומית לגישה המוסרית, שאומרת: אני דווקא רוצה להיטיב כדי להיות קרוב יותר למוסר המוחלט שבו אני מאמין.

בצלאל סמוטריץ': אני אענה, אבל תהיה חייב לתת לי עוד כמה דקות.

בצלאל סמוטריץ': אחרי שאלה כזאת ארוכה ומורכבת, אני אענה לא באריכות גדולה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אקדים ואומר – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רק אקדים ואומר, חבר הכנסת עבאס, שכל מה ששאלת עכשיו לא רלוונטי לדיון – מכיוון שאני לא עסקתי עכשיו בתוכן ההכרעות הערכיות, ובאיזונים, ובסתירות בין ערכים ובאיך מאזנים ביניהם.

בצלאל סמוטריץ': אני ביקשתי לבסיס תזה – – –

מנסור עבאס: לא, אבל תפיסת העולם שלך מושתתת על שני הדברים האלה.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע.

בצלאל סמוטריץ': אני ביקשתי – רק שנייה, אבל אני עוד לא דיברתי עכשיו בכלל על תפיסת עולמי.

בצלאל סמוטריץ': אני רק הסברתי למה אפשר גם את תפיסת עולמי לבסס בטרמינולוגיה חוקתית, משפטית, של בג"ץ, ושבעצם הוויכוח ביני לבין בג"ץ הוא ערכי, הוא לא משפטי.

בצלאל סמוטריץ': בג"ץ לא יותר תומך שוויון ממני.

בצלאל סמוטריץ': הוא רק מגדיר ומאבחן קבוצות שונות על בסיס הבחנות ערכיות שונות – ולכן מיישם אחרת את מונח השוויון הרלוונטי על כל נושא ונושא.

בצלאל סמוטריץ': זה היה טיעון שלי כרגע, להסביר שכל הטרמינולוגיה של בג"ץ סביב השוויון, הסבירות, המידתיות והאיזונים, כפי שדיברנו, היא לא באמת צורנית, היא לא טכנית, אלא היא ערכית-מהותית.

בצלאל סמוטריץ': וזה ויכוח.

מנסור עבאס: זה נכון.

מנסור עבאס: אני מסכים איתך.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אני אענה – – –

מנסור עבאס: הביקורת – – –

בצלאל סמוטריץ': אוה, יפה.

בצלאל סמוטריץ': אוה, יפה.

מנסור עבאס: הביקורת שעשית על בית המשפט ועל השיטה שלו מבוססת על תפיסת העולם שלך.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו אני אענה לך.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו אני רוצה לענות לך.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו, חבר הכנסת עבאס, אני רוצה לענות לך.

בצלאל סמוטריץ': אין לי זמן עכשיו להרצאה של חצי שעה עוד.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה, בפעם הבאה אני מוכן להכין – אני אגיד לך עכשיו בכמה נקודות.

מנסור עבאס: הינה, יש לך את בן גביר אחריך.

מנסור עבאס: קח את הזמן שלו.

בצלאל סמוטריץ': ראשית כול – תן לי עוד שלוש-ארבע דקות.

דוד אמסלם: אתה כבר לא – אתה כבר עושה אפליה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לומר כמה הנחות יסוד.

בצלאל סמוטריץ': ראשית כול, אתה הצגת עכשיו סתירה בין הערכים הדתיים לבין הלאומיות.

בצלאל סמוטריץ': בעם היהודי אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': הדת היהודית היא דת לאומית.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, תורה ולאומיות הולכות ביחד.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל יוצא ממצרים, הופך לעם, מקבל תעודת זהות לאומית, קצת אחר כך הוא עומד למרגלות הר סיני ומקבל תעודת זהות של תורה.

בצלאל סמוטריץ': ומאז השתיים הללו הולכות ביחד.

מנסור עבאס: הינה, זאת הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, רגע, רגע.

מנסור עבאס: שאתה נותן קדימות לגישה – –

בצלאל סמוטריץ': רק רגע.

מנסור עבאס: – – הלאומית על חשבון הגישה הדתית.

בצלאל סמוטריץ': רק רגע.

בצלאל סמוטריץ': אבל שאלת.

בצלאל סמוטריץ': זלמה, שאלת, תן לענות.

בצלאל סמוטריץ': נכון?

בצלאל סמוטריץ': השאלה שלך הובנה מצוין.

בצלאל סמוטריץ': פה יש הבדל גדול מאוד בין הדת היהודית למרבית הדתות האחרות.

בצלאל סמוטריץ': אגב, גם הדת המוסלמית היא דת לאומית.

דוד אמסלם: זה גם באסלאם.

בצלאל סמוטריץ': הרי הרצון של האסלאם להכפיף את העולם כולו – אומנם לא בדת; אין לכם בעיה שאנחנו כד'ימי נהיה אזרחים נחותים, אבל נישאר יהודים; אגב, זה בשונה מן הנצרות.

בצלאל סמוטריץ': הנצרות היא דת שרוצה לנצר את כולם; האסלאם לא מבקש לאסלם את כולם, הוא כן מבקש להכפיף את כולם למרות האסלאם.

בצלאל סמוטריץ': דהיינו, שהמדינה תהיה בשליטה אסלאמית ושכולם יקבלו עליהם את דין האסלאם.

דוד אמסלם: לא, וגם השאר הם נחותים.

בצלאל סמוטריץ': אגב, גם את זה האסלאם לקח מהיהדות, את הזיקה הזו.

בצלאל סמוטריץ': רק שאצלכם הלאומיות היא הטריטוריאלית, ואצלנו היא בראש ובראשונה הבנה – אבל יש פה הסברים הרבה הרבה יותר עמוקים.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר, תורה זה הופעה של דבר ה' בעולם.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו מאמינים שדבר ה' בעולם מופיע דרך עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': יש בחינה של תורה שבכתב, שמקבלים אותה כתורה מן השמיים – דיברת קודם נכון על אמיתות מוחלטות: זה לא – מוסר אוניברסלי, זה לא משתנה כפונקציה של גיאוגרפיה או של תקופה.

בצלאל סמוטריץ': יש ערכי נצח של מוסר אלוקי.

בצלאל סמוטריץ': אבל אחר כך, עיקר התורה זה תורה שבעל פה: "חיי עולם נטע בתוכנו", וזו כבר התפתחות על גבי המאורעות וההיסטוריה של עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל, תכליתו זה לקרוא שם ה' בעולם.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל הוא תורה בעצמו.

בצלאל סמוטריץ': קודשא בריך הוא, וישראל, ואורייתא – חד הוא.

בצלאל סמוטריץ': ממילא בגלות, כשנפרדו התאומים התפרקה לנו המסגרת הלאומית, גם לא הייתה תורה.

בצלאל סמוטריץ': הרמב"ן אומר שכל קיום המצוות בחוץ לארץ הוא בגדר "הציבי לך ציונים" – זיכרון, שכשנחזור לישראל לא נשכח.

בצלאל סמוטריץ': אין באמת משמעות לתורה כשאין מסגרת לאומית.

בצלאל סמוטריץ': את זה סתם צריך לדעת.

בצלאל סמוטריץ': אבל בואו נדבר רגע על מוסר, אפרופו מוסר.

בצלאל סמוטריץ': אני מאמין שמדינת ישראל – בכלל התנועה הציונית – היא התהליך הצודק והמוסרי ביותר שהתרחש בפרספקטיבה היסטורית ובין-לאומית במאות השנים האחרונות בעולם.

בצלאל סמוטריץ': ראשית כול, צדק היסטורי לעם היהודי, שגורש מכאן באלימות גדולה ונרדף במשך אלפיים שנה ועבר מסעי צלב, אינקוויזיציה ושואה, וזוכה סוף-סוף – וכאן, בעניין הזה, הייתה זכות גדולה מאוד לעצרת האומות המאוחדות, ועוד קודם לכן הצהרת בלפור, שהכירו בזכות, בצדק ההיסטורי שצריך לעשות עם העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': אין מפעל צודק ומוסרי יותר – ואגב, מוסריות נמדדת בפרספקטיבה מאוד רחבה.

בצלאל סמוטריץ': גם במלחמה נפגעים חפים מפשע.

בצלאל סמוטריץ': זה לא הופך את המלחמה לפחות מוסרית, בהנחה שהמלחמה עצמה היא מלחמת מגן מוסרית.

בצלאל סמוטריץ': אפשר כמובן להשתדל לצמצם את הפגיעה בחפים מפשע, אבל המוסריות נמדדת בפרספקטיבה רחבה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני רוצה לומר לך יותר מזה: מדינת ישראל היא הדבר המוסרי ביותר שקרה לערביי הארץ.

בצלאל סמוטריץ': הרי מה היה פה לפני שהגענו?

בצלאל סמוטריץ': ביצות, חול, מלריה.

מנסור עבאס: לא – – –

בצלאל סמוטריץ': אל תגיד לי מה פתאום.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: הנרטיב הזה – – –

בצלאל סמוטריץ': כשאנחנו חזרנו ליהודה ושומרון היו שם חמורים ועגלות, לא היו אפילו סוסים.

בצלאל סמוטריץ': לא היה חשמל, לא היה מים, לא היו כבישים, לא היה כלום.

בצלאל סמוטריץ': קצת תודו באמת.

בצלאל סמוטריץ': מנסור, תהיו הגונים.

בצלאל סמוטריץ': תסתכלו ימינה ושמאלה, 360 מעלות מסביב, איפה יש למישהו מהאחים שלכם תנאים כמו שיש במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': בסוריה, בלבנון?

מנסור עבאס: אתה רוצה להגיד לי – – –

בצלאל סמוטריץ': אין חופש ביטוי ואין חופש דת ואין חירות ואין קניין ואין חשמל ואין מים.

בצלאל סמוטריץ': ותראה מה קרה בעזה – כשאנחנו שלטנו בעזה, אני מדבר איתך על לפני הסכמי אוסלו, הייתה פרנסה, הייתה תעסוקה, היה חשמל, היה מים.

בצלאל סמוטריץ': תיסעו היום ביהודה ושומרון, את החמורים והעגלות החליפו רכבי מרצדס.

בצלאל סמוטריץ': מאיפה כל הרווחה?

בצלאל סמוטריץ': מאיפה כל הכלכלה?

בצלאל סמוטריץ': מאיפה הכול?

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל הביא לארץ ישראל כל כך הרבה שפע וקדמה וטכנולוגיה, אור וטוב, ואנחנו מוכנים שכולם ייהנו מזה ובתנאי שהם מבינים את מקומם ולא כופרים בזכות הקיום שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אל תהיו כפויי טובה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מדבר איתי על מוסר, על תורה?

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע שהכרת הטוב ביהדות זה אחד מהערכים הבסיסיים והחשובים ביותר.

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מפסיקים – אני אומר את זה בכאב – לירוק אל הבאר שאתם שותים ממנה.

בצלאל סמוטריץ': הרי כשמתריסים לכם לפעמים: לכו לסוריה, לכו לזה, הרי אתם יודעים מצוין – – –

מנסור עבאס: אוקיי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להתריס, אני אומר את זה – ניהלנו שיח.

בצלאל סמוטריץ': הרי אתם יודעים מצוין שבעד שום הון שבעולם – הרי אם אני אגיד לך: קח מדינה פלסטינית, כולכם תעברו להיות נתינים של המדינה הפלסטינית, תוותרו על תעודת הזהות הכחולה – בעד שום הון שבעולם אתם לא תסכימו, וזו הצביעות הגדולה.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר מוסרי יותר, מנסור, חבר הכנסת עבאס, אדוני היושב-ראש, אין דבר מוסרי יותר לכם ממדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': במקום שתודו בזה – עכשיו, אתה יודע מצוין, כמו כל מה שקורה במזרח התיכון: אם מדינת ישראל לא תהיה יהודית, היא גם לא תהיה דמוקרטית.

מנסור עבאס: כן, אנחנו חייבים לחזור – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רק מסביר.

בצלאל סמוטריץ': המפעל הציוני, הלאומיות המתחדשת של עם ישראל במדינה ריבונית אחרי אלפיים שנות גלות היא הדבר המוסרי והצודק ביותר בפרספקטיבה היסטורית בין-לאומית ביחס לעם היהודי, אבל גם מתבררת כדבר המוסרי והטוב ביותר לכל יושבי הארץ הזאת, והאסון שמתרחש עליהם רק הולך ומתברר בממדיו בעזה, הולך ומתברר בממדיו ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': ברוך השם, תגידו תודה שאנחנו עוד שולטים ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': אני נוסע היום בחווארה – בורגר ראנץ', וב-02:00, וחנויות מסחר ורהיטים.

בצלאל סמוטריץ': איפה יש דבר כזה?

בצלאל סמוטריץ': אתה הרי יודע את איכות החיים במצרים, אתה מכיר מצוין.

בצלאל סמוטריץ': האחים המוסלמים שלכם קמו במצרים, אתה יודע מה יש שם.

מנסור עבאס: אוקיי, חבר הכנסת בצלאל – – –

בצלאל סמוטריץ': אז איך אתה יכול לומר שאנחנו לא מוסריים?

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון, תמדוד מוסריות בפרספקטיבה רחבה וגם תמדוד מוסריות במבחן התוצאה.

בצלאל סמוטריץ': אלופים בלשווק ריקבונות ושקרים באיזה אריזה נוצצת של מוסר והכול מתברר בסוף כעורבא פרח.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה, ברשותך, ממש משפט סיכום, לחזור רגע לטיעון שלי.

בצלאל סמוטריץ': הסברתי שבג"ץ מסתיר, מתחבא מאחורי המונחים הצורניים האלה כדי להסתיר את הוויכוח ואת ההכרעות הערכיות שאין לו סמכות לקבל, ועכשיו אני רוצה לומר דבר אחרון.

בצלאל סמוטריץ': יש רמב"ם מדהים – אתה תיהנה מזה, זה ממש שווה שתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את זה בעל פה כדי לקצר – יש רמב"ם מדהים בסוף פרק י"א בהלכות מלכים ומלחמותיהם.

בצלאל סמוטריץ': אגב, הצנזורה השמיטה את זה הרבה מאוד שנים בגלות ובשנים האחרונות, בדפוסים הארץ-ישראליים הוסיפו מחדש את הקטע הזה.

בצלאל סמוטריץ': אומר הרמב"ם משפט מצמרר – הוא מדבר על אותו האיש, ישו, ואומר שישו, תקשיב טוב, דודי, הכשיר את הדרך למלך המשיח.

בצלאל סמוטריץ': אז הרמב"ם שואל: היאך?

בצלאל סמוטריץ': הרי זה משפט מזעזע.

בצלאל סמוטריץ': הרי ישו הרג והשמיד ורדף את היהדות ואת היהודים, איך אתה יכול להגיד שהוא הכשיר?

בצלאל סמוטריץ': אומר הרמב"ם דבר פשוט, אני אומר את זה בשפתי: עד שהגיעה הנצרות לעולם, היה עולם פגאני, של עובדי אלילים, עולם מוחשי.

בצלאל סמוטריץ': נכון?

בצלאל סמוטריץ': מה שאני מרגיש – קיים, מה שאני לא ממשש – לא קיים.

בצלאל סמוטריץ': לעולם שחי בתפיסה מושגית כזאת, בטרמינולוגיה גשמית כזאת, אין יכולת להבין מושגים של אלוקות.

בצלאל סמוטריץ': אומר הרמב"ם: באה הנצרות והפיצה בעולם את המושג המופשט של אלוקות, של שאיפת תיקון עולם, של קשר בין האלוקים לבין האדם, הרגילה את העולה לטרמינולוגיה מופשטת.

בצלאל סמוטריץ': אומר הרמב"ם: אחרי שהעולם הוכשר לקבל מונחים רוחניים ומופשטים של אלוקות, עכשיו, כשיבוא המשיח האמיתי, המשיח שלנו, אז כולם יבינו ששקר נחלו אבותיהם ושישו משיח שקר וכו', אבל יש עם מי לדבר.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר כאלגוריה, אוחז בשולי גלימתו של הרמב"ם ואומר לכם שאהרן ברק מכשיר את הדרך לסנהדרין, מסיבה פשוטה: הרי אם לפני 40 שנה הייתה קמה סנהדרין והייתה מחליטה לפסול חוק של הכנסת כי הוא סותר את השבת, כי הוא סותר את הכשרות, היו סוקלים אותו באבנים, בעגבניות.

בצלאל סמוטריץ': הרי דמוקרטיה, שלטון העם, שלטון הרוב.

בצלאל סמוטריץ': מי אתה?

בצלאל סמוטריץ': מי שמך?

בצלאל סמוטריץ': בא בג"ץ והרגיל אותנו במשך העשורים האחרונים לתפיסה דמוקרטית מאוד נכונה, שאומרת: חברים, עם כל הכבוד, דמוקרטיה זה דבר חשוב ומצוין, אבל יש לה גבולות גזרה שבתוכם היא פועלת.

בצלאל סמוטריץ': גם הרוב, גם הכנסת, איננה יכולה לחוקק בניגוד לערכי היסוד של השיטה.

בצלאל סמוטריץ': אלא מה?

בצלאל סמוטריץ': כמו שישו מכר שקרים, אז בג"ץ מבסס את ערכי היסוד של השיטה שלו על כל מיני ערכים שזה מקרוב באו, מעוותים.

בצלאל סמוטריץ': אבל בעזרת השם, כשתקום לנו סנהדרין וכשתהיה כאן מדינה יהודית, אז ערכי היסוד יחזרו להיות ערכי היסוד הבסיסיים של התורה, ערכי הנצח האלה, המוחלטים, של תורה משמיים, ותהיה דמוקרטיה, ותהיה כנסת, ויהיה שלטון הרוב, אבל הוא יהיה כפוף לעקרונות היסוד של השיטה.

בצלאל סמוטריץ': אז את השוויון יחליף "אתה בחרתנו מכל העמים, אהבת אותנו ורצית בנו".

בצלאל סמוטריץ': הרבה זמן נדון על זה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אמרת משפט על גזענות, זה אחד המשפטים הכי לא נכונים שיש בעולם.

בצלאל סמוטריץ': זה ההבדל בין לאומיות ללאומנות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא לעומתיים לאף אחד, אנחנו לא נגד אף אחד.

בצלאל סמוטריץ': לאומיות היא מונח חיובי, לאומניות היא מונח שלילי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לאומיים, לכן זה לא קשור בכלל לגזענות, אבל על זה אני אדבר איתך בהרצאה הבאה.

מנסור עבאס: ההבדל, כאשר – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל, אבל, אבל, אני אומר שוב.

בצלאל סמוטריץ': תדעו לכם, בזכות בג"ץ וההרגלה שלו את החברה הישראלית לשיח חוקתי, שאומר: חברים, יש עקרונות יסוד של השיטה שגם הכנסת, באמצעות הרוב, אינה יכולה לפגוע בהם – זה מכשיר את הדרך למלך המשיח ואנחנו צריכים להכיר לו תודה.

מנסור עבאס: תודה לך, חבר הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה לך, ותודה לכנסת ולערוץ הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שנהניתם מהאוניברסיטה המשודרת ללילה זה.

בצלאל סמוטריץ': נתראה, בעזרת השם, בלילות הבאים.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

מנסור עבאס: חבר הכנסת איתמר בן גביר.

איתמר בן גביר: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אדוני השר, קודם כול, יישר כוח עצום לחברי, יושב-ראש הציונות הדתית בצלאל סמוטריץ'.

איתמר בן גביר: יכולת לדבר כאן עוד ועוד ועוד ולהחכים אותנו ולהשכיל אותנו.

איתמר בן גביר: ברוך השם, דברים נכוחים וחשובים.

איתמר בן גביר: גם אני רוצה לדבר על נושא מאוד מאוד חשוב.

איתמר בן גביר: היום בשעה 16:00 הוא יום הזיכרון לנרצחי תרפ"ט.

איתמר בן גביר: 67 יהודים שנרצחו ונטבחו ונשרפו.

איתמר בן גביר: היישוב היהודי בחברון מנה אז 800 איש.

איתמר בן גביר: 20,000 אנשים התגוררו ברחבי חברון.

איתמר בן גביר: ב-20 דקות שהוקצו לי בחרתי לקרוא מתוך הספר "...

איתמר בן גביר: לשכים בעיניכם..." של הרב כהנא, השם ייקום דמו, שנרצח, אף בנו נרצח, כלתו נרצחה.

איתמר בן גביר: הוא הביא סקירה היסטורית של מה שקרה שם.

איתמר בן גביר: התיאורים, אני כבר אומר, הם תיאורים קשים, תיאורים לא פשוטים, אבל צריך להציף אותם, צריך לומר אותם וצריך לספר עליהם וצריך לדבר בם, כן, בשביל ההיסטוריה; כן, בשביל הדורות הבאים; כן, כדי שנזכור ולא נשכח מה מסוגלים לעולל לנו האויבים שלנו.

איתמר בן גביר: אני לא מכליל – אני הרבה פעמים אומר את זה, כל הזמן – אין לי עניין עם כל הערבים, אין לי ספק שיש ערבים שרוצים לחיות כאן במדינה הזאת בשלום ובשלווה.

איתמר בן גביר: יש ערבים שרוצים לחיות בדו-קיום, אבל יש גם אחרים, וצריך לדבר על זה ולזכור את ההיסטוריה שלנו.

איתמר בן גביר: "היה חם ביום שישי, בבוקר י"ז באב תרפ"ט.

איתמר בן גביר: שוב לא הייתה מדינה יהודית, אף לא 'כוחות כיבוש' יהודיים, אפילו 'שטחים מוחזקים' לא היו".

איתמר בן גביר: כלומר, כל הטענות האלה: כיבוש, כיבוש, הרסו לי, לקחו לי, השחיתו לי – לא היו קיימות אז.

איתמר בן גביר: "בקיצור, לא הייתה כל הצדקה להרים אפילו את קולם נגד הציונות.

איתמר בן גביר: בחברון חיו כ-500 יהודים, רובם ספרדים, רבים מהם בעלי שורשים בעבר של חברון בני מאות שנים.

איתמר בן גביר: שבועות אחדים קודם לכן ביקר בעיר מי שהיה באותם ימים הרבי מלובביץ'.

איתמר בן גביר: הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת סלובודקה, העביר את הישיבה כולה לחברון ובכך הפיח רוחניות חדשה בעיר העתיקה".

איתמר בן גביר: נבנו בתי כנסת, מוסדות תורה, ויהודים התפללו, עבדו וחיו – הכי חשוב – חיו בדו-קיום.

איתמר בן גביר: הוא מספר ש"בכל הארץ גברה המתיחות, כשכנופיות משוטטות הציקו ליהודים", כי יהודי חברון היו רגועים.

איתמר בן גביר: הם הרי היו בדו-קיום, חיו בשלווה, בשלום, היו להם עסקי מסחר.

איתמר בן גביר: "בסך הכול, למרות התקריות השונות שקרו בעשור האחרון בירושלים, ביפו, בצפת ובמקומות אחרים, לא היו צרות ממשיות בחברון".

איתמר בן גביר: ובנוסף לכך, נכבדי העיר הבטיחו ואמרו בצורה חד-משמעית: לא יאונה ליהודים כל רע.

איתמר בן גביר: "את מידת ביטחונם של יהודי חברון שלא הייתה צפויה להם כל בעיה ניתן לאמוד מהעובדה שרבה של זיכרון יעקב, הרב אברהם יעקב אורלינסקי, הגיע יום לפני כן לחגוג את השבת בחברת בתו וחתנו, אליעזר דן סלונים.

איתמר בן גביר: משלחת רבנים נפגשה עם המושל בחברון", שעוד פעם, אמר להם: אין לכם מה לחשוש, הכול בסדר, יש דו-קיום.

איתמר בן גביר: היו לו גם, למושל, מספיק כוחות כדי להגן על אותם יהודים שהתגוררו בעיר.

איתמר בן גביר: "בשעה 14:30 הגיע אופנוען ערבי וסיפר למתאספים סביבו שזה עתה חזר מירושלים, אשר בה 'נהרגו אלפי מוסלמים ונשפך דמם כמים'".

איתמר בן גביר: שוב, אותה דיסאינפורמציה, אותו שקר, אותה טרמינולוגיה, אותה מערכת שיטתית של הפצת שקרים – לקחו לנו, הרסו לנו, פגעו לנו.

איתמר בן גביר: "פתאום הופיע הרב סלונים הקשיש, בדרכו ללשכתו של מפקד המשטרה.

איתמר בן גביר: ההמון התנפל עליו, הכהו ללא רחם.

איתמר בן גביר: יהודים נפחדים הביטו מבתיהם וכך עשה גם מפקד המשטרה.

איתמר בן גביר: הגב' סוקולוב, שצפתה במתרחש מחלון ביתה, לא יכלה להתאפק, אצה למפקד המשטרה, שהודיע לה קצרות שאין הדבר מעניינה.

איתמר בן גביר: 'ויתר על כן, זו הרי אשמתם של היהודים'.

איתמר בן גביר: הוא ייעץ לה להתבצר בביתה".

איתמר בן גביר: זה מזכיר לנו משהו?

איתמר בן גביר: מזכיר לנו משהו.

איתמר בן גביר: "ואז פנה ההמון אל עבר משפחת גרודז'ינסקי" ואחד מהילדים של המשפחה העיד מאוחר יותר: "כשהחלו הפרעות היו בביתנו אנשים.

איתמר בן גביר: בעד החלון ראיתי נער עובר ליד הגדר שמסביב לביתנו ופותח שער החצר.

איתמר בן גביר: מייד פרצו לתוכה עשרות תושבים מאלה שהקיפו את הבית והתחילו מתדפקים על הדלתות.

איתמר בן גביר: חשנו מייד אל הדלתות, לחצנו עליהן מבפנים, אבל בינתיים הספיק האספסוף לשבור החלונות והתחיל משליך אבנים לפנים הבית.

איתמר בן גביר: ..

איתמר בן גביר: כשניגש אבא אל החלון" – אומר הילד – "ירו בו, אבל החטיאו את המטרה.

איתמר בן גביר: עלינו לקומה השנייה של הבית והתחלנו לקרוא לעזרה.

איתמר בן גביר: מר אליעזר דן סלונים – – – שראה את כל הנעשה מביתו חש לעזרתנו בלוויית שוטרים – – – סוף-סוף עלה בידי השוטרים לפזרם.

איתמר בן גביר: אימי ואחי", השם ייקום דמם, "הלכו אז לביתו של אליעזר דן, שנחשב בטוח יותר מפני התנכלויות עקב היחסים הטובים שהיו לו".

איתמר בן גביר: כן, היה תמים.

איתמר בן גביר: הפורעים "התקדמו אל עבר ישיבת סלובודקה.

איתמר בן גביר: מפני שהיה ערב שבת נעדרו ממנה רוב התלמידים.

איתמר בן גביר: רק השמש התימני וה'מתמיד'" – כך קראו לו – "שמואל רוזנהולץ, נמצאו במקום.

איתמר בן גביר: המון הפורעים המשולה

איתמר בן גביר: בים פרצו לחצר הישיבה.

איתמר בן גביר: השמש קפץ אל תוך בור המים ובכך הציל את חייו".

איתמר בן גביר: אך לא ה"מתמיד", הוא כה היה שקוע בתלמודו "שכלל לא הבחין בפורעים החודרים אל מתחמי הישיבה.

איתמר בן גביר: רק כשפגעה בראשו אחת ממאות האבנים שהושלכו לעברו", רק אז, כאשר "הותז דמו על דפי הגמרא המונחת בפניו, קם ממקומו וניסה להימלט", אך זה היה כבר מאוחר מדי.

איתמר בן גביר: הערב ירד על חברון.

איתמר בן גביר: ההמון שרצח התחיל להתפזר והרחובות החלו דוממים.

איתמר בן גביר: "המשטרה מגיעה לישיבה ומניחה את גופתו של הקדוש הנרצח על גבי שולחן, שוטר מונה לשמור על הגווייה, ובכל בית יהודי מקבלים את השבת בלב כבד וחוששים למאורעות המחר.

איתמר בן גביר: בנו של הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת סלובודקה, נקרא ללשכת המושל הערבי של חברון.

איתמר בן גביר: ליד המושל ניצבים שני קצינים, אחד אנגלי, אחד ערבי.

איתמר בן גביר: המושל מייעץ לבנו של ראש הישיבה לבקר בכל בית יהודי ולהזהיר את יושביו לבל ייראו בחוצות.

איתמר בן גביר: האנגלי מכריז: 'ישבו היהודים בבתיהם ואני אהיה אחראי עליהם'".

איתמר בן גביר: עוד פעם, אותה תחושה של גלות – יהודים, תשבו בבית; יהודים, תסתתרו; יהודים, אל תצאו; יהודים, אל תלכו; יהודים, אל תזוזו, ואולי ככה החיים שלכם יינצלו.

איתמר בן גביר: "ביום השבת, השכם בבוקר, היהודים ערים.

איתמר בן גביר: בשעה 05:00 נועדים מנהיגיהם" להחליט אילו צעדים לנקוט.

איתמר בן גביר: "מוצע לשלוח מברק דחוף לירושלים להודיע להגנה על המתרחש, אך המברקייה סגורה עד 08:00", ואז – אז זה כבר בלתי אפשרי.

איתמר בן גביר: "מוצע גם לשגר שליח במכונית לירושלים להודיע להגנה על המצב", אבל לא ברור למה לא עשו כך.

איתמר בן גביר: ועוד פעם, שוב המושל בא ומבטיח ואומר: תשבו בבתים שלכם, היו בסדר.

איתמר בן גביר: הכול יהיה בסדר אם אתם תהיו בבתים שלכם.

איתמר בן גביר: "שעה 06:00.

איתמר בן גביר: הפורעים נוהרים לחברון מכפרי הסביבה.

איתמר בן גביר: אליעזר דן סלונים, יחד עם בחור ישיבה, בליווי משטרתי, מבקר בכל בית יהודי ומזהיר את היהודים לבל יצאו החוצה ולבל יציצו דרך החלונות.

איתמר בן גביר: בינתיים מספרים שכנים – – – בשמחה ל'ידידיהם' היהודים ש'היום יהיה טבח'.

איתמר בן גביר: הרחובות מלאים – – – החמושים ברובים, בחרבות, בפגיונות.

איתמר בן גביר: מכוניות ממהרות ברחובות" כשפורעים יושבים על הגג "וקוראים סיסמאות: 'מוות ליהודים'", מוות ליהודים.

איתמר בן גביר: "והאווירה מחושמלת.

איתמר בן גביר: ראשי הקהילה היהודית מתכנסים בביתו של החכם הספרדי פרנקו.

איתמר בן גביר: החשש לשלומם ולחייהם עתה קיים לעין כול – – – גם שעליהם לפעול ולא לשבת בחיבוק ידיים".

איתמר בן גביר: מחליט יושב-ראש הקהילה "לשגר משלחת למפקד המשטרה הבריטי, כדי להגיש מחאה על כליאת היהודים בבתים".

איתמר בן גביר: תעזרו לנו, תעזרו לנו, הוא אומר לבריטי.

איתמר בן גביר: אבל הטבח כבר התחיל להתבצע.

איתמר בן גביר: "ללא ידיעת המנהיגים היהודים כבר החל הטבח.

איתמר בן גביר: באחד הבתים המרוחקים יותר ממרכז העיר גרה משפחת אבושדיד.

איתמר בן גביר: אבי המשפחה, אליהו, בן 55", יצא אל המרפסת וצרח לעזרה, "אבל איש אינו שומע, איש אינו מקשיב".

איתמר בן גביר: אין שוטרים באזור, כל ההבטחות של המושל שיעזור וכו', לא קיימות.

איתמר בן גביר: "אבנים מתעופפות אל תוך הבית.

איתמר בן גביר: חלונות מתנפצים.

איתמר בן גביר: צווחות אימה נשמעות מבפנים.

איתמר בן גביר: נשים וילדים אחדים יוצאים אל המרפסת".

איתמר בן גביר: חרב מונפת שוב ושוב, שוב ושוב.

איתמר בן גביר: "בתוך הבית שוכבות גופותיהם של אליהו אבושדיד ובנו יצחק בן ה-25, חייט פשוט.

איתמר בן גביר: גם יעקב גוזלן, בן 45, רתך, יליד העיר, ובנו משה", גם הם בין 18 ההרוגים שכבר נמנים.

איתמר בן גביר: "ההמון פונה עתה אל ביתו של הלמדן היהודי רבי מאיר קסטל – – – אף הוא יליד חברון".

איתמר בן גביר: הוא צופה באימה בפריצת דלתו על ידי הפורעים| ואז רוצחים אותו באכזריות, בוזזים את ביתו, מציתים אותו.

איתמר בן גביר: "רבנו חסון בן ה-65, הוא אחד מראשי הרבנות הספרדית בחברון, אף הוא יליד העיר.

איתמר בן גביר: הוא ואשתו קלרה, בת 59, חוזים באימה בשרפת דלת ביתם ובחדירת ההמונים.

איתמר בן גביר: שניהם מומתים במיתה משונה בידי הבוזזים, הנפנים עתה לעבר בית הדסה".

איתמר בן גביר: בית הדסה, אותו בניין שלימים נילחם עליו, אותו בניין שנשים תושבות קריית ארבע, על ילדיהן, תופסות אותו וחיות בנפרד מהבעלים שלהן במשך תקופה כה ארוכה.

איתמר בן גביר: אותו בית הדסה הופך אף הוא להיות למרחץ דמים.

איתמר בן גביר: הפורעים ניגשים שוב ושוב להתקפה.

איתמר בן גביר: "'חסד לאברהם' הוא מקום פולחן דתי ולימוד, מעבר להיותו מרפאה", שמשרתת גם את היהודים, אבל גם את הערבים, אך אין לכך כל חשיבות בעיני אותם פורעים.

איתמר בן גביר: אגב, חלקם קיבלו טיפול באותו מקום, אבל הם מנפצים את החלונות, "משמידים בצורה פראית כל חפץ הנקרה לדרכם".

איתמר בן גביר: משמידים ציוד רפואי, תרופות, הכול נרמס, הכול נשטף בשיגעון.

איתמר בן גביר: "בית הדסה נהיה לתנור אש, האבנים משחירות – – – בית הכנסת נהיה לאתר השמדה מוחלטת".

איתמר בן גביר: "בבית סמוך גר בן ציון גרשון, הרוקח הנכה שנהיה לאגדה חיה בשל טוב ליבו" לכולם, גם לערביי חברון.

איתמר בן גביר: אבל הפורעים לא מרחמים, הם פורצים אל תוך דירתו, מוציאים – אני מצטער על התיאורים, אבל הם חשובים – מוציאים את העיניים שלו, דוקרים אותו פעם אחר פעם, אחר פעם, אחר פעם, אפילו מנסים לאנוס את הבת שלו.

איתמר בן גביר: "רחובות חברון נהיו לחלום בלהות של יללות", צווחות, "צווחותיהם של הגוססים, של הנאנסות, של תינוקות – – – והפוגרום נמשך.

איתמר בן גביר: בדרך לבאר שבע עומד בית בורנלד, אכסניה לרבים מתלמידי ישיבת חברון".

איתמר בן גביר: ההמונים – יש שם תלמיד ישיבה בשם אברהם דב שפירא, שנלחם באומץ לב בסכין אשר בידו, אך גם הוא נופל מת.

איתמר בן גביר: "העילוי הצעיר דב הלר מוחה בקול 'אני רק נער'" – אני רק נער, תעזבו אותי – אך גם אותו דוקרים.

איתמר בן גביר: הוא נרצח כאשר מנסים להוביל אותו לירושלים.

איתמר בן גביר: תלמיד אחר מבקש מרוצחיו לומר וידוי.

איתמר בן גביר: הוא מתחיל את התפילה ונרצח.

איתמר בן גביר: "שני תלמידים נוספים – – – נופלים אף הם קורבן" לטבח.

איתמר בן גביר: "אין בית יהודי בטוח".

איתמר בן גביר: מגיעים לביתו של השוחט וגם שם פוגעים בו.

איתמר בן גביר: "לרגע מרפים ממנו, הוא מנסה שוב להימלט", אבל רודפים אחריו, "הוא נופל אל תוך תעלה ושם נופח את נשמתו".

איתמר בן גביר: ואחריו גם בא ביתו של אליעזר דן סלונים, אותו מנהיג קהילה שנמנה עם חשובי חברון, מכהן כמנהל בנק אנגלו-פלסטין בעיר, החבר היהודי של מועצת העיר, מכיר את כל הנכבדים, אבל זה לא עוזר לו.

איתמר בן גביר: אפשר לקרוא כאן עוד ועוד ועוד מאותו טבח נורא, אבל מה שיותר חשוב זה ללמוד מההיסטוריה, ללמוד ממה שקרה לעם היהודי.

איתמר בן גביר: אנחנו, בחברון, ברוך השם, היום נמצאים בתקומה, למרות הגבלות הבנייה, למרות הרדיפות, למרות ההתנכלות, למרות שיש מי שרוצה כל כך להצר את צעדינו.

איתמר בן גביר: חזרנו אל עיר האבות, אל העיר שבה התהלכו האבות שלנו והאימהות שלנו, שבה התהלך בשבילים אחר כך דוד המלך, שמלך קודם כול בחברון ואחר כך בירושלים.

איתמר בן גביר: חברון זו ההיסטוריה שלנו, חברון זה הבית שלנו, חברון זה הסמל לקיום שלנו כאן, להימצאות שלנו כאן.

איתמר בן גביר: אבל בחברון אנחנו זוכרים, זוכרים ולא שוכחים שהיה מי שרצה לטבוח, שהיה מי שטבח, שהיה מי ששרף, שהיה מי שאנס, שהיה מי שבזז, שהיה מי שרצח, ושיש כאלה גם היום, בימים האלה, שרוצים להמשיך ולעשות את הדבר הזה.

איתמר בן גביר: ולכן אנחנו כאן כדי לעמוד על המשמרת.

איתמר בן גביר: אנחנו כאן כדי לומר: לעולם לא עוד.

איתמר בן גביר: אנחנו כאן כדי להמשיך את האבות ואת האימהות.

איתמר בן גביר: ילד הייתי כאשר אבא שלי סיפר לי גם הוא – אומנם הוא לא גר בחברון אבל היה בפרעות בעיר העתיקה וגם הוא הסתתר במרתף כאשר ראה חבורות, חבורות, חבורות, חבורות של פורעים שרוצים להשמיד ולאבד ולהרוג רק בגלל שאנחנו יהודים.

איתמר בן גביר: חזרנו הביתה לחברון, חזרנו הביתה לעיר העתיקה, ואין לנו שום כוונה לוותר עליה.

איתמר בן גביר: עמדו כאן כל מיני חברי כנסת בתחילת הערב שאמרו: אה, זה שלנו, אל-אקצא זה שלנו, העיר העתיקה שלנו, ההוא שלנו, זה שלנו.

איתמר בן גביר: זה שלנו, של עם ישראל.

איתמר בן גביר: זו ההיסטוריה, ולא ניתן לאף אחד לסלף את ההיסטוריה.

איתמר בן גביר: היום, כאשר נציין את זכרם של יהודי חברון שנרצחו, כאשר נציין את זכרם של קדושי תרפ"ט, נזכור ולא נשכח ולא נסלח.

איתמר בן גביר: נזכור גם בשביל הדורות הבאים.

איתמר בן גביר: נזכור בשביל עתיד עמנו וילדינו.

איתמר בן גביר: לעולם לא עוד.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: ערב טוב.

מנסור עבאס: ערב טוב.

מנסור עבאס: 30 דקות, גברתי.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן גביר, על השיחה החשובה שנתת בנושא של טבח תרפ"ט בחברון.

אורית סטרוק: היום הזה אנחנו מונים 92 שנה לטבח הנורא הזה.

אורית סטרוק: אחרי כל הסיפורים והציטוטים הבאמת-קשים לשמיעה ששמענו מאיתמר, אני רוצה לדבר קצת על הלקחים של הטבח הזה ועל הציווי שאנחנו הצטווינו על ידי הנרצחים להמשיך את מפעל חייהם שנגדע.

אורית סטרוק: בראש ובראשונה אני רוצה לספר על הרב קוק, שהיה אז הרב הראשי לארץ ישראל, מרן הרב יצחק הכהן קוק, שזמן קצר לאחר הטבח הזדמן לו לפגוש באיזשהו אירוע חגיגי את הנציב העליון הבריטי ששלט אז בארץ ישראל.

אורית סטרוק: הרב קוק היה דמות מכובדת, הוא היה הרב הראשי, והנציב העליון מושיט לו את ידו.

אורית סטרוק: הרב קוק אומר:

אורית סטרוק: אני לא מוכן ללחוץ את היד שלך.

אורית סטרוק: אני לא מוכן ללחוץ את היד שלך, משום שאתה לא הגנת על היהודים בחברון, משום שהחיילים שלך לא הגנו על היהודים בחברון.

אורית סטרוק: החיילים שלך אמרו ליהודים: תיסגרו בבתיכם, אחרת לא נוכל להגן עליכם, וגם כשהם נסגרו בבתים הם לא הגנו עליהם.

אורית סטרוק: הרי הטבח כולו הפסיק משום שהיה קצין משטרה אחד ששני בחורים רצו אליו, אל הסוס שהוא רכב עליו, ונאחזו בארכובות של הסוס כדי להינצל.

אורית סטרוק: ואז, כשהפורעים התנפלו על היהודים האלה, כשהם נדבקים לסוס ולרגליים של הקצין, הקצין נבהל וירה באוויר, ופתאום כל הפורעים התפזרו.

אורית סטרוק: זה כל מה שהיה צריך לעשות כדי להגן ולהציל חיי יהודים, ואת זה הקצין הזה לא עשה.

אורית סטרוק: שימו לב שהרב קוק לא סירב ללחוץ את הידיים של הנציב העליון משום שהנציב העליון השתתף בפועל ברצח, אלא הספיק לו שהוא לא הגן, שהחיילים שלו לא הגנו, שהשוטרים שלו לא הגנו על חיי יהודים כדי לא ללחוץ את ידיו של הנציב העליון.

אורית סטרוק: קל וחומר בן בנו של קל וחומר שאנחנו לא יכולים להסכים למציאות הזו שיושבים פה בתוכנו, בכנסת הזו, חברי כנסת שלא רק שהם לא מגנים – הם תומכים במי שרוצח יהודים, הם תומכים.

אורית סטרוק: היום ישב פה חבר הכנסת טיבי, והוא נעלב, הוא נעלב שחבר הכנסת בן גביר קרא לו "מחבל".

אורית סטרוק: ממה אתה נעלב, חבר הכנסת טיבי?

אורית סטרוק: כל היוטיוב מלא ציטוטים שלך, שאתה משבח ומהלל ומעריץ את המחבלים.

אורית סטרוק: מה יש לך להיעלב?

אורית סטרוק: בסך הכול השוו אותך לאנשים שאתה מעריץ אותם.

אורית סטרוק: תהום פעורה בינינו ובין חברי כנסת שמשבחים מחבלים, שמחבקים מחבלים, שמהללים אותם, שחוגגים איתם כשהם יוצאים לחופשי ממאסר שלהם.

אורית סטרוק: אגב, אדוני היושב-ראש, אתה עדיין לא ענית לי, ואני מצפה לתשובה, כי אני שאלתי אותך לפני כשבועיים: הרי אתם טוענים שאתם לא תומכים בטרור, אז הצעתי שאתם, מפלגת רע"מ, תתמכו בחוק לשלילת אזרחות ממחבלים.

אורית סטרוק: אם אתם לא תומכים במחבלים, אז אתם – – –

מנסור עבאס: גם אם הם יהודים?

אורית סטרוק: סליחה?

מנסור עבאס: גם אם הם יהודים, גם אז שוללים?

אורית סטרוק: לא, אני אסביר למה.

אורית סטרוק: שאלה טובה, ואני אסביר למה.

אורית סטרוק: הרציונל של הצעת החוק הזו אומר שהמחבלים שאזרחותם תישלל הם אותם אלה שמקבלים משכורת חודשית או תגמולים אחרים מהרשות הפלסטינית על מעשה הטרור שהם ביצעו.

אורית סטרוק: ולמה הרשות הפלסטינית משלמת להם את התשלומים האלה?

אורית סטרוק: כתוב בחוק הפלסטיני למה היא משלמת.

אורית סטרוק: היא משלמת להם על פי חוק, אגב.

אורית סטרוק: הרשות הפלסטינית חוקקה חוק שמחייב אותה לשלם לכל המחבלים, ואגב, לא משנה אם הם מטעם הפתח או החמאס או הג'יהאד או מטעם עצמם.

אורית סטרוק: זה לא משנה.

אורית סטרוק: כל מי שביצע מעשה טרור כלפי מדינת ישראל או חייליה או אזרחיה, הרשות הפלסטינית משלמת לו.

אורית סטרוק: והרציונל של החוק הפלסטיני הוא שאדם כזה, מוגדר ברשות הפלסטינית שהוא שליח, הוא סוכן של הרשות הפלסטינית בתוך מדינת ישראל ונגדה.

אורית סטרוק: על זה הוא מקבל את המשכורת.

אורית סטרוק: ולכן הרציונל אומר שאם הוא סוכן של ישות מדינית עוינת כזו – הרשות הפלסטינית בתוככי מדינת ישראל ונגדה – ממילא באותו מעשה הוא מאבד את הזכות שלו לאזרחות ישראלית, כי זה לא הולך ביחד.

אורית סטרוק: על זה אני הצעתי, ואני עדיין מציעה, שתחשוב על זה – ותחשוב על זה, כי עמדה פה שרת הפנים, פה, על הדוכן הזה, ואמרה שהיא חושבת שהחוק הזה הוא חוק טוב, שהחוק לשלילת אזרחות ממחבלים שמקבלים משכורת מהרשות הפלסטינית הוא חוק טוב, והוא חוק שצריך לעבור.

אורית סטרוק: אלה המילים שלה.

אורית סטרוק: אני הוצאתי מהפרוטוקול.

אורית סטרוק: היא אמרה: זה חוק טוב, זה חוק שצריך לעבור.

אורית סטרוק: אני מניחה שאחרי שהצעת החוק הפרטית הזו נפלה, אז מן הסתם שרת הפנים, שחושבת שזה חוק טוב וחוק שצריך לעבור, תנסה להעביר אותה בתור שרת הפנים.

אורית סטרוק: זה הרי בתחום סמכותה.

אורית סטרוק: ומן הסתם היא תזדקק לתמיכה שלכם או לפחות לאי-התנגדות שלכם להצעת החוק החשובה הזו.

אורית סטרוק: ואני אומרת: הרי יש ויכוח.

אורית סטרוק: יש ויכוח שלא נגמר, לא נפתר עדיין, איזו מין מפלגה זו רע"מ.

אורית סטרוק: האם זו מפלגה תומכת טרור, או שזו מפלגה שכל מה שהיא רוצה זה שהערבים ישתלבו בחיים האזרחיים כאן כאזרחים מן המניין, וכן הלאה.

אורית סטרוק: אני חושבת שהחוק הזה הוא סוג של מה שנקרא נייר לקמוס, אבן בוחן, שבאמצעותו אפשר לבחון מי אתם.

אורית סטרוק: מי אתם.

אורית סטרוק: ואני מציעה – אתה לא חייב לענות עכשיו, זה חומר למחשבה, אבל אני מציעה שאתם תתחילו לחשוב על זה, כי אני חושבת שבסופו של יום, אחרי ששרת הפנים אמרה בפירוש שזה חוק טוב וחוק שצריך לעבור, אני מניחה – אתה יודע, היא בכל אופן שרת הפנים, זה בתחום סמכותה – שהיא תנסה לקדם את זה כחוק ממשלתי, וזה יבוא איכשהו לפתחכם.

אורית סטרוק: אז כדאי שתתחילו לחשוב על זה.

אורית סטרוק: בסופו של יום אתם תיבחנו בחוק הזה לא פחות ממה ששרת הפנים תיבחן בחוק הזה.

אורית סטרוק: על כל פנים, מה שאני רציתי להגיד בהקשר של הטבח של תרפ"ט זה שהרב קוק, זכר צדיק לברכה, סירב ללחוץ ידיים לא רק של מי שהיה בעד הרצח, אלא אפילו למי שלא פעל כדי למנוע את הרצח הוא סירב ללחוץ את היד.

אורית סטרוק: אז זה לקח אחד שאנחנו צריכים ללמוד מהעניין הזה של טבח תרפ"ט.

אורית סטרוק: הלקח השני הוא הלקח שאמרו אותו באמת כל מנהיגי ישראל זמן קצר לאחר הטבח, ואני אביא פה ציטוטים של מנהיגים שונים, ממה שנקרא ממגזרים שונים, ממפלגות שונות, מתנועות שונות בעם היהודי באותה תקופה.

אורית סטרוק: אז אני אביא קודם את דבריו של הרב קוק.

אורית סטרוק: הרב קוק אמר כך: "גאולת דם קדושי פרעות תרפ"ט לא תבוא אלא על ידי בניין חברון, כראוי לעיר העברית הראשונה".

אורית סטרוק: כלומר, מה אומר לנו הרב קוק?

אורית סטרוק: אתם רוצים גאולת דם?

אורית סטרוק: אז אנחנו יודעים שיש חברות שבהן הולכים ומבצעים גאולת דם בפועל.

אורית סטרוק: אחד נרצח, הולכים ורוצחים בצד השני.

מנסור עבאס: נקמת דם.

אורית סטרוק: נכון, נקמת דם, בדיוק.

אורית סטרוק: אומר הרב קוק: זה לא מה שאנחנו מחפשים.

אורית סטרוק: אנחנו רוצים שהגאולה של דם קדושי הפרעות האלה תבוא בבניין חברון, כראוי לעיר העברית הראשונה.

אורית סטרוק: תשימו לב שהרב קוק מכנה את חברון "העיר העברית הראשונה".

אורית סטרוק: לא תל אביב – חברון היא העיר העברית הראשונה, משום שהיא העיר של אברהם העברי.

אורית סטרוק: אגב, למה אברהם העברי נקרא אברהם העברי?

אורית סטרוק: מה זה המילה הזאת "העברי"?

אורית סטרוק: אומרים חז"ל: "שכל העולם מעבר אחד, והוא מעבר אחר".

אורית סטרוק: כל העולם באותה תקופה היה עולם אלילי, כל העולם עבד אלילים.

אורית סטרוק: היחיד שהאמין באל אחד זה היה אברהם.

אורית סטרוק: כל העולם בעבר אחד והוא בעבר אחר, לכן הוא נקרא "אברהם העברי".

אורית סטרוק: וחברון נקראת העיר העברית הראשונה על שמו.

אורית סטרוק: ואומר הרב קוק: הגאולה של דם קדושי חברון היא בבניין חברון.

אורית סטרוק: עכשיו, בואו נראה מה אומר המנהיג של הזרם הרוויזיוניסטי שהיה אז, זאב ז'בוטינסקי.

אורית סטרוק: הוא אומר כך: "אנו נקים מחדש את כל אשר החריבו, כי בכישרון זה חוננו, להקים בהיקף גדול פי כמה את אשר החריבו והשמידו".

אורית סטרוק: כלומר, בעצם הוא אומר דבר דומה לרב קוק.

אורית סטרוק: בעצם הרי מה קרה בעקבות הטבח תרפ"ט?

אורית סטרוק: צריך להבין את זה: זה לא רק שנשחטו ונרצחו 67 יהודים – ועוד, אגב, רבים אחרים נפצעו ומתו אחר כך מפצעיהם לא בחברון, חודשים אחר כך, וכן הלאה, בירושלים.

אורית סטרוק: זה לא הסתיים בכך; הסיום הנורא של פרעות תרפ"ט בחברון היה שהקהילה היהודית בחברון גורשה, כי הבריטים אמרו:

אורית סטרוק: אנחנו לא יודעים להגן עליכם, לכו מפה.

אורית סטרוק: לא יודעים להגן עליכם, לכו מפה.

אורית סטרוק: אנחנו מחר נציין את יום עקירת יישובי גוש קטיף וצפון השומרון.

אורית סטרוק: בעצם זה סוג דומה קצת של אמירה.

אורית סטרוק: הם אומרים: אנחנו לא יודעים להגן עליכם כשאתם נמצאים שם בגוש קטיף, לכו.

אורית סטרוק: ככה אמרו הבריטים ליהודים, ובזה בעצם חיסלו קהילה שהתקיימה בחברון לאורך מאות בשנים.

אורית סטרוק: ועכשיו, בגלל שבאים לרצוח אותם – הם לא פשעו, הם לא עשו כלום, היהודים, אבל אותם מגרשים.

אורית סטרוק: מה אומר לנו ז'בוטינסקי?

אורית סטרוק: התגובה שלנו צריכה להיות שאנחנו נבנה בהיקף גדול פי כמה את כל מה שהפורעים החריבו והשמידו.

אורית סטרוק: והמנהיג של תנועת העבודה, זה הצד השני של המפה הפוליטית, מנחם אוסישקין, מה הוא אומר?

אורית סטרוק: "עם ישראל דורש את בניין חברון.

אורית סטרוק: לא נוכל לוותר על העיר ההיסטורית הזאת.

אורית סטרוק: חברון הייתה ונהרסה", ועלינו לבנותה.

אורית סטרוק: כלומר, הלקח שכל המנהיגים הבינו מהסיפור הזה, מהאירוע הקשה הזה של טבח חברון וגירוש הקהילה היהודית העתיקה מחברון, זה שחברון חייבת להיבנות מחדש.

אורית סטרוק: עכשיו, השאלה היא איך בעצם חברון תיבנה מחדש.

אורית סטרוק: אז פה אני רוצה לספר את הסיפור של הרכוש היהודי השדוד בחברון.

אורית סטרוק: זה סיפור קשה מאוד.

אורית סטרוק: הוא קשה כי גם אנחנו אשמים בו.

אורית סטרוק: היהודים שחיו בחברון השקיעו הרבה מאוד כסף ברכישה לא רק של בתים אלא גם של קרקעות.

אורית סטרוק: הם רכשו אפילו קרקעות שלא היה בכוחם לא ליישב אותן, לא לבנות עליהן, לא היו מספיק יהודים כדי לגור בהן ולא היה מספיק כסף כדי לפתח אותן.

אורית סטרוק: אבל הם רכשו קרקעות.

אורית סטרוק: תפיסת רכישת הקרקעות שלהם הייתה דומה לתפיסה של הקרן הקיימת, שצריך לגאול קרקעות בארץ ישראל.

אורית סטרוק: זו הייתה תפיסת העולם.

אורית סטרוק: והקרקעות אלה לא היו קרקעות של יהודים פרטיים ברובן, אלא הן היו קרקעות של הקהילה.

אורית סטרוק: חלק של הקהילה האשכנזית, והרוב של הקהילה הספרדית שהייתה בחברון.

אורית סטרוק: ומצויים בידינו מכתבים קורעי לב שמנהיגי הקהילה הספרדית כותבים ליהודים עשירים ברחבי העולם: המצב של הקהילה, המצב הכלכלי, קשה מאוד, ואין אוכל לילדים, וחייבים עזרה, והם מבקשים תרומות – הגענו לפת לחם וכו'.

אורית סטרוק: ואתה שואל את עצמך: איך אתם כותבים מכתבים כאלה כשיש לכם ביד קרקעות רבות כאלה?

אורית סטרוק: יש לכם קרקעות.

אורית סטרוק: לפני שאתם רצים לבקש תרומות תמכרו את הקרקעות, נכון?

אורית סטרוק: בשכל כלכלי פשוט זה מה שמתבקש.

אורית סטרוק: אבל לא, הם לא מכרו את הקרקעות, ולא מסיבות נדל"ניות.

אורית סטרוק: הם לא מכרו את הקרקעות כי לקנות קרקעות בארץ ישראל זה היה דבר קדוש, זה היה מעשה גאולי, זה היה מעשה של – כל הכמיהה שלהם לשיבת ציון, לגאולת הארץ, התבטאה ברכישת הקרקעות האלה.

אורית סטרוק: ואחרי הפרעות היו יהודים שחזרו לחברון וטרחו לרשום ולוודא שהקרקעות היהודיות נשארות רשומות על שם הקהילה היהודית.

אורית סטרוק: הם טרחו להמשיך לקיים את הגוף הכלכלי שהחזיק בקרקעות האלה ובבתים האלה.

אורית סטרוק: זה נקרא "כוללות הספרדים מגן אבות", זה מין הקדש כזה של הקהילה הספרדית.

אורית סטרוק: ויש גם כוללות חב"ד.

אורית סטרוק: טרחו לשמר את הקרקעות האלה, כדי שיבוא יום ויהודים יחזרו לחברון ויבנו אותה מחדש, ואפשר יהיה את הקרקעות האלה לגאול, ולבנות בהן, ולהקים מחדש את חברון היהודית.

אורית סטרוק: כשאנחנו הגענו לחברון אחרי מלחמת ששת הימים הכול היה חרב והרוס.

אורית סטרוק: הרובע היהודי נראה כמו גל חורבות.

אורית סטרוק: המקום הכי חרב, הכי בזוי, הכי מסריח, היה המקום שבו עמד בית הכנסת של הרובע, בית הכנסת על שם אברהם אבינו.

אורית סטרוק: ממש כמו שכתוב בחז"ל, שכל הקדוש מחברו חרב מחברו, את המקום שהיה בית הכנסת – והערבים ידעו שזה היה בית הכנסת – את המקום הזה הם השכירו לצורכי שלושה מוסדות: דיר עיזים, בית שימוש ציבורי ומזבלה.

אורית סטרוק: איך עושים דבר כזה?

אורית סטרוק: מקום של בית כנסת – דיר עיזים, בית שימוש ציבורי ומזבלה.

אורית סטרוק: ככה מצאנו את הרובע וככה מצאנו את האתר של בית הכנסת.

אורית סטרוק: את בית העלמין היהודי של חברון, שהיה במרומי תל רומיידה – ששם גם נקברו כל קדושי תרפ"ט, כל הנרצחים, אבל לפניהם נקברו שמה עשרות רבנים, קדושי עליון, שחיו בחברון לאורך כל הדורות, כי להיקבר בחברון זה היה נחשב מעלה גדולה מאוד – את בית העלמין הזה הערבים השמידו עד היסוד.

אורית סטרוק: את המצבות של בית העלמין מצאנו בבתי שימוש וחדרי מקלחת של כל הערבים שגרו מסביב.

אורית סטרוק: כל בית העלמין היה חרוש, והיה בו גן ירק.

אורית סטרוק: זה היה המצב של בית העלמין.

אורית סטרוק: זה פשוט לא יאומן, רמת השנאה והרצחנות, והרצון להשמיד כל זכר יהודי, כל זכר יהודי.

אורית סטרוק: זה היה המצב שאליו הגענו.

אורית סטרוק: בעבודה מאומצת מאוד התחלנו לחשוף את השרידים האלה של הרובע היהודי.

אורית סטרוק: לחשוף אותם.

אורית סטרוק: הכול התחיל עם יהודי שציינו לפני שבוע את יום השנה למותו, יהודי בשם פרופ' בן ציון טבגר.

אורית סטרוק: אולי אתה שמעת עליו, כבוד השר רזבוזוב?

אורית סטרוק: כי הוא היה יהודי עולה מברית המועצות.

אורית סטרוק: הוא היה מדען, פיזיקאי דגול.

אורית סטרוק: היה אסיר ציון במשך הרבה שנים, וכשהוא הגיע לארץ, הוא התקבל מייד במכון ויצמן.

אורית סטרוק: קיבלו אותו בזרועות פתוחות, הוא היה מדען ידוע, מדען דגול.

אורית סטרוק: ואז הוא בא לעשות שבת אחת בקריית ארבע והלך לסיור.

אורית סטרוק: היה בקריית ארבע יהודי מורה דרך בשם חיים מגני, זיכרונו לברכה, שהיה עושה סיורים כל שבת בחברון, גם לתושבי קריית ארבע וגם לכל מיני אורחים שהגיעו.

אורית סטרוק: אז הם הולכים, עושים סיור בחברון, וחיים מגני הזה בכל מקום עוצר ואומר: פה היה הבית של הרב הזה, פה היה הבית של המשפחה הזאת.

אורית סטרוק: אתה לא רואה כלום, אתה רואה עיי חורבות, והוא עומד ואומר לך: פה היה גר הרב מני, פה היה גר הרב קסטל.

אורית סטרוק: אתה לא רואה כלום, אתה רואה הכול הרוס, כן?

אורית סטרוק: ואז הוא עומד ואומר: פה היה בית הכנסת על שם אברהם אבינו, והוא מוציא תמונה יפה של בית הכנסת, כי בית הכנסת הזה היה בית כנסת מפורסם, ומאוד מאוד יפה, הרבה צילמו אותו וציירו אותו.

אורית סטרוק: ופרופ' טבגר הזה, שהגיע מברית המועצות, עומד ואומר: אני לא מבין, כאילו, פה היה בית כנסת ומה שאנחנו מרגישים זה סירחון גדול – אמרתי לכם, של דיר עיזים, של שירותים ציבוריים, של מזבלה – זה היה בית כנסת?

אורית סטרוק: הוא אומר: אני לא מבין אתכם, אני לא מבין למה אתם לא מפנים את כל הזבל הזה ומחפשים את השרידים של בית הכנסת.

אורית סטרוק: אמרו לו התושבים של קריית ארבע: תשמע, אנחנו פנינו לשר הביטחון, פנינו לראש הממשלה – לא מרשים, לא מאפשרים.

אורית סטרוק: אומרים לנו שעכשיו זה הושכר לאותו ערבי שהקים פה את המוסדות המפוארים האלה ואין מה לעשות.

אורית סטרוק: אומר להם פרופ' טבגר: אני לא מבין מה אתם אומרים.

אורית סטרוק: אני בא מברית המועצות.

אורית סטרוק: אנחנו, מול השלטון הסובייטי, כשאמרו לנו שפה, ביער של באבי יאר, קבורים יהודים, אז מול השלטון הסובייטי אנחנו הלכנו לחפש את השלדים של היהודים האלה.

אורית סטרוק: ואתם מול שלטון הישראלי לא מסוגלים לעשות שום דבר?

אורית סטרוק: אומרים לכם שפה היה בית כנסת, אתם לא עושים כלום?

אורית סטרוק: טוב, במוצאי שבת הוא הרים טלפון למכון ויצמן, אמר להם: אני לא בא, אני נשאר בחברון, אני למצוא בית כנסת, אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: ואז הוא קנה דלי וטורייה, ובא לאתר הזה של בית הכנסת, איפה שאמרו לו שהיה בית כנסת, והתחיל לחפור.

אורית סטרוק: הוא חופר, חופר, ממלא את הדלי בזבל ושופך במקום אחר, ממלא את הדלי בזבל ושופך במקום אחר.

אורית סטרוק: ככה, פרופסור לפיזיקה, זה מה שהוא עושה.

אורית סטרוק: אחרי כמה זמן הגיעה משטרה.

אורית סטרוק: אומרים לו: אדוני, אתה מסיג גבול.

אורית סטרוק: אמר להם פרופ' טבגר: אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: הרבה עברית הוא לא ידע, אבל את זה הוא ידע להגיד – אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: עצרו אותו, לקחו אותו לשופט.

אורית סטרוק: השופט אומר לו: אדוני, אתה מסיג גבול.

אורית סטרוק: אומר לו פרופ' טבגר: אני למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: הסיפור הזה המשיך חודשים.

אורית סטרוק: האיש התעקש, ולאט-לאט הצטרפו אליו נוספים למצוא בית כנסת.

אורית סטרוק: חפרו וחפרו, ויום אחד הייתה התרגשות גדולה כי מצאו את השרידים של בית הכנסת, מצאו את הרצפה של בית הכנסת, מצאו את העמודים של בית הכנסת, מצאו את הגומחה שבה היה ארון הקודש של בית הכנסת.

אורית סטרוק: מצאו את בית הכנסת, את כל התשתית שלו, והוא היה נראה בדיוק כמו שהוא נראה – זאת אומרת, התשתית הייתה בדיוק כמו שהוא נראה בתמונות.

אורית סטרוק: הייתה התרגשות עצומה.

אורית סטרוק: באמת חיים מגני צדק, יש פה בית כנסת, מתחת לכל הסירחון הזה, מתחת לכל הזבל הזה.

אורית סטרוק: יש פה בית כנסת.

אורית סטרוק: ואז הגיעו חברי כנסת וכל מיני אנשים חשובים וצילמו וזה, והם אמרו: אוקיי, עכשיו צריכים לבנות את בית הכנסת, לשקם אותו.

אורית סטרוק: דרך אגב, היה שם תרגיל פוליטי מאוד יפה שעשו ראשי קריית ארבע.

אורית סטרוק: ראש הממשלה היה יצחק רבין, ושר הביטחון היה?

אורית סטרוק: נו, חבר'ה, אם ראש הממשלה היה רבין, שר הביטחון היה – פרס, נכון?

אורית סטרוק: יפה.

אורית סטרוק: אז הלכו לבקש מרבין שיאפשר לשקם את בית הכנסת.

אורית סטרוק: אמרו לו, הראו לו: הינה השרידים של בית הכנסת וכו'.

אורית סטרוק: הוא אמר: לא מסכים.

מנסור עבאס: באיזה ממשלה של רבין, השנייה?

אורית סטרוק: לא.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על שנות השבעים.

אורית סטרוק: ודאי, ודאי.

אורית סטרוק: הלכו לשמעון פרס, אמרו לו: אנחנו רוצים לשפץ את בית כנסת אברהם אבינו בחברון, יצחק מתנגד.

אורית סטרוק: מה אמר שמעון פרס?

אורית סטרוק: יצחק מתנגד – אני חותם, נכון?

אורית סטרוק: ככה זה עבד ביניהם אז, בימים ההם.

אורית סטרוק: אז הוא חתם, ושיפצו את בית הכנסת במתכונתו כפי שהוא היה לפני הפרעות.

אורית סטרוק: ממש אחד לאחד.

אורית סטרוק: תבואו לחברון, תראו, זה משהו פנטסטי.

אורית סטרוק: אבל אז הגיע הרגע המרגש מכול.

אורית סטרוק: מסתבר שבזמן הפרעות, בזמן שהיהודים היו מסוגרים בבתיהם, היו צעירים יהודים שיצאו החוצה מתוך הבתים ורצו, תוך סכנת נפשות אדירה, לאן?

אורית סטרוק: לבית הכנסת, להציל את ספרי התורה.

אורית סטרוק: הם הצילו את ספרי התורה האלה בתוך סיכון עצמי עצום.

אורית סטרוק: וספרי התורה האלה הם ספרי התורה, אגב, הכי עתיקים שקיימים בארץ ישראל, בני 250–300 שנה, ספרי תורה שנכתבו בבגדאד.

אורית סטרוק: וכשסיימנו לשפץ את בית הכנסת ביקשו מאותם זקנים שהם יסכימו להחזיר את ספרי התורה לבית הכנסת, שהרי בית כנסת בלי ספרי תורה זה כמו גוף בלי נשמה.

אורית סטרוק: והייתה התהלוכה של הכנסת ספר תורה הכי מרגשת שראיתי מעודי, ואני ראיתי המון תהלוכות של הכנסת ספר תורה, משום שאותם זקנים שהצילו את הספרים בנערותם היו אלה שהחזיקו; כבר היה להם קשה להחזיק את הספרים, אבל תמכו להם בידיים והם הביאו והכניסו את ספרי התורה לתוך בית הכנסת.

אורית סטרוק: זו בעצם הייתה ההתחלה של שיקום הרובע היהודי בחברון.

אורית סטרוק: אבל הסיפור של בית כנסת אברהם אבינו הוא סיפור אחד מתוך הרבה מאוד סיפורים של בתים ושל קרקעות ששייכים ליהודים בחברון, ואנחנו גואלים אותם אחד-אחד.

אורית סטרוק: כל היישוב היהודי בחברון – – –

מנסור עבאס: תנוחי, חברת הכנסת.

אורית סטרוק: אני רואה שאתה נח יפה.

מנסור עבאס: אני בסדר.

מנסור עבאס: יש לך עוד ארבע דקות, וראיתי שאת מתחילה להשתעל, אז – – –

אורית סטרוק: הקושי העצום שיש בגאולת הבתים היהודיים חברון הוא בכך שחלקם הושכרו על ידי הממונה על רכוש האויב הציוני לעיריית חברון.

אורית סטרוק: ומי ניצב היום בראש עיריית חברון?

אורית סטרוק: בראש עיריית חברון ניצב היום רוצח.

אורית סטרוק: מחבל, מחבל אמיתי.

אורית סטרוק: אם אני אקרא לו "מחבל" הוא לא יכול בשום אופן להיעלב כי הוא מחבל עם תעודות.

אורית סטרוק: זה אדם שקוראים לו תייסיר אבו סנינה, יימח שמו.

אורית סטרוק: תייסר אבו סנינה.

אורית סטרוק: הוא רצח בשנת 1980 במו ידיו שישה בחורי ישיבה מול בית הדסה.

אורית סטרוק: הוא, במו ידיו.

אורית סטרוק: הוא נתפס, הורשע, ישב בכלא שנתיים, שוחרר בעסקת ג'יבריל, חזר לחברון.

אורית סטרוק: כשהוא עשה את הקמפיין שלו להיבחר לראש העיר, במה הוא התגאה?

אורית סטרוק: במה הוא התפאר כדי שערביי חברון יבחרו בו?

אורית סטרוק: הוא התפאר ברצח שהוא ביצע.

אורית סטרוק: יש סרטונים שבהם הוא עומד ומספר לקהל שומעיו איך הוא במו ידיו רצח שישה אנשים.

אורית סטרוק: בזה יש לו להתפאר.

אורית סטרוק: והוא היום ראש העיר של חברון, מטעם – אגב, הוא כאילו בצד המתונים, כן.

אורית סטרוק: הוא מהצד של אבו מאזן, הוא מהצד של המתונים.

אורית סטרוק: אני לא מדברת על הלא-מתונים.

אורית סטרוק: עכשיו, הרוצח הזה בעצם מחזיק בידו חלק מהרכוש היהודי בחברון, משום שהאפוטרופוס על נכסי האויב הציוני – שזה אנחנו – השכיר את זה לעיריית חברון.

אורית סטרוק: ועכשיו, כשאתה רוצה להתדיין ולפתח ולבנות, להמשיך לבנות את הרובע היהודי בחברון כמו שאמרו לנו ז'בוטינסקי ואוסישקין והרב קוק, מי שניצב מולך זה הרוצח הזה, והוא הולך מולך לבית משפט והוא מתקבל כאילו הוא ואתה שווים.

אורית סטרוק: הוא רוצח, אתה יהודי שבא לגאול את הרכוש של הנרצחים, והיחס הוא שוויוני.

אורית סטרוק: זה מצב בלתי נסבל בכל קנה מידה.

אורית סטרוק: אבל אנחנו נמשיך.

אורית סטרוק: אנחנו נבנה את חברון.

אורית סטרוק: אנחנו נפתח את חברון.

אורית סטרוק: אנחנו בטוחים שחברון עוד תהיה עיר ואם גדולה בישראל, כמו שאמר הרב קוק, שראוי לה להיות העיר העברית הראשונה.

אורית סטרוק: ומחברון עצמה אני רוצה לעבור ולנצל את הדקה האחרונה שיש לי ליישוב סמוך לחברון.

אורית סטרוק: ליישוב אדוריים.

אורית סטרוק: ביישוב אדוריים – אדוני השר, אני אשמח אם אתה תברר את זה, כי זה נוגע אליך ולממשלה שאתה חבר בה – ביישוב אדוריים יש עכשיו, ברגע זה שאנחנו יושבים פה ומדברים, שבע משפחות צעירות עם ילדים שחוששות שמחר בבוקר יבואו לפנות אותן.

אורית סטרוק: הן גרות בשבעה קרוונים ביישוב אדוריים.

אורית סטרוק: בכל סביב אדוריים יש מאות-מאות בתים בלתי חוקיים של ערבים שמשתלטים על כל השטח, אבל שר הביטחון, אולי גם ראש הממשלה, החליטו שהבתים שצריך כעת לפנות הם דווקא הבתים של שבע המשפחות היהודיות האלה באדוריים.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על אנשים שהם מלח הארץ, אנשים ציוניים, כולם משרתים בצבא, יש להם ילדים קטנים.

אורית סטרוק: למה הבתים שלהם מיועדים להריסה ולפינוי יותר מהבתים של כל הערבים מסביב?

אורית סטרוק: אדוני השר, אני אודה לך אם עוד לפני שיאיר הבוקר ויבואו בפועל לפנות אותם, אתה תואיל לבדוק את זה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת שמחה רוטמן.

שמחה רוטמן: תודה רבה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, כבוד ראש הממשלה – – –

מנסור עבאס: ישנת טוב, חבר הכנסת רוטמן?

שמחה רוטמן: ישנתי טוב, ברוך השם, ערני כולי.

שמחה רוטמן: אם היית נותן לי עכשיו גם שעתיים זה גם היה טוב, אבל 25 דקות – נסתדר עם מה שיש.

מנסור עבאס: תסתדר עם 16 דקות – – –

שמחה רוטמן: למה?

מנסור עבאס: עם 21 ודקות.

מנסור עבאס: המשמרת שלי מסתיימת ב-05:30.

שמחה רוטמן: אז אצטרך להסתדר גם עם מי שמחליף אותך, בעזרת השם.

מנסור עבאס: אני רוצה לשמוע את הסיומת שלך.

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: וואי וואי.

שמחה רוטמן: הסתבכת.

מנסור עבאס: מה?

דוד אמסלם: אתה הבטחת לי שאתה נשאר – – –

מנסור עבאס: נכון – – –

דוד אמסלם: הבטחת או לא הבטחת?

דוד אמסלם: ב-06:00.

מנסור עבאס: תגידו ליו"ר הכנסת – – –

דוד אמסלם: ב-06:00, ב-06:00.

שמחה רוטמן: תתקשרו להעיר אותו, יש לו עוד חצי שעה לישון.

מנסור עבאס: אנחנו נלך ביחד הביתה, דוד.

דוד אמסלם: שים לב, אני נשארתי איתך – – –

מנסור עבאס: כן, אנחנו ביחד, עברנו את זה ביחד.

מנסור עבאס: לא כמו שמחה, שהלך לישון.

שמחה רוטמן: יש דבר אחד קבוע במליאה, דודי.

שמחה רוטמן: יש כלל שאסור לדבר בלי שר ובלי דודי.

מנסור עבאס: אה, נכון.

מנסור עבאס: אז אני אפסיק את הדוברים – איפה דוד, תביאו אותו.

שמחה רוטמן: טוב, האמת שאני רוצה לדבר, תאמינו או לא, גם קצת על החוק.

מנסור עבאס: כן?

שמחה רוטמן: כן, לדבר גם על החוק.

שמחה רוטמן: החוק הזה הוא חוק – בדרך כלל, נראה לי שמי שמדבר אחריי אומר שאין שקרנים יותר גדולים – איך אתה אומר?

שמחה רוטמן: שקרנים, יש לך איזו שלשה שאתה נותן להם.

שמחה רוטמן: אבל כל החוק הזה הוא בעצם חוק – אנחנו רואים את זה גם בשבוע האחרון – של ממשלה שאין דבר שמחזיק אותה ביחד.

שמחה רוטמן: פשוט, אין דבר שמחזיק אותה ביחד, ולכן היא מחוקקת את החוק הזה.

שמחה רוטמן: החוק אומר דבר כזה: אם שני חברי כנסת יצביעו בעד פיזור הכנסת, מהסיעות ששייכות לצד אחד של המחנה הפריטטי, ולצורך העניין או מימינה או מתקווה חדשה – אולי סוף-סוף הם יתעשתו ויבינו את הנזק שהם גורמים למדינת ישראל כל דקה שהממשלה הזאת קיימת ויצביעו בעד חוק לפיזור הכנסת – מייד לאחר שהכנסת מתפזרת מתמנה לראש הממשלה ראש הממשלה החליפי.

שמחה רוטמן: זאת אומרת, נפתלי בנט ויאיר לפיד מתחלפים כי שני חברי כנסת מהסיעות שתמכו בנפתלי בנט, בזיקה אליו, הצביעו בעד פיזור הכנסת.

שמחה רוטמן: אז מתחלף ראש הממשלה.

שמחה רוטמן: עוד סיטואציה: כאשר התקציב לא עובר.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאפשר להסב את תשומת ליבו – אחמד טיבי התחיל להבהב כשדיברתי.

שמחה רוטמן: רק כשאני דיברתי, לא ראיתי שזה קורה קודם.

שמחה רוטמן: אולי הוא לא אוהב שאנשים מדברים מהמפלגה שלי, ראינו את זה בתחילת הערב.

מנסור עבאס: כן, מעניין.

מנסור עבאס: הם עושים ברית עכשיו – – –

שמחה רוטמן: אנחנו ואחמד טיבי?

שמחה רוטמן: לא נראה לי – – –

מנסור עבאס: כן, ועדת חקירה – – –

שמחה רוטמן: אה, אנחנו גם היינו – אבל תראה, אנחנו גם הצבענו שאתה תקבל ועדה לענייני ערבים.

שמחה רוטמן: גם שם אנחנו הצבענו, זה לא דיל איתו.

מנסור עבאס: נכון, אתה צודק.

שמחה רוטמן: זה דיל עם הציבור הערבי במדינת ישראל, שכשרוצים לפתור להם את הבעיות – ולא רוצים לנהל את המדינה פה ולהפוך ממדינה יהודית למדינת כל אזרחיה או למדינה אסלאמית – כשרוצים לטפל בבעיות האזרחיות אז יש לנו ברית עם הציבור הערבי.

מנסור עבאס: זה הזמן להודות לך על ההצבעה ההיא – – –

שמחה רוטמן: זהו, זו לא ברית פוליטית עם המפלגות הערביות, זו ברית עם הציבור הערבי.

שמחה רוטמן: אנחנו רוצים שכשדואגים לעניינים האזרחיים – גם כאשר דואגים לאלימות המשטרתית, גם כאשר דואגים לחוסר טיפול, פחות מדי אלימות משטרתית, הכול: גם אם יש יותר מדי אלימות משטרתית, גם אם יש פחות מדי אלימות משטרתית, גם אם צריך לטפל בעניינים אזרחיים אז אנחנו בעד.

שמחה רוטמן: אבל לא ברית פוליטית, לא נראה לי, זה לא עובד.

שמחה רוטמן: אנחנו לא שומרים אמונים לאחמד טיבי על חשבונך, אל תדאג.

שמחה רוטמן: אבל בוא נחזור שנייה – – –

דוד אמסלם: – – – תרגיע, תרגיע.

שמחה רוטמן: בוא נחזור שנייה לחוק: סיטואציה שנייה זה כאשר התקציב לא עובר.

שמחה רוטמן: עכשיו, אני לא יודע, אני רוצה לתת פה סטרטאפ: אתם בטח יודעים שהממשלה הזאת לא תחזיק מעמד הרבה זמן.

מנסור עבאס: כמה אתה מעריך?

שמחה רוטמן: לא יודע, אבל הרבה זמן לא.

שמחה רוטמן: וגם אני אגיד לך עצה טובה; הינה, אמרתי לך, אם אנחנו כבר דואגים לציבור הערבי ואחמד טיבי הפסיק להבהב, אתן לך עצה טובה: אם תלך לבחירות מחר, אתה רק תרוויח.

שמחה רוטמן: כך אומרים הסקרים, נכון?

שמחה רוטמן: אם תלכו מחר לבחירות, אתה תקבל יותר מהארבעה מנדטים שיש לך, נכון?

מנסור עבאס: כן, אבל אני לא מחפש רק את טובתה של רע"מ.

שמחה רוטמן: אז בינתיים אתה עושה עבודה מאוד טובה לדאוג לרע"מ גם כשאתה לא מחפש את טובתה של רע"מ.

שמחה רוטמן: אבל אתה תעשה את החשבון שלך ועוד מפלגות יעשו את החשבון שלהן, שהליכה לבחירות היא טובה יותר.

שמחה רוטמן: תחשוב לעצמך: רק רגע, מה אני צריך?

שמחה רוטמן: מה אני צריך את נפתלי בנט ראש ממשלה?

שמחה רוטמן: אני יכול להיות ראש ממשלה.

שמחה רוטמן: עם שישה מנדטים אני יכול להיות ראש ממשלה.

שמחה רוטמן: עכשיו, אתה כבר ראש ממשלה אבל לא נתנו לך את התואר.

שמחה רוטמן: תוכל להיות ראש ממשלה רשמית, כמו נפתלי בנט.

דוד אמסלם: ושיפוץ הבית ב-15 מיליון, קח בחשבון.

שמחה רוטמן: ומי ילך להפגין, רחוק, אצלך בצפון?

שמחה רוטמן: אף אחד לא ילך להפגין.

שמחה רוטמן: תהיה ראש ממשלה גם בלי ההפגנות.

שמחה רוטמן: תעשה את החשבון הזה, תדע שהליכה לבחירות זה טוב לך – אתה תלך לבחירות, וכמוך במרצ, בעבודה.

שמחה רוטמן: יגיעו למסקנה שזה לא טוב.

שמחה רוטמן: אתה הקמת את אביתר, אני לא חושב שכל המצביעים שלך אוהבים שהקמת את אביתר; יכול להיות שתקימו עוד איזה יישוב או שניים, לא לבדואים, אולי ליהודים גם, אחד, וגם את זה לא כולם יאהבו, ויהיה לך למה להפסיד ותלך לבחירות.

שמחה רוטמן: כנ"ל במרצ, כנ"ל בעבודה.

שמחה רוטמן: ומהצד השני יראו שהממשלה הזאת לוקחת את כל מה שמעניין את הציבור הימני והורסת.

שמחה רוטמן: כל אחד מושך לכיוון שלו, והממשלה הזאת תתפרק.

שמחה רוטמן: מה שעושים עכשיו זה שאם התקציב לא יעבור, לא צריך אפילו שמישהו יצביע נגד.

שמחה רוטמן: מספיק שאתה, ביום של ההצבעה של התקציב, הולך לישון, והתקציב לא עובר, ראש הממשלה מתחלף.

שמחה רוטמן: זאת אומרת, אתם לקחתם את נפתלי בנט, שמראש נכנס לסיטואציה שהוא בן ערובה – הינה, שוב אחמד מתרגז; זה מדהים, כשהוא לא פה.

שמחה רוטמן: אתם לקחתם את נפתלי בנט, שהיה בן ערובה מלכתחילה בממשלה הזאת – בן אדם חסר יכולת ונטול השפעה בממשלה, שכל אחד מחליט והוא חייב לענות "אמן" בעל כורחו – והפכתם אותו לא רק לשבוי שלך, לא רק לשבוי של איווט ליברמן, לא רק לשבוי של יאיר לפיד; כל חבר כנסת היום יכול פשוט לא להגיע להצבעה על התקציב ולהעיף את נפתלי בנט מראשות הממשלה.

שמחה רוטמן: זה החוק שאתם מעבירים עכשיו, ונפתלי בנט הולך להצביע על זה מחר.

שמחה רוטמן: אתה מבין כמה הוא שבוי?

שמחה רוטמן: עד כדי כך.

שמחה רוטמן: זו ממש סיטואציה של בני ערובה, וצריך באמת לצאת ולשלוח אנשים שיחלצו את האיש, הוא תקוע במערכת.

שמחה רוטמן: עכשיו, הוא יהיה שבוי של כל אחד, ואנחנו יודעים ששבוי של כל אחד זה אומר שעכשיו יש לנו משחק עם נורבגים.

שמחה רוטמן: כולם יקבלו סגני שרים.

שמחה רוטמן: אנחנו גם מגדילים עכשיו את מספר סגני השרים, שהוא יוכל לתת עוד סגני שרים, יוכל לתת עוד שוחד.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי הוא יהיה שבוי של כל אחד.

שמחה רוטמן: כל אחד שרק יכחכח בגרונו, ויגיד: אני לא הולך להצביע איתך על התקציב, לא רק שהוא יפיל את התקציב – הממשלה תיפול; אם תקציב לא עובר, נפתלי בנט מפסיק להיות ראש הממשלה, ולא משנה, אגב, באשמת מי.

שמחה רוטמן: גם אם זה באשמת יאיר לפיד.

שמחה רוטמן: יאיר לפיד, יתחשק לו להיות ראש ממשלה, הוא יצא מהמליאה, הוא יהפוך להיות ראש ממשלה.

שמחה רוטמן: זה החוק שמעבירים פה עכשיו.

שמחה רוטמן: עכשיו, למה מחוקקים חוק כל כך טיפשי, מה הקשר?

מנסור עבאס: – – – זה לא קשור למי מאיתנו ראש הממשלה או לא – – – זה אומר – –

דוד אמסלם: מנסור, תפעיל את הרמקול, לא שומעים.

מנסור עבאס: אה, כן.

מנסור עבאס: עכשיו שמתי לב לנקודה הזאת.

מנסור עבאס: בנושא של הצבעה על התקציב – –

שמחה רוטמן: טוב שאנחנו מדברים.

מנסור עבאס: – – כן, לא חשובה זהות חבר הכנסת, אם הוא עם זיקה לראש הממשלה או לראש הממשלה החליפי.

מנסור עבאס: זה אומר שיש אמון.

שמחה רוטמן: הפוך.

שמחה רוטמן: אם יש אמון, אז היית יודע שכולם היו מצביעים בעד מה שטוב – בעד תקציב.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: אם לא היה אמון אז היו קובעים פה שחבר הכנסת שיפיל את התקציב – –

שמחה רוטמן: קצת קשה לזהות – – –

מנסור עבאס: – – אם יש לו זיקה לראש הממשלה החליפי, אז זה לא תופס.

שמחה רוטמן: יש אמון, יש אמון בכולם בממשלה הזאת חוץ מאחד, נפתלי בנט.

שמחה רוטמן: ולכן, אתה מטיל עליו עונש – – –

מנסור עבאס: אבל בינתיים אתה צריך להודות – –

שמחה רוטמן: אתה מטיל עליו עונש כאשר אתה מאיים עליו.

שמחה רוטמן: למה אתה מאיים על מישהו?

שמחה רוטמן: אתה מאיים על מישהו: תדע לך, אתה צריך לדאוג שהתקציב יעבור, ואם התקציב לא יעבור, אתה הולך הביתה.

שמחה רוטמן: לא אתה ככל הממשלה, אלא אתה מתחלף; יאיר לפיד נהיה ראש ממשלה ואתה הולך הביתה.

מנסור עבאס: בסדר, אבל יש בינתיים לראש הממשלה נפתלי בנט אמון של 61 חברי כנסת.

מנסור עבאס: שמת לב היום שהוא קיבל 65.

שמחה רוטמן: באמת תהיתי מאיפה הם הגיעו.

מנסור עבאס: המשותפת הצביעה בעד – – –

שמחה רוטמן: ומה אתה הצבעת על הר הבית?

מנסור עבאס: אנחנו יצאנו בחוץ.

שמחה רוטמן: הבנתי.

שמחה רוטמן: זאת אומרת, לא יכולת לתת אמון בממשלה בנושא – – –

מנסור עבאס: לא, הם רצו לעשות לנו ניגוח פוליטי ולא משהו – – –

שמחה רוטמן: אז אני אומר שלי אין אמון בממשלה לא בנושא הר הבית, לשום כיוון, ולא בנושאים אחרים.

מנסור עבאס: אבל תודה שבינתיים הכנסת נותנת אמון בראש הממשלה נפתלי בנט.

שמחה רוטמן: בינתיים אתה מוסיף עוד ועוד ג'ובים, בסוף אתה תגיע ל-80 וגם ל-90.

שמחה רוטמן: יתחילו לחלק פה משרדים לכל אחד.

שמחה רוטמן: שר בלי תיק – זה באמת חידוש מרענן – – –

מנסור עבאס: כל הגישה הזאת היא מבית מדרשו של הליכוד ונתניהו.

שמחה רוטמן: ייתנו שר בלי תיק – – –

מנסור עבאס: וכחול לבן – שנהיה הגונים.

מנסור עבאס: נכון?

שמחה רוטמן: אוקיי.

שמחה רוטמן: ייתנו שר בלי תיק – זה באמת חידוש מרענן – –

דוד אמסלם: – – –

שמחה רוטמן: – – שר בלי תיק, שאומרים לו: בוא, תהיה נורבגי.

שמחה רוטמן: אתה כל כך עסוק עם זה שאין לך תיק בממשלה.

שמחה רוטמן: מה הוא יעשה?

שמחה רוטמן: באמת, אני תוהה.

מנסור עבאס: לפחות רע"מ היא מודל בנושא הזה, ואמרה: אנחנו מעוניינים לקדם את הנושא של האנשים – –

שמחה רוטמן: אתם לא לוקחים שרים.

מנסור עבאס: – – של האזרחים, אנחנו לא רוצים ג'ובים.

שמחה רוטמן: אז באמת אני מאחל לכם שתמשיכו לקדם את העניינים, לא רק בלי ג'ובים בממשלה אלא גם בלי להיות חלק מהממשלה.

שמחה רוטמן: אפשר לקדם – – –

דוד אמסלם: האמת היא שאתם לקחתם מזומנים.

דוד אמסלם: אתם חילקתם להם את הג'ובים ולקחתם מזומנים.

מנסור עבאס: איזה מזומנים?

שמחה רוטמן: כמה, 53 מיליארד?

שמחה רוטמן: כמה זה יוצא?

דוד אמסלם: 53 מיליארד פלוס 500 מיליון, אצלך, קופה קטנה, במזומן.

מנסור עבאס: בנושא הזה, דוד, אתה תופתע – אנחנו נהיה מודל בנושא הזה.

שמחה רוטמן: שמעתי שכבר התייאשו – – –

מנסור עבאס: אנחנו נחדש גם בנושא הזה.

מנסור עבאס: נתנהל בצורה שקופה, אחראית, ערכית.

מנסור עבאס: הכול בסדר.

שמחה רוטמן: התייאשו – הוא החליט ללכת – – –

מנסור עבאס: אבל אני מדמיין מצב שבו – – –

דוד אמסלם: אתה מדבר על ה-500 מיליון או על ה-53 מיליארד?

מנסור עבאס: כולם.

שמחה רוטמן: הוא החליט שהוא הולך על הבייס של כולנו, והוא הולך – – –

דוד אמסלם: תוסיף קריטריונים, אולי גם היהודים יקבלו קצת.

מנסור עבאס: יכול להיות.

מנסור עבאס: יכול להיות שאפתיע אותך.

דוד אמסלם: תעשה לנו מערוף קטן – – –

שמחה רוטמן: הוא מדבר – – –

מנסור עבאס: מה אמרתי לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'?

מנסור עבאס: אם תיטיבו – תיטיבו עם עצמכם.

מנסור עבאס: (חוזר על דבריו בערבית.

מנסור עבאס: ) אם תיטיבו עם אחר – קודם כול אתם מיטיבים עם עצמכם.

מנסור עבאס: אז אני איישם את הפסוק הזה.

דוד אמסלם: זאת אומרת שיש מצב שאתה מחזיר את כל ה-53 מיליארד והטיפ ליהודים?

מנסור עבאס: בתנאי שהיהודים ייטיבו.

מנסור עבאס: בואו נעשה את זה הדדי.

דוד אמסלם: הנביא מוחמד אמר, זה מה שהבנתי, שאם אתם מיטיבים, זה כמו שאתה אומר – "נתן", כשאתה קורא את זה, משני הצדדים זו אותה מילה.

דוד אמסלם: כשאתה נותן, בעצם אתה מקבל יותר מאשר המקבל מקבל.

שמחה רוטמן: זה מוחמד?

דוד אמסלם: לא.

מנסור עבאס: זה פסוק בקוראן.

דוד אמסלם: זה הפסוק שהוא אמר.

דוד אמסלם: זאת אומרת, הוא התכוון שמי שנותן בעצם מקבל יותר.

דוד אמסלם: מעצם העניין שהוא נותן – – –

שמחה רוטמן: אני לא יודע.

שמחה רוטמן: הבקיאות שלי – – –

דוד אמסלם: זה מה שהוא ציטט לנו.

מנסור עבאס: דוד, זה יכול להיות, אבל מה?

מנסור עבאס: ההקשר – – –

דוד אמסלם: עכשיו עשית את זה עם תנאי: שהנותן גם יקבל יותר.

מנסור עבאס: לא.

שמחה רוטמן: אבל הינה, תראו, למדת עכשיו את שיטת המשא ומתן שרע"מ עובדים איתה כל הזמן.

מנסור עבאס: לא, אני – – –

שמחה רוטמן: אומרים: עכשיו על ההצבעה הזאת, עכשיו על ההצבעה הזאת, עכשיו על ההצבעה הזאת, ומושכים בחזרה, ברוך השם.

מנסור עבאס: לא, רק לוודא שהנקודה מאוד ברורה.

שמחה רוטמן: רק תחזירו לי אחר כך את הזמן, אני מקווה, על כל הדיונים.

מנסור עבאס: אנחנו ביחד.

מנסור עבאס: אז ההקשר של הפסוק, הוא אומר: אם אתה מיטיב עם אחר – ככה הפירוש, אם אנחנו נעשה פירוש לפי הקונטקסט ולא רק לפי הטקסט עצמו, אז אם אתה מיטיב עם אחר, אתה קודם כול מיטיב עם עצמך.

דוד אמסלם: עצם הנתינה, זה הטוב שלך.

דוד אמסלם: זה מה שאמרתי לך: אם תחזיר את ה-53 מיליארד יהיה לך אחלה, תקבל יותר.

שמחה רוטמן: אנחנו מנסים מהכספים הקואליציוניים של רע"מ להחזיר את המעונות לאברכים.

שמחה רוטמן: כל מה שיפגעו – אנחנו מנסים את הכול להחזיר משם, כל מה שלוקחים.

דוד אמסלם: החקלאים צריכים 2 מיליארד שלקח להם ליברמן.

דוד אמסלם: החבר'ה שלומדים תורה צריכים פחות ממיליארד, אז בוא תבטיח לנו 10% ממה שיש לך, ולדעתי – – –

מנסור עבאס: בוא נסגור חלק מהפערים העצומים שנוצרים לאורך עשרות שנים.

מנסור עבאס: בואו ננסה לגשר על הדברים.

מנסור עבאס: בוקר טוב, דוד, מה שלומך?

מנסור עבאס: הכול בסדר?

דוד אמסלם: ישנת?

דוד ביטן: ברוך השם.

דוד ביטן: מה שלומכם?

דוד ביטן: שעה.

דוד אמסלם: ישן שעה והוא מתלונן.

מנסור עבאס: היית מבלה את הזמן איתנו.

דוד אמסלם: אמרתי לו.

דוד ביטן: נכון.

דוד ביטן: ואללה, עשיתי טעות, אבל לא נורא.

מנסור עבאס: כן, שמחה.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: אני מרגיש עכשיו לא נעים, שעשיתם דבר תורה – – –

דוד אמסלם: היושב-ראש, באמת, להביא לך איזה כוס קפה או משהו?

מנסור עבאס: הביאו לי.

שמחה רוטמן: אני מרגיש לא נעים שעשיתם פה דבר תורה על הקוראן בלעדיי.

דוד אמסלם: תראה, אני אגיד לך משהו: קודם, כשהיו אגודת ישראל, לימדו אותו כמה פרקים מהתלמוד.

דוד אמסלם: זאת אומרת, הם אמרו בארמית משהו ותרגמו לו.

דוד אמסלם: אז הוא נתן לנו בקונטרה פסוק מהקוראן.

שמחה רוטמן: טוב, אני רואה שפספסתי בכל זאת כשלא הייתי, כשהלכתי לישון.

שמחה רוטמן: אני אלמד לקח.

שמחה רוטמן: אני רואה שלא שווה ללכת לישון פה.

דוד אמסלם: לאט-לאט תבינו שלהיות בלילה עם מנסור – לא הולכים לישון.

שמחה רוטמן: בקיצור, אני אומר שהחוק הזה כל-כולו מבוסס על חוסר אמון.

שמחה רוטמן: כנ"ל הדבר הזה של שני סגני שרים, שגם הוא מיועד לשמן עוד בעל תפקיד, שגם הוא יצביע.

שמחה רוטמן: אז גילינו שיש לנו שר בלי תיק שגם יהיה נורבגי.

שמחה רוטמן: וזה, באמת, הוא נורא עסוק, זה שאין לו תיק.

שמחה רוטמן: שר בלי תיק נורבגי, זו באמת המצאה גאונית.

שמחה רוטמן: הוא עסוק כל היום להחזיק את האין-תיק שלו, אז הוא לא יכול להיות פה בכנסת.

שמחה רוטמן: לכן אתה נותן לו שיהיה עסוק בענייני משרדו.

שמחה רוטמן: אתה רואה שבהנמקה של החוק הנורבגי הם מסבירים: למה אנחנו צריכים חוק נורבגי – את זה הסבירו לנו כשהעבירו פה את החוק – כי השרים כך יהיו יותר טרודים בענייני המשרד שלהם, הם יוכלו להתעסק ולהתמקצע בתחום שלהם.

שמחה רוטמן: ועם חברי הכנסת גם נייצר הפרדה, כי לא ייתכן שיש לך מישהו שמצד אחד הוא עושה ומצד שני הוא יושב ומפקח על מה שהוא עושה.

שמחה רוטמן: אז ככה יש לנו מישהו שלא עושה וגם לא מפקח.

שמחה רוטמן: מצוין, ייצרנו הפרדה כפולה ליתר ביטחון – הוא גם לא עושה והוא גם לא מפקח.

מנסור עבאס: זה רעיון יצירתי.

שמחה רוטמן: נכון.

שמחה רוטמן: אז זו הפרדת רשויות כפולה, ליתר ביטחון.

שמחה רוטמן: הוא החוצץ.

דוד אמסלם: אז עוד מעט אני אענה לך למה הוא – – – את הנורבגי.

מנסור עבאס: אבל הוא ישתמש בנורבגי?

שמחה רוטמן: ככה אמרו.

דוד ביטן: מנסור, אנחנו עושים עכשיו נורבגי לח"כים.

שמחה רוטמן: זהו, זה השלב הבא.

שמחה רוטמן: באופוזיציה.

דוד אמסלם: את הח"כים הנורבגים אנחנו עושים נורבגים.

שמחה רוטמן: אגב, הם עושים לנו גם נורבגי באופוזיציה, שאנשים יגידו: אתה ח"כ אבל אתה לא צריך להיות חבר בוועדה.

שמחה רוטמן: לך הביתה, אבל זה רק אם אתה באופוזיציה.

שמחה רוטמן: זה ח"כ נורבגי.

מנסור עבאס: שיעשו נורבגי לסגני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: סגני יושב-ראש הכנסת.

שמחה רוטמן: ברור.

דוד אמסלם: – – – קל וחומר שלסגני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: אני חושב שאם שר בלי תיק מקבל נורבגי, אז אני חושב שסגן יושב-ראש זה הרבה הרבה יותר עבודה, והוא חייב נורבגי.

דוד ביטן: יושב-ראש שהוא מושעה, מה הוא מקבל?

דוד ביטן: איזה נורבגי?

שמחה רוטמן: הינה, קיבלת.

שמחה רוטמן: סגן יושב-ראש שהוא מושעה, אז הוא גם לא צריך לעבוד בתור יושב-ראש אבל הוא עדיין נורבגי.

דוד אמסלם: ראית?

דוד אמסלם: הוא השעה אותו.

שמחה רוטמן: באמת, אתם צריכים לפנות לאחראי – בקיצור, כל החוק הזה, כל-כולו מבוסס על חוסר אמון.

שמחה רוטמן: כל-כולו מבוסס על שחזור של מה שהתרחש בממשלה הקודמת, שאני חושב שכמעט כולם מסכימים איתנו שמה שהלך בממשלה הקודמת הוא לא רעיון טוב.

שמחה רוטמן: עכשיו, אתה אומר טענה.

שמחה רוטמן: אתה אומר: למדו מהליכוד.

שמחה רוטמן: זו טענה ששומעים אותה הרבה: גם אתם עשיתם.

שמחה רוטמן: כל הזמן שומעים את המשפט הזה.

שמחה רוטמן: אז קודם כול, גילוי נאות – אני לא חבר הליכוד.

שמחה רוטמן: אני לא ח"כ מהליכוד והמפלגה שלי הייתה באופוזיציה בכנסת הקודמת.

מנסור עבאס: נכון, נכון.

שמחה רוטמן: אז אנחנו בעצם מקבלים איזושהי אמירה שבאה ואומרת: חטפתם קודם, אז עכשיו נחטיף לכם שוב.

שמחה רוטמן: זה, כמפלגה, זה באמת שיקול מאוד מעניין.

שמחה רוטמן: אומרים: קודם הייתם באופוזיציה של הליכוד והליכוד לא התנהג יפה לאופוזיציה, אז עכשיו אתם באופוזיציה עם הליכוד אז נמשיך להתנהג לא ליפה לאופוזיציה.

שמחה רוטמן: אז אנחנו יצאנו פה קירחים מכאן ומכאן.

שמחה רוטמן: אז קודם כול, זה לא הוגן כלפי הסיעה היחידה שהייתה באופוזיציה, לדעתי – לא, יש עוד אחת, אמרת קודם שהם שותפים שלנו.

שמחה רוטמן: יש עוד סיעה שהייתה – אבל לא, הם באמת לא מהאופוזיציה, הם בקואליציה איתכם.

מנסור עבאס: זה תלוי.

שמחה רוטמן: אתה אמרת שהם הצביעו אמון בממשלה?

מנסור עבאס: זה תלוי.

שמחה רוטמן: כן, הם בקואליציה איתכם.

מנסור עבאס: תראה, ביום שני הם בקואליציה, ביום רביעי הם באופוזיציה.

שמחה רוטמן: הבנתי.

שמחה רוטמן: אז מה שקורה זה שהמשותפת איתכם בקואליציה, אלא אם כן הם רוצים להביך אותך ואז הם לא בקואליציה.

שמחה רוטמן: והם גם מקבלים.

שמחה רוטמן: הינה, הם קיבלו כבר ועדה.

שמחה רוטמן: סגן יושב-ראש קיבלו – –

מנסור עבאס: לא, זה על חשבון האופוזיציה.

שמחה רוטמן: – – הכול הם מקבלים.

שמחה רוטמן: זה על חשבון הקואליציה המורחבת שהקימו פה.

שמחה רוטמן: מקבלים אצבע ספייר.

שמחה רוטמן: יש גלגלים לממשלה ולקואליציה, ויש גלגלים רזרביים.

שמחה רוטמן: אז הם הגלגל הרזרבי.

שמחה רוטמן: יש את הגלגל הרזרבי של הקואליציה, שזה המשותפת.

שמחה רוטמן: אנחנו באופוזיציה תמיד.

שמחה רוטמן: אבל אני אגיד דבר אחר: אני חשבתי לתומי שמי שהקים את הממשלה הזאת – אגב, גם אתה אומר את זה כל הזמן בוויכוחים שלך עם הליכוד.

שמחה רוטמן: אתה אומר: הם נתנו לנו מה שאתם הבטחתם לנו.

שמחה רוטמן: הם נותנים לנו – הוא כל הזמן, נכון?

דוד אמסלם: זו תגובה פבלובית שלו.

דוד אמסלם: מה שאנחנו אומרים – – –

שמחה רוטמן: אז אני לא זוכר שהליכוד נתן לך 53 מיליארד, אבל אולי – – –

דוד ביטן: הוא לא יקבל מזה כלום, בחייך.

דוד אמסלם: הוא יודע שהוא לא יקבל.

מנסור עבאס: אם הליכוד היו בממשלה?

שמחה רוטמן: אתה אומר שהם היו נותנים לך יותר מ-53 מיליארד.

מנסור עבאס: הם לא מסתכלים לצדדים, הם דוהרים – – –

שמחה רוטמן: ככה הם.

שמחה רוטמן: אז אני יכול להגיד לך שאני דווקא מכיר שהם מסתכלים לצדדים, ומסתכלים לצדדים יותר מדי.

שמחה רוטמן: אבל את זה אני אגיד לזכותם.

שמחה רוטמן: מותר להגיד את מה שאני אומר בפרסה?

שמחה רוטמן: אתם מרשים, נכון?

שמחה רוטמן: הכול מותר.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אף אחד לא שומע.

שמחה רוטמן: הכול מותר.

שמחה רוטמן: אף אחד לא שומע בכל מקרה.

שמחה רוטמן: אני אומר להם בפרסה, לליכוד: חבר'ה, תלמדו.

שמחה רוטמן: תסתכלו איך עולה שלטון, לא מעניין שום דבר.

שמחה רוטמן: חוק-היסוד הזה, כמה זמן היה תזכיר על חוק-היסוד שאנחנו מדברים עליו עכשיו?

שמחה רוטמן: 74 שעות בממשלה, כולל שישי-שבת.

שמחה רוטמן: חוק-יסוד מעבירים ככה.

שמחה רוטמן: חוק הדיינים, שהצבענו עליו לפני כמה שעות – היושב-ראש, בדיוק דיברתי על חוק הדיינים שהצבענו עליו לפני כמה שעות.

שמחה רוטמן: אז שוב, הוא היה בממשלה אפילו בלי תזכיר.

שמחה רוטמן: אפילו בלי תזכיר העבירו אותו בממשלה.

שמחה רוטמן: כל מה שהממשלה הזאת רוצה לעשות היא יודעת לעשות.

שמחה רוטמן: אף אחד לא מפריע לה בשום דבר.

שמחה רוטמן: להחליף, להדיח – הכול רץ, הכול חלק.

שמחה רוטמן: אני אומר לחבר'ה של הליכוד: חבר'ה, למה אתם, כשהייתם בשלטון, לא הייתם ככה?

שמחה רוטמן: להפיץ תזכיר ב-74 שעות?

מנסור עבאס: הם היו.

שמחה רוטמן: מי היה נותן לך להפיץ תזכיר 74 שעות?

מנסור עבאס: שמחה, היו.

שמחה רוטמן: לא, לא.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: לא היו?

מנסור עבאס: בוא נהיה הוגנים, היו.

שמחה רוטמן: לא, לא.

שמחה רוטמן: לא נתנו להפיץ תזכיר – – –

מנסור עבאס: כולם משחקים את התפקיד הזה.

שמחה רוטמן: אף אחד לא – וכל דבר לאט, ועד שממנים.

דוד אמסלם: מתי?

מנסור עבאס: לא, אתה לא זוכר?

דוד אמסלם: לא, לא זוכר.

מנסור עבאס: אתה יודע, בקדנציה הראשונה – –

שמחה רוטמן: הוא חייב לי עוד כמה דקות, הוא לקח לי לשיחה בינו לבין אמסלם – – –

מנסור עבאס: יו"ר הכנסת, כמובן, בכל רגע הוא יכול לקבל את המושכות.

דוד אמסלם: אמרת לי שאתה נשאר.

דוד אמסלם: לא, ראית, הינה, הוא יושב, הוא נח, ידיים בכיסים.

דוד אמסלם: עשה לי ככה לפני כמה ימים כשהוא דיבר איתי.

מנסור עבאס: לא, בקדנציה הראשונה שהייתה לי, באפריל 2019, אז הביאו חוק-יסוד ושינו את מספר חברי הממשלה.

מנסור עבאס: היה חוק שקובע 18, ואני זוכר שאז מיקי זוהר היה יושב-ראש ועדת הכנסת והוועדה המסדרת.

מנסור עבאס: הם ממש היו דורסניים.

שמחה רוטמן: זו הייתה הוראת שעה.

מנסור עבאס: אני לא זוכר, אבל כן, הם הביאו את זה.

שמחה רוטמן: אז אני כן זוכר.

שמחה רוטמן: זו הייתה הוראת שעה, שעשו אותה – – –

מנסור עבאס: הם הביאו את זה ותירצו את זה: אנחנו רוצים להקים ממשלה.

מנסור עבאס: אז היו להם 60, אתה זוכר, וניהלנו משא ומתן אז.

מנסור עבאס: בתחילת התהליך הנפלא.

שמחה רוטמן: ולא הצליח, ברוך השם.

שמחה רוטמן: נכון?

שמחה רוטמן: ב-2019 לא הקמתם ממשלה.

מנסור עבאס: זה לא הצליח, אבל – – –

שמחה רוטמן: ברוך השם.

מנסור עבאס: בכל מקרה ברוך השם, אבל – – –

שמחה רוטמן: גם נכון.

שמחה רוטמן: בכל מקרה, מה שאני אומר – אני אמרתי להם: למה אתם לא תלמדו?

שמחה רוטמן: הינה, תראו את יש עתיד, תראו את ימינה, תראו איך הם עובדים עכשיו.

שמחה רוטמן: למה לא עשיתם ככה כל הזמן?

שמחה רוטמן: גם אני לא הבנתי, וביקרתי אותם על זה.

שמחה רוטמן: ואז קראתי מה שיאיר לפיד כתב.

שמחה רוטמן: יאיר לפיד כתב בציוץ ואמר: מאז שאנחנו נבחרנו, הכותרות הראשיות הרבה יותר טובות.

מנסור עבאס: אוקיי.

שמחה רוטמן: יש לקואליציה הזאת שותפים.

שמחה רוטמן: אנחנו דיברנו קודם: יש שותף אחד – אתה נכנסת, וקיבלת על זה הרבה מאוד דברים; יש את הגלגל הרזרבי, המשותפת, שגם הם חלק מהקואליציה, גם להם משלמים בכל מיני דרכים.

דוד ביטן: רוטמן, יאללה.

שמחה רוטמן: מה, הוא לקח לי חמש דקות.

מנסור עבאס: שמחה, אנחנו ניתן הזדמנות לדוד.

מנסור עבאס: שעות על גבי שעות הוא ממתין לרגע הזה.

דוד אמסלם: מ-08:00 – – –

דוד ביטן: רוטמן, קראת את הבג"ץ – – –

שמחה רוטמן: אז אני רק אסיים: אז אתה יודע מה – אני יודע מה המשותפת מקבלים, חלק מהדברים אנחנו יודעים וחלק מהדברים זה מתחת לשולחן ואנחנו לא יודעים.

שמחה רוטמן: אני רק מנסה להבין – יש שתי מפלגות שהן שותפות מלאות בקואליציה ואני עדיין לא הצלחתי להבין מה הן מקבלות: מפלגת בג"ץ ומפלגת התקשורת.

שמחה רוטמן: אני עדיין לא הצלחתי להבין מה הן מקבלות בהסכם הקואליציוני, ואתה יודע מה, אולי אתה תסביר כשאתה תעלה.

שמחה רוטמן: יש לי הרגשה שאתה תסביר.

שמחה רוטמן: הינה, אני לא חוזר לישון רק כדי לשמוע מה ייחשף פה לראשונה.

שמחה רוטמן: ואם ערוץ הכנסת יעלה את זה עכשיו בדיגיטל – עכשיו ייחשף אחריי מה כתוב בהסכם הקואליציוני עם מפלגת בג"ץ ועם מפלגת התקשורת.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה – סליחה, אדוני היושב-ראש ואדוני ראש הממשלה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת שמחה רוטמן.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא ויגיע – – –

דוד אמסלם: מנסור, אתה הולך?

מנסור עבאס: לא, אני אקשיב.

דוד אמסלם: הינה, היושב-ראש לא יכול היה להתאפק, היה חייב להחליף אותו.

דוד אמסלם: זה בסדר, אני אדבר אליו פה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה בפועל מנסור עבאס, קודם כול, נהניתי לשבת איתך פה כמעט כל הלילה.

דוד אמסלם: באמת, היה מעניין מאוד.

דוד אמסלם: תראה, החוק הזה בעצם זה חוק של נוכלים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אף אחד לא מאמין לשני.

דוד אמסלם: בנט לא מאמין ללפיד, הוא לא מאמין לבנט.

דוד אמסלם: ואז, מה עושים?

דוד אמסלם: משנים חוק-יסוד.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: הנוכל הראשי לא מאמין לנוכל המשני, וכנ"ל הפוך.

דוד אמסלם: אתה יודע, מישהו שלח לי בדיחה בנושא הזה.

דוד אמסלם: אמרתי, אני אספר לכם אותה: אישה ישראלית מגיעה לשמיים ורואה קיר מלא שעונים.

דוד אמסלם: היא באה למלאך ושואלת אותו: תגיד, מה זה הקיר הזה?

דוד אמסלם: אז הוא אומר לה: תראי, לכל בן אדם יש שעון על הקיר.

דוד אמסלם: אתן לך דוגמה: יש כאן את אברהם לינקולן; השעון זז פעמיים, שתי פעימות – סימן שהוא שיקר פעמיים בחיים שלו.

דוד אמסלם: את רואה את השעון השני?

דוד אמסלם: זה שעון של אימא תרזה.

דוד אמסלם: הוא אף פעם לא זז.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: היא אף פעם לא שיקרה, אז הוא קבוע.

דוד אמסלם: אתה שומע, חבר הכנסת רוטמן?

דוד אמסלם: ואז היא שואלת אותו: תגיד, איפה השעון של בנט?

דוד אמסלם: הוא אומר לה: השעון של בנט אצלי על השולחן ממול.

דוד אמסלם: אז היא שואלת אותו: למה?

דוד אמסלם: והוא אומר לה: אני משתמש בו, זה אחלה מאוורר.

דוד אמסלם: לא מפסיק הבן אדם לשקר.

דוד אמסלם: כל הזמן השעון טס.

דוד אמסלם: אני אומר לך, הוא סיפר לי את זה, לדעתי, בשעה 24:00, 01:00, לדעתי עד עכשיו כבר עפו המחוגים מרוב המהירות של תנועת המחוגים בשקרים.

דוד אמסלם: תראה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת מנסור עבאס.

דוד אמסלם: מה שעשיתם הלילה בחוק הדיינים זה דבר שלא ייעשה.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם חציתם קו אדום ואני אסביר מדוע.

דוד אמסלם: עזוב אותם, אלה מאכערים.

דוד אמסלם: כל מה שקרה פה הלילה זה בשביל מר אלקין, זה כל מה שקרה.

דוד אמסלם: תבין, שינינו חוק פעמיים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אלקין רצה עוד ג'וב.

דוד אמסלם: לא הספיק לו שני תיקים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אף פעם לא מספיק לו, גם כשהוא היה בליכוד.

דוד אמסלם: זה בן אדם, תן לו ארבעה סנדוויצ'ים – ירצה שמונה; תן לו שמונה – ירצה 16.

דוד אמסלם: ככה הוא בנוי.

דוד אמסלם: אבל אני – עזוב, לא מעריך אותו, בז לו.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא מעניינים אותו באמת דיינים.

דוד אמסלם: מה שעשית אתה והחבר'ה שלך – אתם התערבתם בכל מה שקשור לדת היהודית.

דוד אמסלם: אתה תגיד לי "לא", "עזוב", אבל זה מה שקרה בפועל.

דוד אמסלם: אתה גרמת לזה היום, בהצבעה שלך, שמשנים את המאזן בבחירת הדיינים, וכידוע לך דיינים זה נושאים דתיים, הלכתיים.

דוד אמסלם: כתוצאה מזה הכנופיה הזאת תעשה מה שהיא רוצה עם הדיינים.

דוד אמסלם: ואני, עד היום, אני אומר לך, גם כשהייתי יושב-ראש הקואליציה וגם כשהיה ביטן, כשעלה פה חוק המואזין אנחנו לא רצינו לקדם אותו, למרות שיש לו הצדקה מסוימת אפילו, מבחינת הרעש וזה; אמרנו: עזוב.

דוד אמסלם: אבל אתם חציתם קו אדום, ולכן יהיה לזה תג מחיר באיזשהו שלב.

דוד אמסלם: ואני אגיד לך, לדוגמה: אנחנו לא שינינו את הוועדה לבחירת קאדים.

דוד אמסלם: אין שום סיבה, לדוגמה, שבפעם הבאה שאנחנו נהיה בשלטון, לא נחליף אותה לגמרי: שלושה יהודים יחליטו מי יהיו הקאדים.

דוד אמסלם: בדיוק כמו שעשיתם היום – אתם ביזיתם את הדיינים והרבנים והרבנים הראשיים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אתה – אני לא מתייחס לחבורה.

דוד אמסלם: אמרתי – בגלל שאתה איש דת, אתה דתי, ואתה מכיר את הערך של כוהני הדת והאנשים שבעצם מובילים, בוודאי את הדת של האסלאם וכן הלאה, אתם מכבדים, אמורים לכבד, גם את הדת היהודית וכמובן את המנהיגים הדתיים.

דוד אמסלם: אבל כאן, הפוליטיקה בעצם שיגעה אותך, ואתה חצית קו אדום, אולי בלי להרגיש.

דוד אמסלם: אבל אני חושב שזה יביא זעזוע בהמשך, כפי שאמרתי לכם.

דוד אמסלם: ואם נעשה את זה, אל תבוא בתלונות, לא אתה ולא החברים שלך, בגלל שאצלנו, מי שלא מכבד אותנו, אנחנו לא נכבד אותו.

דוד אמסלם: אלה הכללים שאני לפחות חושב שהם נכונים.

דוד אמסלם: מי שמכבד אותנו, אנחנו מכבדים אותו.

דוד אמסלם: אז תחשוב על מה שאני אומר לך.

דוד אמסלם: יש לזה השלכות עתידיות, ואני חושב שזה חמור, מה שקרה פה היום.

דוד אמסלם: אני לא בן אדם דתי.

דוד אמסלם: אני איש מסורת, אני מסורתי.

דוד אמסלם: אבל מה שראיתי, מה שעשית היום – אתה, זו החלטה שלך, דרך אגב, אתה מחליט.

דוד אמסלם: בקנביס אתה התנגדת, אמרת להם: זה בניגוד לדת שלנו.

מנסור עבאס: לא רק שלנו.

דוד אמסלם: אתה אמרת:

דוד אמסלם: בניגוד לדת שלנו – ככה אמרת פה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מעריך אנשים שעומדים על העקרונות שלהם ומכבדים את המורשת שלהם.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אתה כאן היום – אני הרגשתי סוג של בושה, כיהודי, שמוסלמי בא וקובע לנו מי יהיו הדיינים שלנו, כשהוא דורך בדרך על שני הרבנים הראשיים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה לא יפה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לנושא אחר: אני קראתי היום ב-ynet שמר האוזר – קודם כול, אני מאחל לו רפואה שלמה; הוא מאושפז בבית החולים, ואני באמת מאחל לו רפואה שלמה ושבמהרה יחזור לכנסת – האופוזיציה סירבה לקזז אותו, וזו בריונות.

דוד אמסלם: ככה מי אומר?

דוד אמסלם: גדעון סער, חבר הכנסת ביטן.

דוד אמסלם: האיש הזה חצוף, עז מצח ושקרן.

דוד אמסלם: אז אני רוצה לספר לקהל בבית: כשאני הייתי יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דאז גליק, אשתו נפטרה.

דוד אמסלם: הוא ישב שבעה.

דוד אמסלם: אני באתי לאופוזיציה וביקשתי לקזז אותו.

דוד אמסלם: אמרו לי: לא.

דוד אמסלם: שבוע שלם הוא לא היה בכנסת, כמובן – בן אדם שיושב שבעה מבחינתנו לא יוצא מהבית, זו ההלכה; יושב בביתו גם אם יש חוק חשוב בכנסת.

דוד אמסלם: ואנחנו נאלצנו להסתדר בלעדיו באותה תקופה.

דוד אמסלם: כשהרב שר הדתות דוד אזולאי ז"ל היה תקופה ארוכה בבית החולים, לא קיבלנו שום קיזוז.

דוד אמסלם: לפני כשבועיים וחצי נפטרה אחותו של חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

דוד אמסלם: באותו יום אני בעצם עליתי לכאן – הייתה איזו תלונה שמישהו לא רוצה לקזז אותו.

דוד אמסלם: בסופו של דבר דיברנו עם יריב לוין וקיזזנו אותו עם חברת הכנסת גילה גמליאל.

דוד אמסלם: בשעה 18:00 פתאום אנחנו רואים אותו נכנס לכאן עם בגדי האבלות, עם החולצה שהוא עשה קריעה על אחותו.

דוד אמסלם: מסתכלים, אנחנו רואים – גדעון סער הזעיק אותו מהבית, ועוד צרח עלינו כאן כשאמרנו לו: תגיד לנו, אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרי אנחנו קיזזנו, עשינו לו כבוד, למרות שאתם לא כיבדתם אותנו.

דוד אמסלם: והיום הוא מצפה, אחרי שבוע, שאנחנו נקזז מישהו בכלל מתקווה חדשה.

דוד אמסלם: בושה וכלימה.

דוד אמסלם: איך אתה לא מתבייש בכלל, איך אתה מספר גם סיפורי עלי באבא ושקרים.

דוד אמסלם: וזה עלק שר המשפטים במדינת ישראל, חבר הכנסת ביטן, בן אדם שמשקר במצח נחושה – ועוד על מה?

דוד אמסלם: על זה שבעצם אנחנו עזרנו לאיש סיעתו בקיזוז במצב שהיה מתבקש גם שנתקזז, שנקזז אותו.

דוד אמסלם: אבל זו הרמה של הבן אדם, ככה הוא מתנהל.

דוד אמסלם: אם הוא יכול לגנוב משהו, הצבעה פה, הצבעה שם, גם אם יש סיכום, זה לא משנה לו.

דוד אמסלם: זה הדנ"א שלו.

דוד אמסלם: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לעבור למה שקורה בקורונה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ביטן, אתה זוכר, שנה וחצי ישבנו כאן, שמענו את לפיד, שדרך אגב, כמעט על בסיס של כל יום, כמעט, עלה לכאן, הוא ובנט: מה אתם עושים?

דוד אמסלם: אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: סגרנו – אמרו: למה אתם לא פותחים?

דוד אמסלם: פתחנו – אמרו: למה אתם פותחים, למה אתם לא סוגרים?

דוד אמסלם: כל מה שעשינו.

דוד אמסלם: ספרו לנו כאן את המתים; האשימו את ראש הממשלה נתניהו שהוא בעצם כמעט הורג את האנשים.

דוד אמסלם: אנחנו מסרנו לכם מדינה עם אפס חולים.

דוד אמסלם: מה קורה היום?

דוד אמסלם: היום יש כ-100 חולים קשים, אדוני השר, יש למעלה מ-1,000 נדבקים ביום, ואתם מכשכשים בזנב.

דוד אמסלם: דבר אחד לא עשיתם.

דוד אמסלם: אני שומע את מר בנט.

דוד אמסלם: מה הוא אומר?

דוד אמסלם: אנחנו ננצח.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שכתוב בספר שלו – אנחנו ננצח את המגפה עם מסכות.

דוד אמסלם: אנחנו ננצח את המגפה עם מסכות.

דוד ביטן: איזה סוג?

דוד אמסלם: הוא נכנס לסוגים, זה, פירוט הסוגים, בספר.

דוד אמסלם: האמת היא שאמרתי היום: הוא הפתיע אותי.

דוד אמסלם: אני לא האמנתי שהוא גאון כזה, באמת לא חשבנו על מסכות עד היום, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: הפתיע אותנו, בנט, אמר שיש מסכות בעולם.

דוד אמסלם: הוא גם כתב ספר: איך מנצחים את המגפה.

דוד אמסלם: רק בן אדם יהיר ושחצן, קטנוני וילדותי יכול לכתוב ספר על דבר כזה תוך שבוע.

דוד אמסלם: פרופסורים בעולם, אנשים שעובדים במחקר של המגפה, מחקר, מחקר של וירוסים, שנים על גבי שנים, אף אחד לא העז לכתוב אפילו מאמר קטן על איך מנצחים את המגפה.

דוד אמסלם: בא חבר הכנסת בנט, שלא מבין דבר וחצי דבר, בוודאי לא ברפואה – איך אמר קודם מנסור עבאס?

דוד אמסלם: אני, ההשכלה שלי היא רפואית.

דוד אמסלם: אני לא מכיר – – –

דוד ביטן: הוא כתב את הספר?

דוד אמסלם: אני לא יודע אם הוא כתב או מישהו כתב בשבילו, אבל כתוב – הוא מספר שהוא כתב וחילק אותו.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא נתן לי אותו עם הקדשה – איך מנצחים את המגפה – והוא מספר לנו שאנחנו ננצח אותה בעזרת המסכות, דוד.

דוד אמסלם: דרך אגב, הנתונים שאמרתי, כבוד השר, הם נתונים שבעצם – נתונים של היום זה נתונים שבעצם היו לפני שבועיים, קרי כל עשרה ימים אנחנו מכפילים את המספרים, את זה אתם יודעים.

דוד אמסלם: זה אומר שבעוד עשרה ימים – – –

יואל רזבוזוב: – – – בכלכלה, אתה יודע כמה אנשים נפגעו במשבר הקורונה?

יואל רזבוזוב: אתה לא יודע כמה אנשים התאבדו, כמה אנשים איבדו את הבתים שלהם, כמה אנשים התגרשו?

יואל רזבוזוב: את הדברים האלה אנחנו מנהלים עכשיו.

דוד אמסלם: אני רוצה להסביר לך, כבוד השר.

דוד אמסלם: אני מסכים איתך בדבר בסיסי אחד – שהקורונה פגעה בכל העולם וגם בישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה גם לספר לך עוד דבר קטן: כשהייתי השר המקשר – כשאתם דיברתם, היה נדמה לי שאתם מאשימים את ראש הממשלה שהוא המציא את הקורונה, נתניהו, והוא היה בא בכל לילה ומדביק את האנשים בבתים.

יואל רזבוזוב: נכון.

דוד אמסלם: הרי ישראל זאת המדינה הראשונה שבעצם יצאה מהקורונה באופן מלא כמעט.

דוד אמסלם: מסרנו לכם, כפי שאמרתי, מדינה עם אפס נדבקים.

דוד אמסלם: אני אומר לך, אני לא מעלה בדעתי מה היה קורה אם לא היו פה חיסונים והיינו כבר כולנו מחוסנים.

דוד אמסלם: מר בנט לא היה מזיע – הייתה לו התמוטטות עצבים.

דוד אמסלם: הוא לא היה מסוגל לעמוד אפילו במחשבה.

דוד אמסלם: לא הייתם יודעים מה לעשות, כמו שאתם לא עושים היום כלום.

יואל רזבוזוב: החיסון עובד – – –

דוד אמסלם: דקה, אני רק רוצה לספר לך.

דוד אמסלם: עכשיו, זה משבר שצריך לנהל אותו, לא לשבת בבית ולהגיד לאזרחים: חבר'ה, תישארו בבתים, או: אל תידבקו.

דוד אמסלם: זה בדיחה של ילד.

דוד אמסלם: הרי אתה יודע, אנחנו כבר יודעים.

דוד אמסלם: אחרי שאנחנו התחלנו עם הקורונה – אני רוצה להזכיר לך שבתקופתנו לא ידענו מה זה.

דוד אמסלם: אף אחד בעולם לא ידע מה זה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה נתניהו כמעט פיתח מה שנקרא תורת לחימה עולמית, מהעולם עקבו אחרי מה שקורה בישראל.

יואל רזבוזוב: חיסונים.

דוד אמסלם: לא, לפני החיסונים.

דוד אמסלם: גם הסגירה, שהוא סגר את שדה התעופה.

דוד אמסלם: אני זוכר, זה היה שוק במדינה, אבל הוא הבין שלשם זה אמור ללכת.

דוד אמסלם: אני רק מזכיר לך: בהתחלה זה היה בלי ארצות הברית, אחר זה גם עם ארצות הברית – ככה, רק לרענן את הזיכרון.

יואל רזבוזוב: רק שתדע, סגירת שדה התעופה לא – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: היינו עושים דיונים כל יום, עד הבוקר, וכל יום היו החלטות, והחלטות קשות.

דוד אמסלם: יצאו להפגנות, ושלטים, וקיללו אותו, קיללו אותנו.

דוד אמסלם: מה לא עשיתם.

דוד אמסלם: אתם משותקים.

דוד אמסלם: אתם חושבים שזה בדיחה.

דוד אמסלם: אתם מפוחדים בכלל מהאירוע.

דוד אמסלם: בנט מזיע, וגם לפיד, לא יודעים מה לעשות.

דוד אמסלם: מדברים, כל היום מכשכשים בזנב, מספרים לנו: תהיו עם המסכות, אבל הם לא מבינים שכל עשרה ימים המספרים עולים.

דוד אמסלם: אני לא בא כרגע לספור להם מתים, אני רק אומר להם: רבותיי, תתעוררו.

דוד אמסלם: יש פה מדינה לנהל באירוע הזה.

דוד אמסלם: צריך לנהל אותו.

דוד אמסלם: ומה שקרה היום – ודרך אגב, הנתונים של היום זה נתונים של לפני שבועיים; בעוד שבועיים נראה את הנתונים של היום.

דוד אמסלם: ואתה יודע לבד – –

יואל רזבוזוב: אני קורא עכשיו על – – –

דוד אמסלם: – – שכל יום – כל עשרה ימים, כפי שאמרתי, המספרים מכפילים את עצמם.

יואל רזבוזוב: יעלו, יעלו.

יואל רזבוזוב: יש סיכון, אין ספק, אבל מחפשים איזונים בין כלכלה לבריאות.

דוד אמסלם: אבל יואל, אני מסביר: כבר היינו שם.

דוד אמסלם: האיזונים והבדיחות – עזוב, מכירים הכול.

דוד אמסלם: אני רק אומר: עדיף, מה שנקרא, לבוא ולעשות צעדים כשהעסק עוד נמצא בשליטה מאשר כשאתה מאבד עליו את השליטה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה הזמן שהממשלה צריכה לקבל החלטות.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא הבאתם את החיסונים.

דוד אמסלם: יש חיסונים שתקועים עוד בחוץ לארץ, שהמדינה בעצם רכשה אותם.

דוד ביטן: נכון.

דוד אמסלם: גנץ, דרך אגב, אז, חבר הכנסת ביטן, לא אפשר לנו להביא אותם, עם מנדלבליט.

דוד אמסלם: חוצפה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה נתניהו בצדק אמר: חבר'ה, בואו, שיהיו לנו חיסונים ביד.

יואל רזבוזוב: – – – להיות ראש ממשלה עכשיו.

דוד אמסלם: זה הדבר הכי חשוב.

דוד אמסלם: אבל אתם, כמו ילדים קטנים, לא מבינים דבר וחצי דבר.

דוד אמסלם: משאירים את החיסונים שם, לא מביאים אותם, ובמה מתעסקים כל היום?

דוד אמסלם: איזה נורבגי נכנס ואיזה נורבגי יוצא; כמה שרים אתם מקבלים ומי מקבל; כמה סגני שרים – ואללה, אני כבר לא יודע לספור.

דוד אמסלם: זה 30 נורבגים חדשים, ועוד 60, ואתם כבר נהייתם 90, וכבר יש לכם 28 שרים, ובדרך ל-29, ויכול להיות שעוד.

דוד אמסלם: כל עצבני פה, דרך אגב, מקבל שר, כל בן אדם עצבני פה.

דוד אמסלם: יאיר גולן, דרך אגב, קיבל סגן שר היום, חבר הכנסת ביטן.

דוד אמסלם: אתה יודע למה?

דוד אמסלם: כשירדתי בזמנו לפגישה באוצר ראיתי אותו חוסם פה את הכביש, כאן, בכיכר, עם איזה 300 איש שקיללו אותי כשהם ראו אותי, שהלכו, לקחו איזה מכל שקראו לו – כאילו דמיינו צוללת.

דוד אמסלם: אז הוא לא מספיק זמן; היה שם רק חצי שעה בכיכר, לא כמו אבידר, שהיה כל יום בהפגנות, אז נתנו לו רק סגן שר.

דוד אמסלם: יש לו לאן לשאוף, מה שנקרא.

דוד אמסלם: הוא יאיים עליהם עוד קצת, יכול להיות שיקבל גם שר.

דוד אמסלם: הרי זה חינם, זה סתם תואר, מה זה שר?

דוד אמסלם: לא עולה כסף.

דוד אמסלם: דרך אגב, כסף זה לא הבעיה שלהם, אף פעם לא היה בעיה.

דוד אמסלם: הינה, מנסור עבאס יספר לך איך הוא הגיע ל-53 מיליארד.

דוד אמסלם: אין לי מושג.

דוד אמסלם: למה דווקא 53 מיליארד, מנסור עבאס?

דוד אמסלם: אני חשבתי שתלך על מספרים עגולים: 50, 55, 60.

דוד אמסלם: איך הגעת ל-53?

דוד אמסלם: הם התחננו שתיתן להם 2 מיליארד – –

מנסור עבאס: 3 מיליארד.

דוד אמסלם: – – יענו, אתה אמרת: 55, אמרו לך: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: בוא נלך על האמצע, 52 וחצי; 53, אמרת להם.

דוד אמסלם: עשית איתם משא ומתן – –

מנסור עבאס: זה – – –

דוד אמסלם: – – הגיע ל-53, ואז אמרת להם: תנו בקשיש, עוד 500 מיליון, ככה לחבר'ה.

מנסור עבאס: אתה לא רוצה לשמוע – – –

דוד אמסלם: נו, בבקשה.

מנסור עבאס: זה הרף שקבע הליכוד.

דוד ביטן: איזה, מספיק כבר, מספיק כבר.

דוד אמסלם: עוד פעם?

דוד אמסלם: אתה כל הזמן מספר את אותה בדיחה.

דוד אמסלם: אני אומר לך, לדעתי, תשנה קצת, תשנה.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה, חבר הכנסת שמחה, לספר לך מה קרה, למה אלי אבידר בעצם עשה את הנורבגי.

דוד אמסלם: האמת היא, כמו שאתה אומר, ואמרנו את זה קודם; מה שקרה עם אלי אבידר – אני אומר:

דוד אמסלם: כל אירוע פה, כל יום אני מופתע מחדש.

דוד אמסלם: אתה יודע, אני כבר לא יודע למה לצפות.

דוד אמסלם: האמת היא שכבר – – –

שמחה רוטמן: אתה מופתע, אתה מופתע, דודי?

דוד אמסלם: אני אומר לך, אתה יודע, כל אירוע דרמטי פה כבר נראה לי – אתה יודע, יום רודף יום.

דוד אמסלם: מה שהיה אתמול כבר קטן לעומת מה שהיה היום.

דוד אמסלם: מר אבידר יושב כאן – לא מתחסן, נגד החיסונים, צורח כל הזמן, ונשאר, פורש, רב עם ליברמן, לא רוצה לקבל שר במשרד האוצר.

דוד אמסלם: מה שקורה, הבחור נהיה עצבני.

דוד אמסלם: לפני יומיים-שלושה הוא אומר להם: חבר'ה, אם אנחנו לא מקבלים משהו, אני לא מצביע עבור התקציב.

דוד אמסלם: כמובן, ישר בנט ולפיד נכנסו לכוננות, שלחו לו את מזכיר הממשלה, המופקד על התיק של אלי אבידר.

דוד אמסלם: הוא ישב עם אלי אבידר, והחליטו שנותנים לו, שמחה, שר בלי תיק.

דוד אמסלם: אבל אמרו לו: תקשיב, היות שבנט גוער בילדים ובאנשים מדוע הם לא מתחסנים, אתה חייב גם להתחסן.

דוד ביטן: לא, נתנו לו שר לעניינים אסטרטגיים.

דוד אמסלם: שכח הבן אדם בכלל את הסיפור של החיסונים, ואמר: אין שום בעיה, מה זה עקרונות, זה קשקוש בלבוש.

דוד אמסלם: זה לא משנה שיש בחוץ אנשים שהסכימו איתו וכאילו הוא ייצג אותם בנושא החיסונים.

דוד אמסלם: שטויות במיץ עגבניות, נתנו לי שר בלי תיק.

דוד אמסלם: אחרי שסגרו איתו על שר בלי תיק – וזה השיא – –

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: – – אמרו לו שיש לו גם נורבגי.

דוד אמסלם: אני אמרתי היום בערב, מה שנקרא אתמול בערב, אמרתי לו: תראה, אלי, עד היום היית בא לכנסת, שותה כאן אצל ציונה קפה, יושב כאן, צועק, קצת פה, קצת שם, מה תעשה עכשיו?

דוד אמסלם: עבודה אין, התחסנת, עבודה אין לך, אתה שר בלי תיק.

דוד אמסלם: אתה גם לא חבר כנסת עכשיו.

דוד אמסלם: אבל פתאום חשבתי – תשמע, הוא כל כך עסוק בלחפש את התיק, הוא כל כך יהיה עייף, שבאמת הוא לא יוכל להגיע לכנסת.

שמחה רוטמן: דודי, אני יכול להגיד לך משהו?

דוד אמסלם: הוא לא יהיה מובטל.

דוד אמסלם: הוא יחפש כל הזמן את התיק.

שמחה רוטמן: דודי, דודי, אפשר להגיד לך משהו?

דוד אמסלם: נו?

דוד ביטן: תגיד לי, מה עם תיק בלי שר?

שמחה רוטמן: דודי אני יכול להגיד לך משהו?

שמחה רוטמן: אני רוצה להגן פה על כבודו של אלי אבידר – הוא אמר, כששאלו אותו מי צריך להתחסן, הוא אמר: רק אוכלוסיות סיכון.

שמחה רוטמן: כך הוא אמר בהתחלה.

שמחה רוטמן: לא צריך לחסן פה את כולם, צריך לחסן את אוכלוסיות הסיכון.

שמחה רוטמן: הוא נכנס לאוכלוסיית סיכון.

שמחה רוטמן: הוא נכנס עכשיו כל יום ראשון להתקהלות המונית של אנשים שהם גם חלקם – אתה יודע, גילאים וכאלו.

שמחה רוטמן: הוא נכנס לשם כל יום ראשון, הוא הפך להיות אוכלוסיית סיכון כשהוא נהיה שר בממשלה.

שמחה רוטמן: זה מאוד מסוכן.

דוד אמסלם: לדעתי הוא נכנס, אתה צודק.

דוד אמסלם: אני מקבל את הוורט, אבל מסיבה אחרת.

דוד אמסלם: יש לי מה שנקרא פירוש אחר.

דוד אמסלם: בנוסף, פירוש נוסף:

דוד אמסלם: הוא בעצם מחפש כל הזמן את התיק, ומהמתח הוא נכנס לקבוצת הסיכון.

דוד אמסלם: המתח שמא הוא ימצא או לא ימצא משהו מכניס אותו כבר ללחץ; הוא עצבני כבר כמה ימים טובים, ולכן כשהוא התעצבן ועף לו הפקק, מה שנקרא – ישר התכנס מזכיר הממשלה, לקח את תיק אבידר ופתר לנו.

דוד אמסלם: איך?

דוד אמסלם: הוסיפו עוד שר בממשלה, והגענו ל-29, והיד עוד נטויה.

דוד אמסלם: הרי אין מגבלה, אין מגבלה להפקרות שלהם; אין מגבלה מבחינתם לכסף.

דוד אמסלם: הרי זה כסף של מונופול, סיכמנו.

דוד אמסלם: זה לא כסף אמיתי.

דוד אמסלם: זה סתם כסף – אתה יודע, של משחק, קורעים אותו, זה שטויות, עוד מיליארד, פחות מיליארד.

דוד אמסלם: מה זה, קשקוש בלבוש.

שמחה רוטמן: אתה יודע שמנדלבליט מתנגד לשר בלי תיק – – –

דוד אמסלם: מה?

שמחה רוטמן: מנדלבליט התנגד לשר בלי תיק.

שמחה רוטמן: כי כשיש שר בלי תיק אי-אפשר להכריח אותו לעשות מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: זה גם נכון.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – לפעמים, אתה יודע, אני מסתכל עליהם ואני בשוק כל פעם מחדש, לאן הם מדרדרים את מדינת ישראל.

דוד אמסלם: איך הם דיברו רק לפני חודשיים, ואיך הם מתנהגים היום.

דוד אמסלם: פשוט לא יאומן כי יסופר.

דוד אמסלם: פשוט לא יאומן, בדיחה.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר לך משהו, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: בתחילת הערב סיפר לנו חבר הכנסת ליצמן שעידית סילמן עברה כאן והקליטה את חברי הכנסת מהאופוזיציה, עבור מי?

דוד אמסלם: עבור ערוץ 12, בלי שהם יודעים.

דוד אמסלם: אני חושב שזה חמור ביותר.

דוד אמסלם: אני חושב שאתה צריך לבדוק את הסוגיה הזאת.

דוד אמסלם: אם אנחנו כאן בכנסת, וחבר כנסת – והוא גם טען שלקואליציה היא סיפרה שהיא עם רמקולים, שיש עליה את הרמקול של ערוץ 12, את ההקלטה, אבל לאופוזיציה היא לא סיפרה, והיא באה לדבר אתם, לנהל איתם משא ומתן בתקווה שאחד מהם בעצם יגיד איזה משפט לא במקום או יכעס וכו'.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר חמור, חבר הכנסת ביטון, למרות שחשבתי על זה קצת.

דוד אמסלם: הרי ראיתי את הריאיון של שרת הפנים הגב' שקד אצל דנה ויס במוצאי שבת.

דוד ביטן: זה לא ריאיון.

דוד ביטן: זה היא נואמת והיא שומעת.

דוד אמסלם: זה מה שאני רציתי – שאלה אותה דנה ויס: תגידי, מה שלומך?

דוד אמסלם: איך יצאו העוגות שאפית?

דוד אמסלם: הלחמניות לשבת?

דוד אמסלם: איך אתם מרגישים?

דוד אמסלם: איך מנסור עבאס מרגיש?

דוד אמסלם: בנט מתקשר לשרים, שואל אותם מה שלומם.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אני חשבתי שאם היה דוד ביטן או דוד אמסלם – דרך אגב, יום אחד באתי לאיזשהו אולפן של מצליח; השאלה הראשונה שהיא שאלה אותי – אם היא יכולה להשמיע לי איזו הקלטה.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: השמיעה לי איזו הקלטה שאמרתי לפני הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: מה אתה אומר?

דוד אמסלם: חשבתי שדבר ראשון היא תגיד לשרה שקד: תגידי, השרה שקד, את לא אמרת שלא תשבי עם מנסור עבאס?

דוד אמסלם: את לא אמרת שנתניהו בכלל יושב עם מחבק מחבלים?

דוד אמסלם: את לא אמרת שאתם תעיפו את ח'אן אל-אחמר ביום הראשון?

דוד אמסלם: מה את אומרת?

דוד אמסלם: חס ושלום.

דוד אמסלם: היא לא שאלה אותה: תגידי, איך את לא מתביישת, הבאתם 30 נורבגים?

דוד אמסלם: תגידי, את לא מתביישת עם הממשלה המנופחת והמטורללת הזאת?

דוד אמסלם: מה את אומרת על נתב"ג?

דוד אמסלם: בהקלטה שבזמנו אמרת על הממשלה הלאומית שהייתה – מה את אומרת על מה שעשיתם איתם?

דוד אמסלם: חס ושלום.

דוד אמסלם: גב' דנה ויס ירדה ברמה העיתונאית.

דוד אמסלם: התעניינה בקשקושי עלי באבא, כאילו בשביל זה יש טלוויזיה במדינת ישראל.

דוד אמסלם: והאמת שחשבתי עוד יותר – ואמרתי לעצמי: מדוע היה הריאיון, חבר הכנסת ביטן, בסגנון הזה?

דוד אמסלם: הבנתי, אדוני היושב-ראש, לפחות שמעתי – אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל ככה שמענו – שהבוס שלך מבקש, רוצה, יש לו רצון למנות את רינה מצליח לשגרירה בפריז.

דוד אמסלם: אמרתי: סחתיין.

דוד ביטן: שמעת את זה?

דוד אמסלם: שמעתי, אני לא יודע אם זה נכון או לא.

דוד אמסלם: גם את דקל רוצים למנות לאיזה משהו בארצות הברית.

דוד אמסלם: האמת, היא – מגיע לה.

דוד אמסלם: זאת מפלגה משמעותית, היא הביאה אתכם לשלטון.

דוד אמסלם: ערוץ 12, מגיעה לו נציגות, בוודאי בג'ובים.

דוד אמסלם: אז למה לא?

דוד אמסלם: לכן כנראה דנה ויס חשבה שבאמצעות הריאיון הזה יכול להיות שגם היא תקבל איזה שגרירה, אני יודע מה, באו"ם, בארצות הברית – –

מיקי לוי: משפט סיכום.

דוד אמסלם: – – בבלגיה, משהו.

דוד אמסלם: אתה יודע, שלל בסוף מחולק לחבר'ה.

דוד אמסלם: לכן, כשאתה רואה את זה – אני בוש ונכלם בתקשורת במדינת ישראל.

דוד אמסלם: הם לא מתביישים.

דוד אמסלם: מורידים את עצמם, גם הם, לתת-רמה.

מיקי לוי: ביקשתי משפט סיכום.

דוד אמסלם: אני כבר מסיים.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: לא, דקה, דוד.

דוד אמסלם: הם חושבים שהציבור הימני במדינת ישראל טיפש ואידיוט, ולא מבינים שאנחנו מסתכלים עליהם ולועגים גם למקצועיות שלהם.

דוד אמסלם: לפחות תהיו קצת קצת אמיתיים עם עצמכם ותנו שירות לציבור, שרובו בעצם מצביעי ימין, ציבור יהודי.

דוד אמסלם: ברובו, אני מדבר על הציבור היהודי, מצביע ימין.

דוד אמסלם: תנו גם לו שירות, תשאלו את השאלות שמעניינות גם אותו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: עד שחבר הכנסת ביטן יעלה, שתדע, קודם כול, הפסקתי את ההקלטה.

מיקי לוי: זה – אחת; שנית, ב-2013, בעודי סגן שר הרווחה – – – הוקלטתי גם כן.

דוד אמסלם: על ידי מי?

מיקי לוי: על ידי חברת כנסת.

דוד אמסלם: מהליכוד?

מיקי לוי: פה במליאה.

דוד אמסלם: ואתה מצדיק את זה?

מיקי לוי: ודבר שלישי, דבר שלישי – תן רגע, לקחתי לעצמי חצי דקה – – –

דוד ביטן: קח, קח, קח.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: הכול בסדר.

מיקי לוי: אפשר לבצע קיזוזים.

מיקי לוי: השבוע קיזזתי חברת כנסת בכירה בליכוד שהייתה לה איזו נסיעה עם חינה משפחתית, וקיבלתי את זה.

מיקי לוי: אני קיזזתי אותה.

מיקי לוי: אני.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו לגבי – – –

מיקי לוי: רגע, שנייה.

מיקי לוי: ולא שאלתי אף אחד.

מיקי לוי: יש כאן שני חברי כנסת – אחד הכניס את נכדו בבריתו של אברהם אבינו, קיזזתי אותו.

מיקי לוי: בעודו בממשלה, אני מהאופוזיציה, ואז כשממש הוא ישב על כס הכנסת הנכד, זכיתי לברכה, והינה עשיתי את המצווה שלי.

מיקי לוי: ועוד חבר כנסת, שהיה בקואליציה גם כן, וביקשו ממנו לבוא להצבעות, אמרתי: אתה לא תבוא, כי אני לא אהיה פה בזמן ההצבעה החשובה הזו.

מיקי לוי: אל תעזוב את הנכדים שלך.

מיקי לוי: אפשר להיות יריבים פוליטיים, אבל צריך להיות בני אדם.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, תפדל, מה שנקרא.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: קודם כול, דודי, אני רואה שרק אני ואתה נשארנו.

דוד ביטן: אז מה, לדבר אליך?

דוד ביטן: אתה שמעת כבר מה יש לי לומר בכל מיני דברים.

דוד אמסלם: הינה, עכשיו אני אעשה ריסטרט – – –

דוד ביטן: אז קודם כול, כבוד היושב-ראש – "כנסת נכבדה" אני לא יכול להגיד כי אין פה אף אחד, אתה מבין?

דוד ביטן: אז בסדר, אז אני אדבר אליך ולדודי ואל השר, אני מכבד אותו מאוד.

דוד ביטן: אני יודע שאתה עשית כמה קיזוזים בשקט.

דוד ביטן: אנחנו מעריכים את זה.

דוד ביטן: אבל מה שקרה היום, קראתי בתקשורת – לא ידעתי שיש עוד פעם בעיה, ואני מאחל לו בריאות שלמה, באמת; הם רצו לעשות קיזוז חלקי, זאת אומרת, להביא אותו לדברים החשובים, תקווה חדשה, וזהו.

דוד ביטן: אז אם אדם שנמצא בבית חולים יכול לבוא להצבעות, אז הוא יכול לבוא לכל ההצבעות.

דוד ביטן: אני חושב שבעניין הזה אין בינינו ויכוח.

דוד ביטן: אם מבקשים קיזוז, אז נותנים קיזוז.

דוד ביטן: לא נותנים קיזוז חלקי.

מיקי לוי: מסכים.

דוד ביטן: לכן, פה הביקורת לא הייתה מקובלת.

מיקי לוי: לא, אני אומר, קודם כול אנחנו חברים ובני אדם מאחורי הפרסה.

דוד ביטן: אני מסכים איתך.

מיקי לוי: אנחנו יריבים פוליטיים.

מיקי לוי: פה אין ויכוח.

דוד ביטן: מסכים איתך.

דוד ביטן: קיזוזים צריך לתת במצבים כאלה – – –

מיקי לוי: אתה יודע כמה פעמים התקשרת אליי ב-07:00.

דוד ביטן: נכון, נכון.

דוד ביטן: אמרתי את זה גם – – –

מיקי לוי: 70% מההצבעות שלי היו עם הממשלה.

מיקי לוי: 70%.

דוד ביטן: אני מאשר את זה.

דוד ביטן: אתה ישבת בוועדת כספים מהבוקר עד הלילה, והרבה פעמים היית מצביע עניינית – הוא לא מתאפק, הוא לא מתאפק.

דוד ביטן: אתה לא מכיר אותו?

דוד ביטן: הוא דיבר חצי שעה, ועכשיו הוא רוצה לדבר רבע שעה מהזמן שלי.

דוד ביטן: אבל אם היחסים בין האופוזיציה לקואליציה היו יחסים טובים, והם יגיעו בסוף להיות טובים, אז לא הייתה בעיה.

דוד ביטן: אתה יודע את זה.

דוד ביטן: כשהיחסים הם לא טובים, כל אחד מתבצר בעמדתו, ולכן יש בעיות.

דוד ביטן: והבעיות האלה, אני מקווה שהן ייעלמו, כי הציבור הרחב לא מבין מה זה קיזוז, האמת.

דוד ביטן: הוא לא מבין למה יש קיזוז בכלל.

דוד ביטן: אבל יש מצבים באמת שחברי הכנסת מגיעים אליהם, שצריך לתת להם קיזוז.

דוד ביטן: הבעיה שיש חברי כנסת וגם הרבה שרים שהיו מנצלים את הקיזוז בצורה לא יפה.

דוד ביטן: אתה יודע, לא סתם חברי כנסת נתנו קיזוז.

דוד ביטן: אתה נותן קיזוז לשר, בדרך כלל האופוזיציה הייתה נותנת, גם, הרשימה המשותפת הייתה נותנת, אבל זה לא בא בחינם.

דוד ביטן: הם מבקשים דברים.

דוד ביטן: המעמד שלהם אצל השר הוא כזה רק לצורך הקיזוז, וזה פגע.

דוד ביטן: אני לא אהבתי את זה, אני לא אהבתי את השימוש הנרחב בקיזוז.

דוד ביטן: אנשים נבחרו, הם צריכים להיות פה, הם צריכים לעשות את העבודה ולא להתקזז אחד עם השני.

דוד ביטן: היינו נשארים פה 15 – – –

דוד אמסלם: אילת שקד כמעט לא הייתה פה אף פעם כשהיא הייתה שרת המשפטים.

דוד אמסלם: תמיד התקזזה – –

דוד ביטן: כן.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: צריכים אותה.

דוד אמסלם: – – עם מישהו מהרשימה המשותפת.

דוד ביטן: שר התחבורה – צריכים אותו; שר הפנים – צריכים אותו.

דוד ביטן: אז מה, הוא בא לבקש נגיד מחבר כנסת מהרשימה המשותפת קיזוז, ואז הוא רוצה פגישה לאיזו עיר ערבית מסוימת – הוא מקבל את זה מייד.

דוד ביטן: לעומת זאת, אני, כשאני מבקש, נגיד – לא הייתי מקבל את זה מייד, כי אני לא מקזז אותו.

דוד ביטן: זאת אומרת, זה מגיע למצבים אבסורדיים, והם לא דמוקרטיים, והם גם לא בסדר.

דוד ביטן: ולכן אני אומר, אנחנו צריכים לחזור ליחסים טובים, כי זה טוב.

דוד ביטן: אבל כרגע המצב הוא לא טוב, ולא רק בגללנו.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לך, ואתה יודע את זה, זה גם הרבה בגלל הקואליציה הזאת.

דוד ביטן: ואני רוצה להגיד לך שהם פשוט מסכנים, כי מה קורה?

דוד ביטן: בגלל החוק הנורבגי, השרים לא פה, הם עושים להם רשימת מטלות כמו בבית ספר, והם צריכים לבצע אותן.

דוד ביטן: אם הם לא מבצעים – הם אומרים לי: תשמע, אין לנו ברירה, אנחנו חייבים לעמוד בא', ב', ג', ד'.

דוד ביטן: אז מה?

דוד ביטן: אז איפה כבוד הכנסת?

דוד ביטן: איפה הכנסת כריבון, שצריכה לקבל החלטות?

דוד ביטן: אין, אין דבר כזה.

דוד ביטן: הכול נמחק.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שאני תמכתי בעבר בחוק הנורבגי.

דוד ביטן: אבל אני הייתי בדעה שכל השרים צריכים להיות בבית, מה שנקרא, בעבודה, וחוק נורבגי.

דוד ביטן: אני הגשתי גם הצעת חוק יחד עם יואל חסון, כשהייתי יושב-ראש הקואליציה והוא היה מרכז האופוזיציה, בעניין הזה.

מיקי לוי: אני אקח לך חצי דקה – – –

דוד ביטן: כן, קח כמה שאתה רוצה.

מיקי לוי: אני חושב שאחרי שנגמור את כל זה, נצטרך להקים צוות משותף, אופוזיציה–קואליציה.

מיקי לוי: יכול להיות שלא צריך לקרוא לזה נורבגי בכלל.

מיקי לוי: אני הייתי, יחד איתך וחברי כנסת שמגיעים לכספים, מצביעים על 4, 5, 10 מיליארד שקל, בלי לדעת על מה מצביעים.

דוד ביטן: נכון.

מיקי לוי: אני הייתי יושב שם שעות, וזה לא נכון לעשות.

מיקי לוי: מאוד יכול להיות שצריך לעשות בית תחתון, לא לקלקל את ה-120 – – –

דוד ביטן: כן.

דוד ביטן: דיברנו על זה, נכון?

דוד ביטן: להגדיל את – – – ובלי נורבגי.

מיקי לוי: יכול להיות שנעשה סנהדרין משני.

מיקי לוי: צריך להגדיל את הכנסת.

מיקי לוי: אי-אפשר להמשיך ככה.

דוד ביטן: אני מסכים איתך.

מיקי לוי: לא קשור מי יושב בצד הזה או בצד האחר.

מיקי לוי: אין פיקוח אמיתי על הממשלה במצב הזה.

מיקי לוי: שרים צריכים להמשיך להיות חברי כנסת, אבל לעבוד במשרדים שלהם.

מיקי לוי: כשהיינו 120 חברי כנסת היינו 900 איש פה – 900,000 איש, סליחה – עם שלוש ועדות, עם שלוש ועדות.

מיקי לוי: היום אנחנו 16 עם כ-10 מיליון איש, עם בעיות אחרות, עם מטרות אחרות, עם בעיות כלכליות אחרות.

מיקי לוי: דברים השתנו בעולם.

מיקי לוי: לכן אנחנו צריכים, באומץ רב, כדי שזה לא יהיה על צד זה או אחר, ואני מקווה שיהיה בכוחי לבוא בדברים – – – ואם הצד הזה.

מיקי לוי: אני משתדל כל הזמן בתפקידי הנוכחי – אוקיי.

דוד ביטן: כן.

מיקי לוי: לעשות איזונים – – –

דוד ביטן: במצב הזה של היריבות, ברור שזה – אין ספק.

מיקי לוי: נעבור את זה ונצטרך לעשות איזושהי חשיבה מחוץ לקופסה – אני אחזיר לך את הזמן.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: אני רק אומר – – –

דוד אמסלם: אני רק אגיד לך, דוד, משפט.

דוד ביטן: מה, גם אתה רוצה להחזיר לי את הזמן?

דוד ביטן: מה, אני לא מבין את זה.

דוד אמסלם: אתה באת קודם.

דוד אמסלם: רק אנחנו פה.

דוד אמסלם: שלחו לי הודעה מארצות הברית להגיד לך שגם באמריקה יש אנשים ששומעים אותך.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני אראה לך את זה עוד מעט.

דוד ביטן: אני אומר, אני הייתי בעד החוק הנורבגי, אבל מה קורה?

דוד ביטן: קודם כול, אני אף פעם לא מוכן ואני לא בעד ששינויים לחוק, לחוקי-יסוד, ייעשו רק כדי לפתור בעיות פוליטיות.

דוד ביטן: זאת אומרת, אתם רוצים שיהיה חוק נורבגי?

דוד ביטן: תעשו אותו, הציבור ידע שבבחירות גם מקום – לא יודע – 18 ייכנס לכנסת; הוא יסתכל מי האנשים – – –

מיקי לוי: או שנקרא לו משהו אחר – – –

דוד ביטן: או שנקרא לו משהו אחר, אבל לא לצורך פתרון בעיות.

דוד ביטן: אז הליכוד בזמנו, בהסכם עם גנץ – גנץ, הייתה לו בעיה שהוא קיבל יותר מדי שרים, אז הוא היה צריך נורבגי.

דוד ביטן: יכול להיות.

דוד ביטן: אבל זה לא צריך להיות רק לצורך פתרון בעיות פוליטיות.

דוד ביטן: צריכים להיעשות תיקונים עכשיו, וזה צריך לחול רק מהכנסת הבאה.

דוד ביטן: ואז יודעים כולם שזה המצב.

דוד ביטן: זה דבר ראשון.

מיקי לוי: אני מסכים – – – נקים צוות חקיקה ונוליך מהלך.

מיקי לוי: אני הייתי איתך גם – – –

דוד ביטן: אני יודע שהיית איתי אז.

מיקי לוי: הזמן עבר וחבר הכנסת אוחנה אמר לנו תודה רבה.

מיקי לוי: יחד היינו על תוספת של – – –

דוד ביטן: נכון.

מיקי לוי: בפעם הראשונה – – –

דוד ביטן: משהו קטן, אתה יודע, וזה היה הרעיון.

דוד ביטן: אבל מה, מה קורה פה?

דוד ביטן: כשאני ראיתי היום, בקדנציה הזאת, את היישום של החוק הנורבגי – אני מבין שיש פה בעיה, שאני טעיתי במחשבה שצריך להיות שכל הממשלה תתחלף בנורבגי, חוץ מראש הממשלה, כמובן, כי הוא צריך להיות חבר כנסת.

דוד ביטן: אני אומר, במצב הזה אני רואה שיש בעיה.

דוד ביטן: למה יש בעיה?

דוד ביטן: תראה מה קורה.

דוד ביטן: עזוב את זה שהם כל הלילה – באופן כללי השרים לא מגיעים.

דוד ביטן: אתה יודע, חברי הכנסת, קודם כול, מן השורה, איפה היו פוגשים את השרים?

דוד ביטן: פה.

דוד ביטן: עכשיו, הם מייצגים ציבור.

דוד ביטן: אז אם יש בעיה, הציבור פנה אליהם, איפה הם מבקשים את זה?

דוד ביטן: כאן.

דוד ביטן: היום הם לא רואים את השרים, אנחנו לא רואים אותם.

דוד ביטן: מי יכול לבקש מהם משהו?

דוד ביטן: אתה צריך ללכת אליהם כדי לטפל בזה.

דוד ביטן: ככה היו מטפלים בבעיות – בפניות הציבור היו מטפלים כאן, והשרים היו שומעים.

דוד ביטן: בישיבה אחרי זה אתה רואה אותם עוד פעם, ואומר להם: טיפלת לי בבעיה שבה פנה זה וזה?

דוד ביטן: אז הם אומרים: עוד לא טיפלתי, אני אטפל.

דוד ביטן: אבל בסופו של דבר הוא היה עושה משהו, כי הוא רואה אותו כל הזמן פה.

דוד ביטן: זה דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני, כדי שיהיה חוק נורבגי, הכנסת צריכה להיות יותר עצמאית.

דוד ביטן: באיזה מובן?

דוד ביטן: לא במובן שקורה פה, שאלקין עושה להם רשימת מטלות והם חייבים לרוץ ולבצע.

דוד ביטן: על מנת שיהיה נורבגי, צריך לחזק את הכנסת, את מעמד הכנסת, את הסמכויות של חברי הכנסת ושל הכנסת מול הממשלה, זאת אומרת, הפרדת רשויות אמיתית.

מיקי לוי: מסכים.

דוד ביטן: ולכן צריך לעשות את העבודה כמו שצריך, ואני לא רואה את זה בנורבגי הקיים; חוץ מלפתור בעיות פוליטיות הם לא עושים שום דבר בנורבגי הזה, ולא נותנים לכנסת את הסמכויות המתאימות לה.

דוד ביטן: גם יושב-ראש הכנסת, למשל – אם יש חוק נורבגי, הסמכויות שלו צריכות להיות הרבה יותר גדולות, על מנת לחזק את הכנסת מול הממשלה.

דוד ביטן: ולכן אני אומר שכל מה שאנחנו רואים עכשיו זה לא דבר שהוא טוב לדמוקרטיה.

דוד ביטן: זה הדבר שאני רציתי לומר.

דוד ביטן: ולכן אנחנו צריכים באמת לעבוד על תיקון העניין לפעם הבאה.

דוד ביטן: מה שקרה עכשיו – קורה.

דוד ביטן: חוץ מאשר ביקורת ציבורית על כך שיש יותר מדי אנשים, אפילו אתה – אפילו חניה אתה לא יכול לתת לאנשים, בגלל שיש עוד ח"כים שצריכים – – –

מיקי לוי: חדרים.

מיקי לוי: אין לי חדרים.

דוד ביטן: נכון.

דוד ביטן: אין לך מקומות חניה.

דוד ביטן: למה אין לך?

דוד ביטן: כי הצטרפו 21 חברי כנסת חדשים.

דוד ביטן: צריך לתת חניה להם ולעוזרים.

דוד ביטן: אין לך את זה.

דוד ביטן: אפילו חניה אתה לא יכול לתת בגלל ההצטרפות של האנשים.

דוד ביטן: אי-אפשר לעבוד ככה, לא בצורה מתוכננת ולא בצורה נכונה.

דוד ביטן: עכשיו לגבי החוק הספציפי.

דוד ביטן: עברתי על מה שקורה.

דוד ביטן: קודם כול, לצערי הרב, במדינת ישראל, כשאתה עושה משהו מאילוצים פוליטיים זה פתאום נשאר לך קבוע.

דוד ביטן: עשו את הנושא של ממשלת חילופים, עכשיו – גמרנו.

דוד ביטן: זאת אומרת, מנהלים משא ומתן קואליציוני כשמראש הנושא הזה על השולחן.

מיקי לוי: נכון.

דוד ביטן: כבר אי-אפשר שיהיה ראש ממשלה רגיל; צריך להיות ראש ממשלה וראש ממשלה חלופי, ושניהם ביחד.

דוד ביטן: עכשיו צריך לחוקק חוק.

דוד ביטן: לומדים מטעויות העבר.

דוד ביטן: והחוק הזה הוא מלימוד טעויות העבר שבין נתניהו לגנץ.

דוד ביטן: קודם כול, אם התקציב לא מאושר, אז ראש הממשלה המתחלף נכנס לחלופי, על מנת שלא יקרה מה שקרה בין נתניהו לגנץ, שנתניהו כביכול לא אישר את התקציב.

דוד ביטן: אם הייתה מעל הראש שלו באמת סנקציה בעניין הזה, אז הוא כן היה מאשר את התקציב, כי אחרת הוא מאבד את ראשות הממשלה.

דוד ביטן: אז זה תיקון ראשון שלמדו מהעניין הזה, ויכול להיות שזה בסדר; אם כבר יש ממשלת חילופים, אז – – –

מיקי לוי: שתהיה אמיתית.

דוד ביטן: יהיה אמיתי.

דוד ביטן: אבל מה שאני לא מבין, אני לא מבין את הסעיף הזה שאומר שאם בהצבעה בקריאה שלישית על פיזור הכנסת שניים מהרשימה התומכת בראש הממשלה הצביעו בעד פיזור – במקרה הספציפי הזה, אני חושב שמי שתומך בראש הממשלה זה בנט וגנץ; לא, לא גנץ, תקווה חדשה – אז אם שניים מהם מצביעים בעד הבחירות, אז ראש הממשלה מתחלף.

דוד ביטן: שניים, ריבונו של עולם.

דוד ביטן: לא יותר מדי.

דוד ביטן: מה זה שניים?

דוד ביטן: אצל לפיד – נגיד שעכשיו לפיד הוא ראש ממשלה, הגוש שלו הוא יותר גדול.

דוד ביטן: שניים יכולים להצביע, לברוח לו ולהצביע.

דוד ביטן: אז לכן אני אומר: זה לא מספיק.

דוד ביטן: אני לא מבין למה הם עשו את זה שניים דווקא.

דוד ביטן: זה באמת לא מובן העניין.

דוד ביטן: ומה קורה?

דוד ביטן: למה צריכים להכניס בחוק-יסוד: הממשלה תיקון שצריכים שני סגני שרים במשרד ראש הממשלה?

דוד ביטן: אני לא מבין את זה.

דוד ביטן: מה, למי הם רוצים עוד לתת סגן?

דוד ביטן: אתה יודע משהו על זה, דודי?

דוד ביטן: מה הם צריכים בתיקון הזה להוסיף עוד סגן למשרד ראש הממשלה?

דוד ביטן: במקום סגן אחד, יהיו שניים.

דוד ביטן: ראית את זה?

דוד ביטן: תסתכל בתוכן.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: את מי הם רוצים למנות, ריבונו של עולם?

דוד אמסלם: אני אגיד לך.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו.

דוד אמסלם: כששני נוכלים מדברים, על הדרך הם מכייסים עוד קצת.

דוד ביטן: זו הסיבה?

דוד ביטן: לא, יש להם איזה מישהו שהם רוצים להכניס להיות סגן.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד ביטן: היום יש אביר קארה – –

דוד אמסלם: אין להם בעיה.

דוד ביטן: – – שהוא סגן שר במשרד ראש הממשלה.

דוד ביטן: אז את מי רוצים להכניס?

דוד אמסלם: אני אגיד לך, דוד.

דוד אמסלם: אל תחפש במופלא.

דוד ביטן: למה הם לא אומרים לנו?

דוד ביטן: שיגידו לנו.

דוד ביטן: אולי יש עוד בן אדם שאנחנו לא יודעים, מה-61, שהולך להיות סגן.

דוד ביטן: אולי בגלל זה נתמוך בחוק?

דוד אמסלם: סגן ונורבגי.

דוד ביטן: יכול להיות שנתמוך בחוק בגלל זה.

דוד אמסלם: סגן ונורבגי?

דוד אמסלם: סגן שיהיה נורבגי.

דוד ביטן: יכול להיות.

דוד ביטן: אבל שיגידו למי הם מתכוונים.

דוד ביטן: היום אתה לא יודע למי הם מתכוונים.

דוד אמסלם: קודם כול, אני אסביר לך.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: סגן במשרד ראש הממשלה היה נהוג – זה משכבר הימים – – –

דוד אמסלם: מתי?

דוד אמסלם: מי?

מיקי לוי: היה חבר הכנסת צחי הנגבי, הייתה חברת הכנסת גמליאל.

דוד ביטן: נכון.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: יש היום סגן.

דוד ביטן: אבל תסת

דוד ביטן: כל – – –

מיקי לוי: ראיתי.

דוד ביטן: עוד סגן.

דוד ביטן: על מה?

דוד ביטן: על זה צריך לתקן חוק-יסוד?

דוד ביטן: אז תדע לך שעוד סגן הולך להתמנות, ולא סתם מתקנים.

דוד ביטן: מה, סתם עושים את זה?

דוד אמסלם: לא, דוד.

דוד אמסלם: התיקון הוא חוק-יסוד.

דוד אמסלם: זה לא זה.

דוד אמסלם: התיקון הוא על חוק-יסוד.

דוד אמסלם: הרי מה התיקון אומר?

דוד אמסלם: שאם שניים עוברים, השני ישר, באופן אוטומטי, מה שנקרא – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: שניים מצביעים על הפיזור.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: לפיד רוצה לדאוג לעצמו.

דוד אמסלם: הוא לא מאמין לבנט.

דוד אמסלם: הרי בנט הוא ראש הממשלה שלו.

דוד אמסלם: הוא אומר: תשמע, מר בנט, אם אתה עושה לי עקיצה, אתה עף מהתפקיד – – –

דוד ביטן: לא, לא.

דוד ביטן: אבל יש לי הפתעה בשבילך.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני מחליף אותך.

דוד אמסלם: על הדרך כייסו עוד סגן.

דוד אמסלם: למה לא?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אם לפיד, לפי החוק הזה – – –

דוד אמסלם: מה זה עוד סגן?

דוד אמסלם: זה עוד 2 מיליון שקל?

דוד אמסלם: שטויות.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: זה יותר.

דוד ביטן: יותר מ-2 מיליון.

דוד ביטן: 2.6, לפי האוצר.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: מה זה?

דוד אמסלם: קשקוש.

דוד אמסלם: קשקוש בלבוש, 3 מיליון, מה זה?

דוד אמסלם: אתה נהיה קטן.

דוד ביטן: לא, אז תראה את החוק טוב.

דוד אמסלם: אתה קטנוני.

דוד אמסלם: 4-3 מיליון שקל?

דוד ביטן: אם בעוד שנה, כשנכנס לפיד, בסדר?

דוד ביטן: לצורך העניין – תראה, שים לב מה הם שכחו, אני מבטיח לך שיהיה עוד תיקון בקדנציה הבאה, שבו יחליטו על תיקונים נוספים, שיילמדו מהפעם הזאת.

דוד ביטן: זאת אומרת, אם למשל עכשיו לפיד הופך להיות ראש ממשלה, נגמרה התקופה של בנט והוא הופך להיות – אז לפי השיטה הזאת, אם אחרי שלפיד נכנס להיות ראש ממשלה, שבוע אחרי, יש הצעה לפיזור הכנסת והיא עוברת בקריאה שלישית, ושניים מאצל לפיד מצביעים בעד, אז בנט חוזר להיות ראש ממשלה מייד, אפילו שהוא היה כבר שנתיים.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד ביטן: בטח.

דוד ביטן: תסתכל על הנוסח.

דוד ביטן: זה בדיוק המצב.

דוד ביטן: זאת אומרת, על זה הם לא חשבו.

דוד אמסלם: רק שנייה, אז בואו תתקנו.

דוד ביטן: הם לא חשבו על העניין הזה.

דוד ביטן: בפעם הבאה נשב פה עוד פעם – –

דוד אמסלם: תתקנו את זה.

דוד אמסלם: רק שנייה, אז דוד, אני, יש לי רעיון.

דוד ביטן: – – לתיקון הבעיות שהיו בקדנציה הזאת.

דוד ביטן: אז אני מציע להם – אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, תעדכן אותם במה שאמר ביטן, ועל הדרך הם יכייסו עוד סגנים.

דוד ביטן: אז יהיו להם שניים.

דוד ביטן: טוב, את זה אני אומר לגבי החוק הזה.

דוד ביטן: אני דבר אחד לא מבין – אני מציע להם, כמישהו שקצת מבין בפוליטיקה, לא הרבה, למה לאכזב?

דוד ביטן: בואו נקים ממשלת חילופים יותר גדולה; שיהיה ראש ממשלה אחד בנט וראש ממשלה שני חלופי לפיד, וראש ממשלה חלופי שלישי גנץ, וראש ממשלה חלופי רביעי גדעון סער, וחמישי שר האוצר, ואז אין בעיות קואליציוניות.

דוד ביטן: אה, ולא נשכח את מפלגת העבודה.

דוד ביטן: אני לא רוצה לקפח אף אחד.

דוד ביטן: מרב מיכאלי, אז יהיו שישה.

מיקי לוי: אין מספיק שנים לחלק.

דוד ביטן: למה צריכים שלושה – למה שניים?

דוד ביטן: ואז יגידו שזה בשביל יציבות פוליטית.

דוד ביטן: יציבות פוליטית נעשה – שמעת את ההצעה הזאת?

דוד ביטן: שיהיו כמה ראשי ממשלות חלופיים, ואז כל מפלגה בקואליציה, יהיה לה ראש ממשלה חלופי שלה, ואז זה יהיה יציב.

דוד ביטן: אבל אני רוצה להגיד לך – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תעשה לי חשבון רק כמה – – – ירצה?

דוד ביטן: אני לא יודע.

דוד ביטן: אני לא ספרתי.

דוד ביטן: אבל אני אומר, למה אתה מתעקש – – –

דוד אמסלם: כל אחד, שניים חלופיים, ארבעה – כפול, כמה אמרת?

דוד אמסלם: חמש?

דוד אמסלם: כמה זה, עוד 50 מיליון?

דוד ביטן: לא, אבל יש לי הפתעה בשבילך: זה קיים בכל מקרה.

דוד ביטן: למה זה קיים?

דוד ביטן: היום בנט הוא לא ראש ממשלה.

דוד ביטן: כל אחד הוא ראש ממשלה בפועל.

דוד אמסלם: יודע היושב-ראש שבנט זה הבן אדם הכי מיותר בממשלה.

דוד ביטן: דודי, תן לי רגע לדבר.

דוד ביטן: אתה מתלהב מעצמך.

דוד ביטן: אתה מבין?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: מרים לך קצת.

דוד ביטן: היום, בעצם, מה קורה בפועל?

דוד ביטן: בפועל יש לך – שר החוץ הוא ראש ממשלה בענייני חוץ; שר האוצר הוא ראש הממשלה בענייני האוצר; שר הביטחון – ראש הממשלה בעניין ביטחון.

דוד ביטן: אין מצב שבנט יכול להגיד לו מה לעשות.

דוד אמסלם: מה פתאום?

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי אין לו עוצמה פוליטית.

דוד ביטן: אין לו עוצמה פוליטית.

דוד ביטן: מצד אחד, אין לו מספיק מנדטים; מצד שני, הוא לא רוצה ללכת לבחירות, כי הוא יודע שאם יהיו בחירות, הוא ילך הביתה.

דוד אמסלם: אני רוצה רק להזכיר שלפיד החליט שהוא מוכר את המטוס של בנט.

דוד ביטן: יש דבר כזה?

דוד אמסלם: ככה אמר לפיד.

דוד אמסלם: נמכור לו את המטוס.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: הוא לא החליט.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: הוא אומר, אני רוצה למכור, ועדיין לא מכר.

דוד ביטן: זה כן.

דוד אמסלם: הוא צריך לפרסם מודעה בעיתון.

דוד ביטן: כי מי מתנגד לזה עכשיו?

מיקי לוי: אין קונה.

מיקי לוי: אין קונה.

דוד אמסלם: אין קונה.

דוד ביטן: למה אין קונה?

דוד ביטן: שימכרו – – –

מיקי לוי: עזוב, המחיר של – – –

דוד אמסלם: אל תדאג.

דוד אמסלם: אתה יודע מה חשבתי?

מיקי לוי: עזוב, הוא בן 19.

מיקי לוי: עזוב.

מיקי לוי: הוא בן 19.

מיקי לוי: הוא בן 19, ישן – – –

דוד אמסלם: היושב-ראש, חשבתי – – –

מיקי לוי: אין טייסים באל על אפילו – – –

דוד ביטן: לא, יש טייס – – –

דוד ביטן: אין.

דוד ביטן: לא, יש טייס שהוכשר.

דוד ביטן: 44.5 מיליון שקל תחזוקה שנתית.

דוד ביטן: אז למה צריך אותו באמת?

מיקי לוי: לא צריך אותו.

דוד ביטן: אז אוקיי, אז ימכרו.

דוד ביטן: למה לא?

דוד אמסלם: אבל אני אגיד לך מה חשבתי.

דוד אמסלם: אתה יודע מי יקנה אותו?

דוד אמסלם: ליברמן.

דוד ביטן: ליברמן?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: הוא לא צריך למכור אותו.

דוד אמסלם: הוא יטוס בו.

דוד אמסלם: יהיה שלו.

דוד ביטן: טוב, תן לי.

דוד ביטן: אתה רואה, גמרת לי את הזמן.

דוד ביטן: אין לי כבר זמן.

דוד אמסלם: לא, קח.

דוד אמסלם: קח, נשמה.

דוד אמסלם: קח.

דוד אמסלם: הרי אם אני לא מדבר איתך, אתה אומר לי: דודי, מה אתה אומר?

דוד ביטן: אז אני מרים לך להנחתה, אבל אני לא מתכוון שתיקח את כל הזמן.

דוד ביטן: תגיד כמה מילים.

דוד ביטן: תגיד כמה מילים.

דוד ביטן: זה בסדר.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: לא מדבר.

דוד ביטן: אתה לא עייף, אתה?

דוד ביטן: אתה לא עייף באמת?

דוד ביטן: לא עייף.

דוד ביטן: אתה רואה?

מיקי לוי: הוא שתק כל הקדנציה הקודמת, כשהוא ישב פה.

מיקי לוי: עכשיו הוא משתחרר.

דוד ביטן: אני אומר, היום, המצב הוא שבנט הוא לא ראש ממשלה.

דוד ביטן: אין לו את הכוח הפוליטי לכפות את דעתו איפה שיש מחלוקת, אז הוא חי מרצון המפלגות, כל אחד בשטח שלו.

דוד ביטן: מצד שני, הוא לא יכול לאיים בבחירות.

דוד ביטן: נתניהו היה מאיים בבחירות כל הזמן, אם היו לו בעיות פוליטיות, כי ידעו שהוא מוכן ללכת לבחירות.

דוד ביטן: ולכן זאת ממשלה מקרטעת.

דוד ביטן: אין מה לעשות.

דוד ביטן: היום, ממה הם נהנים?

דוד ביטן: הם אומרים: אנחנו, בניגוד לנתניהו, משתפים פעולה אחד עם השני, מעריכים אחד את השני.

דוד ביטן: זה הכול טוב ויפה; בפוליטיקה לא הולכים לבתי קפה לשתות קפה – בפוליטיקה צריך לעבוד, ואף אחד לא צריך לאהוב אחד את השני.

דוד ביטן: במה הם מתגאים?

דוד ביטן: בזה הם מתגאים?

דוד ביטן: הם מתגאים בזה שבעצם הם נותנים קומפלימנטים אחד לשני.

דוד ביטן: זו לא ממשלה.

דוד ביטן: זה לא דבר שבעצם מה שקובע.

דוד ביטן: מה שקובע זה מה עשית, איזו עשייה אתה עושה.

דוד ביטן: על מה מתגאה הממשלה הזאת?

דוד ביטן: ואתה רואה על מה הם עובדים כל הזמן.

דוד ביטן: הם לא עובדים על העשייה, הם עובדים שהממשלה תתקיים כמה שיותר.

דוד ביטן: על זה הם מציעים הצעות ומציעים יותר שרים, יותר סגני שרים, תקציבים וכו', על מנת להאריך את התקופה.

דוד ביטן: אז הינה, עכשיו הם נהנו.

דוד ביטן: יש להם חודשיים פגרה; אף אחד לא יכול לעשות שום דבר, אתה יודע, בפגרה.

דוד ביטן: הם יכולים לעבוד כביכול במשרדים.

דוד ביטן: אבל הם צריכים לבוא ולהראות מה הם עושים, אז מה הם עושים?

דוד ביטן: תראה את חוק ההסדרים: חוק ההסדרים כזה עבה, עם כל כך הרבה חוקים, ועזוב את המילה "רפורמות", כי אני לא מאמין בכל הרפורמות האלה.

דוד ביטן: בעצם האוצר קיבל – אני לא יודע, שר האוצר, הממשלה הזאת מאפשרת להם לחוקק כל כך הרבה חוקים בחוק ההסדרים, כל מיני רפורמות, הם קוראים לזה, שאף אחד לא נתן להם.

דוד ביטן: זאת אומרת, כמעט אף שר אוצר ב-15 השנה האחרונות לא אפשר להם כל כך הרבה דברים.

דוד ביטן: זה החלום הרטוב שלהם, מה שקורה היום, מבחינת פקידי האוצר.

דוד ביטן: עכשיו, הם אומרים כל הזמן: אנחנו לא נעלה מיסים.

דוד ביטן: מה זה "לא נעלה מיסים"?

דוד ביטן: מה זה חוק ההסדרים הזה?

דוד ביטן: אגרת גודש זה לא מיסים?

דוד ביטן: מה, צריך להעלות את מס הכנסה בכמה אחוזים, ואז יגידו "העלינו מיסים"?

דוד ביטן: אגרת גודש היא כמו מס, מס לכל דבר ועניין.

דוד ביטן: אז תגידו: אנחנו נעלה מיסים כי אנחנו צריכים את זה לתקציב.

דוד ביטן: מה קורה?

דוד ביטן: בכל העולם, למשל, אגרת גודש הולכת לרשויות המקומיות כדי להשקיע בתחבורה המטרופולינית וכדי לעשות דברים; פה זה הולך לאוצר.

דוד ביטן: אז זה מס לכל דבר ועניין.

דוד ביטן: לוקחים את הכסף ומחלקים אותו איך שרוצים.

דוד ביטן: אגרת גודש.

דוד ביטן: רוצים להעלות את מס הארנונה – שזה עדיין לא נכנס לחוק ההסדרים – נדמה לי שב-15%, למגורים.

דוד ביטן: אתה יודע מה זה, אתה יודע איזו תוספת זו לכל משפחה בשנה?

דוד ביטן: אז זה לא מס?

דוד ביטן: אז מה זה מס?

דוד ביטן: מס זה לא רק מס הכנסה ומע"מ ומכס.

דוד ביטן: גם זה מס לכל דבר ועניין.

דוד ביטן: וכל השטויות האלה שמדברים, שאביר קארה אמר שהוא, בלי החוק על הרגולציה – – –

מיקי לוי: עצמאים.

דוד ביטן: באמת, אנחנו יודעים טוב מאוד – הפקידות היא אלופה.

דוד ביטן: אתה מוריד רגולציה – הם עוקפים אותך בסיבוב ונותנים עוד איזה משהו.

דוד ביטן: ואנחנו יודעים שהרגולציה, גם לפי ה-OECD, זה כמעט 6% תוספת במחיר של המוצרים.

דוד ביטן: ככל שאתה מקטין את הרגולציה, המחיר יורד בכמה אחוזים.

דוד ביטן: אבל תכלס, זה לא מה שיקרה, כי הם ימציאו רגולציה חדשה, ואז עוד פעם אנחנו נבוא עוד כמה שנים, ואנחנו נגיד: הינה רפורמה חדשה שאנחנו רוצים לעשות ברגולציה כדי להפחית מחירים.

דוד ביטן: אמרתי את זה על הדוכן פה.

דוד ביטן: מחירים לא ירדו אם הממשלה לא תכניס יד לכיס.

דוד ביטן: בדברים משמעותיים שהיא בעצם עושה אותם ויוצרת אותם, שם היא צריכה לעשות את ההנחה.

דוד ביטן: היא צריכה להוריד את מחיר הדלק ולהוריד את המיסים על הדלק כדי שמחיר החשמל ירד, כדי שהתעשייה, שקונה דלק ומקבלת את החשמל ואת המים – מכיוון שגם את המים צריך לשנע למפעלים, את הגז ואת המים.

דוד ביטן: כל אלה, אם הממשלה לא תשים יד בכיס, אז בוודאי שהמחיר לא ירד.

דוד ביטן: אי-אפשר לעשות רפורמה על חשבון התושבים.

דוד ביטן: לוקחים את התעשיין, ואומרים לו: נעשה רפורמות, ואתה תשלם את זה ואת זה ואת זה; לוקחים את החקלאי: נעשה רפורמות, ואתה תשלם את זה ואת זה ואת זה.

דוד ביטן: מה זה השטויות האלה?

דוד ביטן: הממשלה – ואמרתי את זה גם בתקופת הליכוד, לא רק עכשיו; הממשלה, אם היא לא – האוצר מתנגד לזה, מכיוון שהאוצר לא רוצה לוותר על שקל.

דוד ביטן: אז איזו מין רפורמה להפחתת מיסים זו?

דוד ביטן: זה לא יוריד את המחירים, וכל הרפורמות האלה הן רפורמות שלא מורידות מחירים, והכול שטויות במיץ עגבניות.

דוד ביטן: בעצם זה רק להגיד לתושבים: הינה, עשינו משהו.

דוד ביטן: תכלס, אף אחד לא בודק אחר כך מה קורה.

דוד ביטן: קח לדוגמה את החקלאים – וגם זה בחוק ההסדרים – מה זה רפורמה לחקלאים?

דוד ביטן: קח לדוגמה את הביצים; אני תמיד התנגדתי לרפורמה שקשורה למחירי הביצים.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: אני אגיד לך מה קורה.

דוד ביטן: אם מאפשרים יבוא – אני אתן לך את הדוגמה של הביצים דווקא; אם מאפשרים יבוא חופשי של ביצים – יש כמה משווקים חזקים ארציים; הם יביאו מחוץ לארץ ביצים, הם יורידו את המחירים בהתחלה; כל המתחרים שלהם, המושבניקים הקטנים, יפשטו את הרגל או יסגרו את המדגרות שלהם והכול, ואז, כשהם יהיו לבד ולא יהיו להם מתחרים קטנים, הם לבד יעלו את המחירים.

דוד ביטן: אז בהתחלה תהיה הפחתת מחירים, בחודשים הראשונים, אבל כשהם יישארו לבד, המחירים יעלו, כי הם לבד.

דוד ביטן: אז עוד פעם יצטרכו לבנות את המתחרים הקטנים האלה, לא משנה שהרסו את המושבניקים וכו'.

דוד ביטן: זה לנושא של הביצים.

דוד ביטן: לכן, אני תמיד התנגדתי – ואני לא מדבר על העניין הלאומי.

דוד ביטן: ביצים זה ברוב המושבים בצפון, על גבול לבנון, אז אתה לא רוצה שהם יאבדו את הפרנסה ואז הם יעזבו, יעזבו את המקום.

דוד ביטן: תצטרך להביא אנשים בהשקעות מאוד מאוד גדולות על מנת שהם יחזרו לגור שם, ואז יצא שכרנו בהפסדנו.

דוד ביטן: אז שהביצה תעלה עוד אגורה אחת, ואז אנחנו נשאיר את האנשים שם, ניתן להם פרנסה, וזה הכול, כי בסופו של דבר, בסוף התהליך, המחיר יעלה.

דוד ביטן: אני יכול להציג לך רפורמה-רפורמה, שהיא סתם לא נותנת שום דבר, היא פוגעת בכל מיני דברים.

דוד ביטן: תכלס, היא לא תוריד את המחיר.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי הממשלה לא שמה יד בכיס.

דוד ביטן: קח את הנושא של התחבורה.

דוד ביטן: למה צריך אגרת גודש?

דוד ביטן: פשוט שיפסיקו – האינטרס של המדינה זה למכור כמה שיותר מכוניות.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי הם גובים מעל 30 מיליארד שקל מכס ומיסים על המכוניות.

דוד ביטן: אז אם הם גובים את העניין הזה, אין למדינה אינטרס שמספר המכוניות יפחת.

דוד ביטן: אז מה קורה?

דוד ביטן: בגלל המיסוי הזה רוצים שיקנו מכוניות, רוצים שייסעו על הכביש, וטוב לנו.

דוד ביטן: אבל הם לא לוקחים בחשבון את ההשלכות של זה – לא השלכות בנושא של איכות סביבה, לא השלכות בנושא של הפסדי ימי עבודה ושעות עבודה בזה שאתה נוסע כל היום.

דוד ביטן: אז עכשיו הפתרון שלהם – עוד מס.

דוד ביטן: "אגרת גודש" הם קוראים לזה, שהם מנסים להכניס אותה שנים.

דוד ביטן: בא שר האוצר הזה ומאפשר להם להכניס לחוק ההסדרים הכול.

דוד ביטן: אני לא מדבר על זה שלדעתי חוק ההסדרים הזה, בגודל שלו, ייפסל בבג"ץ.

דוד ביטן: למה הוא ייפסל בבג"ץ?

דוד ביטן: כי בג"ץ כבר בהמון פסקי דין אומר במפורש שחוק ההסדרים חייב להיות מצומצם, בכלל לא צריך אותו.

דוד ביטן: ונכון, לא צריך אותו, כי צריך להביא את החוקים כמו שצריך לכנסת ולדון בזה.

דוד ביטן: אבל נגיד שמביאים, אז זה צריך להיות מצומצם ככל היותר.

דוד ביטן: אלה פסקי הדין של בג"ץ.

דוד ביטן: לכן גם כל פעם אני מזכיר לך – אני מאמין שאתה יודע את זה, גם ביררת את זה – בכל פעם שמביאים חוק הסדרים זה מגיע לשולחן יושב-ראש הכנסת.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי הוא צריך להחליט מה הוא מוריד ומה הוא לא מוריד כדי לצמצם אותו לאור החלטות בג"ץ ולאור העובדה שחברי הכנסת לא יכולים בחודש לדון ב-70 ומשהו חוקים.

דוד ביטן: אז תמיד צמצמנו את החוקים האלה דרך הסמכות של יושב-ראש הכנסת.

דוד ביטן: בלי שיושב-ראש הכנסת מניח אותו על השולחן, אין חוק הסדרים.

דוד ביטן: אז לכן האוצר – בלית ברירה, כי אם לא, הוא לא ינהל משא ומתן – מנהל משא ומתן עם יושב-ראש הכנסת על מנת לקבוע אילו רפורמות ואילו חוקים נשארים בחוק ההסדרים, מה הצמצום של חוק ההסדרים.

דוד ביטן: זה הכוח שלך כיושב-ראש הכנסת.

דוד ביטן: ואז מניחים אותו.

דוד ביטן: ואני מאמין שאתה תקצץ.

דוד ביטן: תמיד במשא ומתן בין הקואליציה לאוצר, וכמובן בפיקוח של יושב-ראש הכנסת, תמיד הורדנו והפחתנו מספר לא קטן של חוקים מחוק ההסדרים.

דוד ביטן: הציבור צריך להבין, זה שכתוב בעיתון על חוק ההסדרים וכל החוקים האלה, חלקם יישאר וחלקם לא יישאר, זה הדבר היחיד שבו הסמכות לו היא בידי הכנסת, מדוע?

דוד ביטן: בגלל בג"ץ, באמת בגלל בג"ץ, כי בג"ץ אמר שזה יותר מדי, אי-אפשר חוק הסדרים יותר מדי מנופח, ולכן אנחנו תמיד הפחתנו, כדי שבג"ץ לא יבוא ויבטל את זה.

דוד ביטן: אומרים: הינה, האוצר הביא הרבה מאוד חוקים, במקום 70–80, עכשיו יש 40.

דוד ביטן: זה דבר שצריך לקרות גם בפעם הזאת, אני לא יודע אם הוא יקרה, זה כבר תלוי בך.

דוד ביטן: מדוע זה תלוי בך?

דוד ביטן: כי אני רואה מה קורה פה, מה שהממשלה רוצה – הקואליציה רצה.

מיקי לוי: הלוואי והייתה, הלוואי והייתה.

דוד ביטן: אבל זה המצב.

דוד ביטן: עכשיו הכול תלוי בך, אתה צריך להיות החסם בפני חוק הסדרים מנופח.

דוד ביטן: שים לב שהרבה מאוד רפורמות שמביאים לא צריכות להיות, פשוט לא צריכות להיות.

דוד ביטן: קודם כול, זה מנוגד להבטחות של הממשלה הזאת בבחירות, שלא יהיו בעצם מיסים חדשים.

דוד ביטן: מס חדש זה לא רק העלאת מס הכנסה ומע"מ; מס חדש זה גם כל מיני דברים שהתושבים משלמים עבורם בלית ברירה, כי הם צורכים שירותים, אז בצריכת השירותים הזו הם משלמים כסף.

דוד ביטן: אם הם משלמים כסף, אז מה עשינו?

דוד ביטן: עם כל הכבוד, רוצים להפחית מחירים?

דוד ביטן: לא באמצעות הריסת החקלאות ולא באמצעות הריסת התעשייה, אלא בעצם לעשות את הדברים באופן כזה שהממשלה תשים יד בכיס ותפחית מחירים.

דוד ביטן: דבר נוסף שאני רוצה – אני רואה שסיימתי את הזמן, אז אין בעיה.

דוד ביטן: אני אומר לך חד וחלק: כשידונו בדיוני התקציב הפעם, לכנסת יש משמעות.

דוד ביטן: הינה, אני רואה פה את יושב-ראש הקואליציה, אני מקווה שהפעם, בניגוד לריצה שלכם אחרי הממשלה, להיות בעצם העבדים של הממשלה כשהממשלה אומרת לכם מה לעשות – בדיוני התקציב וחוק ההסדרים התיקונים שלכם – שלנו כחברי כנסת – מאוד משמעותיים לצרכים של האזרח הקטן וליכולת שלו לאיכות חיים טובה יותר.

דוד ביטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כשהייתי בדרכי לכאן בשעת בוקר מוקדמת שאל אותי מי ששאל אותי אם אני בדרך למוסך, קרה משהו לאוטו אולי, מה פתאום אני ככה בשעה כזאת כבר בדרכים?

יריב לוין: והאמת היא שאני באמת הייתי בדרכי למוסך, כי אנחנו התכנסנו כאן כדי לטפל במה שהקואליציה של היום הגדירה רק לפני כשנה כ-גלגל רזרבי, הרי כך כיניתם פעם אחר פעם אחר פעם את בני גנץ כאשר הוא קיבל את התפקיד של ראש ממשלה חלופי.

יריב לוין: לא צריך זיכרון ארוך כדי לזכור את כל העלבונות הקשים שהוטחו בו, אבל צריך לומר שהוא לפחות היה ראש ממשלה חלופי לבנימין נתניהו, מנהיג ענק, איש חזון אמיתי, אדם שהוביל את מדינת ישראל להישגים אדירים, אדם שאין מנהיג בעולם שלא ביקש להיפגש איתו, שלא מעריך אותו.

יריב לוין: אבל עכשיו, אבוי לנו, הגלגל הרזרבי, כלשונכם, הוא יאיר לפיד, והמכונית, אם אפשר לקרוא לזה כך, היא כבר לא הרולס רויס שהייתה קודם אלא נפתלי בנט, הייתי אומר, ראש ממשלה אבל ראש ממשלה דהוי, אם נאמר את זה בלשון עדינה.

יריב לוין: הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, הזכיר לי כמה דברים שאמר יאיר לפיד אז, בשבתו כראש האופוזיציה – שוב, לא לפני הרבה זמן, לפני כשנה בסך הכול.

יריב לוין: נמצא כאן חברי השר רזבוזוב, שאיך אומרים, בא לוודא שאנחנו מטפלים היטב בגלגל הרזרבי במקום לראות את קרבות הג'ודו שמתנהלים עכשיו – כן, ראינו, הספקנו לראות, הספקנו לראות את הקרב של שגיא מוקי.

יריב לוין: ניצח – – –

יואל רזבוזוב: בשמינית גמר.

יואל רזבוזוב: באיפון.

יריב לוין: כן, ניצח באיפון, נדמה לי ב-36 שניות.

יריב לוין: אבל אני רוצה להקריא לכם כמה דברים שאמר לא אחר מאשר יאיר לפיד רק לפני כשנה: "בבניין הזה, בפוליטיקה, הקורונה היא תירוץ לעשות מסיבה מושחתת על חשבון משלמי המיסים.

יריב לוין: אחרי כל הדיבורים הריקים על 'ממשלת חירום'" – הפעם זה שם חדש, מכובס, "ממשלת שינוי" – "מקימים היום את הממשלה הגדולה ביותר, הבזבזנית ביותר בתולדות ישראל".

יריב לוין: הינה, ממשלה שבפעם הראשונה לא הצליחה להשיג אפילו 61 חברי כנסת, רוב מינימלי, כאשר היא הושבעה – היא הושבעה, אזכיר לכולם, ב-60 קולות בלבד – זה לא הפריע לה למנות 27 שרים, ואנחנו מתבשרים ששר נוסף בדרך, ושורה של סגני שרים.

יריב לוין: איך אומרים?

יריב לוין: אמר אז יאיר לפיד: "יש בישראל נכון להיום פחות מ-50 מונשמים מקורונה, יש יותר שרים וסגני שרים ממונשמים".

יריב לוין: אז זה נכון, כי אנחנו טיפלנו אז בקורונה בצורה מצוינת ולכן לא היו מספרים גדולים של מונשמים.

יריב לוין: אבל לצערי הרב, עכשיו מה שקורה הוא שמספר המונשמים ומספר החולים הקשים ומספר הנדבקים עולה בעלייה תלולה, והוא עבר כבר מזמן את מספר השרים, לא משום שמספרם של השרים באופן יחסי לגודל הקואליציה פחת אלא בגלל הטיפול הכושל, הכושל מאוד, בקורונה.

יריב לוין: המשיך ואמר לפיד: "בחיים האמיתיים אף אחד לא רוצה שיגידו עליו שהוא שקרן".

יריב לוין: שמעתם את זה?

יריב לוין: אף אחד לא רוצה, חוץ ממי שרוצה להיות ראש ממשלה או ראש ממשלה חלופי.

יריב לוין: מי שרוצה את זה, נפתלי בנט ויאיר לפיד, לא אכפת לו שיקראו לו שקרן.

יריב לוין: העיקר הכיסא, העיקר התפקיד.

יריב לוין: משקרים על ימין ועל שמאל, מבטיחים ימין ועושים שמאל, מבטיחים ממשלה צרה ומקימים ממשלה עם עשרות שרים.

יריב לוין: צוחקים על ראש הממשלה החלופי ולוקחים בעצמם את אותו התפקיד.

יריב לוין: מגדיל ואומר אז יאיר לפיד: "אבא שלנו לימד אותנו בגיל שבע – אסור לשקר" – נו באמת, כל כך עלוב – "אם עמדת מול אנשים ונשבעת להם לא תחזור בך".

יריב לוין: נו, חברת הכנסת סילמן, עמדת מול אנשים בחוגי בית, אני לא רוצה להגיד שנשבעת, אנחנו רק מתחייבים, לא נשבעים; עמדת במשהו מכל ההתחייבויות האלה, באחת מהן?

יריב לוין: היית מסוגלת היום לנאום כאן מעל הדוכן הזה ולומר את הדברים שאמרת באותם חוגי בית, את מילותייך שלך, לא מילים של מישהו אחר?

יריב לוין: הרי שנינו יודעים שלא, שאין שום סיכוי.

יריב לוין: "יש מושג כזה: כבוד עצמי".

יריב לוין: מה אתם אומרים, באמת, כבוד עצמי.

יריב לוין: איזה כבוד?

יריב לוין: שום דבר, העיקר הכיסא.

יריב לוין: "בחיים האמיתיים אם מישהו מנסה להרוס את המשפחה שלך, אין מזה חזרה", אבל לגנוב את הקולות של האנשים, להבטיח להם א' ולעשות ההפך הגמור, לחתום על התחייבויות ולעשות להפך – זה מותר, זה לגיטימי, זה, הכול בסדר.

יריב לוין: ואולי שיא השיאים: "יש את ז'אנר המתנצלים.

יריב לוין: משפילי העיניים, אלה שאומרים: זה לא זה מה שרציתי אבל לא הייתה ברירה".

יריב לוין: מי אמר את זה רק עכשיו כאשר קמה הממשלה?

יריב לוין: נכון, אדוני השר?

יריב לוין: נדמה לי שזה היה ראש הממשלה החלופי הרזרבי לפיד.

יריב לוין: איך הוא אמר?

יריב לוין: לא הייתה ברירה.

יריב לוין: ז'אנר המתנצלים – בושה וחרפה, איזו צביעות.

יריב לוין: אתם יודעים, אני אגיד לכם את האמת, כשהייתי בדרך לכאן – אתה גם רואה את הצבועים שאחרי השיטוט הלילי חוזרים חזרה לאזור המיוער יותר, לפחות ככה זה אצלי.

יריב לוין: הרחוב שאני גר בו גובל בשטח פתוח גדול מאוד.

יריב לוין: התביישתי בשבילם, באמת, איזה עוול עשו להם.

יריב לוין: איפה הם ואיפה הצביעות המטורפת הזאת?

יריב לוין: מסכנים הצבועים, באמת, איזה עוול עשו, איפה הם ואיפה הדבר הזה.

יריב לוין: "זה לא מה שרציתי אבל לא הייתה ברירה", "ז'אנר המתנצלים משפילי העיניים" – אתם יודעים מה, יאיר לפיד אפילו לא משפיל את העיניים, יש לו גם את החוצפה להישיר מבט ולנהוג בדרך הזו.

יריב לוין: והוא אומר, יש ברירה, "תמיד אפשר לשמור על העקרונות שלך".

יריב לוין: נכון, רק 18 שרים בממשלה, כמו שחוקקתם; איזו עמידה על העקרונות.

יריב לוין: אין צורך בראש ממשלה חלופי, זה בזבוז כספי הציבור; כל הכבוד.

יריב לוין: הכנסת, הדמוקרטיה הם כל כך חשובים, לכן אנחנו ניקח את ועדת הכספים עם 15 חברים ונגיד שסיעת הליכוד, שיש לה 29 חברי כנסת, כרבע מחברי הכנסת של הבניין, וכל ילד יודע בחשבון פשוט שהיא צריכה לקבל ארבעה חברים, במינימום שלושה חברים – אנחנו ניתן לה רק שניים.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: כי אנחנו רוצים לתת גם לסיעה של שישה חברי כנסת, לרשימה המשותפת, אותו מספר נציגים, בשם הדמוקרטיה, בשם כיבוד רצון הבוחר, בשם הדאגה לבית הזה.

יריב לוין: איזו צביעות, איזו חוצפה, איזה ביזיון, איזה חוסר אחריות.

יריב לוין: אני רוצה לומר יותר מזה: אמר יאיר לפיד דבר אחד שאני בהחלט חותם עליו: "לישראלים מגיע יותר, אנחנו נהיה פה כדי להזכיר להם שאפשר גם אחרת, יש אפשרות אחרת להנהגה אחרת.

יריב לוין: לא הנהגה שמעניין אותה רק כיסאות ותיקים, הנהגה שמחויבת לערכים – – – מגיע לישראלים הטובים שהבניין הזה יעבוד בשבילם.

יריב לוין: במקום כל הרוטציות" – אה, במקום כל הרוטציות, יאיר לפיד, באמת, אתה רציני?

יריב לוין: ועכשיו אתה ראש ממשלה חלופי הממתין לרוטציה, וזו לא הרוטציה היחידה.

יריב לוין: יש רוטציה בתפקיד שר המשפטים, יש רוטציה בתפקיד שר הפנים, יש רוטציה בתפקיד שר החוץ.

יריב לוין: איזו חוצפה, באמת, איזו צביעות, איזו עזות מצח.

יריב לוין: "במקום כל הרוטציות ומשחקי הכיסאות מגיעה להם", כלומר לנו, הישראלים, "ממשלה שתטפל בבעיות האמיתיות".

יריב לוין: ואני שואל אתכם, מה הבעיה האמיתית המרכזית החשובה ביותר שמונחת לפתחנו עכשיו, ברגע זה?

יריב לוין: לא בעוד שעה, לא בעוד שנה, לא בעוד שנתיים; הרי כל ילד מבין שאנחנו יושבים כאן באולם הזה כאשר כל הנורות דולקות והיציע ריק.

יריב לוין: כמה זמן זה יימשך, אדוני היושב-ראש, הרי כולנו רואים לאן אנחנו דוהרים, לאיזו תהום.

יריב לוין: ולמה זה קורה?

יריב לוין: בגלל היעדר טיפול מוחלט, מוחלט, בנושא הקורונה.

יריב לוין: לפעמים נדמה של שרי הממשלה הזו יש חוסר הבנה כל כך עמוק שהם אינם מבינים שהמסכה נועדה לכסות את האף ואת הפה ולא את העיניים.

יריב לוין: הם פשוט לא רואים את המציאות, לא עושים דבר וחצי דבר כדי לטפל בה, והמספרים הולכים וגדלים ומאמירים.

יריב לוין: ומה הם עושים, מה הם עושים, יש מישהו שמבין בכלל מה הם עושים?

יריב לוין: לא עושים דבר וחצי דבר.

יריב לוין: רת החינוך, היא בכלל תפתח את מערכת החינוך כאילו לא קורה כלום.

יריב לוין: שר הבריאות, הוא מדי פעם אומר איזה מילה בשפה רפה על הצורך לעשות משהו, אבל מייד מתקפל מול לחץ של כמה שרים שממשיכים להתנהל כאילו הקורונה הזו בכלל – כפי שטענו בסיעת ישראל ביתנו בשעתו, אני אזכיר, אותם אלה שגם לא התחסנו, שבאו ואמרו שכל הדבר הזה הוא בכלל המצאה של נתניהו.

יריב לוין: תראו כמה נמוך, כמה עלוב.

יריב לוין: והאנשים האלה עכשיו אחראים.

יריב לוין: אז נכון, יש לנו את ראש הממשלה בנט.

יריב לוין: הוא כתב חוברת לכבוד הקורונה.

יריב לוין: נו, ועכשיו מה נעשה עם החוברת הזו, היא תפתור את הבעיה, היא תביא חיסונים, היא תדאג לבריאות של אזרחי ישראל?

יריב לוין: עוד מסמך של הונאה שאין מאחוריו שום דבר.

יריב לוין: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה כאן היום, ואמרתי את זה לצערי הרב לפני חודש, ואני חושש מאוד שבעוד חודש כבר נאמר דברים אחרים והרבה יותר קשים: אנחנו נמצאים בתהליך של הידרדרות מהירה מאוד אל מול אפס עשייה ואפס טיפול בנושא הקורונה.

יריב לוין: הדבר הזה יגבה מאיתנו קורבנות נוראיים, יסכן את מערכת הבריאות שלנו סיכון עצום, יגרום לשיתוק מוחלט של המשק, במקום צעדים מינימליים שאפשר היה לעשות עכשיו כדי שלא נגיע למקומות האלה.

יריב לוין: וכל זה קורה כאשר ראש הממשלה לשעבר נתניהו דאג – למרות כל ההכפשות וכל ההשמצות – להגיע להסכמים ולייצר מצב שאפשר להביא לכאן חיסונים בזכות ההסכמים וההסדרים והאופציות שהוא דאג שיהיו לנו.

יריב לוין: אבל יש כאן אנשים – ראש הממשלה בנט, ראש הממשלה החלופי הרזרבי לפיד, חלק משרי הממשלה – שלא מסוגלים להודות שהוא צדק, שלא מסוגלים לומר: בואו נזמין מייד את החיסונים האלה כדי שנוכל לנסות להציל משהו אחרי חודש שלם.

יריב לוין: וחודש זה המון זמן כשמדובר במגפה, חודש של חוסר עשייה מוחלט.

יריב לוין: והם מושכים את הזמן, והם מושכים את הזמן, והם מושכים את הזמן, והם יוצרים מצב שכאשר כולם כבר יבינו שאין ברירה יהיה מאוחר מדי, ונצטרך לחכות בתור ונצטרך להמתין שהמשלוחים יגיעו, והנגיף והמגפה ישתוללו כאן.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, זו ממשלה של פשיטת רגל מוחלטת ערכית, פשיטת רגל מוחלטת בטיפול בדברים המרכזיים והחיוניים ביותר לבריאות ולביטחון של אזרחי ישראל ושל מדינת ישראל; ממשלה של כל מיני ציוצים בפייסבוק ואפס מעשים; ממשלה שרומסת את הכנסת – ואני חושב שלנושא הזה עוד אידרש להקדיש דברים נפרדים ונוקבים – באופן שלא רק שלא היה לו תקדים אלא ספק אם אפשר יהיה לשקם אותו אי פעם; ממשלה שפניה הם כפניו הציניות של השר כהנא, שותפו של חבר הכנסת קריב.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תם הזמן שלי.

יריב לוין: יש לי את הזכות להיות, איך נקרא לזה, להקת החימום של חברנו חבר הכנסת שלמה קרעי.

יריב לוין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: נעלי ספורט נביא כשנשבור את השיא של היושב-ראש.

שלמה קרעי: עכשיו זה בקטנה, שלוש-ארבע שעות.

מיקי לוי: אתה רוצה לאחד?

שלמה קרעי: תשאיר את זה ככה בינתיים.

מיקי לוי: אז בשלב ראשון אנחנו 10:00.

שלמה קרעי: אוקיי.

שלמה קרעי: טוב, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אזרחי ישראל כולם, אדוני היושב-ראש, כתבתי לכאלו מאזרחי ישראל שצופים בנו עכשיו, כמו בפעם הקודמת – – –

מיקי לוי: לא מאחדים.

שלמה קרעי: שגית, היועצת המשפטית, קבעה שאפשר לאחד, אם רוצים.

מיקי לוי: אתה יודע למה לא?

מיקי לוי: היא יכולה לקבוע, אבל הסמכות היא שלי.

מיקי לוי: כי אם אחריך לא יגיע אז פשוט נדלג.

מיקי לוי: לא מאחדים.

מיקי לוי: אני כבר מ-2013, הרבה שנים.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כשאתם רוצים אתם הולכים לייעוץ המשפטי, כשאתם לא רוצים אתם לא.

מיקי לוי: אבל יש לי סמכות.

שלמה קרעי: אבל היה סיכום אתמול עם הייעוץ המשפטי, כדי שלא נגיש הסתייגויות, את כולן, כמטרת החוק, לפני סעיף 1.

מיקי לוי: את זה אני לא יודע.

שלמה קרעי: היה סיכום כזה אתמול, שנורשה לאחד.

מיקי לוי: תתחיל, יש לך עד 10:00.

דוד ביטן: אם אתה מגיש על מטרת החוק – – –

שלמה קרעי: מה עשינו?

שלמה קרעי: הגשנו את כולן על מטרת החוק, סתם הסתייגויות, כדי שנוכל שכולן יהיו ברצף.

מתן כהנא: לא "סתם הסתייגויות".

שלמה קרעי: גם סתם, גם סתם, כדי שלא ייעשה לנו מה שמיקי מנסה לעשות לי עכשיו, לפצל אותי.

מיקי לוי: לא, אבל אתה צריך להבין שבגלל זה לא הפעלתי 98, כי זה בתחום הסבירות.

שלמה קרעי: זה נכון, זו הייתה המצאה שלי הפעם.

שלמה קרעי: הגשנו אלפי הסתייגויות, והשארנו לכם 100–120 הסתייגויות כדי שלא תפרידו.

מיקי לוי: 150.

שלמה קרעי: הפעם 150 כי זה חוק-יסוד, אבל בחוק הדיינים השארנו 120, בפעם הקודמת.

מתן כהנא: – – –

שלמה קרעי: לא, לא, זה לא מכונה.

דוד ביטן: אם אתה לא עושה על מטרת החוק, אז מה קורה?

שלמה קרעי: אם אתה עושה על כל סעיף וסעיף, סעיף 1, סעיף 2 וסעיף 3, אז הוא תוקע אותך.

שלמה קרעי: הוא אומר לך: סעיף 1 – תדבר את הדקות שלך.

שלמה קרעי: תעצור.

שלמה קרעי: עכשיו סעיף 2.

מיקי לוי: הוא איחד.

שלמה קרעי: אז מה שסיכמנו אתמול עם היועצת המשפטית, עם שגית, והיא אמרה שהיא דיברה עם כל היועצים של הוועדות – –

מיקי לוי: חוץ ממני.

שלמה קרעי: חוץ ממך, כנראה.

שלמה קרעי: – – שכדי שנגיש הסתייגויות – – –

דוד ביטן: דווקא איתך היא הייתה צריכה לדבר.

שלמה קרעי: כדי שנגיש הסתייגויות ענייניות, שנוכל להגיש ולא נהיה מוגבלים בגלל זה, אז היא תדאג שנוכל לאחד, אם נרצה.

שלמה קרעי: אז בסדר, שלוש שעות, ארבע שעות, אנחנו פה.

שלמה קרעי: כמו שאמרתי, אדוני היושב-ראש, כתבתי לאזרחי ישראל שתכף נעשה הפוגות של שאלות מהקהל; מי שרוצה לבקש בקשות לקראת תקציב המדינה מראש הממשלה בפועל מנסור עבאס, יש לו בקשות ישירות, או משרי הממשלה שיושבים כאן, או מהמשותפת ועבאס, שמחזיקים כאן את כל הממשלה על האצבע הקטנה שלהם – אז מוזמן לשאול שאלות, נקריא אותן בהמשך.

שלמה קרעי: לפני שאני פותח, אדוני היושב-ראש, יש לי כמה חובות לדברים.

שלמה קרעי: אתה זוכר שהוצאת אותי כשראש ממשלת ההונאה נאם כאן, והוא השתמש בביטוי, שבפעם הבאה שתפגוש אותה תמליץ לו לא להשתמש בו.

שלמה קרעי: הוא אמר לנו – ככה שמעתי שהוא אמר – הוא אמר: אתם מהרסייך ומחריבייך.

שלמה קרעי: הוא לא יודע שנפתלי בנט זה בדיוק בגימטרייה מהרסייך ומחריבייך – 631.

שלמה קרעי: אז פעם הבאה שמיקי מוציא אותי החוצה ובנט אומר לכם: אתם מהרסייך ומחריבייך, תגידו לו: אתה בדיוק, בגימטרייה, 631 –מהרסייך ומחריבייך.

שלמה קרעי: טוב, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח כאילו לא נכנסנו כבר לשבעה דנחמתא.

שלמה קרעי: אתם יודעים, יש שלוש הפטרות שהן של הפורענות, בימי בין המצרים, שנקראות תלתא דפורענותא; לאחר מכן יש שבע הפטרות שבהן הקדוש ברוך הוא מנסה לנחם את עם ישראל, ומנחם אותם בסופו של דבר – נסביר את זה גם בהמשך – וזה נקרא שבעה דנחמתא.

שלמה קרעי: השבת שקראנו זו ההפטרה הראשונה.

שלמה קרעי: "נחמו נחמו עמי" זו ההפטרה הראשונה של שבעה דנחמתא.

שלמה קרעי: אבל זה נראה כאילו הממשלה הזו עדיין תקועה בתלתא דפורענותא, בהפטרת הפורענות של השבת האחרונה של ערב תשעה באב.

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: אנחנו רואים, זאת ממש ממשלת פורענות, היא תקועה עדיין בשבת האחרונה של הפורענות, של ערב תשעה באב, של שבת חזון.

שלמה קרעי: כל יום הנזק שלה, הנזק של אותו יום שהממשלה עושה מרובה משל קודמו.

שלמה קרעי: כל יום אתה רואה את זה.

שלמה קרעי: אנחנו רואים את זה בכל המישורים, בכל החזיתות שהממשלה מתמודדת איתן, בפרט בפרט בקורונה, שהיא הסמל של הכישלון של הממשלה הזאת, שקיבלה באמת מדינה מחוסנת, נקייה, הייתה סמל עולמי לאיך לצאת מהקורונה – בלי לכתוב ספר – ובא כותב הספר והפך את זה לסמל של כישלון.

שלמה קרעי: אנחנו השארנו לו כמעט הכול מושלם.

שלמה קרעי: אולי אולי חוץ מדבר אחד שהשארנו לו נזק: השארנו לו את שאשא ביטון.

שלמה קרעי: השארנו לו את שאשא ביטון, והוא לקח אותה והכניס אותה שוב פעם לקבינט הקורונה, והיא עושה להם – מטרללת אותם שם, לא נותנת להם לקבל החלטות.

שלמה קרעי: אז אולי יש לנו איזה אשמה, דוד, שנתנו לה את הקרדיט כיושבת-ראש ועדת הקורונה והיא נשארה שם הרבה זמן.

דוד ביטן: אשמה של מיקי זוהר.

שלמה קרעי: אשמה של מיקי, כן.

שלמה קרעי: הוא התחייב ובסוף לא קיים את ההתחייבות.

שלמה קרעי: אז הממשלה מקיימת – יש דבר אחד שהממשלה הזאת מקיימת למהדרין מן המהדרין – כן, מתן, דבר אחד.

שלמה קרעי: בכל הדברים אתם מנסים להיות חלשים, רופסים, קולות; לעשות רפורמות שיאפשרו לגלעד קריב בסוף לכתוב "כשר" על המסעדה שלו ולהכשיל רבים מאזרחי ישראל, אבל יש דבר אחד שאתם מקיימים למהדרין, וזה אותה ההפטרה שאמרנו שקוראים בשבת הזאת של הפורענות: "והנה ששון ושמחה, הָרֹג בקר וְשָׁחֹט צאן, אָכֹל בשר ושתות יין, אכול ושתו כי מחר נמות".

שלמה קרעי: הממשלה הזאת פועלת בדיוק ככה, כאילו אין מחר, עכשיו עכשיו, מהר מהר.

שלמה קרעי: אלי אבידר לא יכול לחכות, חיכה כל כך הרבה זמן – – –

מתן כהנא: שלמה, פשוט לא התרגלת שיש פה ממשלה שעובדת, ממשלה שעובדת, אז זה קצת מטריד אותך – – –

שלמה קרעי: על מה עובדת?

שלמה קרעי: מכובדי השר, תשאיר את המסכה, שלא יראו שאתה מתבייש.

שלמה קרעי: על מה עובדת הממשלה הזאת?

שלמה קרעי: החוקים שהיא מביאה לכאן זה רק חוקים של ג'ובים, אנחנו יושבים פה עשרות שעות על ג'וב לאלקין בוועדה למינוי דיינים; חוק-יסוד: הממשלה, על מה הוא מדבר?

שלמה קרעי: על עוד סגן שר במשרד ראש הממשלה.

שלמה קרעי: זאת נקראת ממשלה עובדת?

שלמה קרעי: באמת.

שלמה קרעי: זה נראה כאילו חברי הממשלה הזאת חושבים שאין מחר, שזה עומד להיגמר.

שלמה קרעי: עזבו עכשיו, לא תקציב, תקציב אפשר לדחות עד אחרי החגים ועד סוף השנה אזרחי ישראל יוכלו להסתדר בלי תקציב, יוכלו להסתדר בלי דברים נחוצים.

שלמה קרעי: העיקר שכולם כאן ייהנו, עוד ג'ובים, עוד רכבי יוקרה, עוד מתנות לחבר'ה, עוד ועדות, עוד נורבגים.

שלמה קרעי: חוטפים מכל הבא ליד כאילו אין מחר, בלי חשבון לציבור ובלי שום חשבון נפש אישי.

שלמה קרעי: אתה יודע, כשאני רואה את מה שעשו ממש בביזיון, כאילו אין בושה, אבדה הבושה, ממש עקבתא דמשיחא, אני רואה את אלי אבידר ואת יאיר גולן, שני חברי הכנסת הכי צדקנים, עם הזמבורות, עם ההקלטות לכל המפגינים לבוא להפגין כנגד ממשלת השחיתות המנופחת, ממש מצביאי השקר של מחאת האנרכיסטים מול בלפור בכל השנים האחרונות; ממש מצביאים, וכשהגיע לפניהם כיסא עור צבי הם מכרו את כל הכבוד, מה שעוד נשאר להם מהכבוד העצמי, שלהם תמורת נזיד עדשים.

שלמה קרעי: אגב אלי אבידר – שומע, דודי?

שלמה קרעי: יש פתגם.

שלמה קרעי: הגמרא מספרת על בלעם בן בעור.

שלמה קרעי: בלעם בן בעור – אני לא מכנה אף אחד בלעם בן בעור, אבל הפתגם בא משם – הלך, אחרי שבלק בן צפור אמר לו: טוב, לך הביתה.

שלמה קרעי: הוא נתן לו עצה, אמר לו: "לכה איעצך אשר יעשה העם הזה לעמך באחרית הימים", וככה וככה תחטיא אותם, והוא היה צריך ללכת הביתה – קיבל את השכר שלו והלך.

שלמה קרעי: אחרי שבלק החטיא את עם ישראל ומואב נלחמו עם עם ישראל, בלעם רצה לבקש עוד שכר.

שלמה קרעי: הוא ראה שמתו במגפה 24,000, אז לא הספיק לו מה שהוא קיבל.

שלמה קרעי: הוא הלך לבלק בן ציפור כדי לקבל עוד שכר, שם התערב – הוי "מתעבר על ריב לא לו" – שם בסוף הרגו אותו בחרב.

שלמה קרעי: הגמרא אומרת "היינו דאמרי אינשי", זה פתגם שאנשים אומרים: הגמל הלך לבקש לעצמו קרניים וגזזו לו את האוזניים.

שלמה קרעי: מי שלא מסתפק, לא מסתפק.

שלמה קרעי: אלי אבידר קיבל שר במשרד האוצר.

שלמה קרעי: היה לו איזה שם של כבוד בקרב האנרכיסטים בשמאל – אדם ערכי, אדם שמוביל את המחאה, מצביא המחאה.

שלמה קרעי: והינה, מכר את הכול, לא נשארו לו האוזניים.

שלמה קרעי: גם את האוזניים תלשו לו, נתנו לו שר בלי תיק, בלי תיק ונורבגי.

שלמה קרעי: גירשו אותו מהכנסת בבושת פנים, והוא לא יכול לעשות שום דבר.

שלמה קרעי: אז אם היה ליאיר גולן ולאלי אבידר ולעוד כמה נורבגים כאן שכל בקודקוד, הם היו יודעים שהם מאבדים את עתידם הציבורי לדעת.

שלמה קרעי: מיקי, אדוני היושב-ראש, אתה אחד מהערכיים שהיו כאן, מאלה שנלחמו ללא חת, ללא מורא.

שלמה קרעי: אמרת תמיד את הדברים: אין לכם בושה.

שלמה קרעי: איך אתה נותן לחבריך להתבזות כל כך?

שלמה קרעי: ותישחת הארץ.

מיקי לוי: כיושב-ראש הרשות המחוקקת אין לי שום שליטה על הרשות המבצעת.

שלמה קרעי: זאת אמירה של אחד שנואש.

שלמה קרעי: נואש ולא מוכן לקחת אחריות יותר.

מיקי לוי: שאל את חברי חבר הכנסת יריב לוין באיזה מלחציים הוא היה נתון, אתה תוכל רק לרחם עליי.

שלמה קרעי: אני בטוח שאתה נתון במלחציים, אבל עדיין יש לך את הכוח לפחות לומר את האמירות הערכיות שלך – – –

דוד אמסלם: בסיטואציה שאתה מצוי בה, אתה צודק.

מיקי לוי: בבקשה?

דוד אמסלם: באמת, אני אומר: אתה, במפלגה שלכם – בעיה.

מיקי לוי: בעיה בשבילי.

שלמה קרעי: אז זאת ממשלה, ממשלה של ההולכים בחושך.

שלמה קרעי: ויש עוד חוב, שאני חייב למשה ארבל מהפעם הקודמת.

שלמה קרעי: נתתי בפעם הקודמת פסוק כתוב, "החכם עיניו בראשו והכסיל בחֹשך הולך".

שלמה קרעי: אמרתי על הממשלה הזאת, על בנט ועל שני ראשי הממשלה החלופיים: "הכסיל בחֹשך הולך".

שלמה קרעי: לא רואים, הם לא מסתכלים קדימה.

שלמה קרעי: למה הוא הולך בחושך?

שלמה קרעי: הוא לא רואה קדימה, הוא מסתכל רק למטר הקרוב שלו.

שלמה קרעי: "החכם עיניו בראשו", צופה, מביט קדימה, אבל "הכסיל בחֹשך הולך".

שלמה קרעי: ממשלה כמו שהם מתנהלים היא ממש ממשלת כסלות, ממשלת חושך.

שלמה קרעי: ואם תבדקו בגימטרייה "והכסיל בחֹשך הולך", עם הכולל, זה 523.

שלמה קרעי: בנט, לפיד וליברמן – גם כן 523.

שלמה קרעי: "והכסיל בחֹשך הולך".

דוד אמסלם: אתה מבלבל אותי עם גימטרייה.

שלמה קרעי: תעשה.

שלמה קרעי: תבדוק אותי פעם אחת.

דוד ביטן: אנחנו לא בודקים.

דוד ביטן: אתה יכול להגיד לנו כל דבר, לא משנה אם זה נכון.

דוד ביטן: איך נדע שאתה לא עובד עלינו?

דוד ביטן: איך?

דוד אמסלם: תדע לך, תגיד מה שאתה רוצה במספרים – – –

שלמה קרעי: נעשה חשבון.

דוד ביטן: כבוד היו"ר, תשים מישהו שיבדוק אותו.

דוד ביטן: איך יוצא לו בדיוק אותו דבר כל הזמן, מתאים?

דוד ביטן: איך יכול להיות דבר כזה?

דוד אמסלם: ואת הפסוק.

דוד אמסלם: זה גימטרייה.

שלמה קרעי: רגע, זה לא רק זה.

שלמה קרעי: הם "הכסיל בחֹשך הולך".

שלמה קרעי: אבל מי "החכם עיניו בראשו"?

שלמה קרעי: ראש הממשלה שלנו, בנימין נתניהו.

שלמה קרעי: ביבי בנימין נתניהו הי"ו – השם ישמרהו ויחיהו – – –

דוד ביטן: בשביל לסדר את זה עשית ביבי – – –

שלמה קרעי: יפה.

שלמה קרעי: עכשיו הבנת את השיטה.

שלמה קרעי: ביבי בנימין נתניהו הי"ו – 728 – "החכם עיניו בראשו".

שלמה קרעי: עזוב, לביבי מצאנו גימטריות הרבה יותר טובות.

שלמה קרעי: ראינו "יפקֹד ה' אלֹהֵי הרוחֹת לכל בשר איש על העדה", ואז כתוב "קח לך את יהושע בן נון איש אשר רוח בו וסמכת את ידך עליו", אז ראינו – – –

דוד ביטן: אתה מביא לי פסוק שלם.

שלמה קרעי: אבל זה בדיוק.

שלמה קרעי: חכה – –

דוד ביטן: זה צחוק?

שלמה קרעי: – – זה לא כל הפסוק.

שלמה קרעי: "איש אשר רוח בו וסמכת את ידך" – בדיוק ראש הממשלה בנימין נתניהו, 1,604.

שלמה קרעי: טוב, זה היה חוב שהייתי חייב למשה ארבל מהפעם הקודמת.

שלמה קרעי: מילאנו את החוב.

שלמה קרעי: אנחנו לפחות משתדלים לעמוד בהתחייבויות שלנו, להבדיל מהממשלה, שהתחייבה כאן ל-18 שרים, וקשה לספור את הכיסאות.

שלמה קרעי: מרוב עצים לא רואים את היער.

דוד אמסלם: הוא אמר: הזמינו את הנגרים.

שלמה קרעי: עם כל המתנות שהם צריכים לתת.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, פעם היה גם שולחן באמצע.

דוד אמסלם: זוכר?

שלמה קרעי: הוא עוד יגיע.

מיקי לוי: הוא עדיין נמצא.

מיקי לוי: הוא נמצא במחסן.

דוד אמסלם: תגיד להם שינקו אותו, שינקו את האבק.

דוד ביטן: איזה ממשלה יש – – –

מיקי לוי: יש שולחן פנימי.

דוד ביטן: היו 50 שרים?

דוד ביטן: פה יש של 30.

דוד אמסלם: אני מציע לך, תגיד להם שינקו את האבק.

שלמה קרעי: לא היו נורבגים, לא היו צריכים מחשב לכל אחד.

דוד אמסלם: לפי האיומים שאני רואה פה, כל אחד – – –

מיקי לוי: לא התחלפו.

מיקי לוי: היה צריך לשבת, אז היה שולחן פנימי של שישה נוספים.

דוד אמסלם: תפעיל אותו.

דוד אמסלם: תפעיל אותו.

שלמה קרעי: מיקי, כדאי, כדאי באמת להסיר את האבק מהשולחן הזה, כי בקצב הזה של הדרישות והסחטנות של חברי הקואליציה – – –

דוד אמסלם: אתה יודע מה, לפי האיומים – – –

דוד ביטן: אתה יודע שלפי ההסכם הקואליציוני לבנט מגיע עוד שר?

דוד ביטן: בינתיים את אורבך הוא שם בוועדת הכנסת, אבל בגדול אני חושב שמגיע לו עוד שר.

שלמה קרעי: הוא לא היה פריטטי כמו גנץ, אני חושב.

שלמה קרעי: גנץ ביקש אותו מספר שרים.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: לא קשור.

דוד ביטן: בפריטטיות הם מאפשרים גם דרך החוקים.

מיקי לוי: הוא לא קרא את חוק-היסוד.

מיקי לוי: הוא התעסק במספרים.

דוד אמסלם: מה זה חוק-יסוד?

דוד אמסלם: בשבוע הבא תשנו גם אותו.

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: שטויות.

שלמה קרעי: כחומר ביד היוצר.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: השולחן פה עם הנגרים, יותר מסובך מאשר להוסיף עוד ארבעה שרים.

מיקי לוי: אני מקווה שאני לא אצטרך להביא אותו.

דוד ביטן: איפה הוא נמצא?

מיקי לוי: במחסן.

דוד אמסלם: רחוק או בכנסת?

שלמה קרעי: אתה לוקח את התיירים פה לסיור, את אלה שמגיעים לבקר בכנסת?

דוד אמסלם: זה מחסן מחוץ לכנסת או בכנסת?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: זה עץ מהגוני.

דוד אמסלם: זה עץ מהגוני משובח.

דוד ביטן: אנחנו עוזרים לך קצת, מעבירים לך את הזמן.

דוד אמסלם: מעבירים טיפה.

שלמה קרעי: מתן, יש לך גם שאלות לשר?

שלמה קרעי: אתה יכול לשלוח בטוויטר או בפייסבוק, אנחנו מקבלים.

דוד ביטן: תשמע, אנחנו מאוד מצטערים, אבל אנחנו הולכים לאכול ארוחת בוקר.

שלמה קרעי: עבדתם קשה כל הלילה.

דוד ביטן: תמשיך לדבר.

דוד ביטן: תמשיך.

שלמה קרעי: דודי, אתם משוחררים.

דוד אמסלם: הסנדוויצ'ים פה, הקטנים, תגיד להם – לשפר טיפה, להחליף.

דוד אמסלם: כל שבוע אותו דבר?

מתן כהנא: השאלה היא באיזה כשרות הסנדוויצ'ים.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אנחנו אוכלים במלון.

שלמה קרעי: זו שאלה טובה איזה כשרות זה.

שלמה קרעי: קריב התחיל לתת השגחה פה בכנסת?

דוד אמסלם: הכשרות של קריב, זה הרב בכנסת היום, מה קרה לך.

דוד אמסלם: הרב של הקואליציה.

דוד ביטן: מה שאני מבסוט אצלו, שהוא צוחק מהבדיחות של עצמו, על כולם.

דוד אמסלם: כל הזמן הוא אומר לי את זה, אתה מבין.

דוד אמסלם: הוא הורג אותי.

דוד אמסלם: טוב, שיצחק.

מתן כהנא: אם אני לבד במליאה, אני יכול להיות בלי מסכה?

מתן כהנא: כי – – –

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: כן.

מיקי לוי: חד-משמעית כן.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת זאת ממשלה של מומרים להכעיס.

שלמה קרעי: לא כולה, חלקה.

שלמה קרעי: ליברמן הוא כמו גוליית הפלישתי, שבוקר וערב מחרף ומגדף מערכות אלוהים חיים.

שלמה קרעי: ואני אמרתי לשר, לשר הדתות: כשליברמן עומד ומוחא כפיים ומתגאה ברפורמה שאתה רוצה לעשות, ואומר שהיא שלו והיא רעיון שלו, תבדוק את עצמך טוב.

מתן כהנא: אתה רוצה לדעת איזה דו-שיח היה לנו?

שלמה קרעי: בבקשה.

מתן כהנא: האמת לאמיתה היא שהרפורמה הזאת היא רפורמה שלי על מלא, שאני חושב עליה כבר שנה וחצי.

מתן כהנא: ההסכם הקואליציוני, במקרה שקראת אותו, מדבר על פתיחת אזורי הכשרות.

מתן כהנא: הא ותו לא.

מתן כהנא: אבל אני, מתוך רצון לשפר את רמת הכשרות במדינת ישראל – לגמרי זה המקום, לא כלכלי, שיפור רמת הכשרות – באתי עם התוכנית הזאת.

מתן כהנא: זאת האמת.

מתן כהנא: אם זה מסתדר עם האג'נדה הכלכלית של אביגדור ליברמן – מצוין, אהלן וסהלן.

שלמה קרעי: אג'נדה כלכלית?

שלמה קרעי: ליברמן זה אג'נדה אנטי-יהודית, זה לא אג'נדה כלכלית.

מתן כהנא: חבר הכנסת קרעי, אתה יודע, אתה מכיר אותי זה זמן מה – – –

שלמה קרעי: רגע, אז בוא אני אשאל אותך שאלה.

שלמה קרעי: עלה לריאיון ברדיו בשבוע שעבר, יום חמישי, הרב של פתח תקווה.

שלמה קרעי: הוא סיפר שהוא ישב איתך והסביר לך עד כמה הרפורמה הזאת מסוכנת, היא יכולה להוביל למצב שאנשים יגיעו למקום, יחשבו שהוא כשר ויתברר שהוא לא כשר לחלוטין.

שלמה קרעי: והוא אמר שאתה אמרת לו: אין לי ברירה.

שלמה קרעי: השתכנעת, אבל אמרת לו שזה ההסכם הקואליציוני.

מתן כהנא: אני לא זוכר שפירטתי את התוכנית שלי באוזניו של הרב מיכה הלוי.

מתן כהנא: מחילה מכבודו, אני לא זוכר שהיה שם אקט שאני מתאר לו: הינה התוכנית שאני מתכוון להביא.

שלמה קרעי: אבל התוכנית פורסמה.

שלמה קרעי: מה זאת אומרת?

מתן כהנא: אבל אז היא עוד לא פורסמה.

מתן כהנא: אבל אתה יודע מה, אולי הזיכרון שלי בוגד בי.

מתן כהנא: אני לא זוכר שהיה אקט שאני מספר לו על התוכנית שלי, בתור התחלה.

מתן כהנא: זכותו של הרב מיכה הלוי, כבודו במקומו מונח, לחלוק על התוכנית שאני מביא.

מתן כהנא: זה גם בסדר גמור.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: לא זה העניין.

שלמה קרעי: הוא אמר שהתשובה שלך הייתה בסוף שזה היה איזה הסכם קואליציוני ואין לך ברירה.

שלמה קרעי: זה אומר שזה לא שלך על מלא כמו שאתה אומר.

שלמה קרעי: שאם היית יכול, היית משנה את זה בצורה כזאת שלא תפגע.

שלמה קרעי: אם אתה כבר שר הדתות, תתייעל, תגרום לרבנות להתייעל.

מתן כהנא: לגבי העובדות – עובדות רגע, לא הבטחות.

מתן כהנא: עובדות – התוכנית הזאת לצורך העניין היא מרחיקת לכת הרבה יותר מההסכם הקואליציוני.

מתן כהנא: אם הייתי רוצה להסתפק בהסכם הקואליציוני, כל מה שהייתי עושה זה פותח את אזורי הכשרות לרישום, ועומד בהסכם הקואליציוני.

מתן כהנא: אבל אני בא באמת קצת לתקן את מערכת הכשרות, אז אני מביא תוכנית שבעיניי היא הרבה הרבה יותר טובה לתיקון מערכת הכשרות.

מתן כהנא: תוכנית רצינית, עבדו עליה, גם אני עבדתי עליה כבר הרבה זמן, גם פורום קהלת, שאתה מכיר ומעריך, עבד עליה הרבה זמן.

מתן כהנא: הכול בסדר.

שלמה קרעי: תגיד, גם את האישורים של משרד הבריאות אתם מוכנים לפתוח להפרטה?

שלמה קרעי: אני, אם יש לי מסעדה, אני יכול ללכת למישהו שייתן לי אישור משרד הבריאות?

שלמה קרעי: יכתוב: האישור הזה – – –

מתן כהנא: במקרה שלנו, ה-manual – – –

מיקי לוי: זה לא דומה.

שלמה קרעי: למה לא דומה?

שלמה קרעי: משרד הבריאות יהיה המפקח הראשי, כמו שהוא מתכנן ברפורמה שלו, אבל יהיו גופים פרטיים – כל אחד ייתן אישור.

שלמה קרעי: למה משרד הבריאות לא והכשרות כן?

מתן כהנא: אם אתמול היית מקשיב למה שאמרתי פה’ במקום לצעוק ולהצטרף לחברינו גפני ושות', היית שומע את מה שאמרתי.

מתן כהנא: בסוף, אני הייתי מעדיף שיהיה רק רגולטור אחד, הרבנות.

שלמה קרעי: בבקשה.

מתן כהנא: הבעיה היא שהרבנות באופן סיסטמטי, כבר לאורך שנים, תופסת עוד ועוד חומרות שהן לא עיקר הדין, רחוק מלהיות עיקר הדין, כולל בניגוד – – –

שלמה קרעי: עכשיו אתה רוצה להתערב גם לרבנים מה עיקר הדין ומה לא עיקר הדין?

מתן כהנא: אתה יכול לברר עם רבנים גדולים, איך שהם טענו, חשבו, שצריכים ללכת לכל מיני – להוריד חומרות, אבל מהלחץ החברתי, בוא נקרא לזה, הם נאלצו להסכים תמיד לצד הכי קיצוני.

שלמה קרעי: אני לא מקבל.

שלמה קרעי: אני חושב שהלחץ החברתי הוא יותר עליכם, ולכן אתם מבצעים את הרפורמות האלה.

שלמה קרעי: ואני אומר לך, אדוני השר, בעיניי זה מדרון חלקלק, זה משהו שבסוף יוביל לכך שיהיה כתוב "כשר", ויהיה מותר לכתוב "כשר" על מסעדה, והיא לא תהיה כשרה.

שלמה קרעי: הכלים, יהיו בה כלים שיבשלו בשבת ותהיה בעיה להשתמש בכלים האלה, כי זה נותן טעם וזה מטריף, גם ביום ראשון.

מתן כהנא: לגבי שבת, אני מניח שגם אתה פעם היית במלון בשבת וכנראה לא אכלת קופסאות שימורים בחדר.

שלמה קרעי: נכון, לא מבשלים.

מתן כהנא: כלומר, נכון, מצוין.

מתן כהנא: אז יש דרך.

מתן כהנא: אני לא רב, בסדר?

מתן כהנא: אתה כנראה מבין בזה יותר וגם אני לא רב, אבל יש דרך להגיש אוכל כשר בשבת בלי לחלל שבת, יש דרך.

מתן כהנא: עכשיו, הרבנות הראשית יכולה להחליט פתאום שאם מסעדה תשמור על כל הכללים, כולל תשמור שבת, יכולה להיות פתוחה בשבת?

מתן כהנא: הרבנות יכולה להחליט כזה דבר.

שלמה קרעי: אבל אתה לא נותן לרבנות להחליט.

שלמה קרעי: אתה נותן לגופים פרטיים להחליט וזאת הבעיה.

שלמה קרעי: תגיד, כשגלעד קריב ירצה להחליט שהמסעדה – אמיתי, תענה על השאלה – – –

מתן כהנא: – – – הולך לגלעד קריב – – –

שלמה קרעי: כי גלעד קריב יבוא ויגיד: הכללים של הכשרות שלי הם כאלה וכאלה, וחזיר, בגלל שהוא מפריס פרסה וגרה לא ייגר – יש לו מפריס פרסה, בשבילי זה מספיק, הוא כשר.

שלמה קרעי: הוא יכול לכתוב "כשר" על המסעדה שלו?

מתן כהנא: לא.

שלמה קרעי: למה לא? הוא גוף פרטי.

מתן כהנא: תקשיב, גלעד קריב הוא רב שקיבל הסמכה מהרבנות הראשית בישראל?

מתן כהנא: התשובה היא לא.

מתן כהנא: התשובה היא לא, ולכן, לפי התוכנית שלי, רק מי שיקבל אישור מהממונה על הכשרות, שזה גוף חדש, שהוא בתוך הרבנות הראשית – רק הם יוכלו להגיד את המילה "כשר" במדינת ישראל.

מתן כהנא: זה אחד.

מתן כהנא: אם אתה מדבר על שסתום הבטיחות לקביעת סטנדרטים של עיקר הדין, גם בשסתום הבטיחות הזה יש שלושה רבנים שהוסמכו להיות רבני עיר, עברו 11 מבחנים של הרבנות להיות רבני עיר, אחד מהם לפחות הוא רב עיר בפועל או שהיה רב עיר שנתן כשרות או נותן כשרות.

מתן כהנא: רק הם יכולים להגדיר סטנדרט שהוא שונה מהסטנדרט של הרבנות הראשית.

מתן כהנא: גם שם – אני, לפחות, סומך על שלושה רבנים שהוסכמו להיות רבני עיר ואחד מהם הוא רב עיר מכהן, שהם כנראה לא יגישו לך עוף בחלב.

מתן כהנא: בסדר?

מתן כהנא: אני מבין את מה שאתם מנסים לעשות, כשרות גלעד קריב וכו' – – –

שלמה קרעי: לא מנסים לעשות, זה אמיתי.

שלמה קרעי: אני אומר לך, אני אחד שאתה לא יכול להגיד לי: אתה אוכל בד"ץ, מה אכפת לך.

שלמה קרעי: אני אוכל במקומות שכשרים רבנות, ואני אומר לך שכשיהיה מישהו אחר שהוא לא רגולטור מרכזי של המדינה, בנושא כל כך מהותי, בנושא כל כך חשוב להמון אנשים – גם חילונים שומרי מסורת רוצים לראות שכתוב "כשר" ויודעים שאפשר לסמוך על זה.

שלמה קרעי: כשמדובר בשוק שמתחיל להיפרץ, אולי בשנה הראשונה תצליח – – –

מתן כהנא: היום השוק לא פרוץ?

שלמה קרעי: השוק לא פרוץ.

שלמה קרעי: מקום שכתוב – – –

מתן כהנא: היום באה בחורה בת 22 למסעדה בשרית ומקבלת קינוח חלבי, ולצערנו מתה מזה.

שלמה קרעי: בסדר, דברים קורים.

שלמה קרעי: זה לא קשור להשגחה.

מתן כהנא: בירושלים – – –

שלמה קרעי: לא קשור להשגחה, השר.

שלמה קרעי: בן אדם הלך וקנה קינוח מבחוץ, לא שהכינו במסעדה.

מתן כהנא: ביודעין, היה מפקח בירושלים שנתן הכשר לבשר טרף.

שלמה קרעי: זה נוכל, צריך להכניס אותו לכלא, אבל לא לפרוץ את זה ביודעין.

שלמה קרעי: זה מדרון חלקלק שהוא מסוכן.

שלמה קרעי: לטעמי, אמרתי לך כשהתכתבנו בינינו: אתה צריך להתפלל על זה באמת, בכל תפילה להזכיר את העניין הזה, כי אני אומר לך: ההרגשה שלי היא שהדבר הזה יפגע פגיעה חמורה בציבור אוכלי הכשרות.

שלמה קרעי: יתחילו להיות כאן אנשים שידעו – זה מקום שאפשר לאכול וזה מקום שאי-אפשר לאכול, זה מקום שככה וזה מקום שככה.

מתן כהנא: ראשית, כבר היום שנינו יודעים שיש מקומות שלא נכנסים אליהם, נכון?

שלמה קרעי: מה זאת אומרת?

שלמה קרעי: מקומות שלא כתוב "כשר".

שלמה קרעי: אם כתוב "כשר" – – –

מתן כהנא: בסוף, שלמה – רציני עכשיו – הכול יהיה תקן רבנות.

מתן כהנא: גם מי שהולך לא בתקן הזה, מי שהולך על תקן של שלושה רבני ערים, עדיין הוא מייד נכנס למסלול שמפוקח על ידי הרבנות.

מתן כהנא: הרבנות יכולה לשלול לו את התעודה.

מתן כהנא: אם למשל הרבנות אמרה: בלי תותים, והוא אומר: עם תותים – זה כל מה שמותר לו לעשות.

מתן כהנא: בכל שאר הדברים הוא חייב לעמוד בסטנדרטים אחרים.

מתן כהנא: אני מבין איך שאתם פועלים, בסדר, תעשו את העבודה שלכם כאופוזיציה.

מתן כהנא: מצד האמת, הכשרות תשתפר פה מאוד.

שלמה קרעי: מצד האמת אולי תהיה תועלת כלכלית קצת, אבל – – –

מתן כהנא: אני לא בטוח.

שלמה קרעי: אבל הכשרות, האמון של אזרחי ישראל במקום שיהיה כתוב "כשר" ייפגע, ויתחילו להיות כאן כל מיני זרמים שאומרים: כאן אנחנו אוכלים וכאן אנחנו לא אוכלים, ולשם אתה לא רוצה להגיע.

שלמה קרעי: ואני מבטיח לך – – –

מיקי לוי: הדוגמה של מנצ'סטר, תראה מה זה, אפילו אני למדתי.

מתן כהנא: אז זה מה שרציתי לשאול.

מתן כהנא: אתה היחיד שמקשיב.

מתן כהנא: למקרה שלא הקשבת אתמול – איך היום עובדת כשרות חו"ל של הרבנות?

מתן כהנא: הרי מה עושים, נציג של הרבנות נוסע למנצ'סטר, כי שם מייצרים קלוגס, והוא בודק רגע ואומר: נראה לי שאתם יודעים לתת כשרות.

מתן כהנא: וזהו, הם נותנים כשרות.

מתן כהנא: וכשאני אוכל קורנפלקס בבית כתוב "בהשגחת רבנות מנצ'סטר", או "בד"ץ מנצ'סטר באישור הרבנות לישראל".

מתן כהנא: זה קורה אלפי מיילים מפה.

מתן כהנא: הרבנות פעם אחת – אני מקווה שיותר – שולחת נציגים לבדוק את נותן הכשרות במנצ'סטר, ומאותו רגע והלאה היא נותנת לו תו תקן באישור הרבנות.

מתן כהנא: אנחנו יודעים לעשות את זה על רבנים במנצ'סטר; הם לא נבחנו ברבנות הראשית לישראל.

מתן כהנא: משגיחים שלא אנחנו הכשרנו אותם, על זה אנחנו סומכים, אבל על שלושה רבנים שעברו 11 מבחנים להיות רב עיר, עליהם אנחנו לא סומכים?

מתן כהנא: אם אנחנו לא סומכים עליהם – – –

שלמה קרעי: מתן, אני לא מכיר את התהליך במנצ'סטר, אני לא יודע מה רמת הפיקוח של הרבנות שם.

שלמה קרעי: אני סומך על הרבנות.

שלמה קרעי: כאזרח ישראלי יש לי אמון ברבנות הראשית לישראל.

שלמה קרעי: אבל הרבנות הראשית יוצאת נגד הרפורמה שלך.

שלמה קרעי: הרבנות הראשית אומרת שזה מסוכן, שזה יפגע, שאנשים לא יוכלו ללכת לאכול במקומות כאלה.

שלמה קרעי: אתה לא יכול להתעלם מאמירה של הרבנות הראשית.

מתן כהנא: אני אומר שגם שסתום הבטיחות הזה, גם שם זה עדיין תחת פיקוח הרבנות.

מתן כהנא: לא ב-5,000 ק"מ, פיקוח ב-250 ק"מ.

שלמה קרעי: אני חוזר ושואל אותך, למה לא עושים את זה בעוד דברים?

שלמה קרעי: כי אי-אפשר לסמוך על זה בדברים שחוששים להם.

שלמה קרעי: למה משרד הבריאות לא עושה את זה?

שלמה קרעי: אני אשאל אותך שאלה: יש לי רכב לקחת לטסט.

שלמה קרעי: למה לא נותנים למוסך שלי שיאשר לי שהרכב תקין?

שלמה קרעי: למה אני צריך ללכת למכון רישוי?

מיקי לוי: אני אתן לך דוגמה אחרת: מכון התקנים, שאני נלחם בו כבר שנים כי הוא מגדיל ומנפח את מחירי המוצרים, הוא צריך לבדוק כיסא שמכון תקנים באירופה – –

שלמה קרעי: אבל הוא הרגולטור.

מיקי לוי: – – לא במזרח אירופה, בגרמניה, אישר, כיסא לילדים לאוטו?

מיקי לוי: הוא צריך לבדוק את זה פה כדי לנפח את המחיר, למה?

מיקי לוי: אלה דברים שאני מבין בהם.

מיקי לוי: הדברים שהשר כהנא עשה אלה דברים שהוא מבין בהם יותר ממני.

שלמה קרעי: זה לא מכון תקנים שאנחנו רוצים לפתוח את השוק לתחרות.

שלמה קרעי: פה הוא הרגולטור, אם הם גובים הרבה כסף, תכריח אותם לגבות פחות כסף.

שלמה קרעי: מה זה עוד כמה עשרות מיליונים למערך הכשרות של הרבנות הראשית?

שלמה קרעי: מה, רק 50 מיליארד למנסור עבאס אפשר לתת?

מיקי לוי: הוא אמר מלכתחילה שזה לא כלכלי.

שלמה קרעי: הוא אמר שזה כן כלכלי.

מיקי לוי: אולי זה אפילו יעלה יותר.

מתן כהנא: שלמה, מבחינתי כשר לשירותי דת, המשקפיים שאני מסתכל בהם הם לא משקפיים כלכליים.

מתן כהנא: הם משקפיים של שיפור הכשרות.

מתן כהנא: אתה יודע למה זה לא כמו במוסך?

מתן כהנא: כי פה יש לי תקן-על, ותקן-על הוא תקן, ברוך השם, שאתה ואני מאמינים בו על מלא – ההלכה.

מתן כהנא: זה התקן-על שלנו.

מתן כהנא: לכן אני יודע שגם אם עכשיו שלושה רבני עיר שהוסמכו על ידי הרבנות הראשית לישראל, יגדירו תקן שהוא שונה מהתקן של הרגולטור, זה עדין יהיה בתוך הרגולציה הראשית.

שלמה קרעי: לזה אתה מקווה ואתה מצפה לזה, אבל זה פתח שייפתח וזו בעיה.

שלמה קרעי: כמו שלא עושים את זה ברישוי ולא עושים את זה במשרד הבריאות – למה רק בכשרות?

שלמה קרעי: אני לא יכול להעביר טסט במוסך שלי?

מיקי לוי: משרד התחבורה אישור ל-20,000 מכוני רישוי – – –

מתן כהנא: יש פה משהו.

מתן כהנא: למען האמת ייאמר פה שאנחנו לא נותנים למשרד רישוי ספציפי לתת תקנים אחרים, בזה שלמה צודק.

שלמה קרעי: פה לא, פה מאפשרים לקבוע תקנים חדשים.

שלמה קרעי: לפי ההלכה, לא לפי הרבנות הראשית.

שלמה קרעי: מה ההלכה?

שלמה קרעי: קריב חושב שההלכה היא אחרת.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, פה יש דברים של אמת במה ששלמה אומר.

מתן כהנא: אבל אם עכשיו הרגולטור היה רואה שמשרד הרישוי הולך עוד ועוד ומקציב עוד ועוד תקנים, היינו רואים שיצרן הרכב הזה טוען שאלה תקנים מיותרים, ויצרן הרכב הזה היה אומר שאלה תקנים מיותרים.

מתן כהנא: היינו רואים גורמי מקצוע רציניים טוענים שהתקנים של משרד הרישוי מרחיקי לכת ומאוד מאוד קיצוניים.

מתן כהנא: אז היינו אומרים: רגע, רגע, בואו נעשה סדר בדבר הזה.

מתן כהנא: ואני מרגיש שהסדר שאנחנו עושים כאן הוא בתוך מסגרת ההלכה, כי לקחתי פה אנשי מקצוע רציניים.

מתן כהנא: בסוף אני מקווה שגם אתה יודע שאני לא בא לפגוע בהלכה.

שלמה קרעי: אז אני אומר – אני לא אומר שאני לא דן אותך, אני דן אותך לכף זכות.

שלמה קרעי: אבל בעינינו, בעיניי, בעיני הרבנות הראשית, שהיא הגוף שהוסמך עד היום ושלוקחים לו חלק מהסמכויות האלה, זה מדרון חלקלק שיכול להביא לפגיעה חמורה.

מתן כהנא: אתה רוצה להמשיך את השיח הזה?

שלמה קרעי: לא, אני חושב – – –

מתן כהנא: אז אני רק רוצה להגיד שני דברים שבהם אני מחזק את הרבנות הראשית.

מתן כהנא: 1.

מתן כהנא: באמת, אמיתי, היום, כשהרבנות הראשית מגלה שרב פלוני נותן כשרות גרועה, היא לא יכולה לעשות כלום חוץ משיימינג ברשתות ולתלות פשקווילים.

מתן כהנא: היא לא יכולה לעשות כלום.

מתן כהנא: אני בונה גוף פיקוח של הרבנות שיכול לשלול מתאגידים את הזכות לתת כשרות.

מתן כהנא: 2.

מתן כהנא: אני כן נותן להם להיות אלה שקובעים את הסטנדרט המחייב ואני אומר לך שיש מספיק תמריצים בחוק הזה שיגרמו לכל נותני הכשרות לרצות מאוד להיות בנתיב הזה, הנתיב הראשי של הרבנות הראשית.

מתן כהנא: אני מקווה שכך יהיה, ותאמין לי, אני אדם מאוד ממלכתי.

מתן כהנא: הלוואי שרק הנתיב הזה שתחת הרבנות יעבוד.

שלמה קרעי: אני אגיד לך, אני גם אגיד משפט סיכום לנושא הזה, ברשותך.

שלמה קרעי: אני, בעיניי, במקום להרבות עוד ועוד כשרויות, עוד ועוד תקנים, היה צריך לקרות כאן להפך: לייתר את כל הבד"צים וכל הבג"צים וכל הכשרויות הנוספות שצריכות – להפוך את הרבנות לגוף שנותן שתי רמות של כשרות: כשר וכשר למהדרין.

שלמה קרעי: אם הרבנות הייתה יכולה להפוך לרגולטור כזה, שיודע לתת כשרות למהדרין – שזה יספק את כל מי שבאמת רוצה כשרות למהדרין, והכשר יספק את המינימום, וזה היה הופך למשהו אמיתי – זה לדעתי רפורמה הרבה יותר מאשר לפתוח לעוד ועוד כשרויות.

שלמה קרעי: כבר היום אנחנו טובעים בתוך כשרויות.

שלמה קרעי: אתם מוסיפים עוד תקנים ועוד כשרויות.

שלמה קרעי: בעיניי, זה גם לא יעיל וגם מדרון חלקלק.

מתן כהנא: בסוף השוק יסתדר ככה שלא יהיו המון נותני כשרויות.

מתן כהנא: בסוף השוק יסתדר, זה תחת רגולציה.

מתן כהנא: מה שחשוב שבסוף – שנינו יודעים שמה שחשוב זה שמי שרוצה לאכול כשר יאכל כשר, וכמה שיותר מקומות יהיו יותר כשרים.

מתן כהנא: בעזרת השם, זה מה שהתוכנית הזו תעשה.

מתן כהנא: יש שאלות מהקהל?

שלמה קרעי: תכף אנחנו נראה.

שלמה קרעי: נעשה הפוגה תכף.

שלמה קרעי: שני הדברים שהזכרת ביחד משאירים חור שחור.

שלמה קרעי: מי שרוצה לאכול יאכל כשר – זה תנאי הכרחי אבל לא מספיק, לא מספק.

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: כי הוא יאכל כשר במקום שהוא יכול לסמוך על הכשרות שלו, וכמה שיותר מקומות יהיו כשרים אבל הרבה אנשים לא יוכלו לאכול בהם, כי הם לא יסמכו על הכשרות שלהם.

שלמה קרעי: אז שתי המטרות שהצבת משאירות חור שחור, שבדיוק עליו אני מדבר.

מתן כהנא: לא, שלמה, ההפך.

מתן כהנא: מי שרוצה, מי שזה ממש בדמו – כמוני, כמוך – יעשה את הבירורים שלו ויבדוק שהוא הולך איפה שהתאגידים שהוא סומך עליהם.

מתן כהנא: כל השאר יעמדו בסטנדרט שהוא סטנדרט שהוא כשר.

מתן כהנא: זה מה שחשוב.

מתן כהנא: עכשיו, בזכות התחרות, בזכות זה שזה יהיה יותר יעיל, יותר מקומות ילכו לעשות תעודת כשרות, ואז יהיה יותר כשר בארץ.

מתן כהנא: הכשר יהיה יותר כשר, ויהיה יותר כשר.

שלמה קרעי: אוטופיה.

מיקי לוי: אבל גם היום, אם אינני טועה – תלמדו את חסרי ההבנה בעניין הזה, חסרי הידע – גם היום יש בד"ץ בית יוסף, בד"ץ חרדי, בד"ץ ההוא.

מיקי לוי: זה לא אוכל את זה, ההוא לא אוכל את זה.

שלמה קרעי: בדיוק מה שאמרתי.

שלמה קרעי: עכשיו מוסיפים עוד, ומשנים תקנים מינימליים אפילו במקומות מסוימים, ואני, שאני אוכל במקום שהוא כשר רבנות – לא אוכל בשר, מקפיד על בשר חלק, אז בשר אני לא אוכל במקום שהוא לא כשר למהדרין, אבל אני נכנס למקום שהוא כשר רבנות ואוכל.

שלמה קרעי: גם רבנות חלק, אני אוכל בשר חלק.

שלמה קרעי: אני סומך.

שלמה קרעי: בעיניי, הגוף המלכתי הזה של מדינת ישראל, שהוא הרבנות הראשית, הוא גוף עם משמעות מאוד עמוקה.

שלמה קרעי: כשבאים לסרס אותו קצת ולקחת לו חלק מהכוח, אפשר להציג את זה בצורה כמו שמתן מציג, אבל – – –

מיקי לוי: נראה לי שהוא מפשט ברפורמה הזו ממש, אבל ממש – – –

שלמה קרעי: לפשט זה לא תמיד הפתרון, כי מה זה לפשט?

שלמה קרעי: הוא גורם לעוד סוגי כשרויות.

מיקי לוי: יש יותר מדי רגולציה במדינה הזאת.

שלמה קרעי: דווקא מהכשרות צריך להתחיל?

שלמה קרעי: אני אתן לך רשימה של רגולציות שבוא, תבטל.

מתן כהנא: לסיכום, אני רק אומר:

מתן כהנא: בסוף, התוכנית – אם הייתי נצמד להסכם הקואליציוני זו הייתה תוכנית אחרת לגמרי.

מתן כהנא: לכן, לפחות זה, עכשיו אנחנו יודעים – – –

שלמה קרעי: עוד פעם אני שם לך נורית אזהרה, נורית אזהרה קטנה: כשאתה רואה שליברמן רוקד על הרפורמה שלך, תעשה חושבים.

מתן כהנא: ליברמן הוא שר האוצר וזכותו לשמוח, ואני לא מנהל את התוכניות שלי לשיפור שירותי הדת לפי שמחה של מישהו כזה או אחר.

שלמה קרעי: אז אני אומר לך שכדאי שתעשה חושבים כשאתה רואה שליברמן רוקד ומתגאה ברפורמה שלך.

מתן כהנא: דרך אגב, אני אומר לך: כשיש ביקורות ענייניות – נניח, הרב לאו שלח לי רשימה של הערות, ואנחנו מתייחסים אליהן.

מתן כהנא: וארגון כושרות בקשר קבוע איתי ושולח לי כל מיני הערות.

שלמה קרעי: ברגע שיבוא הרב לאו ויגיד: אני סומך את ידי על הרפורמה של שר הדתות – – –

מתן כהנא: אני רוצה להגיד את האמת, והיא מצולמת פה:

מתן כהנא: הרב לאו לא מרוצה מזה, ואני לא רוצה להפיל עליו דברים שהם לא נכונים.

מתן כהנא: הרב לאו, יש לו השגות קשות.

מתן כהנא: אני רק אומר שהדרך לעבוד זה לא בלצעוק "אנטיוכוס", אלא לבוא עם ביקורות אמיתיות.

מיקי לוי: אני חייב להגיד כמה נעים לי לראות את הוויכוח הענייני הזה בין השר כהנא לבינך, חבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: כשיושבים כאן וצועקים לשר במדינת ישראל "אנטיוכוס", זה פשוט באמת לעשות קרע בעם.

מיקי לוי: זה פשוט להוציא דברים מהקשרם.

שלמה קרעי: תשמע, אני אולי קטן בהבנה שלי ביחס למה שאולי גפני וליצמן – – –

מיקי לוי: זו שנאת חינם.

שלמה קרעי: תראה, עוד פעם, אנחנו משתמשים כאן במילים בוטות ומשתמשים בביקורת חריפה ואני לא חושב שמתכוונים עכשיו – כשאמרו למתן כהנא "אתה אנטיוכוס", זאת אומרת אתה מומר ואתה לא יהודי.

שלמה קרעי: האמירה שלהם היא מתוך מקום כואב, שאתה מביא כאן למקום שיבואו ויאכלו לא כשר.

שלמה קרעי: גם אנטיוכוס רצה לתת לאכול לא כשר והכריח אנשים לאכול לא כשר.

מיקי לוי: – – – "תרנגול הודו" ו"בריון", וגם לא כיניתי בכינויים נוראיים שר בישראל.

שלמה קרעי: מיקי, אני אגיד לך באמת עכשיו: אני לא משתתף במשחק של יפי הנפש מהצד השמאלי של המפה, כי אנחנו ספגנו קיתונות של שופכין לא פחות, והכי הרבה ספג בנימין נתניהו, הוא ומשפחתו וילדיו, ואף אחד לא קם וגינה.

שלמה קרעי: פה עמדו וצעקו עליהם "נוכלים" – – –

מיקי לוי: אני מעיד על עצמי שאף פעם לא התייחסתי למשפחתו.

מיקי לוי: כן אמרתי מה כתוב על התיק שלו.

מיקי לוי: אני מודה, חד-משמעית.

מיקי לוי: אבל לא דיברתי בגנותו.

שלמה קרעי: אין לי פה ציטוטים שלך, אבל רבים אחרים מהקואליציה שלך כן עמדו פה.

מתן כהנא: יש הבדל בין להגיד "אתה אנטיוכוס", לבין להגיד "אתה עושה מעשה אנטיוכוס".

שלמה קרעי: בסדר, בוא, אני לא מסנגר עכשיו על אף אחד, אבל אני בטוח שהדברים נאמרים מכאב אמיתי, מאנשים שאכפת להם מהיהדות, מהמרחב הציבורי של המדינה היהודית שלנו.

מתן כהנא: אני רק רוצה להגיד לאדוני היושב-ראש שגם אחרי שהיו פה חברי כנסת שעמדו על הבמה וצעקו צעקות קשות נגדי – חיבוקים ונשיקות בפרסה.

מתן כהנא: אז הכול בסדר.

שלמה קרעי: זה מה שאני מסביר.

מתן כהנא: אבל זה חבל, למה זה חבל?

מתן כהנא: כי הציבור לא רואה את החיבוקים והנשיקות בפרסה, הם רואים פה את הצעקות.

שלמה קרעי: זה מה שאני מסביר, שזה לא ברמה האישית.

שלמה קרעי: הכאב כאן הוא כאב ציבורי, וזאת הדרך – – –

מתן כהנא: למען הסר ספק, גפני לא חיבק אותי ונישק אותי בפרסה.

שלמה קרעי: נדאג לזה גם כן.

שלמה קרעי: בכל מקרה, שלא כמוך, שאותך אני דן לכף זכות, השר, את ליברמן אני ממש לא דן לכף זכות.

שלמה קרעי: ליברמן הוא מומר להכעיס, ליברמן בוקר וערב מחרף ומגדף מערכות אלוהים חיים.

שלמה קרעי: אתה יודע, תראה באיזו עזות מצח – – –

מתן כהנא: שהיושב-ראש יקשיב.

שלמה קרעי: נמתין, יש לנו זמן.

שלמה קרעי: תראה באיזה עזות מצח ליברמן – מה הוא עשה לפני שבועיים?

שלמה קרעי: הוא תדרך כתבת ב-ynet, הדר גלעד, בידיעה אנטישמית, לא פחות.

שלמה קרעי: ידיעה אנטישמית שבאה מבית מדרשו, מתדרוך של שר האוצר, שהוא אומר כאן:

שלמה קרעי: במקום סבסוד מעונות יום לבני ישיבות, 55 מיליון שקל למניעת אלימות במשפחה.

שלמה קרעי: זה, אתה יודע, מזכיר את הימים האפלים של ימי הביניים – היהודים שלוקחים את הכסף של המדינה ובגללם אין לכם מה לאכול, אין לנו כסף לתת לכם לטפל בדברים כל כך קשים.

שלמה קרעי: באמת ליברמן, לא ממשלת הג'ובים המנופחת הזו, לא השר בלי תיק שלך, שמבזבז עוד כמה מיליונים על הנורבגי שייכנס כאן במקומו.

מיקי לוי: מכיוון שאתה ואני היינו שותפים לדרך של מלחמה קשה באוצר להוציא 47 מיליון שקל בעבור החינוך החרדי המיוחד, ולא עניין אותנו שזה חינוך חרדי אלא מגיע להם בדיוק כמו לכל אחד, אז אני תמים דעים איתך.

שלמה קרעי: הביקורת לא מופנית כלפיך – –

מיקי לוי: לא, להפך.

שלמה קרעי: – – ואתה יודע מה?

שלמה קרעי: אני מאוד מאוד מקווה – לצערי זה לא מגיע לכאן בשינוי חוק.

שלמה קרעי: זה משהו שנתון לסמכות של שר האוצר ושרת הכלכלה.

שלמה קרעי: זה דבר שמטריף אותי, שדבר כל כך מהותי, שיכול לפגוע בעשרות אלפי משפחות, עובר בחתימה של אדם, ששם – – –

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: נדחה, אבל לא בגלל החרדים, נדחה בגלל רע"מ, כנראה, ואני מקווה שהם ימשיכו לדחות את זה עוד ועוד.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: אני מאוד מקווה שאם זה היה מגיע לכאן, היו נמצאים בקואליציה אנשים ערכיים שלא היו נותנים לזה לקרות.

שלמה קרעי: אני מאוד מקווה, למרות שראיתי כבר בנושאים אחרים, חשובים לא פחות, שכולם כאיש אחד כאן הצביעו עם העמדה של הקואליציה ושל הממשלה.

שלמה קרעי: בכל מקרה, ליברמן, אין לך בושה.

שלמה קרעי: אתה מאשים את החרדים בזה שהם לקחו כסף בשביל הילדים הקטנים שלהם, כמו כל אזרחי ישראל – אגב, כמו כל סטודנט.

שלמה קרעי: סטודנט למדעי הרוח הולך ולומד עשר שנים באוניברסיטה כדי להיות דוקטור למדעי הרוח, ויש לי כבוד גדול אליו, אבל באותה מידה יש לי כבוד גדול לאדם שלומד את מדעי הרוח של היהדות שלנו; שיושב בכולל.

שלמה קרעי: אגב, הרבה מהם – אם מדברים על יציאה לשוק העבודה – הרבה מהם אחרי עשר שנים רוכשים מקצוע, אם זה רבנות, אם זה שחיטה, אם זה סופרי סתם ואם זה מוהל, ואם זה מורה בבית ספר.

שלמה קרעי: הרבה מהם בסופו של דבר כן יוצאים לעבודה.

שלמה קרעי: העניין הזה, להפלות דווקא אותם לעומת סטודנטים אחרים שיושבים ולומדים ולפגוע בדבר שקדוש לעם היהודי, לפגוע בילדים הקטנים, ועוד להאשים אותם בזה שעד היום לא היה כסף למניעת אלימות בגלל זה, זה גובל ברמה אנטישמית.

שלמה קרעי: אני ממש מתבייש ששר האוצר של מדינת ישראל מעז לתדרך ככה עיתונאים.

שלמה קרעי: אני רוצה לומר לו, לליברמן, שכדאי שייטול קורה מבין עיניו.

שלמה קרעי: לפני שהוא הולך ומאשים כמה ילדים קטנים, שיסתכל על הנורבגי שלו, על השר בלי תיק שלו, שהולך לבזבז מיליונים רבים לאזרחי ישראל.

שלמה קרעי: עשרות מיליונים אתה שופך, שר האוצר, על שיפוץ הבתים של בנט ולפיד במעון הפרטי ובמעון הרשמי.

שלמה קרעי: כל מעון כזה, משפצים אותו במיליונים.

מיקי לוי: – – – בבית.

שלמה קרעי: לא, לא, אני חושב שיצא 8 מיליון שקל על שיפוץ הבית של ראש הממשלה החליפי.

שלמה קרעי: אני קיבלתי רשימה, הבית של בנט, קרוב – – –

מיקי לוי: מחליפים לו מטבח – – –

שלמה קרעי: לא יודע.

שלמה קרעי: לא משנה, רק להקים מערכות אבטחה שיאבטחו ראש ממשלה.

מיקי לוי: – – – תאמין לי, זה חונק.

שלמה קרעי: ביחד עם המערכות האלה, בסוף מגיע שיפוץ כללי של הבית.

מתן כהנא: אתה יודע כמה אני מתחנן – – –

מיקי לוי: לפני שבועיים חגגו לי יום הולדת.

מתן כהנא: מזל טוב.

מיקי לוי: משפחה וחברים.

מיקי לוי: אחת התחנות הייתה בימ"מ.

מיקי לוי: שמו לי שלוש מטרות גוף, ובמרחק שמו מטרה – – – עם ארבעה בלונים.

מיקי לוי: ונתנו לי להיכנס – – – אני חלוד לחלוטין, הפחד אחז בי.

מתן כהנא: הצלחת?

מיקי לוי: פגעתי בכול.

מיקי לוי: האיש של השב"כ אמר, בוא'נה, אתה חד – – – לעשות לי מטווח כל שלושה חודשים – – – זה מה שביקשתי.

מתן כהנא: שיורידו לך – – –

שלמה קרעי: אבל מי הייתה הדמות, אדוני היושב-ראש?

מיקי לוי: מטרה – – –

מתן כהנא: שלמה, אתה יודע שזה יום ההולדת שלי היום?

מתן כהנא: י"ח באב – – –

שלמה קרעי: מזל טוב.

שלמה קרעי: מזל טוב.

מיקי לוי: מזל טוב, בהצלחה.

שלמה קרעי: עד 120 בבריאות, בשמחה ובדברים טובים לעם ישראל.

מתן כהנא: תודה.

שלמה קרעי: אגב, מכובדי השר, אם רצינו שאלות מהקהל, קיבלתי כאן שאלה מהקהל.

שלמה קרעי: הוא אומר ככה: אני גדיאל מבאר שבע, חבר ועד המשגיחים.

שלמה קרעי: חבריי מהוועד ישבו עם השר כהנא לפני שבועיים.

שלמה קרעי: הוא שמע את עמדתנו, משגיחי הכשרות, וכביכול הבין את עמדתנו, והוא הזדעזע.

שלמה קרעי: לבקשתנו, הוא הבטיח לשתף אותנו בתהליך – אנחנו שעובדים בשטח – ובסופו של דבר דילגו מעלינו והולכים להעביר 4,000 משגיחים בעלי משפחות לחברות כוח אדם.

מתן כהנא: ברשותך, אני אענה לו, בסדר?

שלמה קרעי: בבקשה, בשביל זה אנחנו כאן.

מתן כהנא: ישבתי באמת עם נציגים של המשגיחים, ובאמת הזדעזעתי מתנאי ההעסקה שלהם.

מתן כהנא: אני לא יודע כמה אתה מודע לזה.

מתן כהנא: היום המשגיחים, אין להם מעסיק קבוע.

מתן כהנא: לפי המקומות שהם משגיחים, ככה הם מקבלים שכר מבעלי העסקים.

מתן כהנא: הם תיארו שם תמונה שלפיה לעיתים בעלי העסקים משלמים למשגיחים אחרונים מכל העובדים במסעדה.

מתן כהנא: הם מתחילים לעבוד, נניח, בשמונה מקומות, ובדרך נסגרים שניים-שלושה במהלך החודש.

מתן כהנא: הם חושבים שהם יתחילו עם משכורת כזאת ולא עם משכורת אחרת.

מתן כהנא: הם הראו לי שהמשכורות באמת מזעזעות.

מתן כהנא: מה שהם אמרו לי הוא שמה הכי חשוב להם זה יציבות תעסוקתית.

מתן כהנא: יציבות תעסוקתית, זה מה שהם רוצים.

מתן כהנא: אין להם תנאים היום, אין להם כלום.

מתן כהנא: אתה יודע שהיום משגיח משודך למקום.

מתן כהנא: אם עכשיו משגיח חולה, לא עלינו, או יוצא לחופש פעם בשנה, הוא צריך לדאוג להביא איזה חבר שישגיח במקומו, להעביר לו כסף למשכורת שלו, בקיצור בוקה ומבולקה.

מתן כהנא: בתוכנית הזאת סוף-סוף יהיה להם מעסיק, שייתן להם תנאים סוציאליים.

מתן כהנא: הם ידעו מה המשכורת שלהם, בעזרת השם, משכורת טובה וראויה.

מתן כהנא: הכי חשוב להם – – –

שלמה קרעי: אבל אתה משתף אותם בתהליך?

שלמה קרעי: כי נשמע – – –

מתן כהנא: תאמין לי, התייעצתי גם עם משגיחים.

מתן כהנא: הכי חשוב להם – – –

שלמה קרעי: לא עם משגיחים, כנראה יש ועד של המשגיחים.

מתן כהנא: זה לא בדיוק.

מתן כהנא: אבל הכי חשוב להם זה שיהיה להם ביטחון תעסוקתי, וזה הדבר שיגיע להם עכשיו, ביטחון תעסוקתי עם תנאים סוציאליים.

שלמה קרעי: אדוני השר, אני אשמח אם תקבל את אותם אלה שנפגשו איתך בעניין.

מתן כהנא: הם יודעים להגיע אליי.

שלמה קרעי: אז כנראה שהם לא מצליחים.

שלמה קרעי: אגב, עוד מישהו כותב לך: אשמח שתשאל את השר מדוע הוא לא מתראיין לאחרונה, במיוחד בתקופה הזו, כשהוא מדבר על הרפורמה הגדולה בכשרות.

שלמה קרעי: לפני הבחירות הוא הרבה להתראיין, כמעט בכל כלי תקשורת אפשרי, ועכשיו כמעט לא שומעים אותו.

מתן כהנא: כשיהיה לי משהו חשוב להגיד לאומה, אני אמצא את הדרך לעשות את זה.

שלמה קרעי: טוב, נתקדם.

שלמה קרעי: אז לא עשרות המיליונים ששופכים על שיפוץ הבתים; לא עשרות חברי הכנסת הנורבגים, שחוץ מ"קום, שב, הרם אצבע, הורד אצבע", הציבור לא באמת יודע מה עושים בשבילו – או שבעצם כן יודע; חבורה שבלי בושה – אתה יודע, האמת היא שלמעשה אין להם שיקול דעת.

שלמה קרעי: אני לא יודע למה אני אומר "בלי בושה".

שלמה קרעי: אין להם שום שיקול דעת.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, לטעמי כיושב-ראש הרשות המחוקקת אתה צריך לעשות מהפכה בעניין הזה.

שלמה קרעי: הרי אחד התפקידים המשמעותיים ביותר של הכנסת זה פיקוח על עבודת הממשלה.

שלמה קרעי: רבע מחברי הכנסת שיושבים כאן על הספסלים לא מסוגלים לפקח אפילו במילימטר על עבודת הממשלה.

שלמה קרעי: ברגע שהם יזיזו אצבע כנגד הממשלה, באותו רגע השר מפעיל את המנגנון לאחור ומעיף אותם מהכנסת.

שלמה קרעי: רבע מחברי הכנסת לא מסוגלים להרים כאן אצבע כנגד הממשלה, לא בהצבעת אי-אמון – הרי אם חבר כנסת כזה יצביע אי-אמון, מה יקרה?

שלמה קרעי: הממשלה נופלת והוא עף החוצה.

שלמה קרעי: הוא לא יכול.

שלמה קרעי: הוא חושב שהממשלה עושה טעויות חמורות, ומתנהלת באופן כושל, והוא לא יעשה את זה, כי הוא עף החוצה.

שלמה קרעי: יש כאן רבע מהכנסת הזאת שפועלים באופן הפוגע דרמטית במעמדה של הכנסת.

מתן כהנא: במה זה שונה מכנסת רגילה?

שלמה קרעי: כנסת רגילה?

שלמה קרעי: אתה חבר כנסת?

שלמה קרעי: תראה את עמיחי שקלי, למשל, יש לו עצמאות.

שלמה קרעי: הוא חושב שאתם עושים טעות חמורה, הוא יספוג כנראה, אולי ייחשב כפורש, אולי יחטוף סנקציות, אבל לנבחר ציבור יש משמעות.

שלמה קרעי: כאן יש לך 20 ומשהו חברי – – –

מתן כהנא: גם האנשים האלה ברשימה.

מתן כהנא: אני רוצה לטעון טענה, תתווכח איתה.

מתן כהנא: על גודל הממשלה אפשר להתווכח – טוב, לא טוב, גדול, קטן, רע מאוד.

מתן כהנא: אני חושב, וגם חשבתי את זה קודם, שכל שר חייב להתפטר בנורבגי.

מתן כהנא: כל שר.

מתן כהנא: לא כדי שהשר יעבוד, כדי שחברי הכנסת יתפקדו בכנסת.

שלמה קרעי: לא בנורבגי, שיתפטר.

שלמה קרעי: למה נורבגי?

מתן כהנא: כי חשוב שיהיו פה 120 אנשים שעובדים.

שלמה קרעי: אבל לא בנורבגי.

שלמה קרעי: שיתפטר.

מתן כהנא: אנשים שעובדים.

שלמה קרעי: שיתפטר לגמרי מהכנסת.

שלמה קרעי: תקום ממשלה, ואם היא תיפול, הולכים הביתה.

שלמה קרעי: ברגע שאתה מחזיק אותם כמו בני ערובה, רבע מחברי הכנסת לא יכולים להרים אצבע כנגד הממשלה.

שלמה קרעי: לא בוועדות.

שלמה קרעי: אני בוועדות הייתי יוצא נגד הממשלה, נגד השר ישראל כץ כשהיה שר האוצר.

שלמה קרעי: הוא היה מביא דברים שלא מצאו חן, אתה זוכר, מיקי?

שלמה קרעי: הייתי יוצא נגד.

שלמה קרעי: הייתי מגיש הסתייגויות נגד הממשלה.

שלמה קרעי: חברי כנסת נורבגים לא יעשו את זה.

מיקי לוי: אני רוצה להגיד גם לך וגם לשר שהגיע הזמן שבאומץ – וגם אמרתי את זה קודם, שמספיק עם הנורבגי הזה.

מיקי לוי: הכנסת, 120 חברי כנסת, ברור לי לחלוטין שזה אקוויוולנטי לימי קדם.

מיקי לוי: צריך להגדיל את הכנסת.

מיקי לוי: כשנקבעו 120 חברי כנסת כחברי הסנהדרין היו פה שלוש ועדות ו-900,000 איש.

מיקי לוי: המטרות השתנו, האיומים השתנו, האיומים הביטחוניים, האיומים הכלכליים.

מיקי לוי: הכול פה השתנה.

מיקי לוי: יש כאן מעל 15 או 16 ועדות כנסת, יש כאן עשייה רחבה מאוד, ולכן צריך לבוא באומץ ולהגיד: אוקיי, 120 חברי כנסת בבסיס.

מיקי לוי: אולי בית תחתון – – –

שלמה קרעי: של עוד 60.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: לא יודע אם עוד 60, אולי עוד 20.

שלמה קרעי: הממוצע במדינות – – –

מיקי לוי: אנחנו אחד הפרלמנטים הכי קטנים באירופה, חוץ ממדינה אחת.

שלמה קרעי: הממוצע של המדינות הדומות אלינו במספר האוכלוסייה הוא 200 חברי פרלמנט.

מיקי לוי: אני לא רוצה להגיע לשם, אני רוצה עוד 25 חברי פרלמנט כדי שהוועדות יעבדו כמו שצריך, שהשרים יהיו גם חברי כנסת וגם שרים, ויבואו לכאן.

מיקי לוי: כדי לא לפגוע במושג סנהדרין – הרי בסך הכול 70 חברי סנהדרין עברו מירושלים ליבנה עם החורבן.

מיקי לוי: היו רק 70.

שלמה קרעי: סנהדרין זה 71, סנהדרין גדולה זה 71.

מיקי לוי: ואז יש סנהדרין הגדולה, יכול להיות – –

שלמה קרעי: – – – בגדולה היו 120.

מיקי לוי: – – יכול להיות שנעשה סנהדרין הקטנה של עוד 25, עוד 30, כדי לא לפגוע במהות.

שלמה קרעי: סנהדרין קטנה זה 23, אגב.

שלמה קרעי: סנהדרין קטנה זה 23.

שלמה קרעי: צריך עדה שופטת ועדה מצלת, זה עשרה ועשרה ועוד – – –

מיקי לוי: אם אנחנו, לבחירות הבאות, נקים ועדה משותפת, כשהגל הזה של היחסים יעבור, ונקים ועדה משותפת של הצד הזה והצד הזה, של חשיבה מחוץ לקופסה, ונביא אנשי מדעי המדינה, נביא את המכון לדמוקרטיה שייעץ לנו – אני כבר ישבתי איתם, אני מודה.

מיקי לוי: נצטרך להוסיף פה חברי כנסת, כי אי-אפשר לעבוד ככה.

מיקי לוי: אתה ואני היינו צוחקים על חברי הכנסת שמגיעים לוועדת כספים רק להצבעה, מרימים אצבע על 4 מיליארד שקל, ולא מבינים על מה.

מיקי לוי: רק חלק עשו שיעורי בית – אתה, אני, עשינו שיעורי בית.

מיקי לוי: ידענו על כל שקל, לאן הוא הולך.

מיקי לוי: המצב הזה חייב להיפסק, זהו פרלמנט קטן עם בעיות גדולות.

שלמה קרעי: אני מסכים.

שלמה קרעי: עם זה אני יכול להסכים, אבל מה שקורה היום – לא רק הכמות – זה שיש כאן רבע מחברי כנסת שלא עצמאיים ותלויים מאוד במי שהכניס אותם.

שלמה קרעי: זאת פגיעה אנושה.

מתן כהנא: אני מודה שזה רעיון מעניין, מה שאמרת.

מתן כהנא: לא חשבתי עליו מספיק.

מתן כהנא: ההופכי זה שבממשלה פתאום יהיו שרים שהם שבויים של – – –

שלמה קרעי: מה זה שבויים?

שלמה קרעי: שלנו?

שלמה קרעי: כן?

מיקי לוי: אם אנחנו נגדיל את זה ל-145, בהסכמה, לבחירות הבאות, נגדיל את הכנסת, נעשה – איך אמרת, סנהדרין קטן זה 23, לא ידעתי, אני מודה, תודה לך.

מיקי לוי: נעשה עוד 23, אז לא נפגע במושג סנהדרין של 120, נוסיף סנהדרין קטנה, יהיו עוד 23 חברי כנסת.

מיקי לוי: השרים ימשיכו להיות חברי כנסת, יופיעו כאן, ויהיו חברי כנסת שיעבדו בוועדות.

מיקי לוי: לפני 73 שנה נקבעו 120 חברי כנסת, כשהיו שלוש ועדות, זה אבסורד.

מתן כהנא: כשהייתי חבר כנסת, אני אומר לך שהרגשתי שאני לא עושה את התפקיד שלי כמו שצריך.

מיקי לוי: בוודאי.

מתן כהנא: כלום.

מתן כהנא: כמו שאמרת, הייתי רץ מוועדה לוועדה, שואל איך להצביע.

מיקי לוי: נכון.

מתן כהנא: הייתי לוקח את הנושאים – – –

מיקי לוי: אני מקווה מאוד שבהסכמה נתקן את זה, ואז, ציבורית, כל חברי הבית יהיו שותפים למחשבה, וציבורית, נסביר שהפרלמנט הישראלי איננו יכול להמשיך לעבוד כך.

מיקי לוי: נקבעו 120 כשהיו פה 900,000 איש ושלוש ועדות כנסת.

מיקי לוי: יש היום קרוב לעשרה מיליון.

מיקי לוי: המטרות, האיומים, הבעיות הכלכליות, החינוכיות – הכול השתנה פה.

מיקי לוי: יש 16 או 17 ועדות.

מיקי לוי: אי-אפשר להמשיך כך.

מיקי לוי: לכן, כשאתה בא, ורק צד אחד פתאום רוצה להגדיל, אז עומדים בטלוויזיה ואומרים: נו באמת, איזה בזבוז – מין חוסר הבנה.

מתן כהנא: משתנה כל הזמן בין הצדדים – – –

מיקי לוי: נכון, זה משתנה, ואם זה יהיה בהסכמה לקראת הבחירות הבאות, זה ייראה אחרת.

שלמה קרעי: אתה יודע, קודם כול, הלוואי, אני בעד.

שלמה קרעי: כמו שאמרתי, יש בעיה חמורה מאוד.

מיקי לוי: אם זה יהיה בהסכמה, אני לוקח על עצמי.

שלמה קרעי: יש בעיה חמורה עם מה שקורה עכשיו, אבל הבעיה שיכולה להיות זה שתקום ממשלה – לא יודע אם יותר נוכלת מהממשלה הזאת, וגם עם 150 חברי כנסת בסוף תעשה נורבגי.

מיקי לוי: לא, אז אם אנחנו נביא את זה, אנחנו נדע לבטן את זה, לפחות לכמה שנים.

מיקי לוי: יהיו חבורה של מומחים ממדעי המדינה, מסוציולוגיה, מהמכון הדמוקרטי.

מיקי לוי: נעשה משהו רציני, לא נעשה חאפ-לאפ.

שלמה קרעי: יותר מכל אלה שהזכרת אני סומך על עצמנו.

מיקי לוי: אין בעיה, אנחנו נוביל את זה.

מיקי לוי: אבל בואו נעשה שותפות.

עידית סילמן: יש לשלמה קרעי הצעת חוק – – –

מתן כהנא: יש לך עוד חמש דקות.

שלמה קרעי: מה פתאום, לא.

מיקי לוי: יש לו עד 10:00.

שלמה קרעי: יש לי עוד לפחות שעתיים.

מיקי לוי: לכן כיף לו שאנחנו מנהלים איתו דיאלוג, כי הוא מעביר את הזמן.

עידית סילמן: הוא הגיע ב-06:30.

שלמה קרעי: לא, הגעתי לפני, התפללתי פה בחדר בצד.

עידית סילמן: אה, יפה.

מיקי לוי: הוא הגיע לפני, יצא, חזר עם כוס שתייה.

מיקי לוי: אני עוקב אחרי כולם.

שלמה קרעי: טוב, אני רוצה לעשות הפוגה קומית לשאלות מהקהל.

מתן כהנא: אני ברשותך רגע אעשה דיון קטן.

מתן כהנא: אני במליאה, אני פשוט – – –

מיקי לוי: בסדר, כל זמן שאתה באולם, אתה יכול.

שלמה קרעי: אבל אם השר לא נמצא, נשאיר את השאלות מהקהל לכשהוא יחזור.

מתן כהנא: לא, לא, אני פה.

שלמה קרעי: לא, אבל אתה לא מקשיב, צריך להקשיב.

שלמה קרעי: אלה שאלות מהקהל.

מיקי לוי: הוא יסיים ויחזור, ואתה תמשיך – – –

עידית סילמן: אנחנו נשאל, אנחנו נשאל – – –

שלמה קרעי: אז אותה חבורה – אמרתי, בלי בושה, אבל אולי לא בלי בושה, כי אין להם ברירה – אותה חבורה, ואדוני היושב-ראש, אתה בכללה, למרות שאני יודע שעשית את זה בכאב, אבל בכל זאת, הצביעו כאן נגד הציבור, נגד הזוגות הצעירים.

שלמה קרעי: לפני שבועיים באה הצעת החוק להגברת התחרות במונופול הבנקאי, לביטול עמלת פירעון מוקדם על המשכנתה, הצעת חוק שרבים מחברי הקואליציה, כולל מירב בן ארי, שאשא ביטון וגם אתה, אדוני, הייתם חתומים, ואיכשהו כולם בסוף הצביעו נגד ההצעה הזו, וגרמו – אתה יודע למה הצבעתי נגד, אגב?

שלמה קרעי: אתה יודע שהשר, שכאילו הציע לדחות בחודש, שזה אחרי החגים – יש להם הצעה; אנחנו הרי מכירים את ההצעה שלהם.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: לא, אבל ההצעה שלהם זאת הצעה לפתוח מסלול נפרד, בלי עמלת פירעון מוקדם.

שלמה קרעי: זאת בדיחה.

שלמה קרעי: זאת הצעה שהם הציעו לנו כבר לפני חמש שנים.

מיקי לוי: זה לא טוב – – –

שלמה קרעי: בוודאי, הרי מה יקרה במסלול הנפרד הזה?

שלמה קרעי: הם יעלו את הריביות בצורה כזאת שלא תשתלם לאף אחד, ולא עשית כלום.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: כן, אבל זה עדיין יהיה מסלול אחר.

שלמה קרעי: כאן עדיין התחרות נושכת אותם.

שלמה קרעי: לאט-לאט זה מסתדר, לאט-לאט, ואנחנו נמשיך.

שלמה קרעי: תכף, יש לי הרבה מה לדבר על הבנקים, אנחנו נדבר על זה בהמשך.

שלמה קרעי: אבל את הסיפור הזה, שהשר אמר:

שלמה קרעי: כן, אתה פוגע – הוא בסך הכול מביא הצעה ממוחזרת, ותמיד הפיקוח על הבנקים בא עם איגוד הבנקים והציע את זה, גם אז, לאיתן כבל.

שלמה קרעי: אז ישבתי שם עם יואב קיש, וזה עבר, בניגוד לעמדת הפיקוח ואיגוד הבנקים, פה אחד, אושר לקריאה שנייה ושלישית, למרות ההצעה הזאת.

שלמה קרעי: ההצעה הזאת נדחתה על הסף, כי היא לא רצינית ולא אמיתית.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: כן, אבל כנראה שאפשר.

שלמה קרעי: אתמול ראיתי שהקואליציה כן החליטה להצביע בעד הצעה של חברת כנסת מהאופוזיציה.

שלמה קרעי: אז כנראה שכשרוצים, אפשר.

שלמה קרעי: אני מצר על זה שדווקא הצעה כל כך חשובה, שאנחנו מקדמים כל כך הרבה זמן, נדחתה.

מיקי לוי: מסכים.

שלמה קרעי: אולי תצליח להשפיע כיושב-ראש הרשות המחוקקת.

מיקי לוי: ננסה.

שלמה קרעי: הרי אם הממשלה משנה את עמדתה, זה שינוי נסיבות, ואפשר מייד להביא את זה שוב.

שלמה קרעי: אגב, ישבתי אתמול עם בועז טופורובסקי, ב-02:00 הוא היה אצלי במשרד, יצאנו להפוגה קטנה.

שלמה קרעי: אמרתי לו שזה דבר מאוד מאוד חשוב לי, ודבר חשוב לאנשים.

שלמה קרעי: הוא אמר לי: בוא, אני אעשה את זה איתך ביחד.

שלמה קרעי: אז אני מקווה שחברים כמוכם – – –

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: לא צריך להיכנס לנעליך, החוט המשולש, כן?

מיקי לוי: אני מודה שזו הצעה חשובה מאוד.

שלמה קרעי: בכל מקרה, אדוני היושב-ראש, ליברמן, שרוצה לזרוק את החרדים ממריצה למזבלה הקרובה, מעדיף אותם גם רעבים וגם מעונים.

שלמה קרעי: בשנאה תהומית הוא גורם לנשים חרדיות שיעדיפו לאכול לחם צר ומים לחץ, כמאמר חכמינו בפרקי אבות: "כך היא דרכה של תורה, פת במלח תאכל ומים בַמְשׂוּרה תשתה ועל הארץ תישן – – – ובתורה אתה עָמֵל.

שלמה קרעי: אם אתה עושה כן – – – אשריך בעולם הזה וטוב לך לעולם הבא".

שלמה קרעי: נשים חרדיות לא יצאו לעבוד, או שיצאו לעבוד אבל ישתכרו פחות, בגלל שליברמן לקח את האוכל מהילדים שלהן כדי לחלק ג'ובים לחבר'ה, ואולי אולי עוד כמה מיליונים לחשבונות בנק, שאנחנו לא יודעים עליהם.

שלמה קרעי: אז לכבוד ליברמן, שונא היהדות והחרדים, לכבוד קריב, מקעקע היהדות, לכבוד זנדברג, מחריבת דוכני התפילין, ולכבוד שאר עוכרי ישראל, שרוצים להחריב לנו את התורה והיהדות, נאמר כמה דברים בשבח לימוד התורה.

שלמה קרעי: נתחיל בענייני דיומא.

שלמה קרעי: הזכרנו קודם שאנחנו נמצאים בתקופה של השבעה דנחמתא, שבעה שבועות שבהם קוראים בהפטרות של השבת הפטרות של נחמה.

שלמה קרעי: מי שיתבונן בהפטרות האלה – אלה הפטרות שבאות מתוך ספר ישעיה, הפטרות של נחמה מתוך פרקים בספר ישעיה.

שלמה קרעי: ומי שיבדוק את הסדר יראה שההפטרות האלה לא מסודרות לפי הסדר של הפרקים, הן לקוחות בצורה שונה, בצורה הפוכה, כן?

שלמה קרעי: לסירוגין, פעם מקדימה, פעם מאחורה, ולא לפי סדר הפרקים.

שלמה קרעי: ולמה זה?

שלמה קרעי: כהערת אגב – תכף נמשיך בשבח לימוד תורה, אבל כהערת אגב, למה הן לא מסודרות לפי הפרקים?

שלמה קרעי: האבודרהם מסביר כי למעשה יש כאן איזשהו דיאלוג בין הקדוש ברוך הוא לבין כנסת ישראל, בהפטרות האלה.

שלמה קרעי: בהפטרה הראשונה שקראנו השבוע, "נחמו נחמו עמי", הקדוש ברוך הוא אומר בעצם – הוא לא הולך לנחם את עם ישראל בעצמו, אלא אומר לנביאים: לכו תנחמו את עם ישראל, לכו תנחמו את עמי, נחמו נחמו עמי, אחרי החורבן.

שלמה קרעי: אבל עם ישראל זה עם שלא מוותר בקלות, הוא מסרב לקבל את הנחמה.

שלמה קרעי: הוא אומר לנביאים, בהפטרה שנקרא השבת: "ותאמר ציון עזבני ה' וה' שכחני".

שלמה קרעי: הוא אומר לנביאים שכשהקדוש ברוך הוא החריב אותנו, החריב את בית המקדש, הוא עשה את זה בעצמו, לא על ידי שליח.

שלמה קרעי: כתוב: "ממרום שלח אש בעצמותי וירדנה".

שלמה קרעי: הוא בעצמו שלח את האש.

שלמה קרעי: אז עכשיו, כשהוא רוצה לנחם אותנו, הוא שולח אלינו שליחים, "נחמו נחמו עמי"?

שלמה קרעי: לא מקבלים.

שלמה קרעי: "ותאמר ציון עזבני ה'".

מתן כהנא: הפטרה, פרשת – – –

שלמה קרעי: פרשת עקב.

שלמה קרעי: אני בדיוק מסביר: לפי אבודרהם, הוא מסביר את הדיאלוג שיש בשבע ההפטרות האלה, אדוני השר.

שלמה קרעי: אלה הפטרות שאם תתבונן, אתה תראה שהן לא מסודרות לפי סדר הפרקים בישעיה, אלא בצורה אחרת, והוא מסביר שיש כאן דו-שיח בין הקדוש ברוך הוא לבין כנסת ישראל.

שלמה קרעי: הוא אומר לנביאים: "נחמו נחמו עמי", והם אומרים: לא.

שלמה קרעי: "ותאמר ציון עזבני ה'".

שלמה קרעי: אנחנו לא מוכנים לקבל נחמה ביד שליח, שיבוא הקדוש ברוך הוא בעצמו וינחם אותנו.

שלמה קרעי: ואז בהפטרה חוזרים הנביאים לקדוש ברוך הוא ואומרים לו בהפטרה השלישית, בשבוע הבא: "ענִיָה סֹערה לא נֻחמה", כן?

שלמה קרעי: כנסת ישראל, עם ישראל לא נוחמו, לא מוכנים לקבל את הנחמה שאיתה שלחת אותנו, ולא באת בעצמך, כמו שאתה בעצמך החרבת את בית המקדש.

שלמה קרעי: ואז בא הקדוש ברוך בכבודו ובעצמו בהפטרה הרביעית ואומר לעם ישראל: "אנֹכי אנֹכי הוא מנחמכם", כן?

שלמה קרעי: אני לא שולח שליח, אני בא בכבודי ובעצמי לנחם אתכם.

שלמה קרעי: ובהפטרה החמישית הוא באמת מנחם אותם, אומר להם: "רני עקרה לא ילדה, פצחי רִנה וצהלי".

שלמה קרעי: הקדוש ברוך הוא בא בכבודו ובעצמו ומנחם את עם ישראל, מרגיע אותו: אל תדאגו, אנחנו בסופו של דבר – – –

מתן כהנא: – – – "ששון ושמחה ימצא בה תודה וקול זמרה".

שלמה קרעי: נכון, אבל עדיין, כמו שאתה רואה, כאן הוא שלח שליח וכאן הוא בא בעצמו.

שלמה קרעי: ויאמר להם, באותה הפטרה חמישית: "רני עקרה לא ילדה"; "ברגע קטֹן עזבתיך וברחמים גדֹלים אקבצך".

שלמה קרעי: כן?

שלמה קרעי: אתה רואה, אלה אמירות בגוף שני, לא בגוף שלישי.

שלמה קרעי: לא הנביאים אומרים: ברגע קטון עזב אתכם וברחמים גדולים יקבץ אתכם.

שלמה קרעי: לא, זו הפטרה, זאת נחמה שבאה על ידי הקדוש ברוך הוא.

שלמה קרעי: והוא ממשיך לנחם אותם גם בהפטרה שלאחר מכן: "קומי אורי כי בא אורך וכבוד ה' עלַיך זרח, כי הִנה החושך יכסה ארץ וערפל לאֻמים ועליך יזרח ה' וכבודו עליך יֵראה".

שלמה קרעי: הקדוש ברוך הוא ממשיך בהפטרה השישית, הנחמה, ורק אז אחרי כל זה – אחרי שעם ישראל כביכול אילץ את הקדוש ברוך לבוא ולנחם אותם בעצמו, בהפטרה השביעית האחרונה של השבעה דנחמתא עם ישראל מתרצה ומתנחם ואומר: "שוש אשיש בה' תגל נפשי באלֹהַי כי הלבישני בגדי ישע מעיל צדקה יעטני".

שלמה קרעי: עם ישראל קיבל סוף-סוף את הנחמה, כן?

שלמה קרעי: אז זה השבעה דנחמתא.

שלמה קרעי: אמרנו שלכבוד כל אלה שמנסים להחריב לנו חלק מהיהדות במדינת ישראל – והם לא יצליחו הרי, כי היהדות היא נצחית.

שלמה קרעי: הרבה קמו על היהדות, הרבה רצו לגרום ליהודים לא לשמור את הדת.

שלמה קרעי: אמרתי פעם, אדוני היושב-ראש, תראה, אגב אנטיוכוס שהזכרת – לא עליך, חלילה – אגב אנטיוכוס, תראה כמה ימים אנחנו חוגגים את חנוכה וכמה ימים חוגגים את פורים.

שלמה קרעי: את פורים חוגגים יום אחד ואת חנוכה שמונה ימים.

שלמה קרעי: בפורים, המן רצה להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים, לפגוע פיזית, להשמיד את כל היהודים.

שלמה קרעי: על הניצחון עליו אנחנו חוגגים יום אחד, כי ניצחון פיזי – יום אחד מספיק בשבילו.

שלמה קרעי: אנטיוכוס לא רצה להשמיד את היהודים, הוא רצה שלא ישמרו את התורה – חודש, שבת ומילה, שיתנתקו מהיהדות שלהם.

שלמה קרעי: על הניצחון על אנטיוכוס אנחנו חוגגים שמונה ימים.

שלמה קרעי: תראה כמה גרוע מי שרוצה לאבד את הרוח של העם היהודי, לעומת מי שרוצה לפגוע לו בגוף.

מתן כהנא: אתה יודע שאנטיוכוס השלישי, שמלך 37 שנים, היה מעולה ליהודים, כך שיש גם אנטיוכוס – – –

שלמה קרעי: יכול להיות, יכול להיות.

מתן כהנא: מה זה מעולה, חבל על הזמן.

מיקי לוי: אז אדוני השר, אולי – – –

שלמה קרעי: אולי התכוונו לאנטיוכוס השלישי.

מתן כהנא: אני מניח, אני מניח.

מתן כהנא: אני דן אותו לכף זכות, והוא כנראה התכוון לשלישי.

שלמה קרעי: כן, אז נחזור לענייננו, לשבח לימוד התורה.

שלמה קרעי: לפני כאלפיים שנה, ערב החורבן, פנה רבן יוחנן בן זכאי לאספסיאנוס קיסר, כן?

שלמה קרעי: הגמרא מספרת ככה: "כי מטא להתם", כשהוא הגיע לשם, רבן יוחנן בן זכאי, אחרי שהוא הצליח לצאת מירושלים הנצורה – והם הוציאו אותו, אגב, בצורה כזאת שהיו חייבים לספר שהוא נפטר, כדי שירשו להם, כדי שהאחיין שלו, בן אחותו, יוכל להוציא אותו מירושלים ושהסיקריקים לא יהרגו אותו, כי הם לא היו נותנים.

שלמה קרעי: מי שרוצה לצאת מירושלים זה רק ללוויה, רק אם הוא מת, אחרת לא נותנים לצאת.

שלמה קרעי: אז הם הוציאו אותו כאילו מת, ובאו הסיקריקים וראו שהוא מת, אז בואו נדקור אותו בחרב, לוודא שהוא מת.

שלמה קרעי: אז הוא אמר להם: מה קרה לכם?

שלמה קרעי: יאמרו הרומאים, רבם דקרו בחרב, איך אתם עושים דבר כזה?

שלמה קרעי: תראה עד כמה הם היו, מה שנקרא, מוכנים לאבד את הכול, העיקר להמשיך ולהיאבק ברומאים, כן?

שלמה קרעי: בסופו של דבר הוא הצליח לצאת, לא דקרו אותו, לא ביזו והוציאו אותו, וכשהגיע לשם רבן יוחנן בן זכאי, אמר: "שלמא עלך מלכא.

שלמה קרעי: שלמא עלך מלכא", אמר לאספסיאנוס: שלום עליך, אדוני המלך.

שלמה קרעי: אמר לו: "מיחייבת תרי קטלא", אתה מחויב פעמיים עונש מוות.

שלמה קרעי: "חדא דלאו מלכא אנא וקא קרית לי מלכא", כן?

שלמה קרעי: אתה קורא לי מלך ואני לא מלך.

שלמה קרעי: אתה מורד במלכות.

שלמה קרעי: המלך שיושב ברומי – עכשיו מרדת בו, כשקראת לי מלך.

שלמה קרעי: "ותו אי מלכא אנא" – אם אני מלך, דבר נוסף – "עד האידנא אמאי לא אתית לגבאי".

שלמה קרעי: עד עכשיו, למה לא באת?

שלמה קרעי: אם אני מלך, איך זה שלא כיבדת אותי עד היום?

שלמה קרעי: אמר לו: על מה שאמרת "לאו מלכא אנא"; על מה שאתה אומר, שאתה לא מלך, אתה כן מלך.

שלמה קרעי: אני אוכיח לך את זה, כי אם לא היית מלך, לא הייתה נמסרת ירושלים בידיך, כי ירושלים, כתוב: "והלבנון באדיר יִפול".

שלמה קרעי: הלבנון זה בית המקדש ואדיר זה מלך, שכתוב "והיה אדירו ממנו".

שלמה קרעי: אדיר זה מלך, "ואין לבנון אלא בית המקדש", שנאמר "ההר הטוב הזה והלבנון".

שלמה קרעי: אז לא יכול להיות שאתה לא מלך.

שלמה קרעי: אני בטוח שאתה כבר מלך.

שלמה קרעי: ועל זה שאמרת: אם אני מלך, למה לא באת לפניי עד עכשיו?

שלמה קרעי: הבריונים שיש בנו, לא נתנו לי, כן, אני אנוס.

שלמה קרעי: רציתי לבוא, לא הצלחתי.

שלמה קרעי: אז אמר לו שם, אספסיאנוס אמר: "אילו חבית של דבש ודרקון כרוך עליה לא היו שוברין את החבית בשביל דרקון?

שלמה קרעי: אישתיק".

שלמה קרעי: אמר לו: אם הייתה לנו חבית של דבש והיה נחש כרוך עליה, האם לא היית שובר את החבית כדי להרוג את הנחש?

שלמה קרעי: כביכול הוא רומז לו, הוא אומר לו: יש פה יהודים שנלחמים בנו, הסיקריקים שנלחמים במלכות, והם עוטפים את בית המקדש.

שלמה קרעי: לכן כדי להשמיד אותם אנחנו צריכים להשמיד את בית המקדש, ורבן יוחנן בן זכאי שתק, לא ענה לו על הטענה הזאת.

שלמה קרעי: ועליו קרא רב יוסף בהמשך את הפסוק או רבי עקיבא: "משיב חכמים אחור ודעתם יסכל".

שלמה קרעי: כביכול הם אומרים שלרבן יוחנן בן זכאי – הסתתמה התשובה שלו, הסתתם הפה שלו, הוא לא יכול להשיב תשובה, למרות שהייתה תשובה מאוד ברורה שאפשר לענות.

שלמה קרעי: הרי "איבעי ליה למימר", היה צריך לומר: תיקח צבת, תוריד את הנחש ותהרוג אותו ואת החבית תשאיר.

שלמה קרעי: יש כאלה שמסבירים אחר כך שזה שהוא לא אמר לו את זה – כי רבן יוחנן בן זכאי ידע שאין סיכוי להציל את בית המקדש, אז הוא רצה לפחות להשיג משהו, לתת לו איזושהי עליונות בוויכוח כדי לקבל ממנו משהו אחר כך.

שלמה קרעי: אז בינתיים, תוך כדי שהם מדברים, באו שליחים מרומי ואמרו לו: קום, שמת הקיסר, "ואמרי הנהו חשיבי דרומי" – מועצת החכמים של רומי החליטה שאתה תהיה הקיסר.

שלמה קרעי: זה היה מין סמי-דמוקרטיה.

שלמה קרעי: הייתה מועצת חכמים שהייתה בוחרת את הקיסר.

שלמה קרעי: אז באו ואמרו לאספסיאנוס: מועצת החכמים ברומי החליטה למנות אותך לקיסר.

שלמה קרעי: הגמרא מספרת שהוא בדיוק, תוך כדי שהיה עם רבן יוחנן בן זכאי, הוא היה נועל נעליים.

שלמה קרעי: הוא נעל נעל אחת, ותוך כדי זה בישרו לו שהוא קיסר.

שלמה קרעי: הוא בא לנעול את הנעל השנייה ולא הצליח לנעול אותה; ראה שהרגל שלו שמנה, לא מצליחה להיכנס לנעל.

שלמה קרעי: אז אמר לו רבן יוחנן בן זכאי: אל תדאג, זה לא שקרה משהו, פשוט כתוב: "שמועה טובה תדשן עצם".

שלמה קרעי: אתה, בישרו לך בשורה טובה, שאתה הופך להיות קיסר, ולכן העצם שלך התנפחה – התדשנה.

שלמה קרעי: תביא מישהו שאתה שונא שיעבור לפניך, והרגל תחזור לעצמה, שכתוב: "ורוח נכאה תיבש גרם".

שלמה קרעי: וככה עשו: הביאו לפניו מישהו שהוא שונא, וזה החזיר לו את הרגל לממדים הרגילים שלה.

שלמה קרעי: אז הקיסר אספסיאנוס, ופה אני מגיע לנקודה שעליה דיברנו – בוקר טוב, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: אני מקווה שערבה עליך שנתך.

איתן גינזבורג: אני מקווה שאנחנו נבלה את כל המשמרת שלי.

שלמה קרעי: יש לנו בהחלט משמרת ארוכה לפנינו.

איתן גינזבורג: תעשה אותה מעניינת.

שלמה קרעי: עד עכשיו היה מעניין, עכשיו נשתדל – – –

איתן גינזבורג: באתי באמצע סיפור אז אני לא מחובר.

מתן כהנא: תשתדל לעמוד בסטנדרט.

שלמה קרעי: הוא צריך להשתדל לעמוד בסטנדרט של מיקי.

שלמה קרעי: אני אותו אחד.

איתן גינזבורג: זה סטנדרט גבוה, אבל אני אשתדל.

שלמה קרעי: אז אמר לו – הקיסר אמר לרבן יוחנן בן זכאי: מה אתה מבקש ממני, ואני אתן לך.

שלמה קרעי: אמר לו: תן לי יבנה וחכמיה.

שלמה קרעי: רבן יוחנן בן זכאי ידע שלא משנה מה הוא יבקש – הוא יכול היה לבקש הצלה של הרבה יהודים ויכול היה לבקש אין-ספור דברים, אולי אפילו לבקש לעצור את החורבן, לשמור על חלק מבית המקדש – שום דבר לא היה חשוב לו באותו רגע, כשהוא ידע שחורבן פיזי מתגשם על עם ישראל, חוץ מלשמר את התורה.

שלמה קרעי: הוא ידע שחורבן פיזי, קשה ונורא ככל שיהיה, לא משתווה בכלל לחורבן רוחני.

שלמה קרעי: לכן לא ביקש דברים אחרים, אלא רק: תן לי את יבנה וחכמיה – שמור על לומדי התורה.

שלמה קרעי: אלה דברים שאני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריכים להדהד כאן.

שלמה קרעי: אתה יודע, אנחנו העם הוותיק ביותר באומות, עם מסורת מפוארת, ודווקא כאן, במדינתו של העם היהודי, קמה ממשלה כזו, שבתוכה יושבים כאלו שרוצים לפגוע פעם ועוד פעם בלומדי התורה.

שלמה קרעי: הדבר הזה, מה שליברמן מנסה לעשות והדה-לגיטימציה שהוא עושה וההודעות שהקראתי קודם, כשלא היית כאן, שהוא תדרך עיתונאים שכביכול בגלל הכסף של הילדים של המעונות לא היה כסף לתת למלחמה באלימות, אלה דברים חמורים מאוד.

שלמה קרעי: אני לא יודע, גם אם יש זכויות לממשלה הזו, אז החובות שלה הם מרובים בגלל אמירות ובגלל מעשים כאלו.

שלמה קרעי: יש מקור נוסף.

שלמה קרעי: אמרנו – אני אסביר לך, אדוני היושב-ראש, איפה אנחנו נמצאים.

שלמה קרעי: דיברתי על זה שיש כאן כמה בממשלה – ליברמן, זנדברג וקריב – שמנסים לעקר ולשרש כל דבר שרוח יהדות נודפת ממנו.

שלמה קרעי: ולכן, לכבודם – אולי זה ייזקף לזכותם בהמשך, שצופים בנו ורואים ושומעים את דברי התורה שאנחנו אומרים – נאמר כמה דברים בשבח לומדי התורה.

שלמה קרעי: אז זה היה דבר אחד.

שלמה קרעי: מקור נוסף לחשיבות לומדי התורה, והפעם בהגנה על עם ישראל: לא סתם לומדי התורה הם רק – מקודם דיברנו שהוא מפלה אותם מסטודנטים למדעי הרוח; אלה לא סתם סטודנטים למדעי הרוח שלומדים שם, אלה אנשים שיש להם חשיבות בהגנה על עם ישראל.

שלמה קרעי: חזקיהו המלך – בא רבשקה, שליחו של מלך אשור, והוא התרברב ואמר לחזקיהו המלך, אמר לו: מי אתה בכלל?

שלמה קרעי: אתה לא מסוגל אפילו להעמיד גדוד, להעמיד פלוגה קטנה.

שלמה קרעי: הוא אמר לו: "ואתנה לך אַלְפַּיִם סוסים, אם תוכל לתת לך רוכבים עליהם".

שלמה קרעי: הוא אומר לו: אני אתן לך – אני, הצבא של סנחריב – אתרום לך 2,000 סוסים; יש לך 2,000 לוחמים שיוכלו לרכוב על הסוסים ולהילחם בנו?

שלמה קרעי: אבל חזקיהו לא התרשם.

שלמה קרעי: חזקיהו לא הקים צבא.

שלמה קרעי: בתקופתו של חזקיהו הוא נעץ חרב בבתי מדרשות ואמר: מי שלא מגיע ללמוד ייהרג בחרב.

שלמה קרעי: בשבילו לימוד התורה היה הדבר הכי חשוב.

שלמה קרעי: הוא לא התרשם, והתפלל לקדוש ברוך הוא.

שלמה קרעי: ואז כתוב: "ויהי בלילה ההוא ויצא מלאך ה' ויך במחנה אשור מאה שמונים וחמשה אלף.

שלמה קרעי: וישכימו בבקר והנה כלם פגרים מתים".

שלמה קרעי: בלי צבא, בלי 2,000 רוכבים – אפילו צבא קטן של 2,000 איש – ובא הקדוש ברוך הוא, שלח את המלאך והיכה את מחנה אשור שהיה סביבות ירושלים.

שלמה קרעי: מסופר על סנחריב שכשהוא הגיע לירושלים לכבוש אותה, הוא אמר: מה, זאת העיר שעליה אמרו שהיא לא מנוצחת?

שלמה קרעי: מספיק שכל חייל שלי יזרוק אבן קטנה לתוך העיר ואני גומר על העיר הזאת.

שלמה קרעי: אין מה למהר, בואו נלך לישון, נקום בבוקר ונחסל אותם.

שלמה קרעי: וזה מה שקרה בבוקר.

שלמה קרעי: ואתם יודעים למה באמת בא הקדוש ברוך הוא להציל את חזקיה?

שלמה קרעי: מה הוא היה שונה מכל המלכים – אמרנו, אבל בואו נראה מה הגמרא דורשת.

שלמה קרעי: הגמרא דורשת על הפסוק בישעיהו, כתוב בפסוק: "והיה ביום ההוא יסור סֻבֳּלוֹ מעל שכמך וְעֻלּוֹ מעל צוארך וְחֻבַּל עֹל מפני שמן".

שלמה קרעי: ישעיהו אומר "חבל עול מפני שמן" – וזה בעצם משל, הפסוק הוא משל, כי בדרך כלל, מי משחית את מי?

שלמה קרעי: העול שיושב על הצוואר של השור גורם לסריטות בצוואר, הוא משחית את הצוואר.

שלמה קרעי: העור מחבל בשומן שעל הצוואר של השור, אבל כאן הצוואר של השור כל כך שמן שהעול נשבר מהצוואר של השור, זה "וחבל עול מפני שמן".

שלמה קרעי: אז לגבי חזקיה אומר רבי יצחק נפחא: חובל עולו של סנחריב מפני שמנו של חזקיה, שהיה דולק בבתי כנסיות ובתי מדרשות.

שלמה קרעי: חובל עול – העול של אלה שרצו להשמיד את חזקיה נשבר; חובל זה מלשון שבר – נשבר מפני השמן שהיה דולק בבתי כנסיות ובתי מדרשות.

שלמה קרעי: אנחנו, להבדיל מאלו שרק מחפשים להתעבר על ריב לא להם – ואני עמדתי כאן נדהם, אדוני היושב-ראש, כשבאת וסנגרת על אותם אלו שמבקשים לעצמם חתיכה מהכותל, שאין לו שום משמעות עבורם.

שלמה קרעי: הם – – –

איתן גינזבורג: אני?

שלמה קרעי: לא, לא אתה.

שלמה קרעי: השר.

מתן כהנא: הוא היושב-ראש, אני השר.

שלמה קרעי: אמרתי "השר".

שלמה קרעי: אמרתי "היושב-ראש"?

שלמה קרעי: סליחה.

מתן כהנא: אבל שלמה, אתה יודע מה עשיתי?

מתן כהנא: הקראתי דברים שרבנים, ראשי ישיבות, כתבו.

שלמה קרעי: זה לא אומר כלום.

שלמה קרעי: אתה יודע, הרב שלי, הרב מאיר מאזוז, לימד אותי.

שלמה קרעי: אמר לי: גם אם 60 אנשים ייעצו לך משהו, בסוף תשמע בקול עצמך.

שלמה קרעי: בסוף אתה תחשוב מה נכון לך.

שלמה קרעי: אמר: גם אם אני אגיד לך לעשות משהו, אני לא אדמו"ר.

שלמה קרעי: אני לא אומר לקפוץ מהגג ואתה תקפוץ.

שלמה קרעי: יש לך שיקול דעת.

מתן כהנא: הכבוד של תלמידי חכמים הוא כנראה יותר גדול משלך.

שלמה קרעי: יכול להיות.

שלמה קרעי: אני לא חושב שזה כבוד.

שלמה קרעי: אצל האשכנזים זה יותר מקובל, האמת, שיש את האדמו"ר – אצל החסידים – ומה שהאדמו"ר אומר, זה בעיניים עצומות.

שלמה קרעי: זו אמונת חכמים שונה.

שלמה קרעי: אנחנו לומדים – הרבנים הספרדים למדו לחקור, לעיין, להבין ולהחליט בסופו של דבר בעצמם.

שלמה קרעי: אתה רואה רבנים ספרדים שחלקו על הרבנים שלהם; אתה רואה את הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, הוא חלק על הבן איש חי.

שלמה קרעי: בהתחלה כעסו עליו מאוד, אבל יש לנו את היכולת לחשוב ולראות – לחשוב אחרת.

מתן כהנא: כוח פסיקתו של הרב עובדיה, ברור שהוא ידוע.

שלמה קרעי: בכל מקרה, בעיניי – – –

מתן כהנא: אבל גם לשיטתך, המאבק שאתה נוקט לא יוביל אותך להישגים שאתה רוצה להגיע אליהם – אולי הפוך.

שלמה קרעי: אני לא מסתכל על הישגים.

שלמה קרעי: לא תמיד אנחנו מסתכלים על הישגים.

שלמה קרעי: לפעמים המהות – – –

מתן כהנא: אבל אם הדרך מובילה לדברים יותר גרועים – – –

שלמה קרעי: לא תמיד.

שלמה קרעי: לא תמיד אנחנו עושים דברים רק בשביל להשיג.

שלמה קרעי: לפעמים המהות – המהות של הדבר, המאבק על השורש של העניין הוא חשוב הרבה יותר.

מתן כהנא: תראה מה קורה – הינה, אנחנו ממשיכים בשיח הזה, הבאמת-נעים – הרי זה מה שטענתי פה, על הבמה הזו, כלפי גישת הכול או כלום בהקשרים של דת ומדינה.

מתן כהנא: 73 שנה נלחמים בחירוף נפש על הסטטוס קוו, וזה רק מוביל אותנו לעברי פי פחת, לשנאה, למדון ולפגיעה בזהות היהודית של המדינה.

מתן כהנא: אבל לכאורה אתה יכול להגיד עכשיו בדיוק את מה שאומר: המאבק, יש לו חשיבות יותר גבוהה מהתוצאה הסופית.

מתן כהנא: אז התוצאה הסופית – – – יהדות וכו', וזה מוביל רק לדברים רעים, במקום שאם היינו עושים את זה אחרת, עכשיו הזהות היהודית של המדינה הייתה הרבה יותר טובה, הרבה יותר יפה, הרבה יותר בדרכי נועם, והמדינה היהודית שלנו הייתה נראית יותר יהודית.

מתן כהנא: אבל בגלל שחשוב לך להיאבק על הדרך, אתה פוגע בתוצאה.

שלמה קרעי: מתן, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל בתי ספר תיכוניים – וזה נו"ן מאוד גדול בעיניי לחברי הכנסת החרדים – בתי ספר תיכוניים חילוניים שולחים את הנערים לקראת בר-מצווה, בחלק מהמקומות, לבתי כנסת רפורמיים; ללמוד לבר-מצווה בבית תפילה רפורמי.

מתן כהנא: ממה אתה חושב שזה נובע?

שלמה קרעי: ממה זה נובע?

מתן כהנא: מאהבה ליהדות, כמו שאנחנו מייצגים אותה?

שלמה קרעי: לא, זה נובע מבורות.

שלמה קרעי: זה נובע מבורות.

איתן גינזבורג: לא, אדוני.

איתן גינזבורג: אדוני.

מתן כהנא: אז הינה, בוא נשמע אדם חילוני, והוא יספר לנו למה הם שולחים – – –

שלמה קרעי: זה נובע מבורות.

איתן גינזבורג: אני חושב שהשיח חשוב פה – אם אפשר להתערב בו, אם זה בסדר מבחינתך.

שלמה קרעי: אגב, מישהו כותב שאנחנו לא בשידור עכשיו.

שלמה קרעי: יכול להיות שאנחנו לא בשידור?

איתן גינזבורג: אתה בשידור.

שלמה קרעי: לא, לא, אומרים – – –

איתן גינזבורג: אני רואה את השידור, זה שידור חי.

שלמה קרעי: הוא אומר שמשדרים תוכנית אחרת עכשיו.

איתן גינזבורג: אבל השאלה היא מה אתה עושה כדי שאנשים – תראה, יש, נניח, עובדה – וזו עובדה: יש יותר ויותר אנשים שמתרחקים מחתונות דתיות, שלא לדבר על חתונות על ידי רבנים.

איתן גינזבורג: מחפשים אלטרנטיבות אחרות.

איתן גינזבורג: ואני מתחבר לשאלה של שר הדתות: ממה אתה חושב שזה נובע?

איתן גינזבורג: זה לא נובע מבורות.

איתן גינזבורג: זה נובע מתחושות – לעיתים סיאוב של המערכת ותחושות כפייה.

איתן גינזבורג: אני חושב שמה שמנסה לעשות שר הדתות זה יהדות מקרבת, יהדות מונגשת לכולם.

שלמה קרעי: מה – אני בטוח – – –

מתן כהנא: אני פועל רק על פי ההלכה.

שלמה קרעי: אני בטוח.

שלמה קרעי: שר הדתות פועל רק על פי ההלכה, זה ההבדל.

שלמה קרעי: יש חילוני, שהוא – קשה לו עם ביורוקרטיה, כמו שאתה אומר – – –

איתן גינזבורג: לא, הוא שואל איך הגענו למצב הזה שאנשים לא רוצים להגיע להיפגש עם הדת.

שלמה קרעי: אני ציינתי עובדה, ששולחים לבית תפילה רפורמי לקראת – – –

מתן כהנא: אבל בוא ננסה להבין למה זה קורה.

שלמה קרעי: אז קודם כול, לפני שנבין, בואו נבין – – –

איתן גינזבורג: למה אנשים מתרחקים מהדת, זו השאלה.

שלמה קרעי: בואו נבין שבעיני היהדות, היהדות האמיתית, השורשית – אם הרפורמים היו שולטים כאן בכל היהדות, תוך שניים-שלושה דורות לא הייתה יהדות, כולם היו מתבוללים.

איתן גינזבורג: עזוב את הרפורמים.

שלמה קרעי: רגע.

שלמה קרעי: לא, רגע.

שלמה קרעי: ללכת לבית תפילה רפורמי לקראת בר-מצווה זה כמו ללכת להרא קרישנה בהודו.

מתן כהנא: אבל למה?

מתן כהנא: למה הם עושים את זה?

מתן כהנא: זאת השאלה.

שלמה קרעי: אפילו ללכת לשם זה יותר טוב מאשר ללכת לבית תפילה רפורמי.

איתן גינזבורג: הסכמתם.

איתן גינזבורג: הסכמתם, הסכמתם.

מתן כהנא: שלמה, אנחנו אומרים את אותו דבר, אבל אתה מבין שהשאלה היא למה זה קורה.

מתן כהנא: ואני טוען שאנחנו צריכים לעשות תשובה, כי זה קורה, כי כנראה אנחנו לא מצליחים להפיץ החוצה את התורה האדירה שיש לנו.

שלמה קרעי: בסדר, אז בתפקיד שלך – יכול להיות, אני לא אומר שיש דברים מושלמים.

מתן כהנא: זה מה שאני מנסה לעשות.

מתן כהנא: זה מה שאני מנסה לעשות.

שלמה קרעי: יכול להיות שיש ביורוקרטיה – לא רק ברבנות, בכל מקום.

שלמה קרעי: אגב, הרבנות – אתה יכול להתרחק ולא להתחתן ברבנות, אבל ללכת למשרד הרישוי ולהעביר טסט לרכב – להבדיל, כן – אין לי איפה ללכת, אני חייב לעשות את זה שם אז אני עושה, גם כשקשה לי וגם כשיש ביורוקרטיה וגם כשמציקים וגם כשאני יודע שמעבירים את מי שמקורב.

שלמה קרעי: אתה יודע, יש הרבה רגולציה וביורוקרטיה במדינה, לא רק הרבנות.

שלמה קרעי: רק הרבנות – אתה יכול להתנתק ממנה.

מתן כהנא: אני רוצה להגיד ששירותי הדת – – –

שלמה קרעי: בוודאי שצריך לשפר.

מתן כהנא: שירותי הדת, באופן כללי, סובלים מתדמית רעה מאוד, שלא מגיעה להם.

מתן כהנא: עכשיו, ברוך השם, מאז שאני השר לשירותי הדת ואני מסתובב במועצות הדתיות – פשוט תענוג.

מתן כהנא: דרך אגב, הם זוכים פעם אחר פעם בציונים לשבח על השירותיות שלהם, ולצערי הם לא מצליחים להתגבר על רמה יותר גבוהה של שנאה למה שזה מייצר.

שלמה קרעי: בסדר, תצא בקמפיין – – –

מתן כהנא: אבל אני אומר לך שמי שמגיע – – –

שלמה קרעי: אתה צריך – – –

מתן כהנא: אני אעשה, אני אעשה את זה.

שלמה קרעי: בסדר.

מתן כהנא: אבל תדע לך שמי שכבר מגיע למועצות דתיות להירשם לנישואים יוצא משם בחוויה חיובית מאוד, חיובית מאוד, והתפקיד שלי כשר לשירותי דת הוא להראות את זה, כדי שיותר אנשים ירצו לבוא ולהתחתן כדת משה וישראל.

מתן כהנא: חד-משמעית.

שלמה קרעי: בסדר, בהצלחה רבה.

שלמה קרעי: כל דבר שתעשה כדי להנגיש וכדי לקרב, אבל לא – – –

מתן כהנא: אבל על השאלה הקשה שהעלית פה, זה שתיכונים בוחרים ללכת לבתי כנסת רפורמיים – השאלה היא למה זה קורה.

מתן כהנא: וכשניתן לזה תשובה אמיתית, תחקיר אמת, נבין רגע איפה אנחנו נמצאים.

מתן כהנא: הטענה שלי היא שבגלל שעד עכשיו כל הזמן נלחמו על הדרך, כי חשבו שהמלחמה יותר חשובה מהתוצאה הסופית, לכן אנחנו נראים כך.

מתן כהנא: זאת הטענה שלי.

שלמה קרעי: אני לא יודע, יכולות להיות הרבה סיבות.

שלמה קרעי: בעיניי זה או בורות או כאלה שרוצים – כמו קריב, הם חלק מהעניין הזה שהם רוצים לעקר.

איתן גינזבורג: או כאלה שחשו עם הזמן שמי שמייצג את הממסד הדתי האורתודוקסי בישראל זה – – –

שלמה קרעי: אבל ללכת לבית כנסת זה לא ממסד, איתן.

שלמה קרעי: בית כנסת זה קהילה.

איתן גינזבורג: אבל מה שזה מייצג זה הרוח.

איתן גינזבורג: זה הרוח שהוא מייצג.

איתן גינזבורג: דרך אגב, מהנהגה הדתית הפוליטית העליונה הרבה מאוד נמצאים פה בבית, אבל גם לממסד עצמו יש השפעה כלפי הציבור בסוף.

איתן גינזבורג: זה תהליך ארוך, זה בעבר לא היה וזה הולך ומתקרב.

איתן גינזבורג: אני חושב שהשר צודק: צריך לשאול את עצמנו למה זה קרה – וזה קרה.

איתן גינזבורג: זה לא כמו ללכת לקבל שירותי טסט לרכב, כי פה עוסקים בנושא של אמונה.

מתן כהנא: גם בשירות טסט לרכב אתה יכול לבחור במכון זה או מכון זה או מכון זה.

מתן כהנא: לא ניכנס לדיון על הרגולציה, אבל בגדול אתה יכול לבחור.

שלמה קרעי: אבל עדיין יש לך – גם פה אתה יכול ללכת לרבנות בעיר זאת או לרבנות בעיר זאת.

שלמה קרעי: אתה לא חייב ללכת לרבנות מסוימת.

מתן כהנא: אני מקבל מה שאמרת כעובדה.

מתן כהנא: אני מצטער עליה לפחות כמוך, אבל אני טוען שהגישה שנקטנו לאורך 73 שנה בהקשרים של המתח בין דת למדינה היא זאת שהובילה לכך שתיכונים הולכים לשם ולא לבתי הכנסת שלנו.

מתן כהנא: זאת הטענה שלי.

שלמה קרעי: ועדיין, אני מתעקש על מה שאמרתי, שיש דברים שצריך לעמוד בהם על השורש – דברים שהם בשורשי היהדות, דברים שהם היסוד שלנו.

שלמה קרעי: אלה דברים שצריך להתעקש למרות שאולי מישהו נפגע בשוליים.

מתן כהנא: נכון.

מתן כהנא: זכות הרוב – – – בסדר, אתה צודק.

שלמה קרעי: אז כמו שאמרתי, אנחנו, להבדיל מאלו שמחפשים רק להתעבר על ריב לא להם, אנחנו מייחלים לגאולה השלמה ולבניין המקדש.

שלמה קרעי: "שמחתי באומרים לי בית ה' נלך.

שלמה קרעי: עמדות היו רגלינו בשעריך ירושלים".

שלמה קרעי: המדרש אומר – וגם זה בהמשך לנושא של שבח לומדי התורה: "'עומדות היו רגלינו' במלחמה בכל מקום", בזכות שערי ירושלים שעוסקים בהם בתורה.

שלמה קרעי: עומדות היו רגלינו במלחמה בזכות שערייך, ירושלים.

שלמה קרעי: אני רוצה לעשות הפוגה, השר, כל עוד אתה פה, לפני שיחליפו אותך.

שלמה קרעי: אולי יש פה שאלות אליך.

מתן כהנא: יש לי עוד שעה וחצי.

שלמה קרעי: יש לך עוד שעה וחצי, בסדר.

שלמה קרעי: עברנו כבר חצי מהזמן אז נעשה הפוגה, כי יש כאן כבר יותר מדי שאלות.

איתן גינזבורג: שאלות ממי, מהצופים?

שלמה קרעי: מהצופים, כן.

איתן גינזבורג: זה תמיד מעניין.

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: יש פה מישהו ששואל: האם צריך לתת נורבגים לנורבגים?

שלמה קרעי: על מה שדיברנו קודם.

איתן גינזבורג: אתמול שאלו אם הולכים למנות דיינים נורבגיים.

שלמה קרעי: אפשר לשאול את זה בנורבגית.

איתן גינזבורג: אתה, כבר הבנתי, התמחית בנורבגית.

איתן גינזבורג: אז אולי תשאל בנורבגית, תתאמן.

שלמה קרעי: צריך לדבר עם ראש הממשלה שם, שתסביר לי איך – – –

איתן גינזבורג: אבל אתה יודע מה המנגנון הנורבגי באמת בנורבגיה של השיטה הזאת.

איתן גינזבורג: אתה מכיר את המנגנון של השיטה הנורבגית, למה קוראים לו "חוק נורבגי"?

שלמה קרעי: כי שם השרים כולם הם לא חברי פרלמנט.

איתן גינזבורג: שם זה קבוע בחוקה של נורבגיה, כלומר זה חלק מהשיטה האינהרנטית של השלטון.

איתן גינזבורג: ושנית, עם כינון הממשלה, שגם נמצאת בתוך הפרלמנט, כל השרים באופן אוטומטי מפוטרים – מתפטרים מהפרלמנט – ונכנסים במקומם, כדי שהפרלמנט יהיה מלא במחוקקים, בחברי פרלמנט.

שלמה קרעי: דיברנו על זה לפני שהגעת.

שלמה קרעי: הצענו כאן כמה הצעות, אבל גם בנורבגיה אין כמות שרים כל כך גדולה ולא משחדים שר – – –

איתן גינזבורג: לא לא, אין בחירה.

איתן גינזבורג: אם בחרת להיות ברשות המבצעת אתה מתנתק מהרשות המחוקקת.

איתן גינזבורג: אין שם בחירה בכלל.

איתן גינזבורג: אין פה מצב שאני אבחר אם להיכנס או להכניס את הבא בתור ברשימה או שאני אחזור מתי שבא לי.

איתן גינזבורג: זה לא ככה.

איתן גינזבורג: אתה במבצעת – במבצעת; במחוקקת – במחוקקת.

שלמה קרעי: זה מה שאמרתי.

שלמה קרעי: הסברתי קודם – –

איתן גינזבורג: אנחנו עשינו חוק נורבגי בניחוח ישראל.

שלמה קרעי: – – שיש כאן רבע מהכנסת שאין להם שיקול דעת.

שלמה קרעי: הם לא יכולים לפקח על הממשלה בצורה אמיתית, לעשות את עבודתם.

שלמה קרעי: זו פגיעה אנושה במעמדה של הכנסת ובהפרדה בין הרשויות.

שלמה קרעי: 20 ומשהו חברי כנסת שלא יכולים להצביע נגד הממשלה.

איתן גינזבורג: אני מזכיר לך שאת החוק חוקקנו אתה ואני ביחד.

שלמה קרעי: קודם כול, לא אמרתי שהייתי מושלם ולא עשיתי אף טעות מעולם.

שלמה קרעי: אבל עשינו את זה במשורה, ועשינו את זה בעיקר כי לא הייתה ברירה – – – שרים, להזכירך.

שלמה קרעי: הרי הגוש שלכם הם אלה שמימשו את רוב הנורבגים.

איתן גינזבורג: לא.

שלמה קרעי: בוודאי.

איתן גינזבורג: לא, גם יהדות התורה מימשו.

שלמה קרעי: אמרתי "את רוב", לא אמרתי "את כל", אז כדאי שתבדוק את עצמך.

איתן גינזבורג: אז הרוב, הרוב.

איתן גינזבורג: הרוב היה יהדות התורה, ש"ס – – –

שלמה קרעי: יהדות התורה, היה לה שר – אולי שניים שנכנסו.

איתן גינזבורג: לא, לא, לא, היו ארבעה.

איתן גינזבורג: שלושה, סליחה.

איתן גינזבורג: זה המקסימום שהם יכלו.

איתן גינזבורג: וגם ש"ס היו שלושה, שזה היה המקסימום שהם יכלו, והכנסת הנוכחית הגדילה את זה משלושה לארבעה.

שלמה קרעי: והגדילה את הכמות הכוללת – – –

איתן גינזבורג: אבל אנחנו נכנסנו עכשיו לשעה השביעית על חוק-יסוד: הממשלה, אז בוא נראה מה יש לצופים לשאול.

שלמה קרעי: יש פה כמה הערות שאני מוותר עליהן.

שלמה קרעי: אני לא רוצה סתם – לא, הערות לא נגדי.

איתן גינזבורג: אנחנו בשידור.

שלמה קרעי: לא נגדי, אבל הן פשוט מיותרות.

איתן גינזבורג: אנחנו בשאלות.

שלמה קרעי: בשאלות, כן.

שלמה קרעי: אנחנו בשאלות.

שלמה קרעי: יש פה מישהו ששואל – אבל אין כאן מי שיענה לשאלה הזאת: מדוע אפי איתם לא התמנה ליו"ר יד ושם למרות שהוא מתאים וראוי?

שלמה קרעי: מה הערך המוסף של דני דיין, שמהווה מינוי פוליטי של תקווה חדשה?

שלמה קרעי: האם הג'וב גובר על ההוגנות?

שלמה קרעי: טוב, אין לנו פה את חברי תקווה חדשה.

איתן גינזבורג: אבל יש לומר שגם דני דיין הוא אדם ראוי מאוד.

שלמה קרעי: כן, אבל אתה יודע, מפלגה של שישה מנדטים – – –

איתן גינזבורג: והוא גם ארגנטינאי.

שלמה קרעי: מפלגה של שישה מנדטים שדאגו לכפול ג'ובים לחברים שלה, עם שלושה נורבגים, עם מינוי לסמנכ"ל משרד החינוך ומינוי ליושב-ראש יד ושם, ועד המספר 11–12 כולם מסודרים – זה נראה לי קצת חורג מגבול הטעם הטוב.

שלמה קרעי: טוב, יש פה את הבחור שלכם, שכותב שהוא מתלבט בין זה לבין האולימפיאדה.

איתן גינזבורג: לצערנו, שגיא מוקי הפסיד בשמינית.

איתן גינזבורג: לצערנו הפסיד בשמינית הגמר ולא הצליח אפילו להגיע – אבל אנחנו מאחלים מכאן לכל הספורטאים באולימפיאדה הצלחה, ותודה רבה על המאמץ שהם עושים.

איתן גינזבורג: בכל מקרה, זה שיא ופסגה בקריירה שלהם, בין שהם הצליחו ובין שלא.

שלמה קרעי: יש פה עוד שאלה.

שלמה קרעי: שאלה לשר כהנא:

שלמה קרעי: תקפו את אמיר אוחנה שכשר משפטים הוא היה לעומתי למערכת המשפט.

שלמה קרעי: למה זה בסדר שיהיה שר לעומתי למערכת במשרד הדתות אבל לא במשרד המשפטים?

שלמה קרעי: גם פה יטענו שזה לא אותו דבר?

שלמה קרעי: למה זה בסדר לקדם רפורמה מקיפה במערך הכשרות בניגוד לרבנות הראשית, ואילו רפורמה במערכת המשפט נחשבת לחטא ול-D-9 על המערכת?

מתן כהנא: אני לא תקפתי מעולם את השר אוחנה על מה שהוא ניסה להוביל במערכת המשפט.

מתן כהנא: אני חושב שלשרים צריכה להיות סמכות לפעול בתחום סמכותם.

שלמה קרעי: אוקיי, אנחנו נזכור את זה בהמשך.

שלמה קרעי: זה מתועד.

שלמה קרעי: בואו נמשיך.

שלמה קרעי: יש עוד מקור שאני רוצה להזכיר בהקשר הזה, ואז נסיים עם העניין הזה ונעבור לנושא הבא שלנו.

שלמה קרעי: מקור נוסף: "הקל קול יעקב והידים ידי עשו".

שלמה קרעי: מצאתי כמה ציטטות מתוך אתר שנקרא אתר מחלקי המים.

שלמה קרעי: התוודעתי אליו השבוע.

שלמה קרעי: מצטט מבראשית רבה ועוד כמה מקורות.

שלמה קרעי: "'הקול קול יעקב' – אמר רבי ברכיה: בשעה שיעקב מרגיז בקולו, ידי עשו שולטות.

שלמה קרעי: כמו שכתוב: 'וילן העם על משה' ואז 'ויבא עמלק וילחם עם ישראל ברפידם'".

שלמה קרעי: כשיעקב מרגיז בקולו – זאת אומרת, עם ישראל מדברים באופן לא ראוי – אז ידי עשו שולטות, "ובשעה שהוא מצפצף בקולו" – זאת אומרת שהוא מדבר באופן ראוי – "אין הידיים ידי עשו", אין ידי עשו שולטות.

שלמה קרעי: "אמר רבי אבא בר כהנא:

שלמה קרעי: לא עמדו פילוסופים בעולם כבלעם בן בעור וכאבנומוס הגרדי.

שלמה קרעי: אבנומוס הגרדי, נתכנסו כל עובדי כוכבים אצלו.

שלמה קרעי: אמרו לו: תאמר שאנו יכולים להזדווג לאומה זו?

שלמה קרעי: " זאת אומרת, האם אנחנו יכולים להצליח לנצח את האומה הזאת, את העם היהודי?

שלמה קרעי: "אמר להם: לכו וחזרו על בתי כנסיות ועל בתי מדרשות שלהם, ואם מצאתם שם תינוקות מצפצפים בקולם אין אתם יכולים להזדווג להם" – אם יש תינוקות של בית רבן שיושבים ולומדים תורה, אתם לא תצליחו לנצח אותם – "שכך הבטיחם אביהם ואמר להם: הקול קול יעקב – בזמן שקולו של יעקב מצוי בבתי כנסיות, אין הידיים ידי עשו.

שלמה קרעי: ואם לאו – אתם יכולים להם".

שלמה קרעי: וכך אמר דוד לגוליית: "אתה בא אלי בחרב ובחנית ובכידון, ואנכי בא אליך בשם ה' צבאות אלהי מערכות ישראל".

שלמה קרעי: וכתוב: "אלה ברכב ואלה בסוסים ואנחנו בשם ה' אלהינו נזכיר.

שלמה קרעי: המה כרעו ונפלו ואנחנו קמנו ונתעודד".

שלמה קרעי: כן, כל מה שהזכרנו – גם דברים בשבח כללי של לימוד התורה אצל רבן יוחנן בן זכאי, וגם ראינו שהתורה היא זו שמגינה ומצילה ושומרת על העם היהודי, ולכן כדאי שהממשלה הזו תחשוב פעמיים – לא פעמיים, תחשוב מיליון פעם – לפני שהיא פוגעת בלומדי תורה, לפני שהיא פוגעת בילדים של לומדי תורה, כי הקדוש ברוך הוא לא ישתוק על פגיעה בילדים שלו ועל פגיעה באלו שעושים את רצונו.

שלמה קרעי: יש כאן שיר, "יעקב ועשו".

שלמה קרעי: הזכרנו את "הקול קול יעקב והידיים ידי עשו" – מתן, אתה מכיר את השיר של חיים נחמן ביאליק.

שלמה קרעי: אני אקריא אותו.

שלמה קרעי: "עשו משכים לבית המרזח / חבית משקים מפיו תיתן ריח.

שלמה קרעי: / אוי, אוי, אוי / לעשו הגוי! / כוסו – חייו" – מלשון החיים שלו – "לשתות חייב, / כי על כן הוא גוי.

שלמה קרעי: // יעקב משכים לבית התפילה, / נותן ליוצרו שבח ותהילה.

שלמה קרעי: / הו מה טוב / חלק יעקב! / אל צור חייו / להודות חייב, / כי שמו יעקב.

שלמה קרעי: // עשו חוזר לביתו בלילה – / אוי לה לאשתו מאגרוף יד בעלה.

שלמה קרעי: / אוי, אוי, אוי / לעשו הגוי! / זרועו – חייו, / להכות חייב, / כי על כן הוא גוי.

שלמה קרעי: // יעקב חוזר בערב אל נוו / אשתו וילדיו משמחים לבבו.

שלמה קרעי: / הו, מה טוב / חלק יעקב! / בניו – חייו, / לגדלם חייב, / כי שמו יעקב".

שלמה קרעי: הכוח שלנו, הכוח של האומה הזאת, שהצליחה לשרוד אלפיים שנות גלות ועמדה בכל התלאות וכל הפורענויות וכל הדברים הקשים שעברו עליה בגלות, זה לא מהשרירים ולא מחזה נפוח, אלא מהכוח של התורה, מהכוח של השמירה על המסורת, משומרי הגחלת ששמרו על הרוח של העם היהודי.

שלמה קרעי: ואני באמת מצר ודואג כשאני רואה את אלו שאמונים כאן ויש להם כוח לשנות דברים שקשורים ללימוד התורה, שקשורים למסורת, שקשורים לרוח היהדות.

שלמה קרעי: זאת הסיבה העיקרית – אתה יודע, אמרו שהממשלה מסוכנת למדינת ישראל, מסוכנת לנגב, מסוכנת לביטחון.

שלמה קרעי: הכול נכון, גם זה נכון, אבל בעיניי הסכנה העוד-יותר גדולה זאת ההגנה הרוחנית שיש על עם ישראל בארץ ישראל, שגם את ההגנה הרוחנית הזו יש גורמים בקואליציה שמנסים לשרש ולהרוס.

איתן גינזבורג: נתבקשתי רק על ידי הצופה האדוקה ע' לתקן טעות שיצאה מפי, שש"ס השתמשו רק בשני נורבגים ולא בשלושה.

שלמה קרעי: אוקיי, אז – – –

איתן גינזבורג: זו טעות, אז טעות צריך לתקן, ולפרוטוקול.

שלמה קרעי: אז תתקן את הטעות הכוללת, שצדקתי כשאמרתי שרוב הנורבגים – נעשה בהם שימוש על ידי הגוש שלכם.

שלמה קרעי: תעשה חשבון.

איתן גינזבורג: אעשה חשבון.

איתן גינזבורג: כן, בהחלט.

שלמה קרעי: עם ישראל יודע שצריך לכבד את המסורת.

שלמה קרעי: עם שמכבד את עברו, צפוי לו עתיד מזהיר.

שלמה קרעי: גם בפרשת השבוע קראנו: "לא תֹסִפוּ על הדבר אשר אנכי מצוה אתכם ולא תגרעו ממנו לשמר את מצות ה' אלהיכם – – – ושמרתם ועשיתם כי היא חכמת

שלמה קרעי: כם ובינתכם לעיני העמים אשר ישמעון את כל החקים האלה ואמרו רק עם חכם ונבון הגוי הגדול הזה – – – בך בחר ה' אלהיך להיות לו לעם סגלה".

שלמה קרעי: רק כאשר מכבדים את המסורת ולא מעוותים אותה בהתאם לרוח החדשה – רק אז אפשר לזכות לכבוד כעם הנבחר, כעם סגולה.

שלמה קרעי: מסופר על רבי עזריאל הילדסהיימר זצ"ל, שפעם נפגש עימו רבי רפורמי וניסה לשכנע אותו עד כמה נחוץ לעשות תיקונים בדת.

שלמה קרעי: כן, הוא היה בעל שאר רוח – רוצה לעשות תיקונים בדת, רפורמות.

שלמה קרעי: אם רוצים אנו – כך הוא טען – שצאצאינו ישמרו את המצוות העיקריות בתורה, עלינו לבטל ולשנות כמה מצוות שאינן מדברות לליבם של בני הדור הצעיר.

שלמה קרעי: כך אמר הרב הרפורמי לרב עזריאל.

שלמה קרעי: השיב לו הרב: הקב"ה לימד אותנו שאסור לעשות ככה.

שלמה קרעי: בפרשה, בפסוק שקראתי, כתוב: "ולא תֹסִפוּ על הדבר – – – ולא תגרעו ממנו לשמר את מצות ה'" – אפילו אם ישכנעו אתכם שכדי לשמור את מצוות ה' צריך לגרוע כמה מהמצוות בשביל מטרה קדושה, נאצלת, לשמור את מצוות ה' – בכל זאת לא לעשות את זה.

שלמה קרעי: בדומה לכבוד למסורת, מלמדת אותנו הפרשה גם לכבד את הדור המבוגר: "כבד את אביך ואת אמך למען יארכון ימיך".

שלמה קרעי: רבנו סעדיה גאון מסביר ש"למען יאריכון ימיך" זה לא השכר על המצווה, זה לא: תכבד את אביך ואת אימך כדי שתקבל שכר ותהיה לך אריכות ימים.

שלמה קרעי: לא, כי הרי ידוע ששכר מצוות בעולם הזה לא קיים – שכר המצוות הוא בעולם הבא.

שלמה קרעי: בעולם הזה יש שכר אולי על השמחה של המצווה, על דברים נוספים, אבל לא שכר מצוות.

שלמה קרעי: אז מה זה "כבד את אביך ואת אמך למען יארכון ימיך"?

שלמה קרעי: מסביר רבי סעדיה גאון: זה לא השכר אלא זה מעשה ותוצאה.

שלמה קרעי: אם אתה תכבד את העבר שלך, תכבד את אביך ואת אימך – הילדים שלך יגדלו בסביבה כזו שיודעת שצריך לכבד את העבר, שצריך לכבד את המבוגרים במשפחה.

שלמה קרעי: ואז, כשיגיעו ימי זקנתך שלך, יאריכו ימיך בטוב ובנעימים.

שלמה קרעי: קראתי פעם סיפור על – לא זוכר איך קראו לו – ירוחם משל, אני חושב.

איתן גינזבורג: היה.

שלמה קרעי: היה מזכ"ל ההסתדרות – היה גם חבר כנסת.

שלמה קרעי: קראתי עליו סיפור שהוא – אני לא זוכר עם מי הוא טס פעם אחת לחו"ל, עם רב אחד, אני לא זוכר את השם שלו, והיה שם ילד של הרב שכל כמה דקות מגיע אליו: אבא, אתה צריך משהו?

שלמה קרעי: אבא, להביא לך לשתות?

שלמה קרעי: , אבא, מה זה?

שלמה קרעי: כל פעם מתעניין בשלומו.

שלמה קרעי: ירוחם משל, זיכרונו לברכה, שאל את הרב: הרב, תגיד, מה אתם מאכילים את הילדים שלכם שהם ככה מתנהגים?

שלמה קרעי: אז הוא אמר לו: בוא ואני אסביר לך.

שלמה קרעי: אנחנו מחנכים את הילדים שלנו שאנחנו צאצאים של אברהם אבינו, צאצאים של הדורות הקודמים, אברהם אבינו, אבותינו הקדושים, דוד המלך, וככל שאנחנו קרובים יותר – החוליה בשרשרת הדורות שקרובה יותר לדורות הקודמים, לאברהם אבינו, היא חוליה יותר חשובה.

שלמה קרעי: לכן, הבן שלי יודע שאני יותר חשוב – אני יותר קרוב לאברהם אבינו.

שלמה קרעי: אבל אתם מחנכים את הילדים שלכם שמוצא האדם מן הקוף, אז ככל שאתה יותר זקן וככל שאתה חוליה יותר ישנה, אתה יותר קרוב לקוף, ולהפך – הילד שלך הוא כבר זן יותר משופר, ולכן אתה צריך לכבד אותו.

שלמה קרעי: אתה עוד לא עברת – – –

עידית סילמן: "חֲנֹךְ לנער על פי דרכו, גם כי יזקין לא יסור ממנה".

שלמה קרעי: נכון.

שלמה קרעי: בדיוק.

שלמה קרעי: תודה, חברת הכנסת סילמן.

עידית סילמן: אני מקשיבה לך.

שלמה קרעי: יש כאן סיפור בנושא הזה.

שלמה קרעי: אני רוצה לקרוא, למרות שאני רואה שהזמן ממש מתקצר ויש לנו עוד הרבה דברים שלא דיברנו עליהם.

איתן גינזבורג: אבל אתה רואה?

איתן גינזבורג: יש לך 77 דקות.

איתן גינזבורג: זה הרבה.

שלמה קרעי: אגב, אמרה היועצת המשפטית – אמרתי אם זה למיקי, ואולי אתה רוצה לברר את זה – היא סיכמה איתנו שנוכל לאחד הסתייגויות.

איתן גינזבורג: איחדנו הסתייגויות.

שלמה קרעי: לא, לא איחדנו.

שלמה קרעי: יש לי עוד שעה.

איתן גינזבורג: יש לך עוד שעה.

איתן גינזבורג: אתה רוצה עוד שעה נוספת?

שלמה קרעי: כן.

איתן גינזבורג: אה, פשוט פיצלו לך את זה, לבקשתכם, אבל – – –

שלמה קרעי: לא, לא לבקשתנו.

שלמה קרעי: זה היה לפי הסעיפים.

קריאה: הלכנו לפי – – – הוא יכול – – –

איתן גינזבורג: אה, בגלל שיש הסתייגויות לסעיף 2.

איתן גינזבורג: יש הסתייגויות לסעיף 2.

שלמה קרעי: כן, אז אנחנו סיכמנו עם – – –

איתן גינזבורג: אתם רוצים לאחד את הכול לשם?

שלמה קרעי: כן.

איתן גינזבורג: נוסיף לך עוד 60 דקות.

קריאה: – – – עד 13:00.

שלמה קרעי: עד 11:00.

שלמה קרעי: לא, סגרנו כבר שב-11:00 מסיימים.

שלמה קרעי: השעון לא משחק תפקיד.

איתן גינזבורג: חבל שאתה ככה.

איתן גינזבורג: תמשיך כשאני כבר אסיים את משמרתי.

איתן גינזבורג: חשבתי שתסיים – – –

שלמה קרעי: מתי אתה מסיים?

איתן גינזבורג: 10:30.

שלמה קרעי: איי.

שלמה קרעי: מי מחליף אותך?

שלמה קרעי: ראש הממשלה?

איתן גינזבורג: הפתעה.

שלמה קרעי: מנסור עבאס?

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: אנחנו מכבדים אותו, והוא סגן יושב-ראש הכנסת.

שלמה קרעי: אוקיי.

שלמה קרעי: יש כאן סיפור – אני קורא את זה מתוך הספר "אוצרותינו", שסיפר רבנו יוסף חיים, הבן איש חי, להראות לנו עד כמה חשוב לכבד את הדור המכובד כדי שהדור הצעיר ילמד מאיתנו.

שלמה קרעי: זה לא רק הדור המבוגר – זה הדור המבוגר, זה העבר המפואר שלנו; כל זה הוא דבר שהממשלה הזאת צריכה ללמוד לעשות.

שלמה קרעי: מעשה בעשיר שהיה לו אב זקן עני וקשה יום.

שלמה קרעי: גר האב בבית בנו, אך לא קלים היו חיי הבן בצל אביו.

שלמה קרעי: הבלבול שלט באב הזקן; הוא הטריד בבקשות רבות, גרם לתקלות – פה שפך את המרק ושם לכלך את הרצפה, כאן מעד ושבר אגרטל יקר, ופה נקרע ספר שאחז בידיו הרועדות.

שלמה קרעי: יום אחד הגיע הקש ששבר את גב הגמל.

שלמה קרעי: היה זה כאשר אורחים חשובים הגיעו אל העשיר.

שלמה קרעי: בכבוד רב הוא הפנה אותם אל הטרקלין המרווח וישב עימם.

שלמה קרעי: והינה הופיע אביו הזקן בסלון, ובהתנהגותו המוזרה גרם לבנו בושה בפני רעיו.

שלמה קרעי: פניו של העשיר האדימו, והוא גמר אומר לשלוח את אביו מהבית, שילך לקבץ נדבות יחד עם יתר עניי העיר.

שלמה קרעי: מדוע שאסבול כל חיי בגללו?

שלמה קרעי: הפטיר בחמיצות.

שלמה קרעי: אמר ועשה.

שלמה קרעי: אלא שעונת החורף הייתה אז, וכאשר ירד הליל התגבר הקור, ובעוד הבן העשיר גר בחדר מוסק ונעים, ניסה האב הזקן להירדם על מצעי סמרטוטים בקרן רחוב.

שלמה קרעי: בן קטן טוב לב היה לו, לעשיר, ולעת בוקר, כאשר הלך ברחוב בדרכו לבית הספר, נחרד למראה עיניו: בפינת הרחוב ישב סבו בבגדים בלויים כשכל גופו רועד מקור.

שלמה קרעי: רץ הילד לביתו כד לספר לאביו את אשר ראו עיניו, אולי יחוס על הסב ויחזירהו לביתו.

שלמה קרעי: אך מה נדהם הבן כאשר שמע את תגובתו הצוננת של אביו:

שלמה קרעי: האב הציע לו ברוב נדיבותו כי יכול הוא לגשת לעליית הגג, שם באחת הפינות, בין החפצים, מונח לו מעיל – תוכל לקחתו לסבא, הפטיר האבא.

שלמה קרעי: מיהר הבן אל עליית הגג, ומה עגמה עליו נפשו בראותו את המעיל כה ישן ומרופט.

שלמה קרעי: דמעות עמדו בעיניו: האם זה כל מה שיכול אביו העשיר לתרום לסבא האומלל?

שלמה קרעי: מה יעשה?

שלמה קרעי: כיצד יפקח את עיניו של אביו הטועה?

שלמה קרעי: כיצד ירכך את ליבו האטום?

שלמה קרעי: לפתע, רעיון עלה בליבו.

שלמה קרעי: נטל בידו האחת את המעיל הבלוי, ובידו השנייה נטל מספריים גדולים, ירד חיש למטה והחל לגזור את המעיל לשניים לנגד עיניו של אביו.

שלמה קרעי: מה אתה עושה?

שלמה קרעי: למה אתה גוזר את המעיל?

שלמה קרעי: התרעם האב.

שלמה קרעי: הביט הבן בעיניו של האב והסביר בהיתממות: לכבודך, אבא, אני עושה זאת.

שלמה קרעי: לעת זקנתך, כאשר תהיה זקן ותשוש ולא אוכל עוד להחזיקך בביתי, לא תצטרך לרעוד מקור עד שילך מישהו להביא לך מעיל.

שלמה קרעי: כבר מעכשיו אני שומר עבורך חצי מהמעיל הזה.

שלמה קרעי: חציו אלך להביא לסבא, ואת החצי השני אשמור בעליית הגג כדי לשלוח אליך בימי החורף הקרים.

שלמה קרעי: כמובן שהאבא קיבל את המוסר מהבן והחזיר את אביו לביתו, אבל מוסר ההשכל שאנחנו לומדים מהסיפור הזה זה כמו שאמרנו: אדם צריך לדעת לכבד את העבר שלו, לכבד את הדור הוותיק, לכבד את העבר, כי רק אם מכבדים את העבר אפשר לצפות לעתיד מפואר.

שלמה קרעי: אדוני השר, מכובדי, מסופר על שר אחד שונא ישראל בפראג, שבא פעם לרבי יונתן אייבשיץ, ואמר לו: קובל אני עליכם, יהודים בדור הזה, שבעלי גאווה אתם.

שלמה קרעי: אבותיכם היו רוכבים על חמורים, משה רבכם הרכיב את אשתו ואת בניו על החמור, וגם המשיח שלכם עתיד לבוא כשהוא רוכב על חמור, ואילו אתם בזמן הזה מתגאים ורוכבים על סוסים.

שלמה קרעי: איזה יהודים גאוותנים אתם.

שלמה קרעי: אמר לו רבי יונתן: ומה נעשה אם החמורים בזמן הזה עלו לגדולה, מהם נעשו שרים ומהם נעשו סגני שרים?

מתן כהנא: חבל שאין אנשים – – –

שלמה קרעי: חבל שאין פה יותר שרים וסגני שרים לשמוע.

שלמה קרעי: ממשלת ההונאה שקמה עלינו, אדוני היושב-ראש, מושתתת על "עולם ישן עדי יסוד נחריבה"; מחריבה את המסורת בכל מפגש שבין המדינה להלכה, מוחקת כל סממן יהודי שלא בא טוב לזנדברג, מיכאלי, ליברמן וחבורתם, ופוגעת פגיעה אנושה בכללים הדמוקרטיים הנהוגים מימים-ימימה, והכול תוך שחיתות, נהנתנות וחובבנות שאין כדוגמתן.

שלמה קרעי: עליהם לדעת ולהבין, למרות הבורות המזעזעת בכל הקדוש והיקר לעם ישראל, שאת ההרס והחורבן הם ממיטים רק על עצמם ועל עתידם.

שלמה קרעי: כבר אלפי שנים שמנסים לנתק את עם ישראל מתורתו ומאלוהיו, אבל ככל שרודפים אותו יותר, כך תורתו משתמרת וחוכמתו מתגברת.

שלמה קרעי: לא לחינם הפך העם היהודי לסמל של חוכמה ותבונה עולמית, "תורת אלהיו בלבו לא תמעד אֲשֻׁרָיו".

שלמה קרעי: אמר לי הלילה חבר כנסת מהקואליציה – אני מדבר בלשון זכר, וזה יכול להיות תקף לשני המינים.

איתן גינזבורג: יש שם כוכבית למטה: כל מה שנאמר יכול להיות בלשון זכר או נקבה.

שלמה קרעי: בהחלט.

שלמה קרעי: אני לא מקבל את הכללים של האקדמיה שאומרים שהולכים לפי הרוב.

שלמה קרעי: הכללים שהיו נהוגים עד היום הם שמדברים בלשון זכר אלא אם כן כולם נשים.

שלמה קרעי: אלה הכללים של השפה העברית.

שלמה קרעי: יש כאן כאלו שלקחו את זה יותר רחוק ומדברים תמיד זכר ונקבה ומעוותים לגמרי את השפה, אבל הכלל של האקדמיה הוא הגיוני, אבל אני לא נוהג להשתמש בו.

שלמה קרעי: אני נוהג להשתמש במה שהיה נהוג לפני שקבעו את הכלל הזה.

איתן גינזבורג: מסורתי נשאר מסורתי.

שלמה קרעי: נכון.

שלמה קרעי: אני שמרן בענייני מסורת של העם היהודי.

שלמה קרעי: אז, אמר לי אותו חבר כנסת: אנחנו עכשיו רק בתחילת הדרך, מסדרים את הג'ובים, דואגים שכולם יהיו מרוצים, ואחר כך נתחיל לדאוג למדינה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, זה בטח מזכיר לך סיפור – את מי שדוחה את הקץ: קודם כול נדאג לכולם שיהיו מרוצים ואחר כך נדאג למדינה.

שלמה קרעי: אז יש לנו עוד סיפור על העניין הזה.

שלמה קרעי: שוב, אני פותח את הספר הזה.

איתן גינזבורג: מה זה הספר הזה?

איתן גינזבורג: תספר לנו.

שלמה קרעי: ספר על פרשת שבוע עם כל מיני סיפורים, משלים – דברים מעניינים.

איתן גינזבורג: "אוצרותינו", מה שנקרא.

שלמה קרעי: "אוצרותינו".

שלמה קרעי: זה מתוך פרשת ואתחנן, בדיוק על הפרשה שקראנו: "אשר אנכי מצוך היום על לבבך" – היום תעשה את זה.

שלמה קרעי: אל תחכה ותדחה את הקץ.

שלמה קרעי: פריץ נבער אחד – – –

מתן כהנא: היום צריך לעשות דברים.

מתן כהנא: כשיש משהו לעשות – – –

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: אבל אתה לא הקשבת למה שאני אמרתי על מה שהממשלה עושה.

שלמה קרעי: אמר לי חבר כנסת – וזה לא אתה כנראה – – –

מתן כהנא: או חברת כנסת.

שלמה קרעי: את זה אמרתי.

שלמה קרעי: הקשבת.

איתן גינזבורג: יש כוכבית למטה.

מתן כהנא: יש לי חלוקת קשב.

איתן גינזבורג: טובה.

איתן גינזבורג: זה מאוד מאוד מטריד.

איתן גינזבורג: אצל גברים אין חלוקת קשב בדרך כלל.

שלמה קרעי: לא, לא.

שלמה קרעי: יש, יש.

שלמה קרעי: בדרך כלל יש.

איתן גינזבורג: – – – הרוב.

שלמה קרעי: אתה יודע, זו המצאה, לדעתי.

איתן גינזבורג: כן?

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: תסתכל איך נוהגים בכביש ותבין שזו המצאה.

איתן גינזבורג: אבוי.

מתן כהנא: למה אתה מסתבך?

איתן גינזבורג: בדיוק.

מתן כהנא: עד עכשיו שרדת 67 דקות ו-40 שניות.

שלמה קרעי: לא כולם.

שלמה קרעי: רק אי-אפשר להגיד שזה מגדרי.

שלמה קרעי: אני לא חושב שזה מגדרי.

שלמה קרעי: יש כאלה שכן, ויש כאלו שלא.

איתן גינזבורג: אוי ואבוי.

איתן גינזבורג: יש ח"כית באולם?

שלמה קרעי: אין ח"כית.

שלמה קרעי: יש את עידית – יצאה.

מתן כהנא: אנחנו מוחים בשביל הפרוטוקול.

איתן גינזבורג: כן.

איתן גינזבורג: מוחים ומוחות.

שלמה קרעי: אין מוחות.

איתן גינזבורג: בשם – – –

שלמה קרעי: הנשים.

שלמה קרעי: פריץ נבער אחד הצטיין בחיבה יתרה לכלבים.

שלמה קרעי: הוא אהב לסרק אותם, להלביש להם אפודות קטנות, לפנק אותם במיני מטעמים.

שלמה קרעי: בקיצור, כל מה שהוא מנע מהיהודים שחיו בכפרו הוא השקיע בכלבים שלו.

שלמה קרעי: יום אחד נכנס באותו פריץ שיגעון, והוא החליט ללמד את כלב המחמד שלו לדבר.

שלמה קרעי: היות שהוא מעריך את חוכמתם של היהודים ומנגד אוהב גם להתעלל בהם, הוא ניגש למושק'ה וציווה עליו ללמד את כלבו לדבר כאחד האדם, ואם לאו – אבוי לנפשו.

שלמה קרעי: מושק'ה חושב קצת ועונה לפריץ במלוא הרצינות: זה יעלה הרבה כסף וגם ייקח לא מעט זמן.

שלמה קרעי: כמה?, מברר הפריץ, ומושק'ה עונה: תוך חמש שנים אני חושב שהוא יתחיל לדבר, וכדי להכשיר אותו אתה צריך לתת לי 5,000 רובל.

שלמה קרעי: הפריץ מהרהר ומסכים, ואומר: בסדר.

שלמה קרעי: הוא נותן למושק'ה 5,000 רובל, ואומר לו: קדימה, קח את הכלב.

שלמה קרעי: עוד חמש שנים אני רוצה לראות אותו מדבר.

שלמה קרעי: כשהוא מגיע הביתה ורעייתו רואה את הכסף, היא נחרדת ובטוחה שהוא גנב אותו.

שלמה קרעי: לאחר שהוא מספר לה את הסיפור, החרדה הופעת לזעזוע והיא צווחת: השתגעת?

שלמה קרעי: אתה רוצה להרוג אותנו?

שלמה קרעי: איך תלמד כלב לדבר?

שלמה קרעי: מושק'ה לא נבהל וענה לה: תראי, אשתי, חמש שנים זה הרבה זמן; עד אז או שהכלב ימות או שהפריץ ימות.

שלמה קרעי: מי שלא רוצה לעשות באמת דברים – דוחה את הקץ; דואג בינתיים לג'ובים, בינתיים לחברים, בינתיים לתפקידים, ואת הרפורמות נשאיר לאחרי החגים.

שלמה קרעי: אם ננסה לזקק את החיסרון העיקרי של הממשלה הזו, נגיע לכך שבניגוד לציווי בפרשת השבוע של "ועשית הישר והטוב", הממשלה הזו רחוקה מאוד מכך.

שלמה קרעי: לכאורה, מה אנחנו רוצים מהממשלה, מתן?

מתן כהנא: מה?

שלמה קרעי: מה אנחנו רוצים מהממשלה?

שלמה קרעי: מה, היא לא פועלת לפי החוק?

שלמה קרעי: היא פועלת לפי החוק, ואם צריך – משנה את החוקים כך שיתאימו לה, כחומר ביד היוצר.

שלמה קרעי: אז מה לנו כי נלין?

שלמה קרעי: אלא שזו בדיוק הבעיה.

שלמה קרעי: אוסף של חוקים, ואפילו, להבדיל, אוסף של תרי"ג מצוות, לא מספיק.

שלמה קרעי: צריך את הקו המנחה, את הלב, "ועשית הישר והטוב".

שלמה קרעי: הפעם אני רוצה לקרוא דווקא מתוך ספר של הרב יונתן זקס, "שיג ושיח", והוא מדבר על "ועשית הישר והטוב".

שלמה קרעי: הוא כותב כך: רש"י מסביר שהישר והטוב הם פשרה, לפנים משורת הדין.

שלמה קרעי: ההלכה מעמידה כביכול סף מינימום מחייב – כן, מתן?

שלמה קרעי: סף מינימום מחייב, לא מינימום שאפשר לפרוץ אותו – אך המוסר שואף לאמת מידה גבוהה יותר.

שלמה קרעי: ואכן, האנשים המרשימים אותנו במיוחד בטוב ליבם ובצדקתם אינם סתם שומרי חוק ושומרי מצוות.

שלמה קרעי: קדושי המוסר וגיבוריו דורשים מעצמם יותר ממה שהחוק מחייב, לא להפך.

שלמה קרעי: לא ממשלה שדרשה מהממשלה הקודמת טוהר מידות, ניקיון כפיים, ממשלה לא בזבזנית, ממשלה שלא מבזבזת את כספי הציבור, לא ממשלת ג'ובים, לא אאודי ושיירה לחבר'ה, ועושה בדיוק את ההפך.

שלמה קרעי: זה לא "ועשית הישר והטוב".

שלמה קרעי: נכון, הכול חוקי, אבל חוץ מזה שהממשלה לא לגיטימית, גם המעשים שלה לא לגיטימיים.

שלמה קרעי: הם לא בתוך המתחם, המנעד הזה, של "ועשית הישר והטוב".

שלמה קרעי: הרמב"ן מצטט את רש"י ומוסיף מעט: "מתחילה אמר שתשמור חוקותיו אשר ציווך, ועתה יאמר: גם באשר לא ציווך, תן דעתך לעשות הטוב והישר בעיניו, כי הוא" – הקדוש ברוך הוא – "אוהב הטוב והישר.

שלמה קרעי: וזה עניין גדול, לפי שאי-אפשר להזכיר בתורה כל הנהגות האדם עם שכניו ורעיו וכל משאו ומתנו ותיקוני היישוב והמדינות כולם".

שלמה קרעי: התורה לא יכולה לתת את כל הכללים.

שלמה קרעי: תראו כמה חוקים אנחנו מחוקקים, ולא מצליחים להגיע – מלא לקונות, מלא דברים לא סגורים, ותמיד מוצאים פרצות לעוד שחיתות פה ועוד ג'ובים שם ועוד זה שם.

שלמה קרעי: אי-אפשר לכתוב את הכול.

שלמה קרעי: אבל אחרי שהתורה הזכירה מהם הרבה – לא תלך רכיל בעמך, לא תיקום ולא תיטור, לא תעמוד על דם רעך, לא תקלל חירש וכיוצא בהן – "חזר לומר בדרך כלל שיעשה הטוב והישר בכל דבר, עד שייכנס בזה הפשרה ולפנים משורת הדין".

שלמה קרעי: חוקים הם כללים אוניברסליים, עקרונות החלים בכל המקומות ובכל הזמנים: אסור לרצוח, אסור לשדוד, אסור לגנוב, אסור לשקר.

שלמה קרעי: אבל יש בחיי המוסר מאפיינים חשובים שאינם אוניברסליים כלל; הם נוגעים לנסיבות מסוימות ולצורת תגובתנו כלפיהן.

שלמה קרעי: מהו להיות בעל טוב או רעיה טובה, הורה טוב, מורה טוב, חבר טוב, חבר כנסת טוב, שר טוב?

שלמה קרעי: מהו להיות מנהיג גדול?

שלמה קרעי: מתי נכון לשבח?

שלמה קרעי: מתי מתאים לומר "יכולת לעשות טוב יותר"?

שלמה קרעי: יש היבטים מוסריים שאי-אפשר לצמצם לכדי כללי התנהגות, מפני שמה שחשוב בהם איננו מה שאנחנו עושים אלא גם האופן שאנחנו עושים זאת – בענווה, בעדינות, ברגישות, בהתחשבות, בצניעות.

שלמה קרעי: המוסר עוסק באנשים, ואין שני אנשים זהים.

שלמה קרעי: כאשר ביקש משה רבנו מהקדוש ברוך הוא למנות לו ממשיך, הוא פתח את בקשתו במילים "יפקד ה' אלהי הרוחת לכל בשר איש על העדה".

שלמה קרעי: על פי חז"ל, משה אומר כאן שהיות שכל אדם שונה מחברו הוא מבקש מהקדוש ברוך הוא למצוא מנהיג שיתייחס לכל יחיד כאל יחיד, מתוך ידיעה שמה שמועיל לאדם אחד מזיק לאחר.

שלמה קרעי: היכולת הזאת, למצוא את המענה הנכון לאדם הנכון בזמן הנכון, לא מאפיינת רק מנהיגות טובה אלא גם טוב אנושי בכלל של "ועשית הישר והטוב".

שלמה קרעי: גם התורה מתחילה בספר בראשית ב"בראשית ברא אלוקים את השמים ואת הארץ", ורש"י שואל שם בפסוק הראשון: למה התורה פתחה בסיפורים?

שלמה קרעי: למה הספר הראשון שבתורה הוא סיפורים?

שלמה קרעי: למה לא מתחילים במצווה הראשונה?

שלמה קרעי: המצווה הראשונה שעם ישראל הצטוו זה על חודש ניסן: "הַחֹדֶשׁ הזה לכם ראש חדשים".

שלמה קרעי: התורה הייתה צריכה לפתוח במצווה הראשונה.

שלמה קרעי: אז על זה רש"י עונה – בעצם, התשובה של רש"י לא קשורה למוסר אלא קשורה לעיגון זכותנו על הארץ – שאם יבואו אומות העולם ויגידו: הארץ הזאת היא לא שלכם, אתם כבשתם אותה, אתם גזלתם אותה, אז יהיה לנו מענה ונאמר להם: הארץ כולה של הקדוש ברוך הוא.

שלמה קרעי: "ברצונו – נתנה להם, וברצונו – נטלה מהם ונתנה לנו".

שלמה קרעי: הטאבו שלנו על הארץ הזאת הוא לא הכוח, לא כוח הזרוע.

שלמה קרעי: הטאבו הוא התורה.

שלמה קרעי: על פי התנ"ך, על פי התורה, הארץ שייכת ליהודים, והארץ קודם כול שייכת לקדוש ברוך הוא והוא מחליט מה לעשות איתה, והוא החליט לתת אותה לעם היהודי.

שלמה קרעי: אז זאת התשובה של רש"י.

שלמה קרעי: אבל הנצי"ב מוולוז'ין כתב "כי סיפורי בראשית נועדו ללמדנו כיצד ידעו האבות להיות ישרים במגעם ומשאם אפילו עם נוכרים ועובדי אלילים".

שלמה קרעי: משום כך, הוא מסביר, מכונה גם ספר בראשית "ספר הישר".

שלמה קרעי: זהו גם ההבדל בין אלוהי אריסטו לאלוהי אברהם.

שלמה קרעי: אריסטו חשב שאלוהים מכיר רק את האוניברסלי – לא את הפרטי – שהוא עוסק רק בכללים ולא במקרים הפרטיים.

שלמה קרעי: זהו אלוהי המדע, אלוהי הנאורות, אלוהי שפינוזה.

שלמה קרעי: אלוהי אברהם, לעומת זאת, מכיר בייחודיות האישית שלנו, במה שעושה אותנו שונים מזולתנו, כמו גם במה שמשותף לכולם.

שלמה קרעי: זהו שורש ההבדל בין האתיקה היהודית לצדק האוניברסלי.

שלמה קרעי: הצדק האוניברסלי נוהג בכל האנשים בשווה, בעשיר כבעני, בחזק כבחלש, אבל האהבה היא פרטיקולרית.

שלמה קרעי: הורה אוהב את ילדיו בגלל מה שמייחד כל אחד מהם.

שלמה קרעי: החיים המוסריים על פי התורה, על פי "ועשית הישר והטוב", הם שילוב של השניים, ולכן התורה מצווה אותנו לא להסתפק רק בכללים, רק בחוקים הנוקשים, אלא לעשות את הישר והטוב שמעבר למצוות, לעדות ולחוקים.

שלמה קרעי: לצערי – כן, אדוני היושב-ראש?

שלמה קרעי: אני רואה שאתה פותח את הפה לומר משהו.

שלמה קרעי: אז תגיד, כדי שתהיה לי – – –

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: אני חושב כל הזמן – זה לא מניח לי, וזה לא קשור לשיעור שהעברת לנו עכשיו.

שלמה קרעי: כן, בבקשה.

שלמה קרעי: אני – בדיוק בא לצאת מהשיעור לכיוון – – –

איתן גינזבורג: אני כל הזמן תוהה ושואל את עצמי מדוע אתה כל כך מתנגד לרפורמה של השר כהנא.

שלמה קרעי: היה פה דיון ארוך על זה.

איתן גינזבורג: כן?

איתן גינזבורג: אז, סליחה.

איתן גינזבורג: לא הייתי קשוב אליו.

שלמה קרעי: היה פה דיון ארוך.

מתן כהנא: אבל אולי כדאי לחזור עליו לטובת הצופים שהצטרפו אלינו עכשיו.

מתן כהנא: היה פה דיון של איזה חצי שעה.

מתן כהנא: דיון טוב.

שלמה קרעי: אתה מוזמן לצפות.

שלמה קרעי: גם היושב-ראש – אמרתי לך, היושב-ראש היה מאוד פעיל – – –

מתן כהנא: – – –

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: זה פשוט הטריד אותי, אבל אמרתי – – – טוב – –

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: – – אני אלך לארכיון.

איתן גינזבורג: אפשפש בארכיון.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש – – –

איתן גינזבורג: אני אחשוב על עוד שאלה אחר כך.

איתן גינזבורג: לא רק לצופים מותר – גם לי מותר לשאול שאלות.

שלמה קרעי: נכון, ודאי.

שלמה קרעי: אתה יכול לשלוח לי בטוויטר – אני אענה.

איתן גינזבורג: אוקיי.

איתן גינזבורג: נעשה את זה.

שלמה קרעי: בטוח.

איתן גינזבורג: נעשה את זה.

איתן גינזבורג: בהודעות האישיות אתה מקבל את זה, או בתגובות?

שלמה קרעי: לא, בתגובות להודעה.

שלמה קרעי: פרסמתי הודעה שאני עולה לכמה שעות נאום ומי שיש לו שאלות לשר שיושב במליאה, לממשלה באופן כללי, מוזמן לשלוח.

איתן גינזבורג: יפה מאוד.

איתן גינזבורג: זה מה שנקרא נגישות לציבור.

מתן כהנא: לגמרי.

שלמה קרעי: בהחלט.

מתן כהנא: – – –

איתן גינזבורג: כן, האמת שכן.

איתן גינזבורג: הרבה מאוד מהדברים שהוא מעלה כאן במליאה נובעים מפניות ציבור.

שלמה קרעי: טוב, אל תרבה לשבח, כי זה לא יעזור.

שלמה קרעי: בעיניי, הממשלה הזאת היא – – –

איתן גינזבורג: לא אומרים שבחו של אדם בפניו, אבל מקצת אפשר.

איתן גינזבורג: אמרתי את המקצת, אמרתי את המקצת.

מתן כהנא: חשבנו – – – שקצת חנופה תעזור לנו.

שלמה קרעי: – – – אני ניסיתי לרמוז.

איתן גינזבורג: לא, לא.

איתן גינזבורג: אמרתי את המקצת, ולא אמרתי את – – –

שלמה קרעי: חן-חן לך, איתן.

שלמה קרעי: את המחמאות לך נשאיר לפעם אחרת – –

איתן גינזבורג: אתה לא חייב.

שלמה קרעי: – – כי עכשיו יש לי בטן מלאה על הממשלה הזאת ואני רוצה – – –

מתן כהנא: אני עוקב אחרי חבר הכנסת קרעי במשך שעתיים ושש דקות.

מתן כהנא: אז כבר למדתי שיש איזה ריתמוס לנאום שלו.

איתן גינזבורג: מהו?

מתן כהנא: זה רצף כזה של דברי תורה – –

איתן גינזבורג: פוליטיקה.

מתן כהנא: – – דברי שבח מדודים ודברי ביקורת נוקבים.

מתן כהנא: זה בערך – – –

שלמה קרעי: כמו שצריך, לא?

מתן כהנא: הכול בסדר.

שלמה קרעי: אם יש לך רעיונות – – –

איתן גינזבורג: אבל תראה את הקשב, את רמת הקשב והניתוח של השר.

שלמה קרעי: הוא היה שותף פעיל לנאום, אז הוא בהחלט – את זה שכחת, את השילוב של הגורמים – – –

מתן כהנא: שילוב של הקהל וחברי הכנסת.

איתן גינזבורג: זה, רק לטייסים יש רמת קשב כזו.

שלמה קרעי: חבל שלא הייתי טייס.

שלמה קרעי: האמת שאשתי ניסתה פעם אחת.

שלמה קרעי: היא נתנה לי מתנה ליום הולדת להטיס מטוס לפני כמה שנים.

מתן כהנא: איך זה נגמר?

איתן גינזבורג: המטוס יצא בשלום?

שלמה קרעי: באמצע הטיסה אמרתי למדריך: בוא, בוא, נחזור למטה.

שלמה קרעי: אני כבר – – –

מתן כהנא: מה שנקרא: כוחותינו שבו בשלום לבסיסם.

שלמה קרעי: בקושי, בקושי שרדתי את הנחיתה.

איתן גינזבורג: טוב, אז הינה יש לנו פה סיפור.

מתן כהנא: – – – עכשיו אתה מעריך אותי יותר.

שלמה קרעי: מעריך מאוד.

איתן גינזבורג: יש לנו פה סיפור.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי הטיס מטוס.

שלמה קרעי: כן, בהחלט.

שלמה קרעי: אני אוהב להיות על הקרקע.

איתן גינזבורג: עם שתי רגליים בטוחות, קרוב לארץ.

מיקי לוי: אדוני סגן היו"ר, הוא מסיים ב-10:00.

מיקי לוי: הוא לא יצרף.

מיקי לוי: הינה, אני אומר את זה לידו.

מיקי לוי: אין הסכם בעניין הזה.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: הוא כבר אישר לי.

מיקי לוי: מה?

שלמה קרעי: הינה, ירדנה אומרת שיש הסכם.

מיקי לוי: לא, לא.

מיקי לוי: כרגע אני אחרי שיחה נוספת.

מיקי לוי: קודם כול, לא עדכנו אותי.

מיקי לוי: זה לא שייך למזכירת הכנסת, כבודה במקומה מונח, אבל כרגע דיברתי עוד פעם.

מיקי לוי: אין לי בעיה שבהסתייגויות שאתה מביא יש 18 שעות.

מיקי לוי: אין לי בעיה.

מיקי לוי: אבל הפיצול הזה – אין בעיה, אבל לא באמצע הזמן – –

איתן גינזבורג: מה שאומר היושב-ראש הוא שמכיוון שאין סדרי דיון שצריכים – – –

מיקי לוי: – – עכשיו תצרף את שעה 12:00 לשעה 10:00.

שלמה קרעי: זה לא שעה 12:00.

שלמה קרעי: זה בגלל שההסתייגויות מחולקות לסעיפים.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: תחזור בחזרה אחרי שיגיע זמנך.

איתן גינזבורג: מה שאומר היושב-ראש הוא שאנחנו כרגע בנימוק להסתייגות מס' 1, ואז יש עוד דוברים בהסתייגות מס' 1 – –

מיקי לוי: בדיוק.

איתן גינזבורג: – – וכשיגיע מס' 2 – תחזור.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש, אל תטיל פצצה ותברח.

שלמה קרעי: תקשיב.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: זה לא ביצה.

מיקי לוי: זו ביצה שלא נולדה.

איתן גינזבורג: עצרתי את השעון.

שלמה קרעי: בסדר.

שלמה קרעי: זה יכול להמשיך.

מיקי לוי: זו ביצה שלא נולדה.

שלמה קרעי: השיטה הזאת – זה שאתה לא נותן לנו לאחד הסתייגויות לסעיפים – – –

מיקי לוי: אני נותן לך, אבל מלכתחילה, לא עכשיו.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: זה מלכתחילה.

שלמה קרעי: מה זה "עכשיו"?

שלמה קרעי: זה לא אנחנו הכנו את זה.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אתה לא ברשימה של אחרי 10:00.

מיקי לוי: תסתכל.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: מה זה "רשימה"?

איתן גינזבורג: לא, לא.

שלמה קרעי: הרשימה הזאת לא רלוונטית.

איתן גינזבורג: פיצול.

איתן גינזבורג: נכון.

איתן גינזבורג: יש פיצול.

איתן גינזבורג: יש פיצול במקור.

מיקי לוי: והפיצול הסתיים.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: אבל את הפיצול לא אנחנו עשינו.

שלמה קרעי: הפיצול מופיע בחוברת.

שלמה קרעי: בגלל שזה הסתייגות – – –

איתן גינזבורג: לא – – –

שלמה קרעי: הם בנו את הרשימה לפי הפיצול להסתייגויות.

איתן גינזבורג: אבל על זה הוא מדבר.

מיקי לוי: על זה אני מדבר.

איתן גינזבורג: על זה היושב-ראש מדבר.

שלמה קרעי: אבל זה לא אנחנו.

איתן גינזבורג: אבל זמן הדיבור – – –

מיקי לוי: מי אחריו?

מיקי לוי: סתם לדוגמה – –

איתן גינזבורג: גלית דיסטל מדברת אחריך.

מיקי לוי: – – אם חבר הכנסת מיקי לוי מדבר אחריך, חבר הכנסת מיקי לוי יבוא ב-10:00, ואחריו ב-11:00, ב-12:00 וב-13:00 עד שתגיע אתה עוד פעם.

שלמה קרעי: אבל תבין למה שגית החליטה – אמרה שהיא תאפשר לאחד את ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: אבל התקנון קובע שזה שיקול דעת של היושב-ראש.

מיקי לוי: אבל מלכתחילה, לא עכשיו.

איתן גינזבורג: שיקול הדעת הוא של היושב-ראש, לא של היועצת המשפטית.

שלמה קרעי: לא, לא.

שלמה קרעי: אבל, היה לנו דיון אתמול עם הייעוץ המשפטי, ואמרו: למה אתם מגישים כל כך הרבה הסתייגויות למטרת החוק?

שלמה קרעי: תגישו הסתייגויות ענייניות.

שלמה קרעי: אמרתי לה: כי לא מאפשרים לנו לאחד את ההסתייגויות.

שלמה קרעי: אז אנחנו שמים כל כך הרבה הסתייגויות בהתחלה, ושמים את כולן – – –

מיקי לוי: לא, לא.

מיקי לוי: אם מלכתחילה ההסתייגויות שלך היו שמונה שעות, לא הייתה לי בעיה שתעשה מ-06:00 עד 14:00.

שלמה קרעי: גם אם זה לסעיפים שונים?

מיקי לוי: אבל מלכתחילה – לא באמצע.

מיקי לוי: כרגע אתה – – –

שלמה קרעי: מה זה "מלכתחילה"?

שלמה קרעי: מי הגיש את הרשימה?

מיקי לוי: תראה לו את הרשימה.

שלמה קרעי: אבל אין סדרי דיון.

איתן גינזבורג: מה שאומר – – –

שלמה קרעי: אין סדרי דיון.

מיקי לוי: הלכו לפי הרשימה.

שלמה קרעי: לא, אבל מיקי, הרשימה הזאת היא רשימה שנובעת אוטומטית מההסתייגויות לסעיפים.

מיקי לוי: בסדר, אין בעיה.

מיקי לוי: אתה עכשיו מסיים ב-10:00, תחזור ב-12:00 עוד פעם.

שלמה קרעי: אתה בעצם גורם – במה שאתה עושה, אתה גורם לנו להמשיך במתכונת של הסתייגויות, כולם לאותו סעיף.

שלמה קרעי: כי אתה לא מאפשר לי לאחד סעיפים.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אם מלכתחילה הייתם מגישים את הרשימה שאתה במקום – עכשיו היית שלוש שעות – – –

שלמה קרעי: לא הגשנו רשימה.

איתן גינזבורג: לא, לא, אדוני היושב-ראש, לא הגישו רשימה.

איתן גינזבורג: הם הגישו הסתייגויות לסעיף הספציפי.

איתן גינזבורג: לסעיף מס' 1 הגישו רוב חברי הכנסת הסתייגויות.

איתן גינזבורג: רק קרעי הגיש הסתייגויות גם לסעיף 2.

איתן גינזבורג: ולכן, מכיוון שהוא נמצא ברצף ההסתייגויות לסעיף מס' 1 באמצע הרשימה, הוא מבקש לקחת את סעיף מס' 2 ולאחד אותו.

איתן גינזבורג: ואתה אומר – – –

מיקי לוי: אני אומר לא.

שלמה קרעי: לא אנחנו הגשנו.

מיקי לוי: סעיף 2 יהיה בסעיף 2.

איתן גינזבורג: את 3, סליחה, את 3.

מיקי לוי: הינה, הינה, סגן היושב-ראש הבין היטב, תאמין לי.

שלמה קרעי: לא, אני הבנתי, אבל הדיון שהיה עם שגית אתמול – – –

איתן גינזבורג: מה שאומר קרעי הוא שאם הוא היה יודע שמפצלים לו את זה, הוא היה מגיש עוד הסתייגויות לסעיף 1 כדי לקבל את השעה הזאת ומוותר על ההסתייגות ל-2.

מיקי לוי: אין לי בעיה, אם מלכתחילה הייתי לוקח – – –

שלמה קרעי: מה זה מלכתחילה?

שלמה קרעי: לא אנחנו קבענו את הסדר.

שלמה קרעי: אנחנו הגשנו הסתייגויות בוועדה.

מיקי לוי: נכון.

שלמה קרעי: את הסדר לא אנחנו קבענו, את השעות ואת הרשימה של הדוברים.

שלמה קרעי: את זה ירדנה קבעה.

קריאה: התחלנו את ההסתייגויות – – –

איתן גינזבורג: לא, מה שאומר קרעי – אני אתרגם.

איתן גינזבורג: מה שאומר חבר הכנסת קרעי הוא שמי שקבע את סדר ההסתייגויות לסעיף מס' 1 זה לא הליכוד, אלא המזכירות או הוועדה – הוועדה, אוקיי.

איתן גינזבורג: הוועדה.

איתן גינזבורג: ולכן הוא לא קבע אם הוא באמצע הדיון של סעיף 1 או בסוף סעיף 1, שמתחבר לסעיף 3.

מיקי לוי: מה שצריך לעשות להבא – יש לך ארבע שעות עכשיו, נכון?

מיקי לוי: אז לבוא ולהגיד – את ארבע השעות, מתי התחלת היום?

שלמה קרעי: למי "לבוא להגיד"?

שלמה קרעי: אני לא יכול לומר, זו לא אמירה שלי.

מיקי לוי: לא, בוועדה עצמה.

שלמה קרעי: לא, אי-אפשר לומר.

שלמה קרעי: הוועדה מסדרת את זה לפי סעיפים.

שלמה קרעי: הוועדה מסדרת את ההסתייגויות לפי סעיפים.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: אז תבוא עכשיו – אתה לסעיף 2?

איתן גינזבורג: עכשיו הוא בסעיף 1.

שלמה קרעי: עכשיו סעיף 1, ואחר כך יש לי לסעיף 4.

איתן גינזבורג: לסעיף 3.

מיקי לוי: מאה אחוז, תבוא בסעיף 4 עוד פעם.

שלמה קרעי: אין בעיה.

שלמה קרעי: אני אעשה את זה, אבל תדע ששגית, אתמול, כשדיברנו על האופן של הגשת הסתייגויות – –

מיקי לוי: הרגע דיברתי איתה.

שלמה קרעי: – – היא אמרה: אנחנו נאפשר לכם לאחד את הזמנים כדי שתגישו הסתייגויות יותר ענייניות, לפי סעיפים, ולא את הכול בהתחלה.

מיקי לוי: תראה מה קורה עם זה.

מיקי לוי: אין בעיה.

שלמה קרעי: כי מה שקורה עכשיו זה שאת כל ההסתייגויות אנחנו שמים לפני סעיף 1.

מיקי לוי: סגן היושב-ראש חבר הכנסת איתן יאפשר לך לחזור בשעה 12:00 או 13:00 להמשיך.

מיקי לוי: ניתן לך את כל מה שמגיע לך.

שלמה קרעי: לא, אין בעיה, הכול בסדר.

מיקי לוי: אנחנו ניתן לך את כל מה שמגיע לך.

שלמה קרעי: לא, אבל תבין למה זה יגרום.

מיקי לוי: אני מבין למה זה יגרום.

שלמה קרעי: זה יגרום לכך שעכשיו חברי כנסת שרוצים להגיש הסתייגות לסעיף 1, 2, 4, 8, 12, ויש להם הסתייגויות ענייניות, הם לא יעשו את זה, כי הם לא רוצים חמש דקות ועוד חמש דקות ועוד חמש דקות, אז הם יוותרו על ההסתייגויות הענייניות.

מיקי לוי: לא, יש רשימת דוברים של חמש דקות וחמש דקות, יש בקשות.

שלמה קרעי: אלו לרשות דיבור.

קריאה: יש את הזמנים שלהם.

שלמה קרעי: אלו בקשות דיבור, זה משהו אחר, זה לא הסתייגויות.

קריאה: לא, לא, לא, הסתייגויות.

שלמה קרעי: לא, את כל ההסתייגויות עשינו לפני סעיף 1 בשביל למנוע את הפיצול הזה.

שלמה קרעי: שגית ביקשה שנגיש הסתייגויות ענייניות.

קריאה: הם רוצים גם שיהיה לכם נוח.

שלמה קרעי: לא, אנחנו בקלות עושים את זה, אנחנו פשוט נגיש את הכול לפני סעיף 1.

שלמה קרעי: הייעוץ המשפטי ביקש הסתייגויות ענייניות.

איתן גינזבורג: בוא אני אגיד לך, הרציונל – – –

שלמה קרעי: אז הן פשוט יהיו פחות ענייניות.

איתן גינזבורג: הרציונל של התקנון הוא שההסתייגויות יהיו באמת ענייניות לחוק, זה הרציונל.

שלמה קרעי: בסדר, הכלי הפרלמנטרי הזה מאפשר לנו גם – – –

מיקי לוי: אנחנו נאפשר לך את כל השעות שמגיעות לך, את הכול, אבל בבוא העת.

שלמה קרעי: אני מציע שתעשה שיחה נוספת עם שגית, לא לעכשיו, לגבי הפעמים הבאות.

מיקי לוי: הינה, איל פה.

מיקי לוי: הינה, איל פה, וכשתסיים נעשה סיעור מוחות יחד איתך.

מיקי לוי: אתה בן אדם חושב.

שלמה קרעי: בהחלט.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: טוב, אז הזמן קצר יותר ממה שחשבנו.

איתן גינזבורג: כן, ועדיין הוא רב, 53 דקות.

איתן גינזבורג: אני אמשיך את השעון, ואני בטוח שבשעה הקרובה אנחנו נלמד עוד הרבה.

שלמה קרעי: תראה מה הספקתי בשעתיים ומה נשאר לי עוד לשעה שנותרה.

איתן גינזבורג: אתה רואה.

איתן גינזבורג: רגע, בפרופורציות זה – – –

שלמה קרעי: לא, זה, ככה, נקודות, לא את הכול אני קורא.

איתן גינזבורג: אדרבה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אחרי שהבנו בשעתיים האחרונות את חוסר הלגיטימיות ואת המוסר הכפול של חברי הקואליציה הזמנית הזאת, יכולנו להתנחם אם היו לפחות לפחות פועלים לטובת הציבור, אבל לא.

שלמה קרעי: הם לא פועלים אפילו כסרח עודף אחרי הצעות חוק או תיקונים שהאופוזיציה מציעה.

שלמה קרעי: הם מצביעים נגד הציבור – רק שנייה.

איתן גינזבורג: תגיד להם – – –

שלמה קרעי: לא, זה רדיו, אני לא יודע.

שלמה קרעי: אז אפשר לשים אותם בשידור אם אתה רוצה.

איתן גינזבורג: לא עזוב, רק רציתי להגיד לך ששאלות שואלים דרך הטוויטר, לא דרך הטלפון.

שלמה קרעי: כן, את זה צריך להגיד למגיש ברדיו.

שלמה קרעי: זה רדיו צפון.

איתן גינזבורג: נו, גדי נס.

שלמה קרעי: גדי נס, כן, יקירנו.

שלמה קרעי: בכל מקרה, חברי הקואליציה הזמנית הזאת, אחרי שהבנו את חוסר הלגיטימיות ואת המוסר הכפול ואת הצביעות שחוגגת בכל מהלך ומהלך שלה, פשוט אין יום שהוא יותר טוב מקודמו, כל יום בממשלה הזו הוא יותר גרוע ממה שהיה.

שלמה קרעי: גם בפעילות בקורונה, גם בפעילויות האחרות, בנגב ובגליל, גם בממשלת ג'ובים מנופחת ומושחתת.

שלמה קרעי: אבל מילא אם לא הייתם עושים פעולות אקטיביות לטובת הציבור אלא רק נגררים אחרי פעולות טובות לטובת הציבור של האופוזיציה.

שלמה קרעי: אבל לא, החלטתם לצאת נגד האופוזיציה בכל דבר, גם בדברים שאתם בפירוש מסכימים איתם וחושבים שהם נכונים, ושהרבה מחברי הקואליציה חתומים בעצמם עליהם, כמו הדוגמה של ההצבעה נגד הזוגות הצעירים ונגד הפחתת תשלומי הדיור בנושא של רווחי הבנקים, עמלת הפירעון המוקדם, ועמלות נוספות של הבנקים.

שלמה קרעי: עכשיו אני רוצה לעבור – אני אשאיר בסוף עוד כמה דקות אקטואליות, אבל אני רוצה לדבר על הנושא הזה של הבנקים.

שלמה קרעי: דיברתי על זה בקצרה בהקדמה – בקריאה הטרומית של הצעת החוק שהקואליציה הפילה, אבל אני רוצה להרחיב קצת יותר.

איתן גינזבורג: מה שהגשת בכנסת הקודמת על זה?

שלמה קרעי: מה שהגשתי בכנסת הקודמת והקודמת-הקודמת.

איתן גינזבורג: והקודמת-קודמת, והקודמת-קודמת-קודמת.

שלמה קרעי: ומה שיואב קיש הגיש בשבילי כשעוד לא הייתי חבר כנסת, והצעת החוק אושרה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה, בניגוד לעמדת הפיקוח על הבנקים ואיגוד הבנקים.

שלמה קרעי: פה אחד זה אושר, ואז אילת שקד הייתה יושבת-ראש ועדת ההסכמות.

שלמה קרעי: הכנסת התפזרה שבוע לאחר מכן, והיא לא הסכימה להעלות את זה להצבעה.

שלמה קרעי: ועל זה אנחנו משלמים מאות מיליונים של שקלים.

שלמה קרעי: 300 מיליון שקל בשנה, לפי הערכת הפיקוח על הבנקים.

איתן גינזבורג: איך לא עשיתם דין רציפות?

שלמה קרעי: אי-אפשר רציפות, היו כנסות שלא הייתה בהן כנסת.

איתן גינזבורג: לא, בעשרים-ואחת הייתם צריכים לעשות.

שלמה קרעי: בעשרים-ואחת לא הייתה כנסת.

איתן גינזבורג: הייתה, 29 יום, עד שפיזרתם אותה.

שלמה קרעי: לא, אבל לא הייתה ועדת שרים, לא הייתה ממשלה אז.

שלמה קרעי: זאת כנסת שהתפזרה מייד.

איתן גינזבורג: היו 29 יום שיכולת בהם.

שלמה קרעי: הייתה כנסת בלי ועדות, בלי הצעות חוק.

איתן גינזבורג: הייתה ועדה מסדרת.

איתן גינזבורג: כנסת שפיזרה את עצמה לדעת, כן, אחרי 29 ימים.

איתן גינזבורג: ב-29 באפריל.

שלמה קרעי: נכון.

שלמה קרעי: לצערנו, לא ידענו לשלם מספיק שוחד לאנשים בצד השני, כמו שאתם עשיתם.

שלמה קרעי: נתתם כיסא של ראש ממשלה לבן אדם שיבוא ויגנוב את המנדט מהבוחר.

שלמה קרעי: שיגנוב את האמון שנתנו בו הבוחרים, כי אתם יודעים לשחד.

שלמה קרעי: השמאל יודע יפה מאד לעבוד.

שלמה קרעי: בעניינים האלה אתם אלופים.

שלמה קרעי: אז אני רוצה להציג את רווחי הבנקים, דוחות כספיים של הבנקים לשנת 2020, שנת הקורונה, שנה – אני לא יודע עד כמה היית בדיונים בוועדת הכספים, אני חושב שכן היית בחלק מהם.

שלמה קרעי: הבנקים באו וממש בכו לנו בחודש מרץ, חודש אפריל, כשדיברנו על דחיית תשלומי הלוואות, דיברנו על הלוואות לעצמאים, לעסקים בבעיה.

שלמה קרעי: הבנקים אמרו: אנחנו נקרוס, אנחנו לא מסוגלים אפילו להפחית במעט את הריבית על דחיית תשלומי המשכנתה.

שלמה קרעי: לקחו ריבית דריבית באותה ריבית גבוהה של המשכנתה, ואפילו רצו לקחת ריבית יותר גבוהה על זה.

שלמה קרעי: רק בהתערבות מאוד נוקבת של ועדת הכספים ושל הפיקוח על הבנקים הם נשארו עם הריבית הנושכת של המשכנתה ולא עם ריבית גבוהה מזו.

שלמה קרעי: והבנקים קיבלו, הם קיבלו מהפיקוח על הבנקים, הם קיבלו מהמדינה באותם זמנים מיליארדים רבים של שקלים בריבית אפס, כדי לשרשר את ההטבה הזאת ללקוחות ולעצמאים, והם לא עשו את זה.

שלמה קרעי: לא שרשרו, לא נתנו בריביות אפסיות לאותם אלו שהתקשו בקורונה, ותמיד תמיד באו ובכו ואמרו: אנחנו הולכים לקרוס, יש לנו בעיה מאוד גדולה.

שלמה קרעי: אגב, זה הזכיר לי – באותם זמנים כבר אמרתי בוועדת הכספים – הדבר הזה הזכיר לי פרוטוקול של הכנסת שקראתי משנות התשעים, בשנת 1990 או 1991 על אותה הצעת חוק של ביטול עמלת פירעון מוקדם.

איתן גינזבורג: מי הגיש אותה?

שלמה קרעי: חבר הכנסת אברהם פורז.

איתן גינזבורג: משינוי.

שלמה קרעי: משינוי.

שלמה קרעי: הוא הגיש את ההצעה הזאת שנתיים-שלוש בערך אחרי שחוקקו בחוק את העמלה הזאת.

שלמה קרעי: היה מצב שוק קיצוני, הריביות ירדו, תיקנו להם עמלת פירעון מוקדם.

שלמה קרעי: הם באו ובכו ואמרו: אם לא תיתנו לנו את עמלת הפירעון המוקדם אנחנו נקרוס.

שלמה קרעי: נתנו להם, ואחרי שנתיים-שלוש באה הכנסת, וביקשה לבטל את העמלה הזאת.

שלמה קרעי: בא שר הכלכלה – הינה, יש לי כאן אולי אפילו ציטוטים שלהם.

איתן גינזבורג: שר הכלכלה היה גדעון פת.

שלמה קרעי: לא, אני חושב מגן.

איתן גינזבורג: דוד מגן?

איתן גינזבורג: אה, גדעון פת היה שר התיירות.

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: רגע.

שלמה קרעי: הינה, כן.

שלמה קרעי: אברהם פורז במליאת הכנסת בשנות התשעים: "ומה קרה?", ככה הוא אומר, "ב-1989?", שנתיים אחרי שחוקקו את העניין הזה או שנה אחרי, "לשמחתנו התחילה הריבית" – סליחה, זה באותו זמן שחוקקו –"התחילה הריבית לרדת בצורה משמעותית" משיעורים של קרוב ל-15% "עד 4%, שמשלמים היום.

שלמה קרעי: ואז – – – הסתבר שהלווה שלקח את ההלוואה, כשהוא בא לפרוע אותה – – – אומרים לו: לא זו בלבד ששילמת כמה שנים ריבית עושק צמודה של 13%, עכשיו תשלם לנו פיצוי שמגלם את ההפסד התיאורטי שנגרם לבנק על זה שאתה פרעת את ההלוואה פירעון מוקדם.

שלמה קרעי: והכול מתבסס", ככה אומר אברהם פורז, "על ההנחה, שלדעתי איננה בהכרח נכונה, אולי היא נכונה בחלק מהמקרים, שכנגד ההלוואות שהבנק נתן – – – הוא גם גייס מקורות בריבית מאוד גבוהה" קרובה לזה.

שלמה קרעי: אבל הוא אמרת לנציגי הבנקים שבאו לוועדת הכלכלה – "אמרנו להם: תנו לנו דין וחשבון – – – בואו תוכיחו לנו את המקורות שלכם, תראו לי שבאמת לקחתם גם אתם", פיקדונות "ב-13% או 14% ריבית – – – לטווח של 30 שנה, ואז תנוח דעתי.

שלמה קרעי: אבל שום הוכחה לא באה".

שלמה קרעי: שום הוכחה.

שלמה קרעי: הבנקים ואיגוד הבנקים והפיקוח על הבנקים בזמנו, גם ב-2017, 2018, בדיונים בוועדת הכלכלה, לא היו מוכנים בשום פנים ואופן ולתת נתונים, מהן עלויות הגיוס של המשכנתאות, כאשר ברור לכולם שעלויות הגיוס הן אפסיות.

שלמה קרעי: על הפיקדונות כמעט בכלל לא מקבלים ריבית, כמעט בכלל, בבנקים; ומצד שני, כשאתה בא לפרוע את המשכנתה, שאין כנגדה כלום ושום דבר, הם דורשים ממך לשלם על הרווח העתידי שהם ציפו להרוויח ממך.

שלמה קרעי: תכף נדבר על זה יותר לעומק.

שלמה קרעי: אבל אני רציתי להראות לכם את הדוחות הכספיים, ולא רק את הדוחות הכספיים, אלא גם את הפייק הפרשה שיצרו הבנקים בשנת הקורונה כדי להראות שבאמת הרווחים שלהם לא גבוהים.

שלמה קרעי: אז הינה, יש לי כאן דוח של בנק הפועלים לשנה שהסתיימה ביום 31 בדצמבר 2020.

שלמה קרעי: הרווח הנקי של בנק פועלים: 2.043 מיליארד, לעומת 1.78 מיליארד.

שלמה קרעי: 2.04 מיליארד לעומת 1.78 מיליארד ב-2019, כאשר לא הייתה שנת קורונה.

שלמה קרעי: זאת אומרת, עוד לפני המשחקים המספריים, שתכף נראה שהם עשו, הרווח שהם הרוויחו על הגב של הציבור, על הגב של הזוגות הצעירים, של מאות אלפי מובטלים ומשקי בית שקרסו תחת הנטל, היה יותר גבוה בכמעט 300 מיליון שקל, רווח נקי של בנק הפועלים.

שלמה קרעי: עכשיו, אם נסתכל בדוח הרבעוני שלהם מ-31 במרץ 2021, אנחנו רואים רווח נקי לרבעון של 1.35 מיליארד ברבעון אחד.

שלמה קרעי: ממה נובע הדבר הזה?

שלמה קרעי: מתיקון ההפרשה.

שלמה קרעי: הם הפרישו הפרשה מאוד גבוהה להפסדי אשראי ב-2020, הקטינו את הרווח שלהם ב-2020 כדי לא להראות רווחים מאוד גדולים, והחזירו את התיקון הזה ברבעון הראשון של 2021.

שלמה קרעי: זאת אומרת, אם ניקח באמת את הרווחים שלהם ב-2020 ונתקן את הדוחות שלהם – ואני רואה חשבון מבקר אז אני יודע לתקן דוחות, אתה יכול לסמוך עליי בעניין הזה, אדוני היושב-ראש – נגיע לזה שהם הרוויחו באמת בשנת 2020 ל-2.5 מיליארד שקל רווח נקי, בנק הפועלים, לעומת 1.78 מיליארד ב-2019.

שלמה קרעי: לא יודע כמה זה, קרוב ל-30%.

שלמה קרעי: סדר גודל של 30% רווח נקי, יותר מאשר הרוויחו ב-2019.

שלמה קרעי: וכל זה קרה בשנת הקורונה, בשנה שהם באו ובכו ואמרו שהם לא מסוגלים להוריד את הריבית אפילו במעט ללקוחות הבנקים, לאלה שנאלצו לדחות את המשכנתאות.

שלמה קרעי: אנחנו רואים גם כן את הדוחות של בנק לאומי.

שלמה קרעי: אומנם הם סידרו את המספרים יותר יפה, וב-2020 נראה שהם באמת לא הרוויחו כמו ב-2019.

שלמה קרעי: ב-2019 הם הרוויחו 3.5 מיליארד רווח נקי – רק תבינו על איזה סדר גודל מדובר, כמה בנקים מרוויחים על חשבון הציבור וכמה הם נאבקים על כל ניסיון לשנות ולקחת להם איזו אווזה שמטילה להם ביצי זהב שלא רלוונטית.

שלמה קרעי: בשנת 2019 הם הרוויחו 3.5 מיליארד, וב-2020 הם מציגים 2.1 מיליארד רווח נקי.

שלמה קרעי: לכאורה ירידה, אבל אם נסתכל על ההפרשה המאוד-מאוד גבוהה שהם הפרישו להפסדי אשראי ונחזיר אותה למה שהיה – ואולי נוסיף לה קצת, כן; פייק הפרשה – יש כאן הפרשה מאוד מאוד גדולה שהם הפרישו של 2.5 מיליארד שקל הפרשות להפסדי אשראי.

שלמה קרעי: אם נחזיר את זה – בשנה קודמת הם הפרישו 600 מיליון, אז נגיד ניתן להם מיליארד הפסדי אשראי, אולי היו להם קצת יותר, למרות שמבנק הפועלים אנחנו מבינים שלא היו באמת תזוזות יותר מדי גבוהות – נגיע לכך שהרווח האמיתי הנקי בשנת 2020 של בנק לאומי הוא 3.6 מיליארד.

שלמה קרעי: יותר מהרווח הנקי של 2019.

שלמה קרעי: אותו דבר אנחנו יכולים לראות גם בבנק המזרחי.

שלמה קרעי: אם נתקן את הפייק הפרשה שלהם נגיע ל-2.2 מיליארד רווח נקי במקום 1.9 מיליארד.

איתן גינזבורג: למה פייק הפרשה?

שלמה קרעי: פייק הפרשה, כי הם הפרישו הפרשות להפסדי אשראי ב-2020, כאילו זו שנה מסוכנת.

שלמה קרעי: ברבעון הראשון של 2021 הם תיקנו את הכול.

שלמה קרעי: אנחנו רואים את הרבעון הראשון של 2021, שיש בו רווח מאוד גבוה משמעותית ביחס למה שהיה בשנים קודמות.

שלמה קרעי: ורואים גם את בנק לאומי וגם את בנק הפועלים, כולם ברבעון הראשון – בעיקר בנק הפועלים עשה את זה בלי להתבייש: מייד תיקן את כל ההפרשה, ורווח ברבעון הראשון של 1.35 מיליארד ברבעון, כשבכל שנת 2019, למשל, הם הרוויחו 1.78 מיליארד.

שלמה קרעי: הם תיקנו את הפייק הפרשה הזאת ברבעון הראשון של 2021 כדי לא להראות שב-2020 הייתה להם שנה כל כך רווחית.

שלמה קרעי: כן, אותו דבר אמרנו גם לגבי בנק המזרחי, אותו דבר בבנק דיסקונט, הוא גם כן יצר פייק הפרשה, ואם נתקן אותה נגיע לרווח נקי של יותר מ-2019, וכנ"ל לגבי בנק לאומי.

שלמה קרעי: כל חמשת הבנקים הגדולים, כולם כולם הרוויחו מיליארדים רווח נקי בשנת 2020, כשהם בכו לנו לאורך כל הדרך שיש בעיה, שיש בעיה מאוד קשה, והם לא מסוגלים אפילו אפילו – איתן, אולי אתה לא התמודדת עם זה אבל היו הרבה מאוד, מאות אלפי משקי בית, שדחו את תשלומי המשכנתה בגלל שהם לא יכלו לעמוד בתשלומים בתקופת הקורונה כשהם השתכרו 70% בחל"ת.

שלמה קרעי: והבנקים לא היו מוכנים אפילו להקטין את הריבית דריבית הזאת של תקופת הדחייה לריבית יותר נמוכה.

שלמה קרעי: הם לקחו להם ריבית עושק, ואנחנו רואים את התוצאות בדוחות הכספיים.

איתן גינזבורג: מה עמדת בנק ישראל?

שלמה קרעי: בנק ישראל לא מצליח.

שלמה קרעי: הוא ניסה בזמנו.

שלמה קרעי: בזמנו בנק ישראל עשה חלק מהעניין: הבנקים רצו לגבות ריבית יותר גבוהה מהריבית הנקובה על המשכנתה בתקופת הדחייה, ואמרו: זאת דחייה שלא קשורה לריבית של המשכנתה, אנחנו יכולים לגבות איזה ריבית שאנחנו רוצים.

שלמה קרעי: אז אחרי מאבק שלנו בוועדת הכספים בנק ישראל התערב והנחה אותם, הזהיר אותם שלא יגזימו ושלא יעברו את הריבית של המשכנתה, שגם היא ריבית גבוהה.

שלמה קרעי: אבל לפחות את זה הם לא עברו, בזכות ההתערבות של בנק ישראל ושל ועדת הכספים.

איתן גינזבורג: מה עמדתם לגבי הצעת החוק שלך?

שלמה קרעי: עם בנק ישראל היינו בתהליך מאוד ארוך.

שלמה קרעי: אגב, את ביטול מגבלת שליש הפריים, שגם זה חלק מחוסר התחרות בשוק, את זה כן הצלחנו להביא בהסכמה ולהפוך את זה למגבלת שני-שליש פריים במקום שליש פריים.

שלמה קרעי: זה פתח קצת את השוק לתחרות, אבל לא מספיק, כי הבנקים עומדים על הרגליים האחוריות, והם פשוט העלו את כל הריביות במסלולים של הפריים.

שלמה קרעי: ולכן, כל עוד לא נכניס תחרות אמיתית של בנקים נוספים, של הקטנת רגולציה, של ביטול עמלת פירעון מוקדם, של הצפת השוק בתחרות – כי היום בעצם מי שלקח את המשכנתה, תכף תבין, אין לו שום סיבה למחזר.

שלמה קרעי: אז לגבי עמלת פירעון מוקדם בנק ישראל היה מוכן לבוא לקראתנו, הגענו להסכמה.

שלמה קרעי: אגב, מיקי לוי היה איתי באותה פגישה עם המפקח.

איתן גינזבורג: למה הם לא בעד ביטול העמלה הזאת?

שלמה קרעי: הם לא בעד.

איתן גינזבורג: אבל למה?

שלמה קרעי: תראה, הם בסופו של דבר קשורים.

שלמה קרעי: אומנם המפקח של היום הוא מאוד – הוא יחסית בלתי תלוי, אני חושב, הוא לא מתכנן להמשיך לעבוד בבנקים, אבל עד היום הפיקוח על הבנקים היה דלת מסתובבת.

שלמה קרעי: המפקחת על הבנקים מסיימת, והולכת לעבוד בדירקטוריון במקום של בנקים.

שלמה קרעי: אז הם לא יכלו לצאת – הפיקוח על הבנקים לא אוהב לצאת נגד הבנקים, ולכן הם שומרים על הבנקים במובן מסוים.

איתן גינזבורג: אבל זה ברמת הפסיכולוגיה.

איתן גינזבורג: לא, אני שואל על הנימוק הרשמי של בנק ישראל מדוע הם לא תומכים בהצעת החוק שלך.

שלמה קרעי: קודם כול הם לא אמרו שהם לא תומכים, הם הסכימו להעביר את זה בזמנו בקריאה טרומית.

שלמה קרעי: בשנה שעברה המפקח על הבנקים אישר.

שלמה קרעי: בכל זאת זה לא עלה, מסיבות של הקפאה של ועדת השרים לענייני חקיקה.

שלמה קרעי: אבל הם אומרים שיש לבנקים סוג מסוים של עלויות, ואם אנחנו לא יודעים את עלויות הגיוס אז כן צריך לתת להם משהו, לא צריך לתת להם משהו.

שלמה קרעי: הם לקחו את הנימוק של הבנקים, שאומרים: אנחנו צריכים להרוויח את הרווח העתידי, והפכו אותו לנימוק האמיתי כביכול של העמלה הזאת, כשבאמת זה לא מוצדק, כי העמלה הזאת חוקקה כדי לפצות את הבנקים על עלויות גיוס.

שלמה קרעי: אני באתי לבנקים ואמרתי להם: בואו, אנחנו מוכנים, תגידו לנו מה עלויות הגיוס שלכם.

שלמה קרעי: אפילו אמרתי להם: בואו תגבו את עמלת הפירעון המוקדם לפי הריבית של לקוח טוב.

שלמה קרעי: לקוח טוב, שהוא לא מסוכן, מקבל ריבית נמוכה.

שלמה קרעי: אז לפי הלקוח הטוב תגבו את עמלת הפירעון המוקדם, ולא לפי ריבית גבוהה של לקוח מסוכן.

שלמה קרעי: כי ברגע שאני פורע אני כבר לא מסוכן, אני פורע; למה אתם גובים לי 20 שנה קדימה על הסיכון שחשבתם שאני מסוכן כשלקחתי את ההלוואה?

שלמה קרעי: גם את זה הם לא היו מוכנים.

שלמה קרעי: הפיקוח על הבנקים הגיע איתנו להסכמה, ולצערי זה עדיין לא יצא לפועל, למרות שאמרו לנו כבר לפני חצי שנה שתוך חודשיים-שלושה או ארבעה חודשים – אני באמת לא יודע למה זה לא התקדם עדיין – שיוסיפו מדרגה של 50% הנחה לעמלת הפירעון המוקדם.

שלמה קרעי: תבין שהפיקוח על הבנקים מבין שיש בעייתיות בדבר הזה.

שלמה קרעי: הם מבינים, הם גם אמרו בוועדה שיש כאן פגיעה קשה בתחרות – כי אין תחרות, ברגע שלקחת את המשכנתה אתה כבר לא הולך למחזר כי זה לא משתלם לך למחזר.

שלמה קרעי: הם מבינים את זה, רק הם לא הולכים לכיוון שלנו בארצות הברית, למשל, אין עמלת פירעון מוקדם, יש אולי בשנה הראשונה, ואחר כך השוק פתוח, אתה יכול למחזר בלי עמלות.

שלמה קרעי: לשם אני רוצה להגיע, לשוק פתוח, לתחרות אמיתית שיהיה לאורך כל חיי המשכנתה.

איתן גינזבורג: נפגשת עם שר האוצר בנושא?

שלמה קרעי: שר האוצר הנוכחי?

שלמה קרעי: אה, עזוב.

איתן גינזבורג: בקיצור, אתה מרים ידיים לפני הכול.

שלמה קרעי: לא מרים ידיים.

שלמה קרעי: בטוחני שזה לא ממש מעניין אותו, ולא הציבור מעניין אותו, והוא פשוט יעשה את מה – אם הפיקוח על הבנקים ישים ברקס, כי הבנקים שמים ברקסים, וכי הם רוצים עוד ועוד שהות ועוד ללמוד, אז זה מה שיקרה בסוף.

שלמה קרעי: זה מה שקורה, אגב, בוועדת שרים לענייני חקיקה, שאני חושב שהיא פוגעת פגיעה בהפרדת רשויות, היא פוגעת במעמדה של הכנסת.

שלמה קרעי: זו דעתי, אמרתי את זה כמה פעמים גם כשאנחנו היינו בקואליציה.

שלמה קרעי: צריך לתת לחברי כנסת אפשרות לדון בנושאים בקריאה טרומית.

שלמה קרעי: זה ילך לוועדה, שם תתקעו.

שלמה קרעי: שם, אם לא מתאים לכם, תתקעו.

שלמה קרעי: אבל לא לאפשר לחברי כנסת אפילו לדון בהצעה בצורה רציונלית, בצורה שקולה, לשבת, לשמוע גורמי מקצוע, זה פגיעה במעמדה של הכנסת, בעיניי.

שלמה קרעי: אוקיי, אז דיברנו על – – –

איתן גינזבורג: על הבנקים.

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: לא, לא סיימתי עם הבנקים.

שלמה קרעי: דיברנו רק על הרווחים שלהם.

שלמה קרעי: עכשיו אני רוצה – טוב, אנחנו לא נספיק לדבר על כל הדברים, אבל אני רוצה לתת כמה דוגמאות לעושק הבנקאי.

קריאה: בוקר טוב.

איתן גינזבורג: ברוכה השבה.

איתן גינזבורג: מן הבידוד.

שלמה קרעי: בוקר טוב.

שלמה קרעי: שלום וברכה.

שלמה קרעי: טוב, את עמלת הפירעון המוקדם הסברנו כבר, מה היא בעצם עושה.

שלמה קרעי: היא לוקחת את הריבית הגבוהה שלפיה לקחת את המשכנתה, ואם היום הריבית נמוכה ואתה רוצה למחזר, הבנקים אומרים לך: לא, תשלם לנו קודם כול את כל הריבית שאנחנו צפינו להרוויח ממך בכל 20 או 30 השנים הקרובות.

שלמה קרעי: יש עוד כמה דברים.

שלמה קרעי: רק שתבין עד כמה כדי לשנות משהו במערכת הבנקאית זה דבר לא פשוט.

שלמה קרעי: יש להם כל כך הרבה לוביסטים וכל כך הרבה כוח פוליטי, ואפילו דבר שאולי אשלים בו את הפרק בנושא של הבנקים.

שלמה קרעי: יש דבר שנקרא – מרגי, אתה גם עשית דיון בוועדת הכלכלה, אתה זוכר?

שלמה קרעי: על הסיפור של הבנקים.

יעקב מרגי: אוהו.

שלמה קרעי: ו-?

יעקב מרגי: פעם דגדגת פיל?

שלמה קרעי: לא ניסיתי.

יעקב מרגי: תשמע, זה דואופול.

שלמה קרעי: זה אוליגופול.

יעקב מרגי: דואופול, יש להם כוחות כלכליים לייצר פתרונות טכנולוגיים, מה שהבנקים האחרים לא יכולים.

יעקב מרגי: הם עושים צעד אחד קדימה, מרצים את בנק ישראל.

יעקב מרגי: תראה, אין ספק שצריך לעשות את זה בצעדים מדודים, אבל הרפורמה הולכת לאיטה, וצריך ליישם את כל הענפים של הרפורמה.

יעקב מרגי: קשה מאוד.

איתן גינזבורג: עסקתם בנושא עמלת פירעון מוקדם?

יעקב מרגי: אני חושב שכן.

שלמה קרעי: עמלת פירעון מוקדם זה בעיקר היה איתן כבל.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לטפל בזה.

שלמה קרעי: זה בעיקר היה איתן כבל, שבדיונים ארוכים – – –

יעקב מרגי: פעם היו פערים, היום הריבית שלנו יציבה כבר שנים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה עלויות המימון של הבנקים.

שלמה קרעי: אין להם עלויות.

שלמה קרעי: אין.

שלמה קרעי: אנחנו מוכנים לתת להם את עלויות הגיוס.

יעקב מרגי: אין סיבה שתהיה עמלת פירעון מוקדם.

שלמה קרעי: וזה עשרות אלפי שקלים.

שלמה קרעי: אני היום רוצה למחזר משכנתה – – –

איתן גינזבורג: נו, אז יש יושב-ראש ועדת כלכלה חדש, חברתי, אולי הוא ירים את הכפפה יחד איתך.

שלמה קרעי: מי יושב-ראש ועדת הכלכלה?

יעקב מרגי: הוא לא מחליף את המפקח על הבנקים.

יעקב מרגי: הוא לא מחליף את נגיד בנק ישראל, את המפקח על הבנקים, ואת כל – – –

שלמה קרעי: לא, לא, עדיין, מרגי, בכנסת העשרים אני ישבתי בוועדת הכלכלה עם אותה הצעת חוק לביטול עמלת פירעון מוקדם – – –

יעקב מרגי: התקדמת – – –

שלמה קרעי: היא אושרה לקריאה שנייה ושלישית.

שלמה קרעי: מרגי, היא אושרה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה אצל איתן כבל, פה אחד.

שלמה קרעי: רועי, פלוסקוב, וכל מי שהיה שם בוועדה אישרו פה אחד את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית, בניגוד למפקחת על הבנקים שישבה שם, חדוה בר, ובניגוד לכל הפמליה של איגוד הבנקים.

שלמה קרעי: עשינו את זה.

שלמה קרעי: אילת שקד חסמה את זה.

יעקב מרגי: צריך להמשיך לאט, בנחישות.

שלמה קרעי: אבל רציתי לתת דוגמה – – –

איתן גינזבורג: זו הדרך, בנחישות – – –

שלמה קרעי: אבל רציתי לתת עוד דוגמה, שיבין היושב-ראש ויבינו מי שמקשיבים לנו עד כמה העושק הבנקאי ועד כמה הכוח שלהם כל כך גדול, שאפילו דבר כל כך טריוויאלי לא מצליחים לשנות.

יעקב מרגי: הצלחנו לשנות, ברשותך, בסוף ימיה של הקדנציה, את המעבר בקליק.

איתן גינזבורג: את המעבר בקליק".

יעקב מרגי: מבנק לבנק בקליק.

יעקב מרגי: זה לקח – אבל הצלחנו.

שלמה קרעי: אבל באמת, כל עוד אין תחרות אמיתית בין הבנקים זה ברכה לבטלה.

יעקב מרגי: בסדר, נכון.

איתן גינזבורג: אתה מבין, קופת חולים אפשר לעבור ככה, אבל בנק אי-אפשר לעבור ככה.

יעקב מרגי: עכשיו אפשר, אבל אין מוטיבציה.

יעקב מרגי: הוא צודק, אין תחרות.

שלמה קרעי: אבל תשמע, אתה יודע מה זה עמלת ערבות בנקאית.

שלמה קרעי: ערבות בנקאית, אתה רוצה לשכור בית, לבנות בית, לתת ערבות למינהל, אתה הולך לבנק, ומבקשים ממך ערבות בנקאית.

שלמה קרעי: בדרך כלל, בהרבה מקרים, ברוב המקרים – או אני לא יודע אם ברוב המקרים, אבל בהרבה מקרים, במיוחד אם אלה ערבויות לא בסכומים מאוד מאוד גדולים, שהופכים לסוג של הלוואות – כנגד הערבות הבנק לוקח פיקדון ושם בצד.

שלמה קרעי: עכשיו בוא תגיד לי, אדוני היושב-ראש, בוא ננחש, נעשה משחק מול הצופים, כמה ריבית הבנק משלם לך על הכסף הזה שהוא שם לך כפיקדון.

איתן גינזבורג: 0.1.

שלמה קרעי: אתה משלם לבנק 3%–4% ריבית שנתית על הכסף שלך ששוכב בפיקדון אצלו.

שלמה קרעי: אתה.

יעקב מרגי: כביכול נתן 6 שקלים בניכוי מס.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: אתה, אתה משלם לבנק 3% – – –

איתן גינזבורג: אני אומר שישלמו לך את הריבית על זה – – –

שלמה קרעי: ועל מה?

שלמה קרעי: על מה?

שלמה קרעי: על הנייר הזה שיש לך ביד, שהבנק נותן ואומר: לאיתן גינזבורג יש 50,000 אצלנו בחשבון.

שלמה קרעי: על הנייר הזה אתה משלם לבנק ריבית שנתית של 3%-4%.

שלמה קרעי: אבל זה יכול להיות לשנים.

שלמה קרעי: עד שאתה בונה בית זה יכול לקחת חמש שנים.

שלמה קרעי: כל שנה 5%, 4%, מהדבר הזה.

שלמה קרעי: הלכנו לבנק ישראל, בכנסת העשרים, ישבנו עם המפקחת על הבנקים.

שלמה קרעי: אמרתי לה: תני לנו משהו; בסדר, עמלת פירעון מוקדם זה אווזה יותר מדי שמנה, תני לנו משהו.

שלמה קרעי: עמלת ערבות בנקאית – היינו אצלה בפיקוח על הבנקים, נסעתי אליה, אמרתי לה: תני לי משהו, שנצא עם הישג.

שלמה קרעי: עמלת ערבות בנקאית שמגובה בפיקדון – בואי תסבירי לי את למה אני משלם לבנק ריבית שנתית על הכסף שלי.

שלמה קרעי: היא אומרת לי: כי יש לבנק איזשהו גורם סיכון, אני לא זוכר בדיוק איך הגדירה את זה.

שלמה קרעי: אמרתי לה: סליחה, גורם הסיכון זה שלי, לא של הבנק.

שלמה קרעי: זה כסף שלי.

שלמה קרעי: ההון הוא שלי.

שלמה קרעי: היא אמרה: כי עלות ההון של הבנק.

שלמה קרעי: עלות ההון – זה ההון שלי.

שלמה קרעי: למה אני משלם לבנק?

שלמה קרעי: היא בדקה, חזרה – נבדוק.

שלמה קרעי: שנה וחצי של תכתובות ושיחות.

שלמה קרעי: אחרי שנה וחצי הם יצאו, אני חושב, בדצמבר 2017, ואמרו: בנק ישראל החליט להפחית משמעותית את עמלת הערבות הבנקאית שמגובה בפיקדון.

שלמה קרעי: בנק ישראל החליט.

שלמה קרעי: הפיקוח על הבנקים קיבל את זה והורה להפחית באופן מאוד משמעותי.

שלמה קרעי: אנחנו ביקשנו שזו תהיה עמלה קבועה, 200 שקל, 300 שקל, עמלת הוצאת הנפקת מסמך, ולא הגענו לסיכום, אבל בנק ישראל הוציא הצהרה שזה יופחת משמעותית.

שלמה קרעי: מה קרה מאז 2017?

שלמה קרעי: כלום.

שלמה קרעי: כלום.

שלמה קרעי: שתבין, הצהרה של בנק ישראל על דבר כל כך טריוויאלי שאין לאף אחד תירוץ למה הוא קיים – זה לא כלכלי, זה מונופוליסטי, זו דריסה של הלקוחות, והבנקים משתמשים בכוח שלהם לעשות מה שהם רוצים.

שלמה קרעי: אז תבין, אם על דבר כזה קטן, מה הם יאמרו על אווזה שמטילה להם ביצי זהב, וכמה הם נלחמים על זה.

שלמה קרעי: אני בנושא הזה אסיים, את הפרק הזה של הבנקים, בקריאה לחבריי משני צידי המתרס, ואני שמח לראות שיש אוזן קשבת – אומנם האצבע לא הלכה עם האוזן, האצבע לפני שבועיים הצביעה נגד, אבל אני אופטימי ומקווה שעדיין יצא מזה משהו.

שלמה קרעי: אז אני קורא לכם, אדוני השר – אמילי, את באת להפריע או באת להקשיב?

אמילי חיה מואטי: אדוני השר.

מתן כהנא: השר מפריע לה.

איתן גינזבורג: הדובר פשוט היה רגיל לכך שהשר קשוב לדבריו.

שלמה קרעי: השר היה קשוב.

איתן גינזבורג: עכשיו, כבר גילינו שלשר יש יכולת קשב מדהימה, יש לו חלוקת קשב יוצאת מן הכלל, אבל קצת קשה לעמוד בחלוקת הקשב כשאת יושבת לצידו, כי זו את.

אמילי חיה מואטי: אוי, מקסים.

שלמה קרעי: אני קורא לכם, בנושא הזה של הבנקים ושל המאבק ביוקר תשלומי הדיור, חברים משני צידי המתרס:

שלמה קרעי: תמכו במאבקם של אנשי העמל מול דורשי העמלה.

שלמה קרעי: אל תיתנו לעשירים להתעשר בלי גבול על חשבון העניים, המתרוששים עוד ועוד.

שלמה קרעי: ברוח דברי הנביא ישעיה, שהזכרנו אותו רבות הבוקר: "חזקו ידים רפות וברכים כשלות אמצו".

שלמה קרעי: עלינו לשאוף לכך, חבר הכנסת מרגי, שבסופו של תהליך הפירמידה הכלכלית הישראלית תשרת את כלל הציבור ולא את אליטת ההון בלבד.

שלמה קרעי: קיבלתי כאן מהקהל עוד בקשות.

שלמה קרעי: אני רואה כאן – מתן, אתה לא מגלה לנו – פרסום של שירית אביטן כהן מלפני כמה דקות: היועץ המשפטי אישר, הרפורמה במערך הכשרות תיכנס לחוק ההסדרים.

מתן כהנא: אמרתי מראש שזה מה שאני רוצה.

שלמה קרעי: אמרת שזה מה שאתה רוצה, אבל אנחנו לא רוצים את זה.

שלמה קרעי: אנחנו לא רוצים.

שלמה קרעי: אנחנו חושבים, וכבר דיברנו, שזו תהיה פגיעה, מדרון חלקלק שתוצאותיו מי ישורנו.

שלמה קרעי: טוב, מנדלבליט עובד בשירות הממשלה הזאת.

שלמה קרעי: ממשלה שהרי רוצה לתת לו, אדוני היושב-ראש, את הכוח להפוך לממליך המלכים הבלתי-מעורער.

שלמה קרעי: מנדלבליט הוא לבדו – אני ואפסי עוד – הוא לבד יחליט מי יהיה כאן ראש ממשלה ומי לא.

מתן כהנא: אני מזכיר לך שהממשלה הזו – בהסכמים קואליציוניים מדובר על הפרדת התפקיד של התובע הכללי והיועץ המשפטי לממשלה.

מתן כהנא: בוא.

שלמה קרעי: הפיכה לשתי מפלצות.

שלמה קרעי: ממפלצת אחת למפלצת דו-ראשית.

שלמה קרעי: זה לתת לאנשים האלה, שהפכו את עצמם לנבחרי-על, עוד ועוד כוחות.

מתן כהנא: בכנסת הקודמת, או הקודמת-קודמת, אני הגשתי הצעת חוק של מישהו מהליכוד, אני לא זוכר של מי, שזו הייתה לשונה.

איתן גינזבורג: פיצול תפקיד היועץ המשפטי לממשלה.

שלמה קרעי: בוא.

שלמה קרעי: בליכוד אנחנו מפלגה דמוקרטית, ויש מגוון דעות, ואני חושב שזה לתת עוד כוח לעוד מפלצת.

שלמה קרעי: עוד מפלצת עם המון המון כוח, עם סגנים, ועם משנים ועם כאלו שיוציאו חוות דעת – – –

מתן כהנא: מדינה צריכה תובע כללי, נכון?

שלמה קרעי: מדינה צריכה תובע כללי, אבל אתה יודע מה, ההפרדה הזאת רצויה אם היועץ המשפטי לממשלה יהפוך להיות יועץ ולא יהפוך להיות ראש הממשלה הבלתי-נבחר, ואם התובע הכללי לא יוכל להפיל כאן ולקבוע מי יהיה ראש ממשלה ומי לא.

שלמה קרעי: אם אתה תחזיר – – –

מתן כהנא: עמדתי בנושאים האלה דומה לשלך, כמו שאתה יודע.

שלמה קרעי: בבקשה.

שלמה קרעי: אם אתה יוצר רפורמה ומאזן ומקטין, מחזיר אותם למצב הטבעי שצריך להיות במדינה דמוקרטית, הכול בסדר.

שלמה קרעי: אבל אם אתה מגדיל, בונה כאן עוד מפלצת ומשאיר את אותם כוחות, והם רק ילכו ויעצימו אותם, אז זה רק נזק ולא תועלת.

מתן כהנא: לא פעם עמדתי במקום שאתה עומד עכשיו וקראתי את אותם דברים.

מתן כהנא: בסופו של דבר אתה צודק.

מתן כהנא: מי שצריך למשול זה אלה שנבחרו לכך, ואתה צודק.

שלמה קרעי: אז אני מבין שאתה תתנגד להצעת החוק.

איתן גינזבורג: נבחרי הציבור צריכים למשול, אבל מי שמפרש את החוק עבור נבחרי הציבור זה היועץ המשפטי לממשלה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אין מחלוקת שחוק ההסדרים זה מסלול מהיר ודורסני, שלא מאפשר דיון מעמיק.

מתן כהנא: למה?

מתן כהנא: יהיה דיון.

מתן כהנא: יהיה דיון.

יעקב מרגי: איזה דיון?

יעקב מרגי: 1.5 דיונים.

יעקב מרגי: זה חוק ההסדרים.

יעקב מרגי: יהיה סד זמנים, יהיה לחץ.

יעקב מרגי: אין ספק שכשאתה מפרק חוק, מפצל אותו – – –

איתן גינזבורג: השר לשעבר מרגי, למה לא ביטלתם את חוק ההסדרים?

יעקב מרגי: דיללנו אותו.

איתן גינזבורג: לא, לא שאלתי למה לא דיללתם, זה נכון שדיללתם.

איתן גינזבורג: למה לא ביטלתם?

יעקב מרגי: הלוואי ויכולנו.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: לעיתים ממשלה צריכה את החוק הזה.

יעקב מרגי: הכלי הזה הוא חיובי כשמשתמשים בו במידה ובמשורה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, בואו נזכור מי הכניס את הכלי הזה.

אורלי לוי אבקסיס: שמעון פרס הכניס את הכלי הזה.

איתן גינזבורג: אז מה, מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איתן גינזבורג: אבל מה זה אומר?

איתן גינזבורג: הייתה אינפלציה של 400%, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: באתם לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אתה נמצא שם, למה אתם לא מתקנים?

אורלי לוי אבקסיס: למה חוק ההסדרים עכשיו, בתקופה כזו, כל כך עבה, במקום להכניס סעיף-סעיף כחוק מרכזי?

איתן גינזבורג: הבנתי.

איתן גינזבורג: אני אחראי גם על שמעון פרס וגם על היום.

שלמה קרעי: ולמה מכניסים רפורמה כל כך מהותית בכשרות, שחשובה למיליונים מאזרחי המדינה, לתוך חוק שיהפוך להיות חותמת גומי של מה שיהיה שם?

שלמה קרעי: בכל מקרה, לגבי מנדלבליט, לגבי יועצים משפטיים באופן כללי: יועץ משפטי צריך לייעץ.

שלמה קרעי: הוא ייעץ, הוא יגיד את הדברים שלו.

שלמה קרעי: ואגב, בכנסת מקפידים על זה בדרך כלל.

שלמה קרעי: היועץ המשפטי בוועדות הכנסת אומר את עמדתו, ויש מקרים שמתנגדים לעמדת היועץ המשפטי, אומרים: בסדר, שמענו את עמדתך, אנחנו חושבים כך וכך, אנחנו רוצים כך וכך לעשות, וכך צריך להיות יועץ משפטי.

שלמה קרעי: אבל יועץ משפטי לממשלה שלא רק מחליט איפה לייצג את הממשלה, באיזה דברים טוב לו, איפה להקשיב לה, איפה לבטל את דבריה, איפה לקבל את מה שמתחשק לו, אלא גם, עכשיו, לפי החוק של חברך לממשלה שר המשפטים – מתן, שר המשפטים מתכוון להביא לכאן חוק, והוא אומר שיושב-ראש המפלגה שלך תומך בחוק הזה, שנאשם בפלילים לא יכול לכהן כראש ממשלה.

שלמה קרעי: מה זה אומר?

שלמה קרעי: זה אומר סוף הדמוקרטיה.

שלמה קרעי: זה אומר לתת כוח בידי פקיד אחד.

שלמה קרעי: פקיד אחד, לא משנה כמה בכיר הוא יהיה, אבל פקיד שבסוף מתמנה גם על ידי מינוי פוליטי, לא נשכח את זה.

שלמה קרעי: הוא לא נמשח בשמן, משחת קודש, על ידי שמואל הנביא.

שלמה קרעי: מינוי פוליטי.

שלמה קרעי: בסוף, כשלא יתחשק לו שלפיד יהיה ראש ממשלה, זה לא יקרה, כן?

שלמה קרעי: בג"ץ איתם, היועץ המשפטי איתם אבל נגיד שיתחשק לו שבנט כבר – זהו, הוא סיים.

שלמה קרעי: עשינו את שלנו, נתניהו הלך הביתה, יאללה, בואו נגיש כתב אישום נגד בנט, ובנט יוצא החוצה.

שלמה קרעי: אולי זו בכלל התוכנית של גדעון סער.

שלמה קרעי: מה אתה אומר?

שלמה קרעי: יכול להיות שגדעון סער רוצה להסיט מהדרך את בנט עם איזה כתב אישום מופרך שיגיש נגדו מנדלבליט?

שלמה קרעי: לא חשבת על זה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לעבור כאן נאום במליאה בלי להציב תמונת מראה לחברי הקואליציה וחברי הממשלה הזאת.

שלמה קרעי: כמה עצים נכרתו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ברוכה הבאה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך יישר כוח על העמידה האיתנה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: כמה שעות כבר אתה סוגר?

שלמה קרעי: שלוש שעות, ומיקי לא נתן לי להמשיך את השעה הרביעית.

מתן כהנא: את יודעת איך אנחנו נהנים פה?

מתן כהנא: חבל לך על הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל זה קמתי.

שלמה קרעי: חן-חן.

שלמה קרעי: כמה עצים כרתו כדי להדפיס את כל דברי האיוולת ואת כל המוסר הכפול של חברי הממשלה וחברי הקואליציה הזו, שהייתה באופוזיציה רק לא מזמן?

יעקב מרגי: במקרה הזה היושב-ראש לא יסכים איתך בקול, אבל הוא – – –

איתן גינזבורג: אנחנו עוד זוכרים את הציוצים, שאתה בטח תמשיך אותם, לא?

איתן גינזבורג: או שזה חוק אחר?

יעקב מרגי: לא, אנחנו גם נזכיר אותם.

איתן גינזבורג: יש לשר לשעבר מרגי רשימה של ציוצים שהוא נוהג להקפיד ולהשמיע אותם.

איתן גינזבורג: גם הוא משתמש בטוויטר תוך כדי נאום.

אורלי לוי אבקסיס: אלה שעוד לא הספיקו למחוק אותם.

שלמה קרעי: לבנט יש צוות שלם – – –

אורלי לוי אבקסיס: יש פה מערך – כמעט כמו ב-X-Files.

אורלי לוי אבקסיס: אתה פתאום מגלה שכל התיעודים, וכל הדיוקים וכל הארכיונים של הרבה מאוד מהממשלה הזו פשוט נעלמו.

אורלי לוי אבקסיס: הגיעה ספינת חלל באיזשהו לילה ופשוט מחקה את כל הארכיונים של ההתבטאויות של שרים בממשלה הזו על הממשלה הקודמת.

שלמה קרעי: השמדת ראיות שיטתית.

יעקב מרגי: לא, באולפנים הם לא צריכים השמדת ראיות.

יעקב מרגי: הם יהפכו להיות חירשים, אילמים, עיוורים.

אורלי לוי אבקסיס: לא ראינו, לא שמענו, לא ידענו.

יעקב מרגי: שלושת הקופים.

שלמה קרעי: ולא רק זה, כל מה שהם דיברו עליו, הם עושים אותו בריבוע.

שלמה קרעי: נורבגי בריבוע.

יעקב מרגי: אצלנו במגזר אומרים המהדרין מן המהדרין.

שלמה קרעי: אמרתי.

שלמה קרעי: פתחתי את הדברים ואמרתי שהדבר היחיד – הממשלה הזאת נלחמת ביהדות, הורסת את הביטחון, הורסת את הכול; הדבר היחיד שהיא עושה למהדרין זה הפסוק שקראנו בשבת חזון.

שלמה קרעי: אנחנו קוראים "משא גיא חזיון" – אני כבר עייף, אז שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: לא יכול להיות שאתה לא זוכר את הפסוק בעל פה.

שלמה קרעי: הינה: "והנה ששון ושמחה הרג בקר ושחט צאן אכל בשר ושתות יין אכול ושתו כי מחר נמות".

שלמה קרעי: זה הדבר שהם מקפידים עליו.

שלמה קרעי: חוטפים מכל הבא ליד: ג'ובים, מתנות לחבר'ה, שר בלי תיק ותיק בלי שר, וסגן שר בלי תכלית.

שלמה קרעי: הכול-הכול הם עושים בריבוע – – –

אורלי לוי אבקסיס: כל דכפין ייתי ויכול, אבל רק משלהם.

שלמה קרעי: כי הם יודעים, "כי מחר נמות".

שלמה קרעי: הם יודעים.

שלמה קרעי: ברור להם שהם לא לנצח פה.

שלמה קרעי: לא לנצח הם נשארים.

שלמה קרעי: לכן הם אומרים – – –

מתן כהנא: ארבע וחצי שנים זה לא נצח.

מתן כהנא: הכול בסדר.

שלמה קרעי: אתה יודע, אפילו מי שצופה בנו צוחק עכשיו.

שלמה קרעי: אז בואו נראה מה כתוב – בטח את המצע של יש עתיד לא לקחת, מרגי.

איתן גינזבורג: אין עוד פניות מהקהל?

שלמה קרעי: יש, אבל נראה לי מספיק.

יעקב מרגי: איתן, אבל אתה שם לב?

יעקב מרגי: כחוט השני זה עובר, את כחול לבן לא תוקפים.

איתן גינזבורג: מה?

יעקב מרגי: את כחול לבן לא תוקפים בממשלה.

יעקב מרגי: יש סיבה.

איתן גינזבורג: בתוך הממשלה או מחוצה לה?

איתן גינזבורג: האופוזיציה?

יעקב מרגי: האופוזיציה לא תוקפת את כחול לבן.

איתן גינזבורג: פחות.

איתן גינזבורג: לא נגיד שבכלל לא.

יעקב מרגי: לעיתים יש צדיק בסדום.

איתן גינזבורג: אני מודה לך.

שלמה קרעי: הינה, לכבודך, אדוני היושב-ראש, נשאל שאלה מהקהל.

שלמה קרעי: בר-לב לב שואל: שלום וברכה, השאלה שלי היא כזאת: אתה חושב שבנט מצטער שהקים את הממשלה הזאת או שהוא כבר השלים עם הרע שעשה ושכנע את עצמו שהוא בסדר בסיפור הזה והרע עוד לפנינו?

שלמה קרעי: מה אתה אומר, מכובדי השר?

איתן גינזבורג: מה התשובה?

שלמה קרעי: אני חושב שהוא אף פעם לא הצטער, שהכול היה מתוכנן מראש, שכל כאבי הבטן וכל הסיפורים והניסיונות, הכול היה משחק מכור מראש.

שלמה קרעי: אז בואו נראה מה כתוב במצע של יש עתיד.

שלמה קרעי: "תופעת ה'שרים בלי תיק' היא תופעה מגונה ובלתי מוסרית הגורמת לממשלה לבזבז מאות מיליוני שקלים על כיבודים ועל תפקידים שאינם נחוצים.

שלמה קרעי: מפלגת יש עתיד הביאה בעבר לביטול מוסד מושחת זה".

שלמה קרעי: מה אתה אומר, אדוני היושב-ראש?

איתן גינזבורג: זה מתוך המצע?

שלמה קרעי: המצע של יש עתיד.

איתן גינזבורג: כנראה שזה מדויק.

שלמה קרעי: מה נאמר לאלי אבידר?

שלמה קרעי: בירך אותו יאיר לפיד על השר שלו?

יעקב מרגי: הוא האדריכל.

איתן גינזבורג: הוא טרם הצהיר אמונים, לטעמי.

איתן גינזבורג: הוא טרם מונה לשר.

שלמה קרעי: מתי הוא מצהיר?

איתן גינזבורג: כשיחליטו.

שלמה קרעי: מתי מתפטרים ממנו?

איתן גינזבורג: לא, אנחנו לא מתפטרים מאנשים.

איתן גינזבורג: הממשלה החליטה, הכנסת טרם – – –

שלמה קרעי: מהכנסת.

שלמה קרעי: אתם מתפטרים ממנו.

שלמה קרעי: הרי הוא ה-trouble maker של הקואליציה שלכם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת קרעי, הם חושבים שהם יתפטרו ממנו.

שלמה קרעי: לא, יש לו התחייבות, הוא מתפטר מהכנסת.

יעקב מרגי: כן, אבל בנורבגי הוא יכול לחזור מתי שהוא רוצה.

יעקב מרגי: ומי שמכיר את אלי אבידר, צריך רק לא להיענות לבקשותיו, לא מעבר לזה, ולא משנה מה הבקשה.

שלמה קרעי: הם לעולם לא יתפטרו.

יעקב מרגי: זה קרה לו עם ביבי וזה הולך עד הסוף, וזה קרה לו עכשיו עם איווט וזה הולך עד הסוף – חכה.

שלמה קרעי: מעניין.

יעקב מרגי: מה שייאמר לזכותו – הוא מסתכסך פעם אחת עם אותו בן אדם.

שלמה קרעי: עם איווט אי-אפשר להסתכסך פעמיים.

יעקב מרגי: וגם מבחינתו אי-אפשר פעמיים.

שלמה קרעי: עם איווט גם אי-אפשר.

שלמה קרעי: שם זה בעייתי.

יעקב מרגי: מסיבות אחרות.

שלמה קרעי: מיקי לוי, ב-21 במאי 2019: "במקום להעביר את הכסף להגדלת סל התרופות וקייטנות הקיץ הגדול, הממשלה מבזבזת אותו על שרים ללא תיק, ג'ובים לחברי מרכז, לשכות מיותרות ומכוניות פאר".

שלמה קרעי: גדעון סער, מרץ 2020: "לא נכון להקים את הממשלה המנופחת ביותר בעת המשבר הכלכלי".

שלמה קרעי: יאיר לפיד: ממשלה מנופחת, בזבזנית ומנותקת, "לא צריך יותר מ-18 שרים כדי לנהל את המדינה".

שלמה קרעי: איך אמר מישהו ממפלגתו של יאיר לפיד?

שלמה קרעי: אז בדבר אחד לא הצלחנו.

שלמה קרעי: לא הצלחנו.

שלמה קרעי: אז במה כן הצלחתם?

שלמה קרעי: תגלה לנו, אדוני היושב-ראש, מה כן.

שלמה קרעי: את הקורונה מיגרתם?

שלמה קרעי: החזרתם.

איתן גינזבורג: אדוני, אני לא יודע אם אתה זוכר, אבל אני ויש עתיד כבר לא.

שלמה קרעי: אבל עכשיו אתם כן.

איתן גינזבורג: אנחנו שותפים, אבל לא – – –

שלמה קרעי: שותפים.

שלמה קרעי: טוב, אתם תמיד מוזמנים – אתה יודע, אפשר להתגרש בפוליטיקה.

איתן גינזבורג: אנחנו שותפים.

איתן גינזבורג: אנחנו שותפים.

יעקב מרגי: עכשיו אני אהיה הסנגור שלהם.

יעקב מרגי: תן להם רק שהפצעים יגלידו.

יעקב מרגי: תן להם זמן שהפצעים – – –

שלמה קרעי: בשנייה, בשנייה.

יעקב מרגי: מה שפצע את כחול לבן – תן להם זמן רק שיגלידו.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, רק גנץ מביע את הסכמתו והוא ראש ממשלה, תוך הצבעת אי-אמון אחת, בלי פריטטי.

שלמה קרעי: אני מתחייב לך, בלי פריטטי, בלי רוטציה, בלי כלום, הוא ראש הממשלה.

שלמה קרעי: מה אתה אומר, אה?

יעקב מרגי: ובלי נורבגי.

שלמה קרעי: בלי נורבגים.

שלמה קרעי: לא, נורבגים ניתן להם.

שלמה קרעי: למה לא?

יעקב מרגי: להם כן, לא לנו.

שלמה קרעי: לא, אנחנו לא.

יעקב מרגי: להם תן מה שאתה רוצה.

יעקב מרגי: "על שלושה פשעי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו".

שלמה קרעי: "על שלשה פשעי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו".

שלמה קרעי: תמר זנדברג – מה היא עכשיו?

שלמה קרעי: אה, היא נורבגית גם, שרה נורבגית – "הכנסת הזו עסוקה רק בעצמה, רק בעוד משרדים, ג'ובים, שרים וסגני שרים, שלכנסת כבר לא נשאר כלום".

שלמה קרעי: קארין אלהרר: "אם הייתם מוותרים על מספר שרים היו יותר חברי כנסת.

שלמה קרעי: אתם שוב פעם משנים חוקי יסוד בשביל סידור עבודה".

שלמה קרעי: איפה כל האנשים חסרי הבושה האלה, שיושבים בלשכות המפוארות שלהם עם ג'ובים לכל החבר'ה?

שלמה קרעי: איך הם מסתכלים על עצמם במראה, אני לא יודע.

שלמה קרעי: את יודעת, אורלי, ראינו אותם פה, בלהט של קדושה ממש, צועקים על הבזבזנות, כואב להם על בזבוז כספי ציבור.

שלמה קרעי: קארין אלהרר, כל ועדה נתנה לנו בראש.

שלמה קרעי: הרגשתי ממש נבוך לידה כשהיא דיברה.

שלמה קרעי: איך האישה הזאת הפכה להיות עכשיו הסמל של השחיתות והבזבזנות של הממשלה הזאת?

אורלי לוי אבקסיס: הם צריכים להוציא גרסה חדשה של "מורה נבוכים" רק כדי ליישב את הסתירה שלהם בתוך האירוע הזה.

שלמה קרעי: הם לא מצליחים.

שלמה קרעי: הם לא מצליחים.

שלמה קרעי: אבל את יודעת מה, אלי אבידר סידר אותם כי עם השחיתות שלו והמוסר הכפול שלו הוא משאיר אותם בצל, כבר לא זוכרים מה הם עשו בכלל.

איתן גינזבורג: אדוני, אני רק מתריע שיש עוד דקה.

איתן גינזבורג: אני בטוח שתדע למצות את הדקה בקרשנדו גדול.

איתן גינזבורג: קרשנדו.

שלמה קרעי: אין פה, אנחנו רגועים על הבוקר.

שלמה קרעי: יש לנו עוד שעה.

איתן גינזבורג: אבל בכל זאת.

איתן גינזבורג: זה נכון, כן.

איתן גינזבורג: אבל זו הסתייגות מס' 3.

איתן גינזבורג: ואחרי זה יש לך גם הסתייגות מס' 4.

שלמה קרעי: אבל זה ברצף, השעה הזאת.

איתן גינזבורג: נכון, כי אין מסתייגים אחרים ב-3 ו-4.

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: יבגני סובה – אנחנו כבר נסיים עם זה – "יש תועלת אחת בחוק הנורבגי, תלמידי ישראל ידעו שיש מדינה כזאת נורבגיה.

שלמה קרעי: אזרחי ישראל לא יסלחו לכם על המהלך הזה".

שלמה קרעי: ומיקי לוי: "זה חוק ג'ובים, חוק ללא סעיף תקציבי, זה לא קרה פה מעולם".

שלמה קרעי: אז אני רוצה בהזדמנות הזאת, בינתיים, כהפוגה עד הנאום הבא, להודות לערוץ הכנסת, שסידר מראה ל-20 ומשהו הנורבגים שלכם והעלה את התמונות שלהם על ההמנון של נורבגיה.

שלמה קרעי: וכמו שאמרתי כבר הלילה, ממשלת נורבגיה לא אוהבת את השימוש המושחת שאנחנו עושים בשם שלהם.

איתן גינזבורג: אתה רוצה להגיד את זה בנורבגית?

שלמה קרעי: פעם אחת מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: שמע, חייבים לקחת פה קורס, כי בסופו של דבר יש פה – כמה, שליש מהכנסת נורבגים – – –

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה קרעי, שהנעים את זמן המלאה בדברי תורה, בדברי – – –

מתן כהנא: – – – למחוא לו כפיים.

איתן גינזבורג: אפשר כך, אם אתה רוצה.

איתן גינזבורג: גם בשיעורי תורה, גם בדברי טעם וגם בדברי ביקורת.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: הבאה בתור – תעלה ותבוא חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מתן כהנא: חברת הכנסת אורלי, אני הולך.

מתן כהנא: לא משהו נגדך, פשוט נגמרת לי המשמרת.

איתן גינזבורג: מי השר?

מתן כהנא: לא יודע.

אורלי לוי אבקסיס: למה, למה?

אורלי לוי אבקסיס: תישאר, מתן.

מתן כהנא: אני רק אומר שזה לא משהו נגדך, פשוט נגמרה לי המשמרת.

איתן גינזבורג: היית מאוד רוצה להישאר, אבל.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, דופקים אותך בשמירה?

מתן כהנא: מה זה?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו דפק אותך בשמירה כאילו?

אורלי לוי אבקסיס: לא מחליף אותך בתורנות?

מתן כהנא: – – –

יעקב מרגי: את יודעת כמה פעמים זה קרה לו בשירות שהוא לא התעורר והשאיר אותי?

אורלי לוי אבקסיס: צריך לספר את זה, כי מרגי, אדוני – – –

מתן כהנא: קיבלתי משמרת בוקר ראשונה, זה – – –

איתן גינזבורג: טוב, בואו נתחיל במסודר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה טוב שאתה מזכיר את זה, מרגי, כי יש פה הרבה אנשים שחושבים שאם אתה דתי אז אתה גם לא משרת או לא לקחת חלק.

אורלי לוי אבקסיס: אז מדי פעם כדאי גם להזכיר להם.

איתן גינזבורג: טוב, בבקשה, גברתי, 30 דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב בראש, כנסת נכבדה, איתן, אני אתחיל איתך, ברשותך, כי אני חושבת שהסאגה שהייתה פה אתמול עם בן גביר – אני לא הייתי בתוך המליאה אבל התבשרתי בה, כמו, אני חושבת, חצי מעמך ישראל – היא תולדה של אירוע מתגלגל שיש מצב שאתה האשם בו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומר לך למה.

אורלי לוי אבקסיס: בשבוע שעבר אני ישבתי פה במליאה, חברת הכנסת מאי גולן עלתה לדבר, וכשהיא עלתה לדבר היא לא אמרה "אדוני היושב-ראש", ומי שישב בראש באותה עת היית אתה.

אורלי לוי אבקסיס: עצרת אותה ואמרת לה: תגידי "אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה".

אורלי לוי אבקסיס: אני עברתי את 12 השנים בכנסת; מעולם לא תיקנו חבר כנסת בפתיח שלו של הנאום.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא זוכרת.

אורלי לוי אבקסיס: חשבתי שאולי אני טועה, ופשוט יש פה איזשהו אירוע ששינו את התקנון, שינו משהו.

אורלי לוי אבקסיס: פתחתי את התקנון, שלמה, וראיתי שלא שינו כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי: רגע, מישהו פה – מרוב שהלעיטו אתכם שאתם אורים ותומים, שאתם התקווה, שאתם המוסר, החלטתם לחנך אותנו ולקחתם את התפקיד יותר מדי ברצינות, עד כדי כך שבאתם לתקן את הנואמים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא אני אגלה לך סוד, אדוני חבר הכנסת הצעיר – – –

איתן גינזבורג: גברתי, רק למען דיוק ההיסטוריה: לא אמרתי לה "תגידי", אמרתי לה שנהוג לפתוח נאומים בכנסת במילים "אדוני היושב-ראש" או "גברתי היושבת-ראש", ו"כנסת נכבדה" או "חבריי חברי הכנסת".

אורלי לוי אבקסיס: לא נהוג שהיושב-ראש מפריע לנואם בתחילת נאומו.

איתן גינזבורג: אגב, אמרתי את זה לא רק לה, גם לחברת הכנסת נעמה לזימי.

איתן גינזבורג: וזה היה, אגב, כמצוות היושב-ראש לוי, שביקש בישיבת – – –

אורלי לוי אבקסיס: מה זה "מצוות היושב-ראש"?

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא נהיה, פוסק ישראל?

אורלי לוי אבקסיס: אולי חלק מהרפורמה של שר הדתות שלנו?

איתן גינזבורג: רגע, לא שמעת את שאר הדברים.

איתן גינזבורג: בנשיאות הכנסת, ששם גם יושב השר לשעבר מרגי, הייתה אמירה של היושב-ראש והסגנים שנקפיד על כך, כי זה הנוהג בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא יכול לומר דבר כזה, סלח לי.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם הוא יושב-ראש הכנסת הוא לא יכול להמציא משהו שאינו בתקנון או אינו בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: לא מדובר בפוסק ישראל, לא מדובר בתורת משה מסיני.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים לדבר ב-freestyle.

אורלי לוי אבקסיס: זו הזכות שיש לנו כחברי כנסת, לומר את שעל ליבנו בסגנון שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים גם הוותיקים במנהיגי ישראל עשו שימוש בבמה הזו ולא נהגו כל כך כבוד בחברים שלהם, אבל עשו את זה בממלכתיות.

אורלי לוי אבקסיס: כשלא רצו לפנות למישהו בשמו, או כשאתה לא רוצה לומר "אדוני" למי שיושב בראש הישיבה מסיבה כזו או אחרת – ואנחנו יודעים מה היה האירוע של אתמול – היו אומרים: זה שיושב לצידו של חבר הכנסת x – – –

איתן גינזבורג: אגב, יש גם לזה פתרונות.

איתן גינזבורג: יש גם לזה פתרונות: היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני חושבת שמישהו פה התבלבל.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא המחנכים שלנו, אתם לא המודל שלנו ואתם לא האור שבא ללמד אותנו עכשיו כללי התנהגות, מה מותר, מה אסור, מה יאה ולא יאה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני ישבתי פה כחברת כנסת וראיתי את מאי גולן, חברת כנסת צעירה, שחושבת שאולי היא טעתה, והיא אומרת לך: אתה בטוח, אתה רוצה שאני אשנה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: והיא חזרה על זה שלוש פעמים.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה אמרת לה: כן.

אורלי לוי אבקסיס: ואני ישבתי שם – –

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: היא שאלה: זה הנוהג, זה הנוהג?

איתן גינזבורג: אמרתי לה: כן, זה הנוהג.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואני ישבתי שם, אדוני היושב בראש – –

איתן גינזבורג: בואי נדייק, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – אני ישבתי שם והתכווצתי, כי היה בזה משהו פטרוני, משהו מקטין.

אורלי לוי אבקסיס: זכותי.

אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים לתת גם ציונים?

אורלי לוי אבקסיס: התכווצתי, ואמרתי לה: מאי, זה לא בתקנון, זה לא חוק, ולכן תפני ליועצת המשפטית לכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שאין ועדת אתיקה עשתה חברת הכנסת מאי גולן את הדבר המתבקש, וזה קרה לפני האירוע של בן גביר ושל חבר הכנסת טיבי, ויש לה את חוות הדעת של היועצת המשפטית לכנסת, הגברת שגית.

אורלי לוי אבקסיס: אתה רוצה לנחש, אדוני היושב-ראש, מה כתוב בחוות הדעת, או שאני אשאיר את זה לה כשהיא תעלה לדבר – אני מקווה אולי היום – ואז היא תקריא לך את זה אחד לאחד?

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר לכם, טעיתם וטעיתם בגדול, וכשטועים אפשר גם לבוא ולהגיד: סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני לא באה להאשים אותך, חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאשימה את היושב-ראש, כי היושב-ראש הטעה אתכם והיושב-ראש ידע – ואם לא ידע צריך היה לבדוק – שזה לא נוהל מחייב.

אורלי לוי אבקסיס: זה אפילו לא נוהג, זה מין, אתה יודע, משהו שאין לו שום יסוד ושום הוראה מחייבת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מתוך המקום הזה שהתלהבתם להיות, אתה יודע מה, איך קראנו לזה בבית ספר?

אורלי לוי אבקסיס: איפה שלמה נעלם לנו – איך קראנו בבית ספר לילד הזה שעומד ותמיד מתקן, לפעמים גם לא רק במספרים, מתי זה זכר, מתי זה נקבה, ולפעמים הוא עושה תיקון שאינו נדרש ושהתיקון בעצמו הוא שגיאה?

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני באה באמת ממקום טוב ומתקנת אתכם.

אורלי לוי אבקסיס: אל תנסו לחנך אותנו, אל תנסו לתקן אותנו, ויותר מכך, בטח ובטח לא כשאתם עושים את זה בניגוד גמור לזכויות שלנו ולתקנון הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: ואפרופו מה שקורה בכנסת הזו וההתנהגות שבמדרון החלקלק, שאתה יודע איך אתה מתחיל את הנפילה ואתה לא יודע איך תסיים אותה, וזה מתחיל ככדור קטן ומתווסף ומתווסף, אתמול שמעתי את חבר הכנסת ליצמן עולה לפה ועל הבמה מאשים חברת כנסת שהקליטה בסתר חברי כנסת תוך כדי שהיא מדובבת אותם להגיע לנקודה מסוימת, כשיש לה מיקרופון מוסתר.

אורלי לוי אבקסיס: זו גם עבירה על החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שנבחר ציבור, בין אם זה חבר כנסת או שר, אם מישהו רוצה להקליט הוא צריך אישור של היועץ המשפטי לממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היא הקליטה והגיעה לח"כים, וכשהיא הגיעה לח"כים מהקואליציה היא סימנה להם שלא ידברו כי היא מקליטה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אם הדבר הזה יחזור על עצמו – – –

יעקב מרגי: אתמול היא דובבה אותי.

אורלי לוי אבקסיס: שנייה, חבר הכנסת מרגי, אני בוודאי אתן לך להתייחס, יש לנו גם הרבה זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אם האירוע הזה הגיע לכאן וחברי כנסת מסתובבים עם מיקרופונים סמויים – אתם יודעים, ביהדות יש גם: לא תשים לפני עיוור מכשול.

אורלי לוי אבקסיס: אלה אנשים דתיים, קוראים לעצמם, נכון?

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר לא יודעת מהי הדת.

אורלי לוי אבקסיס: אם כך, אני כופרת – או שאתה יודע מה, לא יודעת, נראה לי שאני הצדיקה פה מכולם.

יעקב מרגי: אתמול היא דובבה אותי.

אורלי לוי אבקסיס: אה, גם אותך?

יעקב מרגי: אני יושב פה, והיא אומרת לי: תגיד לי, מרגי, מה אתם רוצים לעשות עם הדיינים?

יעקב מרגי: למזלי, בבדיחות הדעת אמרתי לה: יש לי יו"ר סיעה.

יעקב מרגי: החיים שלי נהיו קלים יותר מרגע שמינו את מלכיאלי ליו"ר סיעה.

יעקב מרגי: תארי לך שהייתי מתבדח או אומר דברים בציניות.

אורלי לוי אבקסיס: אני ראיתי שהיא ניסתה לעשות דילים עם ח"כים בצורה כזו כדי להפיל אותם או כדי להוכיח איזושהי טענה, אינני יודעת מה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם יסתבר הדבר הזה כנכון, כל מי שהבית הזה חשוב לו וכל מי שרוצה שמי שמסתכל בבית, הדור הבא של המנהיגים שלנו, ירצה בכלל להגיע לפה – החבר'ה הטובים, לא אלה שמגיעים מהמקומות האפלים של ההקלטות הסמויות – יסתכלו עלינו ויגידו: ראוי להיות בבית הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מורידים לא רק את קרנה של הכנסת, אלא בכלל אני חושבת, את כל מה שקשור להנהגה במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: לאן הגענו?

אורלי לוי אבקסיס: בין חברים, בין אנשים, אפילו בין אויבים מקצועית כך או אחרת?

אורלי לוי אבקסיס: אני סולדת מעניין ההקלטות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל להגיע לתוך המליאה, בעבירה על החוק, תוך כדי הכשלת החבר שלך, בין אם הוא יריב פוליטי ובין אם לא?

אורלי לוי אבקסיס: זכרתי אירוע אחד, אם אינני טועה בכנסת התשע-עשרה, שהייתה איזו חברת כנסת שגם ניסתה להקליט בחשאי, והייתה פה מהומה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע איזה מהומה רבה הייתה פה?

אורלי לוי אבקסיס: וזה היה בקטנה, כי היא לא הספיקה להקליט הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חשבתי שזה היה אירוע קיצוני, חד-פעמי.

אורלי לוי אבקסיס: פתאום אנחנו מגלים שיושבת-ראש קואליציה עושה כדבר הזה?

אורלי לוי אבקסיס: אם זה נכון – אינני יודעת, אבל אם הדבר הזה נכון, אסור לנו, מתוך אחריות לאומית, לעבור על הדבר הזה לסדר-היום.

אורלי לוי אבקסיס: מחר או מוחרתיים כל אחד יסתובב לנו פה עם מכשיר הקלטה, אנחנו נהפוך להיות בדיחה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאולי עוד נשאר מהכנסת הזו מאז הקמת הממשלה הזו, גם המעט שעוד איפשהו נשאר, אמון של הציבור בנבחרים שלו – גם זה יאבד.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, איפה אדוני השר?

אורלי לוי אבקסיס: אין שר במליאה?

אורלי לוי אבקסיס: לעצור את השעון.

מתן כהנא: יש לנו שר.

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא תשב פה, כי אני רוצה לפנות אליך, אני רוצה לספר לך סיפור.

מתן כהנא: על פי התקשי"ר מותר לי לשבת פה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל המליאה זה כאן.

אורלי לוי אבקסיס: שב באיזה כיסא שאתה רוצה, שב במליאה.

מתן כהנא: מה שהוא – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, הוא חייב להיות במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: על זה אנחנו יכולים להתווכח.

אורלי לוי אבקסיס: הוא חייב להיות במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא חייב לשבת בשולחן הממשלה, הוא חייב להיות במליאה.

איתן גינזבורג: הוא נמצא במליאה, אבל לא חייבים לעצור את השעון – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רואה אותו, אני רוצה לדבר אליו.

איתן גינזבורג: לא חייבים לעצור את השעון.

איתן גינזבורג: אין קביעה בתקנון איפה הוא חייב לשבת במליאה.

איתן גינזבורג: ומי שרוצה לפעול בדיוק לפי התקנון ולא על פי הנוהג אז שיבין מה ההשלכות של הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אין שום בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אתם מתכוונים ככה, אני רוצה בכלל לנאום מהמקום שלי.

אורלי לוי אבקסיס: זכותי המלאה.

מתן כהנא: – – – עוד שלוק ואני מתיישב.

אורלי לוי אבקסיס: יאללה, קח את השלוק.

אורלי לוי אבקסיס: למה אם לא, אני אחכה לך בחוץ עם פינג'ן על הגז.

אורלי לוי אבקסיס: ותאמין לי, אני מעדיפה שתשתה את הקפה שלך פה.

מתן כהנא: הינה, אני שותה שנייה ומתיישב.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רוצה לדבר קצת על הממשלה הזו.

מתן כהנא: לכבוד הוא לי להקשיב לך, חברת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שיש לי גם משהו נורא מעניין לספר לך, איזה סיפור מההיסטוריה – – –

מתן כהנא: אני אפילו אשים את הטלפון בצד, להקשיב לך.

אורלי לוי אבקסיס: אחד הדברים הדי-מעניינים זה המורכבות של הממשלה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להודות.

מתן כהנא: מורכבת.

אורלי לוי אבקסיס: מורכבת.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בגלל שהיא כזו מורכבת, לא רק מורכבת, זה כמעט מעשה מרכבה, כי אתה לוקח – מין בשאינו מינו, מחבר, ואתה מנסה להדביק את הקצוות של הגורמים המנוגדים – – –

מתן כהנא: אני לא רוצה להפריע לך, רק אני זוכר שגם את רצת פעם באיזו מפלגה שהיא – – –

אורלי לוי אבקסיס: גשר.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב לי טוב, מתן, יש שני דברים שאנחנו יכולים לנהל עליהם דיון – אבל להיצמד לעובדות.

מתן כהנא: רק לעובדות.

אורלי לוי אבקסיס: גשר מאז ומעולם הייתה עצמאית.

אורלי לוי אבקסיס: אני הקמתי את גשר, לא כמו החברים שלך, הנדל והאוזר, שהלכו וגנבו מפלגה בצורה כזו או אחרת בנכלוליות פוליטית.

אורלי לוי אבקסיס: אני, אחרי תהליך הדחה – היחידה שעברה אותו פה בכנסת – באומץ, בלי תקציב בחירות, בלי יכולת להתחבר למפלגות קיימות.

אורלי לוי אבקסיס: קמתי ואמרתי, אני לא נכנעת, אני לא מפחדת ממה שהיום מסתובבים לכולם ומאיימים עליהם בתהליך הדחה.

אורלי לוי אבקסיס: הלכתי והקמתי מפלגה יש מאין.

אורלי לוי אבקסיס: מפלגה עצמאית לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: אומנם לא היה לי כסף, הלכתי לשנורר ממשפחה, חברים, כל אחד כמה שיכול היה לתרום.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה לי קופה קטנה שאולי התאימה למערכת בחירות מוניציפלית בעיירה קטנה בפריפריה, והייתי צריכה לעשות קמפיין ארצי.

אורלי לוי אבקסיס: עשיתי קמפיין ארצי.

אורלי לוי אבקסיס: אולי המצע הכי טוב מכל המפלגות, כי עבדתי עליו חודשים – – –

מתן כהנא: אבל אני מדבר על החיבורים.

מתן כהנא: רצת עם מרצ.

אורלי לוי אבקסיס: חכה, מתן, בוא אני אספר את כל הסיפור, יש לנו זמן.

מתן כהנא: לא, אני אגיד לך מה.

מתן כהנא: מרב מיכאלי – – –

אורלי לוי אבקסיס: אוה, מצוין, אני אתפוס גם אותך וגם אותה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי הרבה מה לדבר על רכבות, ואני חושבת שיש לזה נגיעה לרכבות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, לא רק שהקמתי את המפלגה שלי, את גשר, יצקנו בה תוכן אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: היחידים שהיה להם מצע מסודר, עד כדי כך שזאת שאמורה להחליף אותך לקחה את המצע של גשר – כי למפלגת העבודה לא היה מצע מעודכן – וכל כך התלהב אורי רמתי, מי שהיה קמפיינר, או חלק מאנשי הקמפיין, ואמר לי: אורלי, אנחנו יכולים להשתמש במצע של גשר בשביל החיבור?

אורלי לוי אבקסיס: כל הקמפיין שראית, שהריצו פה, זה קמפיין שאני בניתי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, רק שיקיימו אותו, גם אתם יכולים לקחת.

אורלי לוי אבקסיס: עשיתי הסכם עם עמיר פרץ, עמיר, חברתי, שבא אליי ואמר לי: אורלי, תראי, כחלון כבר איננו, אין את כולנו, אני מסתכל על המפה הפוליטית, יש פה ליברטריאנים, יש פה אנשים שלא מעניינים אותם ענייני מצוקה, לא מעניין אותם לא דיור ציבורי, לא אנשים עם מגבלות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להביא איזשהו מסר שכל-כולו חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: מה אני אגיד לך, מתן, היו לי הצעות מכולם.

אורלי לוי אבקסיס: הלכתי עם הלב השלי, כי האמנתי לו.

אורלי לוי אבקסיס: בעיניי ראיתי את עמיר פרץ כנושא דגל חברתי שאני בהחלט יכולה להתחבר אליו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שמתי את הכול בהסכם: גשר עצמאית, גשר ימנית, לגשר יש את האוטונומיה המלאה בכל נושא דת, מדינה, מצפון.

אורלי לוי אבקסיס: במדיני אנחנו שונים לחלוטין – ויום למוחרת נפרדים, זה חיבור טכני.

אורלי לוי אבקסיס: העניין היה – וכמובן שאנחנו באים לקדם את הנושאים החברתיים – שמשהו השתבש שם אצלם.

אורלי לוי אבקסיס: ואני, בניגוד אליך, כשאני עמדתי בסיטואציה עם המנדט שלי, שאלוהים בחר להפוך את המנדט הזה להיות המנדט המכריע בסיבוב ההוא, אם להקים ממשלה עם תומכי טרור אבל לקבל ג'וב מטורף, שרה אולי בין הבכירות ביותר אם לא הבכירה בממשלה ההיא – אמרתי לא.

אורלי לוי אבקסיס: אתה זוכר, בפורים יש את המשפט: אולי לעת הזו נועדת, ואם לא, את ובית אביך תאבדו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מסתכלת ואני אומרת: לא, אבל הבטיח לי עמיר שלא הולכים להקים ממשלת מיעוט עם תומכי טרור.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אני הייתי בין אלה שביקשו לפסול את היבה יזבק כתומכת טרור מלהתמודד לכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מסתכלת ואני אומרת, עכשיו זה האצבע שלי מול האצבע של היבה יזבק.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה עומד מול הרצון של כל פוליטיקאי להתקדם, להביא לידי ביטוי את האני מאמין שלו, לבין צד האמונה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: הבית שבו גדלתי, הדגלים שאותם נשאתי מהיותי קטנה, הנושא הימני, שאף פעם לא הסתרתי אותו, והם ידעו שם כולם.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה צריך לבחור.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגלה לך משהו, מתן: לגבי כאבי בטן – לא היו לי כאבי בטן.

אורלי לוי אבקסיס: היו לי כאבים בלב.

אורלי לוי אבקסיס: לא ברמה כזו שאני צריכה אשפוז, אבל ברמה כזו שאני מסתכלת על השותפים שלך היום, ביניהם חלק שיושבים במקום מאוד רציני, שניסו להוביל אותי באף ולרמות וליצור סיטואציה שבה הם חשבו – בטעות, כי הם התבלבלו בבחורה – שהכול תלוי בגובה המחיר.

אורלי לוי אבקסיס: שכאילו מדובר בשוק סיטונאי או שכאילו מדובר בבזאר טורקי, שאם רק יציעו לי יותר אני אתרצה.

אורלי לוי אבקסיס: הם חשבו שאולי אני עושה אלי אבידר.

אורלי לוי אבקסיס: הם התבלבלו.

אורלי לוי אבקסיס: זה הגיע עד כדי כך שמכל הכיוונים הגיעו אליי מסרים: הכול על השולחן, הבופה פתוח.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה אמרתי, בניגוד אליכם?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא אתן לזה יד.

אורלי לוי אבקסיס: בכל מחיר.

אורלי לוי אבקסיס: למרות – ואני אגלה לך סוד, ואללה, אם הבופה פתוח אני יכולה להיות שרת אוצר ולעשות פה מהפכות חברתיות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאני הסתכלתי על מה שקורה ידעתי בדיוק לאן זה מוביל.

אורלי לוי אבקסיס: בכל רגע נתון אתם סוחרים לא רק עם עבאס ועם המפלגה שלו; גם ברשת הביטחון של המפלגה המשותפת.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני מסתכלת על הדברים האלה – אני לא האמנתי לרגע שאני יותר ימנית ממך.

אורלי לוי אבקסיס: לא האמנתי שבסוף, במבחן הזה, בנט, אילת שקד, מתן כהנא, כל אלה שכל הזמן עשו.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שהבת שלי אמרה לי, בואי תראי – אתה יודע, יש לנו חבר משותף שגר לידי, ואמרתי, וואי, מי זה מתן כהנא?

אורלי לוי אבקסיס: כשרק נכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: ראיתי אותך עומד, עשו לך איזה סרט תדמית כזה, ואמרת: אני חייל אלפיים שנה, אני ימין, אני שומר.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אתה קם בעצמך, ועושה את המעשה שאני, האישה הקטנה מבית שאן, נעמדת באומץ גדול ואומרת: אל תספרו לי את האצבע שלי.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא אמרת להם לא לספור את האצבע שלך?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי לכם יש מחיר.

אורלי לוי אבקסיס: ובמחיר הזה קונים את המצפון שלכם, את האידיאולוגיה שלכם, את האני מאמין שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להקריא לך עכשיו סיפור – – –

מתן כהנא: אני מתנצל, חברת הכנסת – – –

אורלי לוי אבקסיס: סיפור קצר, קצר.

אורלי לוי אבקסיס: שתי דקות.

מתן כהנא: שתי דקות, יאללה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים – מרגי, יש סיפור יהודי עתיק – – –

מתן כהנא: אבל שתי דקות, אני פשוט חייב ללכת.

אורלי לוי אבקסיס: שתי דקות, תפעיל שעון.

אורלי לוי אבקסיס: איש צבא אתה, לא?

אורלי לוי אבקסיס: אם אני לא אעמוד בזמנים, אתה תפספס את הסוף.

אורלי לוי אבקסיס: סיפור יהודי עתיק שמספר על ניסיון כפייה, אתם יודעים, ברמה כזו של כומר ביישוב מקומי שהוא שולט והוא רוצה לגרום לכך שיתעללו ביהודים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יודע שאחד הדברים החשובים ביותר ליהודים זה לאכול דג בערב שבת.

אורלי לוי אבקסיס: דג בערב שבת זה איזה סגולה, מצווה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז מאיימים על אותו יהודי ואומרים לו: לא רק שעכשיו אתה לא יהודי, אתה נוצרי – אתה לא יהודי, אתה נוצרי, עם כל הטקס שלהם – הפכו אותו לנוצרי, ואז אומרים לו: תקשיב, מעכשיו ואילך אתה אוכל רק חזיר ביום שישי, אתה לא אוכל דג.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הכומר אמר: אני אבדוק את זה, למה מה, אני פראייר?

אורלי לוי אבקסיס: אולי עובדים עליי.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא אורב לו, ומהחלון של הבית בערב שבת הוא מבסוט ממה שהוא שומע – ואל תתקנו אותי עכשיו – כי הוא רואה את אותו יהודי מומר אוכל, מה הוא אוכל?

אורלי לוי אבקסיס: אוכל חזיר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כדי להשתיק את מצפונו הוא אומר לו: אתה לא חזיר, אתה דג.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא חזיר, אתה דג.

מתן כהנא: זה סיפור אחר.

אורלי לוי אבקסיס: ואל תתקן לי את הסיפור, כי אני אומר לך למה.

אורלי לוי אבקסיס: כי ברפורמה שלך לשירותי הדת אתה רוצה להפוך טרפה לכשר, וככה אתה עושה הלכה למעשה.

מתן כהנא: חבל שלא היית פה בשלוש השעות – – –

אורלי לוי אבקסיס: וזה הסיפור בגרסת מתן כהנא, ידידי.

מתן כהנא: חבל שלא היית פה בשלוש השעות של שלמה קרעי, היית שומעת איך התוכנית שלי רק מסדרת כסף – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז יש לנו עוד כמה – תראה, אנחנו בונים לכם פה מאבקים לא פשוטים, ארוכים, אז יש לי עוד סיפורים להמשך.

מתן כהנא: אורלי, תודה רבה על הכול.

אורלי לוי אבקסיס: זה באמת כמו נושא הכשרות כפי שמציג אותו מתן כהנא.

אורלי לוי אבקסיס: כל שני רבנים או שלושה, לא משנה מאיפה תמצא אותם, בין רפורמים ובין אחרים, תביא מחו"ל – יקימו – – –

שלמה קרעי: אמרתי שנעשה את זה גם בטסט לרכב.

שלמה קרעי: במקום שאני – – –

אורלי לוי אבקסיס: חאפרי.

שלמה קרעי: שהמוסך יעשה לי את הטסט.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שיקרה בסוף – – –

שלמה קרעי: – – – באישור משרד הבריאות גם כן.

שלמה קרעי: שכל שני פרופסורים – – –

אורלי לוי אבקסיס: שלמה, מה יקרה בסוף?

אורלי לוי אבקסיס: הרי האנשים שרוצים כשר ישלמו פי שניים ממה שהם משלמים היום וייקחו את הבד"ץ בכשרות, ייקחו את בית יוסף, ייקחו אני לא יודעת מה, את החלק של החלק כדי להיות בטוח, ונוציא הרבה יותר כסף – – –

שלמה קרעי: אבל אורלי, מה יעשו – – –

אורלי לוי אבקסיס: בסוף בסוף זה הפרטה של שירותים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לתקן את הנושאים היום – – –

שלמה קרעי: גלעד קריב יכתוב על המסעדה שלו "כשר" ויגיש להם את הטלפיים של החזיר.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה משנה, הרי יגידו לו: אתה לא חזיר, אתה דג.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא חזיר, אתה דג.

אורלי לוי אבקסיס: זה הסיפור של הכשרות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בתור מישהי שומרת כשרות אני גם יכולה להיכנס למסעדה שפתוחה בשבת, אני לא עד כדי כך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש אלה שחשוב להם גם בדקויות – וכן חשוב לי הבשר וכן חשוב לי דברים אחרים, ואני לא רוצה להתחיל לחשוד בכל מקום שבו אני נכנסת מי הרב שחתם ומי לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עזבו את זה רגע בצד.

אורלי לוי אבקסיס: הממשלה הזאת, שמורכבת מכל כך הרבה גורמים מנוגדים בתכלית, בין בהשקפת העולם שלהם ובין באני מאמין שלהם, בעמדות שלהם, יוצרת אמת מידה שלטונית חדשה.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי הם אומרים: שום דבר לא חשוב חוץ מהממשלה הזו, חוץ מזה שאנחנו נמשיך ונשלוט.

אורלי לוי אבקסיס: העיקר שנישאר בכיסא.

אורלי לוי אבקסיס: ובאימה המתמדת שלהם אחד מהשני, כי גורלו של כל אחד בידי כולם והגורל של כולם בידי אחד, אז גם דברים מהותיים, אפרופו תקציב, חיי היום-יום שלנו, עתיד הילדים שלנו, הבריאות של הילדים שלנו – הכול למכירה.

אורלי לוי אבקסיס: כל דכפין ייתי ויכול.

אורלי לוי אבקסיס: אין מעצור ואין עוצר.

אורלי לוי אבקסיס: הכול מוכן.

אורלי לוי אבקסיס: כי בשוק הזה לא חשוב בכלל טיב הסחורה, הכסף מוכן ומזומן לתשלום.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר לכם, במקום שאתם תצביעו עכשיו על כיווני תקציב, על המשמעות שלהם, אתם מפרסמים אוסף של כל מיני הצעות.

אורלי לוי אבקסיס: אני צללתי לחוק ההסדרים שדיברת עליו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע כמה פעמים אני ניהלתי מאבק על חוק ההסדרים?

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע כמה חוקים הצלחנו להוציא ולמשוך מחוק ההסדרים?

אורלי לוי אבקסיס: מי עשה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: חברי קואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שהייתי חברה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, וחיים כץ ואנוכי אמרנו שאנחנו לא נדון עד שלא יוציאו, לדוגמה, את העלאת גיל הפנסיה לנשים מחוק ההסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: היום החזרתם אותו שוב פעם לחוק ההסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: העלאת גיל הפנסיה לנשים מוחלשות.

אורלי לוי אבקסיס: איפה כל אותן נשים של השמאל, שניהלו איתי בעבר מאבק על אותן נשים מוחלשות, על אותן עובדות של כוח אדם, על אותן נשים שבגיל 60 אף אחד גם לא יעסיק אותן?

אורלי לוי אבקסיס: הן לא מדברות.

אורלי לוי אבקסיס: הן בולעות, כי הן באו רעבות.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאתה רעב – פעם סבא שלי אמר:

אורלי לוי אבקסיס: כשבן אדם מאוד מאוד רעב לא אכפת לו שיתפסו אותו אוכל בפה פתוח.

אורלי לוי אבקסיס: הם בולעים: תנו לנו עוד, תנו לנו עוד.

אורלי לוי אבקסיס: ובכל הצבעה המחיר עולה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אלי אבידר צריך תפקיד אז ייתנו לו תפקיד.

אורלי לוי אבקסיס: ואם יאיר גולן ירגיש שלא מכבודו – זה שתקף משרדים שכביכול הם לא מספיק טובים, לא מספיק חשובים, קיבל מינוי להיות הסגן של אורנה ברביבאי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני לא מזלזלת בשום דבר, אבל סגן במשרד הכלכלה, מה זה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, זה גם משרד שלקחו ממנו הרבה מאוד אגפים, זאת אומרת שהוא משרד הרבה יותר מצומצם היום.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם הוא היום כל כך מצומצם, למה צריך להיות שם גם סגן שר?

אורלי לוי אבקסיס: אבל הצביעות חוגגת.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לך, מרגי – עבאס, בוקר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אנשים מאמינים, כולנו בסוף מאמינים באל אחד.

אורלי לוי אבקסיס: ואצלנו אומרים דבר נורא פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה, אני אתן לך משפט מרוקאי.

אורלי לוי אבקסיס: מרגי, אתה תצטרך להגיד את זה במרוקאית, אם אתה זוכר.

אורלי לוי אבקסיס: אנשים, בדרך כלל יצר האדם הוא כזה שבן אדם לא מעריך את האימא שלו.

אורלי לוי אבקסיס: מתי הוא מעריך אותה?

אורלי לוי אבקסיס: כשמגיעה האימא החורגת.

אורלי לוי אבקסיס: נו, תגיד את זה במרוקאית.

יעקב מרגי: (חוזר על הדברים במרוקאית.

יעקב מרגי: )

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: עד שתגיע האישה של אבא שלך.

אורלי לוי אבקסיס: וזה מה שקורה עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: כי אלה שהתלוננו על הממשלה הקודמת – – –

יעקב מרגי: לא תכירי בערך של אימא שלך עד שתבוא – – –

אורלי לוי אבקסיס: עד שלא תגיע האימא החורגת, האישה של אבא שלך.

קריאה: תגידי את זה במרוקאית.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה, זה אחד הדברים שאני כל כך עצובה עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: כשהיינו ילדים ההורים שלנו לא דיברו איתנו מרוקאית בבית.

אורלי לוי אבקסיס: אבא שלי ואימא שלי רצו שתהיה לנו עברית תקנית.

אורלי לוי אבקסיס: הם רצו שלא נהיה – ולצערי הרב אני אומרת את זה, כי גם כשאני מנסה לדבר מרוקאית זה יוצא לפעמים בכל מיני, באקסנט כזה לא מובן.

אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה, והייתה לי פעם תוכנית ברדיו שכל יום, בראי האקטואליה, הייתי מביאה את המשפטים החכמים המרוקאיים, שאין כדוגמתם, על המוסר והלקח.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי מתחילה – מייחסת אותם לסדר-היום האקטואלי באותו זמן.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הייתי מקבלת טלפונים: תעשי טובה, תגידי בעברית, את התרגום למרוקאית אנחנו יודעים, כי את סתם שוברת את השיניים ואת גם לא מובנת.

יעקב מרגי: גילוי נאות, מאיר יצחק הלוי העניק לי את ספרון בשם – – –

אורלי לוי אבקסיס: הבית של אבא.

יעקב מרגי: ספר פתגמים שאשתו כתבה וחיברה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה העתק.

אורלי לוי אבקסיס: אני אפנה אליו.

אורלי לוי אבקסיס: יש גם בית שאני שעשה ספר כזה.

אורלי לוי אבקסיס: קיבלתי אותו בעקבות התוכנית שהייתי עושה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר לי, בואי, יש פה קובץ של סיפורים.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה אני אומרת את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי כל מה שהתלוננתם על הממשלה הקודמת – עשיתם את זה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: התלוננתם על הנורבגי?

אורלי לוי אבקסיס: הליכוד עשה נורבגי אחד, רק אמיר אוחנה פינה את מקומו; אתם מתקרבים ל-30.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, מה קורה?

אורלי לוי אבקסיס: היום שמעתי שראש הממשלה בנט ביקש שיביאו לו את כל ההחלטות של הממשלה הקודמת בנוגע לסגרים.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, כתבת ספר על איך לנצח מגפה, ועכשיו אתה רוצה ללמוד מה אנחנו עשינו?

אורלי לוי אבקסיס: התקשורת השתוללה על נתב"ג, על הכניסות והיציאות מישראל.

אורלי לוי אבקסיס: והיום?

אורלי לוי אבקסיס: פריצות.

אורלי לוי אבקסיס: הכול פתוח.

אורלי לוי אבקסיס: בואו הנה, תביאו איתכם את החברים שלכם, את הווריאנטים.

אורלי לוי אבקסיס: כי נורבגים כבר יש פה, אז בואו נביא עוד מכל העולם.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו פותח פה?

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: הכותרות הגדולות יהיו ששרת התחבורה קנתה מיץ תפוזים.

אורלי לוי אבקסיס: הכותרות הגדולות יהיו ששרת התחבורה עולה על רכבת ובודקת את מיזוג האוויר ומתחילה לנהל דיון שלם על המבנה הביולוגי של הגברים מול הנשים ועל רמת מיזוג האוויר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מילה אחת לא שמעתי אותה אומרת על ביטול הקו של הרכבת לאילת, חיבור הפריפריה למרכז.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמו הפמיניזם הלבן המדלג הצבוע שלה, יש להם גם הרבה מאוד צביעות בכל מה שקשור לענייני חברה ורווחה.

אורלי לוי אבקסיס: כי כשמדברים על צדק חלוקתי – הם אלופים בלדבר על צדק חלוקתי, אבל היא הכניסה להסכם הקואליציוני שהחברים שלה מהקיבוצים יקבלו הון.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הם מסתכלים עליך, עבאס, והם אומרים, אם הוא מקבל כל כך הרבה שטחים ו-53 מיליארד, גם אנחנו רוצים חלק.

אורלי לוי אבקסיס: אז אתה קיבלת את ההתיישבות בדרום, והם, החברים שלהם וילדים שלהם, יקבלו מתנה קרקעות.

אורלי לוי אבקסיס: למי לא נשאר?

אורלי לוי אבקסיס: לשכנים, לעיירות העוטפות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תגידו לי, למה יש עדיין פריבילגים במדינה הזו?

אורלי לוי אבקסיס: למה הם חושבים שמגיע להם מה שלא מגיע לשכנים שלהם?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל צבע העור שלהם?

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת ששרת התחבורה אמרה אז על הנורבגי: אל תחשבו, לא מדובר באיזה נורבגי בלונדיני עם עיניים כחולות, מדובר על נורבגי שהוא מכוער.

אורלי לוי אבקסיס: בעיניה מי שהוא לא עם עיניים כחולות – זה כנראה מעיד על התת-מודע שלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היום היא בעצמה מקיימת את הנורבגי הזה בשיאים שלא ראינו.

אורלי לוי אבקסיס: צדק חלוקתי?

אורלי לוי אבקסיס: זה לספרים, עזבו אתכם מהמציאות.

אורלי לוי אבקסיס: קווי תחבורה לפריפריה?

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה גודש ברים המרכזיות, שכל מי שרוצה להיכנס למרכז או לקיבוצים יעמוד בשער, בסלקציה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו כסף, ישלם וייכנס.

אורלי לוי אבקסיס: לא – יהיה מודר.

אורלי לוי אבקסיס: אתם הזויים, אתם חתיכת גזענים כלפי חלקים בתוך הציבור שלכם, בתוך העם שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אתם שונאי יהדות ואתם, כנראה, שונאים כל מי שלא דומה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני רוצה לומר אולי בדקה וחצי האחרונות שנשארו לי: הם כל הזמן באים ואומרים, חבר הכנסת מרגי: באנו לעבוד, באנו לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת עליהם ואני אומרת, רגע, חלקם לא שנה ראשונה; מה עשיתם עד עכשיו?

אורלי לוי אבקסיס: התבטלתם לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אגיד לך מה הם עשו.

אורלי לוי אבקסיס: הם אפילו לא עשו שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: יש פה שר חוץ חדש שדיבר על כך שהם מצאו קטסטרופה במשרדים שהם קיבלו.

אורלי לוי אבקסיס: המשרד שלו, למשל, היה קודם המשרד שהחזיק בו אשכנזי.

אורלי לוי אבקסיס: אז הוא אומר שאשכנזי השאיר לו אדמה חרוכה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הבן אדם, יאיר לפיד, לא עושה שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שכבר כמעט שמונה שנים הוא בכנסת – שמונה-תשע שנים – לא עושה שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

יעקב מרגי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, זה הזוי ששר חוץ ממנה לשגריר במדינות, שאפילו על הסכמי השלום הוא אפילו לא בא להצביע בכנסת, אפילו לא תמך בהם, אבל התהדר, גזר סרטים ונהנה מהקרדיטים של האחרים והשתבח בהישגים של קודמו, ראש הממשלה לשעבר.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקום לחזק אותם, כדוגמת היחסים עם האמירויות וכדומה, את מי הוא ממנה לשגריר?

אורלי לוי אבקסיס: את מי שבמוצהר התייצב כנגדם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, מי שמבין ניואנסים, בין אם זה בעולם הערבי ובין אם זה בכלל ביחסים דיפלומטיים – לא עושים כדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יאיר, יאיר, יאיר, מוזר, מוזר, מוזר – לא עשה שיעורי בית פעם נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: השבוע אני קוראת שיאיר לפיד אומר:

אורלי לוי אבקסיס: פעם ראשונה ששר חוץ – שר במדינת ישראל – יגיע לביקור רשמי במרוקו.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני מסתכלת ואני אומרת, תקשיבו לי, זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: מילא מה הוא יודע או לא, על זה אני לא מתווכחת, כנראה שהוא לא קורא מספיק, לא מתעדכן, אני לא יודעת מה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל משהו קצת לא בסדר, הוא לא מכיר מה המקומות הקדושים, מה הסדר שלהם – – –

יעקב מרגי: הוא לא יודע מהי אנטישמיות.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא יודע מהי אנטישמיות, הוא לא יודע מה המקום הקדוש ליהודים והוא גם לא יודע אפילו את ההיסטוריה של המשרד שהוא יושב בו.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני שואלת שאלה: מה, לא עשו לו שם תדרוך לפני שהוא דיבר?

אורלי לוי אבקסיס: לא סיפרו לו שבשנת 1999, כמעט 2000, היה ביקור רשמי של שר חוץ במדינת ישראל אצל מלך מרוקו?

אורלי לוי אבקסיס: דוד לוי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, איך אני יודעת את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי גם אני הייתי שם, אדוני היושב-ראש, ולפני שירימו גבה – שילמתי עד השקל האחרון.

אורלי לוי אבקסיס: אני בעצמי הייתי.

אורלי לוי אבקסיס: היה ביקור שלא היה כדוגמתו.

אורלי לוי אבקסיס: כל הרשתות.

אורלי לוי אבקסיס: הם מבחינתם, זה מעשה ידיהם להתפאר.

יעקב מרגי: המדינה מבחינתו קמה מאז שהוא נולד.

אורלי לוי אבקסיס: מאז שהוא נולד.

אורלי לוי אבקסיס: הוא הישראלי.

אורלי לוי אבקסיס: איך הוא אמר זה, מי בעיניך ישראלי – הבן שלי, יאיר לפיד, ישראלי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אספר לך משהו.

אורלי לוי אבקסיס: כשנכנסנו – – –

מנסור עבאס: סיפור במשפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: הרי שם הם עושים שיעורי בית לפני כל אחד שבא, וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם, מבחינתם המקום שאבא הגיע אליו הוא מקום שהיסודות שנבנו לו הם דווקא החינוך שהוא קיבל שם.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר לו: עקבנו אחריך, אתה סיפור סינדרלה של העולם הפוליטי שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: הגעת למעברות, שמו אותך פועל בניין, הגעת בגיל 17, מאז אתה רק במאבקים.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת שמה שאתה באת איתו – וסבלת גזענות והיית פועל בניין והיית טפסן והיית עובד בחקלאות בשמש.

אורלי לוי אבקסיס: והגעת לאן שהגעת בגלל שאנחנו נתנו לך – הם גם רוצים על זה קרדיט – נתנו לך את היסודות הטובים פה אצלנו במרוקו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני מסתכלת, אני אומרת לעצמי, תקשיב, או שיש לו דמנציה, או שהוא לא מבין מה זה שיעורי בית, או שהיו לו חיים כל כך קלים שמישהו היה מכין לו את שיעורי הבית – – –

יעקב מרגי: לא, הוא יודע שאף אחד לא מבקר אותו ולא בודק לו.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שאתה יודע שלא מבקרים אותך אתה יכול להגיד הכול.

יעקב מרגי: הוא יכול להגיד הכול.

יעקב מרגי: והלשון – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו נגלה לשר החוץ יאיר לפיד, שהיה שר חוץ עוד לפני למעלה מ-20 שנה שלא רק ביקר וכונן יחסים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן גם ישראלים יכולים לנסוע – גם אם הם צריכים לעשות חניית ביניים, כי יש דברים רגישים בחלק מהיחסים הדיפלומטיים.

מנסור עבאס: כן, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מרוקו היא אחת המדינות היפות.

אורלי לוי אבקסיס: הזיכרון של העדה שלנו משם הוא לא במקום ארץ ישראל, כי זו הייתה עלייה ציונית: הם עזבו שם נכסים, הם עזבו שם אנשים, הם עזבו שם את הבתים שלהם, את הציוד שלהם, והגיעו ארצה כדי לבנות ולהיבנות בה.

מנסור עבאס: כן, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה, כשהגיעו לכאן ראו אדמה חרוכה.

אורלי לוי אבקסיס: אז לכן אני באה ואני אומרת, ואללה, למי יזיק שיעורי בית?

אורלי לוי אבקסיס: מנסור, כשאתה עושה שיעורי בית אתה עושה פחות טעויות.

אורלי לוי אבקסיס: אז לפני 20 שנה היה שר חוץ שכונן יחסים עם מרוקו, עם המלך שעד היום יושב.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהוא יהיה שם בביקור אני מקווה מאוד שיראו לו את התמונות – – –

מנסור עבאס: הבן שלו היום.

אורלי לוי אבקסיס: הבן שלו כבר היה.

אורלי לוי אבקסיס: זה של היום – המלך.

מנסור עבאס: לא, לפני 20 שנה הוא לא היה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בדיוק התחלף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו גם הלכנו ושמנו זרים על הקבר של האבא שלו.

אורלי לוי אבקסיס: ולגלות לך שלפני כן – זה משהו, אלוהים יסלח לי ואבא יסלח לי אם אני מגלה – היו מפגשים בין האבא של מלך מרוקו לבין אבי.

אורלי לוי אבקסיס: מפגשים חשאיים כאלו ואחרים, בנסיבות כאלו ואחרות, שהכשירו את היחסים.

אורלי לוי אבקסיס: אז קצת שיעורי בית.

מנסור עבאס: כן, אז לא נחשוף סודות – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, אין פה סודות, זה דברים שגם התגלו אחר כך ופורסמו.

מנסור עבאס: יופי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שיעורי בית זה חשוב, ככה אני אומרת לילדים שלי.

אורלי לוי אבקסיס: תכף שנת הלימודים מתחילה; אולי מישהו ילמד את התלמיד יאיר לפיד איך פותחים ספר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מנסור עבאס: תודה, תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מנסור עבאס: חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת.

מנסור עבאס: אז יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב מרגי.

מנסור עבאס: בבקשה.

יעקב מרגי: כמה זמן יש לנו, אדוני?

מנסור עבאס: 30 דקות.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – ואני רוצה לומר לכם שמה שנהגו לומר פעם, "כנסת נכבדה", אני לא מוכן לוותר עליה.

יעקב מרגי: אורלי, אני רוצה רק להוסיף לך, לא לתקן.

יעקב מרגי: להוסיף על מה שאמרת.

יעקב מרגי: לא רק שאנחנו זוכרים לטובה את מה שזה, גם האוכלוסייה המוסלמית של מרוקו זוכרת לטובה את הקהילה היהודית, מלאת ערגה וגעגועים והערכה וכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לך – כמה זמן יש לך לדבר, מרגי?

יעקב מרגי: 30 דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לקחת לך דקה?

יעקב מרגי: כן, כן, אני לקחתי לך.

מנסור עבאס: 15 ועוד 15 זה 30.

אורלי לוי אבקסיס: כשגדלנו, הייתה שכנות כל כך טובה, עד כדי כך שהשכנים הערבים היו מספרים לסבא שלי, אבא של אבא, על שטויות שאבא שלי היה עושה, כדי שהוא יתפוס אותו ויחנך אותו והוא יצא ילד מסודר וילד ישר.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה שם חברות אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהגענו לפה הבנו ששכנות טובה היא לא תמיד משהו שנשאר – – –

יעקב מרגי: לא תמיד ערובה – אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, כנסת נכבדה, אמרנו לכם שזו ממשלה לא אחראית.

יעקב מרגי: ממשלה שהוקמה בחוסר אחריות ובהסכמים קואליציוניים מופקרים ולא אחראיים.

יעקב מרגי: בהומור הייתי אומר – אורלי, בינינו – יכולה להיות ממשלה אחראית אם אני לא חבר בה?

יעקב מרגי: אבל עזבי, אני לא אומר את זה, כדי לא להחליש את הטיעונים שלי.

יעקב מרגי: ממשלה שכל מרכיב שלה מתנהל על פי הגחמות או האג'נדה האישית שלו, מבלי להתחשב בשאר מרכיביה, ממשלה כזו, לאן היא תגיע?

יעקב מרגי: אנו רואים זאת וחשים זאת כמעט בכל נושא.

יעקב מרגי: שרים חדשים – הנשיא לשעבר רובי ריבלין היה אומר: "חדשים מקרוב באו" – קודם כול הצהרות בומבסטיות, הודעה לתקשורת על רפורמה כזו או אחרת, ולאחר מכן מתחילים לבדוק, ואז באים הרוורסים.

יעקב מרגי: ראו, בתחילת הנאום שלי אתמקד קצת בשר האוצר.

יעקב מרגי: שר האוצר התחיל – מכל הבעיות הכלכליות שלו – באותה קופסת קורונה נכבדה שהורעפה על האזרחים.

יעקב מרגי: צריך להחזיר אותה קצת.

יעקב מרגי: אבל מכל ההצהרות שלו, מה שהפריע לו זה סבסוד המעונות למי שעומד לו בין העיניים, לרועץ, אותו קומץ אברכים לומדי תורה.

יעקב מרגי: בהתראה קצרה של חודשיים – תוך חודשיים יבוטל הסבסוד.

יעקב מרגי: לא משנה מה ההשלכות, לא משנה אם זה יפגע בתעסוקה בזמן שהמשק סובל מאבטלה גבוהה, לא משנה אם הורים התחייבו כבר, והורים עלולים לאבד את מקום העבודה שלהם בגלל זה.

יעקב מרגי: לא משנה אם מנהלי המעונות נערכו בהתאם.

יעקב מרגי: לא משנה, יש לי מטרה, החרדים האלה עומדים לי בין העיניים.

יעקב מרגי: כמו המן הרשע שהפריעו לו מרדכי היהודי והיהודים לזרוק אותם למזבלה והינה, הצהרה – תוך חודשיים.

יעקב מרגי: אומרים לו: חודשיים זה לא רציני.

יעקב מרגי: אז הוא קצת מרטיב – אתם יודעים, לצערי הרב עם עולם הדימויים, כשאדם שוכב בבית חולים בטיפול נמרץ, הוא לא יכול לשתות עם הזה, צריך להרטיב לו את השפתיים.

יעקב מרגי: אז עשה איווט ליברמן מהלך של הרטבת שפתיים לבתי המשפט, לשופטי בית המשפט העליון, ודחה את זה בעוד חודשיים.

יעקב מרגי: ואני אומר לשופטים: אל תתבלבלו, זה לא בשבילכם, זה כדי למצוא פתרון לאברכים של הציונות הדתית.

יעקב מרגי: אני לא אלין על כך, אבל זה עדיין רק מחזק את תפיסת העולם ואת המגמות.

יעקב מרגי: ואני אומר, רבותיי, אדוני היושב-ראש, שר האוצר מניף חרב חדה על הענף – אולי מבחינתך זה לא, אבל מבחינת רוב חלקי החברה הישראלית – מניף חרד חדה וקטלנית על הענף הכי ציוני של המדינה הזאת, ענף החקלאות.

יעקב מרגי: חקלאים, בזיעת אפם, ב-03:00, 04:00, יוצאים לשטח במזגי אוויר כאלה ואחרים, בפגעי טבע כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: בדורסנות של פערי התיווך של הטייקונים ורשתות השיווק הוא מכריז על הפרטה של כמעט כל ענפי החקלאות, מבלי להתייחס להשלכות ההרסניות.

יעקב מרגי: הרי כל בר-דעת יודע שיוקר המחיה נובע מפערי התיווך והחזירות של רשתות השיווק.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה לי הצעת חוק לזה – – –

יעקב מרגי: אם חקלאי מוכר לסיטונאי את תפוח העץ ב-7-6 שקלים, ואני קונה אותו ב-12 שקלים, 14 שקלים, או ענבים או כל פרי אחר, יש פערי תיווך של מאות אחוזים.

יעקב מרגי: במקום להתמודד עם כמה טייקונים, ואין דרך להתמודד איתם, שר אוצר אמיץ, אני אומר לכם, מה היה עושה?

יעקב מרגי: אורלי, את יודעת מה הוא היה עושה?

יעקב מרגי: מודיע במסיבת עיתונאים לאותן רשתות שיווק, לאותם טייקונים, שיש להם תוך חודשיים להוכיח ירידת מחירי הירקות והפירות, ולא – הוא יפעל בצעדים רגולטוריים כאלה באמצעות היטלים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי, מרגי, היא כזאת: נגיד פתחת את היבוא, אוקיי, הכנסת לפה סחורה טובה, פחות טובה – מנעת את הביטחון התזונתי של מדינת ישראל, כי מחר טורקיה תסגור את זה, יש לה איזה סכסוך איתנו – –

יעקב מרגי: לא, עוד לא הגענו לזה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו לא יודעים מה הרמה של זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, מישהו מבטיח שפערי התיווך לא יהיו גם על אלה שיביאו מחו"ל?

יעקב מרגי: ודאי שלא.

אורלי לוי אבקסיס: אין שום מנגנון.

אורלי לוי אבקסיס: לא על פערי תיווך של אלה שמיוצרים בארץ ולא על אלה שמייבאים אותם מחו"ל.

יעקב מרגי: אין שום ביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הם לא פתרו הבעיה.

יעקב מרגי: החזירות, החזירות – – –

אורלי לוי אבקסיס: הם מלקקים לבעלי ההון שאוספים את פערי התיווך.

אורלי לוי אבקסיס: זה הסיפור.

יעקב מרגי: החזירות לא תסתיים.

יעקב מרגי: ואני חושב שפערי התיווך יישארו גבוהים, למרות היבוא וביטול המכסים.

יעקב מרגי: במקום לטפל באותם פערי תיווך, נותנים מתנה לאותם טייקונים על ידי ביטול המכסים.

יעקב מרגי: וכל הרפורמה הזו של שר האוצר – בלי להתייחס להשלכות ההרסניות, כפי שאמרת, הביטחון התזונתי של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו מדינת אי, אנחנו מדינה עם אתגרים ביטחוניים לא קלים; אנחנו, עם כביש ואדי עארה, אדוני היושב-ראש, לא יודעים להתמודד כשיש הפגנות או זעם וסוגרים ציר מרכזי של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני יכול לסמוך על רג'פ טאיפ ארדואן עם הקריזות שלו?

יעקב מרגי: אני יכול?

יעקב מרגי: הטורקים לא סומכים עליו בגלל הקריזות שלו.

יעקב מרגי: אני יכול לסמוך על הקריזות שלו?

מנסור עבאס: דווקא למרות המשבר המדיני, בוא נקרא לזה, בין טורקיה לישראל – – –

יעקב מרגי: אז בכלכלה זה לא יפגע.

מנסור עבאס: לא, אני מבין שבכלכלה ממש, היחסים הכלכליים – – –

יעקב מרגי: אתה יודע כשאני, הלו, כשאני רק נותן – למה שאתה תתלונן?

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יעקב מרגי: מה אני, הכלכלה הישראלית שלי.

מנסור עבאס: מה המאזן בין שתי המדינות?

יעקב מרגי: הינה, תבוא עוד מעט תבוא שרת הכלכלה, ובעזרת השם תשאל אותה מה הפערים.

יעקב מרגי: אני לא הכנתי, אם הייתי יודע הייתי אומר.

יעקב מרגי: אני ידוע כאחד שלא שולף נתונים.

יעקב מרגי: אם הייתי יודע הייתי אומר לך בכיף.

יעקב מרגי: אבל יש לזה השלכות מעבר לביטחון התזונתי.

יעקב מרגי: רבותיי, אלפי משקי בית בחקלאות, עם עבודה קשה, מפרכת; הם מהמרים על ההכנסה שלהם כמעט בכל גידול.

יעקב מרגי: מה יעשו אותם משקים, יפקירו?

יעקב מרגי: כל מושבי הצפון וקו העימות, שהמדינה הזו בשום שכל נתנה להם מניה קטנה של 100,000 שקל בשנה לגדל ביצים כדי להחזיק את קו המערכת, מה יעשו?

אורלי לוי אבקסיס: היישובים הכי סמוכים לגדר המערכת.

יעקב מרגי: סמוכי גדר, מה זה.

אורלי לוי אבקסיס: אין שם שום תמריץ להישאר בכלל.

יעקב מרגי: את רוצה לשמוע בדיחה?

יעקב מרגי: הייתי שר מאובטח, והייתי צריך לבקר ביישוב יערה.

יעקב מרגי: עכשיו היה לי מאבטח צמוד ומאבטח מקדים, ככה זה הולך.

יעקב מרגי: אז המאבטח המקדים שואל את זה שצמוד אליי: תגיד לי איך מגיעים ליערה אומר לו: תקשיב, סע על כביש החוף ישר, ישר, ישר תגיע למחסום של החיזבאללה, תחזור 100 מטר, ככה הוא כיוון אותו.

יעקב מרגי: עד כדי כך.

יעקב מרגי: זו האמת.

יעקב מרגי: אז רבותיי, אני אומר: מה יעשו?

יעקב מרגי: איך שר אוצר אחראי – אני בכוונה לא מבקר את שר החקלאות.

יעקב מרגי: לא מבקר.

קריאה: למה?

יעקב מרגי: להבדיל, עודד פורר חבר שלי, אבל אתה יודע כשאומרים, הוא – – –

אוריאל בוסו: הוא לא מחליט כלום.

יעקב מרגי: הוא השטן, הוא יצר הרע, הוא הזה – הכול הוא.

יעקב מרגי: הוא בעל הבית.

אוריאל בוסו: 70% הממשלה – – – ביצועים – – –

יעקב מרגי: אין מי יאמר, להבדיל, כביכול להבדיל, אין מי יאמר לו מה תעשה ומה תפעל במפלגה שלו.

יעקב מרגי: עכשיו גם בממשלה שלו.

יעקב מרגי: אני רוצה לראות – איך אמר הגשש החיוור, שיקום אחד מהממשלה שיכול לחלוק על איווט ליברמן, שיקום.

יעקב מרגי: להגיד את זה באותו לחן?

אוריאל בוסו: – – –

יעקב מרגי: אני יכול לומר את זה באותו לחן, אפילו עם האקצנט של גברי.

אורלי לוי אבקסיס: נו, סלאמה מרגי.

יעקב מרגי: אז רבותיי, שיקום מישהו.

יעקב מרגי: אז בקיצור הוא בעל הבית, שר אוצר שיכול באבחת חרב לחסל ענף שלם, ענף החקלאות.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך משהו: אני חי בנגב.

יעקב מרגי: תארי לך את הנגב בלי המושבים?

אורלי לוי אבקסיס: הוא מבסוט מזה.

יעקב מרגי: הפזורה הבדואית הייתה מגיעה, את יודעת לאן?

יעקב מרגי: לקריית מלאכי.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה, אני מסתכלת עליך ותוך כדי זה שאתה אומר את הדברים, אני מסתכלת על מי שיושב, שהוא היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: הוא כבר מדמיין את הפנטזיה של ההתרחבות של ההתיישבות של הבדואים.

יעקב מרגי: לא, אני אומר לך, לא.

יעקב מרגי: אין לי בעיה – – –

מנסור עבאס: איזה התרחבות, אורלי?

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני אומר לך: אני אין לי בעיה שאזרח ישראלי יקבל דיור, דירה וזה.

יעקב מרגי: אבל יש לי בעיה עם זה, עם ההפקרות שקורית בשטחי – ואני מאשים גם את ממשלות ישראל – –

אורלי לוי אבקסיס: בטח.

יעקב מרגי: – – על היד הרכה, על הגמגום.

יעקב מרגי: יש, יש, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: מזמן היינו צריכים גם חלוקת גבולות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, היה בהיסטוריה של מדינת ישראל שחשבו שאם הם לא מאשרים תוכניות מתאר ולא מרחיבים את היישובים, אנחנו דופקים את הערבים – אם זה בגליל אם זה בנגב.

מנסור עבאס: היום – – –

יעקב מרגי: הם דפקו את המדינה.

מנסור עבאס: בדיוק.

מנסור עבאס: נכון.

יעקב מרגי: הינה, אני אומר לך, הם דפקו את המדינה.

יעקב מרגי: ואתה יודע מה, זה לא ממשלות הימין.

יעקב מרגי: הקשים ביותר בשלטון, השלטון הכי דורסני והשלטון הכי אכזרי, ללא ערכים, ללא מוסר – ובזה הוכיח את עצמו – זה שלטון מפא"י והשמאל.

מנסור עבאס: בסדר – – – מי שהתחיל – – –

יעקב מרגי: אז יפה.

יעקב מרגי: אתה אף פעם לא תשמע אותי במי התחיל, אתם התחלתם, לא.

מנסור עבאס: לא לא, אני אומר משהו לטובתך – –

אורלי לוי אבקסיס: הוא אומר, מי שהתחיל לתקן.

מנסור עבאס: – – לטובת הימין.

מנסור עבאס: מי שהתחיל לעשות את ההסדרה ולהקים יישובים בנגב הוא הליכוד.

מנסור עבאס: אבל עשה את זה מעט ואיטי.

יעקב מרגי: אני אומר לך עוד משהו, הייתי בממשלה – – –

מנסור עבאס: היום יש 144,000 אזרחים – אני קורא להם אזרחים – –

יעקב מרגי: ברור.

מנסור עבאס: – – שלא נמצאים ביישובים מוסדרים.

יעקב מרגי: אני מכיר את – – – הייתי – – –

מנסור עבאס: אם אנחנו לא מסדירים את זה היום ונותנים פתרון של גם דיור, גם חקלאות, גם מרעה, לתת לאנשים להתפרנס בכבוד – – –

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, בוא אגיד לך, בוא תקשיב – אורלי, אורלי – אבל זה לא חד-ערכי.

יעקב מרגי: בוא, אני אומר לך, תקשיב, אני הייתי חבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: תבקש מהם – הם ייתנו לך, עבאס.

יעקב מרגי: אני היית חבר בממשלה השלושים-ושתיים, אם אני לא טועה, הפסקתי לספור.

יעקב מרגי: בין 2009 ל-2013 הייתי שר.

מנסור עבאס: איזה שר היית?

יעקב מרגי: שר לשירותי הדת, בעוונותיי הרבים.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: זה מה שרשום.

אורלי לוי אבקסיס: אחד השרים החרוצים, שהיה מתעסק גם בנושאים אחרים.

יעקב מרגי: זה מה שנתנו לי.

יעקב מרגי: רציתי להיות שר הביטחון, נתנו לי שר דתות, מה אתה רוצה?

אוריאל בוסו: כשאתה היית שר, זה היה משרד הדתות.

אוריאל בוסו: היום זה שר לשירותי דת – – –

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: גם אז זה היה השר לשירותי דת.

יעקב מרגי: זה אחרי החיסול, אני הקמתי אותו.

יעקב מרגי: איציק כהן התחיל ואני הקמתי אותו.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, ואני הייתי כשאודי פראוור קיבל את המתנה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יעקב מרגי: וגם בני בגין, בהמשך, קיבל את זה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר לך שבתקופה שלנו, יותר ממה שהעגל רוצה לינוק, הפרה רצתה להיניק.

יעקב מרגי: הממשלה רצתה והייתה נדיבה.

יעקב מרגי: ואתה יודע מה, אני אגיד לך משהו שלא תאהב לשמוע, לצערי הרב, הגורמים הרדיקליים, האסלאמיסטיים, בתוך החברה הערבית הילכו אימים – – –

אורלי לוי אבקסיס: על מי שחותם.

יעקב מרגי: אני חי שם.

יעקב מרגי: יש לי חברים רבים במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: הוא אומר לי: עם כל הכבוד, תגיד לחבר כנסת שכשהוא יושב בווילה עם שלושה מפלסים, אני חוטף נחשים ועקרבים בפחון.

יעקב מרגי: יש לי שטח – תאפשר לי.

יעקב מרגי: מאיימים עליו.

יעקב מרגי: אומרים לו: אתה תיכנס לפה, אחת דתך – להמית.

יעקב מרגי: אתה מכיר את התרבות הזאת, שכל אחד סימן לעצמו שטח תביעה, ואוי ואבוי למישהו שייכנס.

יעקב מרגי: אי-אפשר.

יעקב מרגי: אם לא תיכנס פה חקיקה אגרסיבית ורצון של שני הצדדים – – –

מנסור עבאס: לא צריך אגרסיבית.

מנסור עבאס: צריך הידברות.

יעקב מרגי: של שני הצדדים, זה מה שאני אומר, של שני הצדדים.

יעקב מרגי: למה צריך חקיקה אגרסיבית?

יעקב מרגי: כי תמיד יהיו גורמים קיצוניים, שעליך זה יהיה מקובל ועליו זה לא יהיה מקובל.

יעקב מרגי: לכן אני בא ואומר – אני רוצה להישאר בחקלאות – על הערך המוסף של המושבים והקיבוצים; הקיבוצים, אתה יודע, אני לא דואג להם, הם משוריינים בהסכם קואליציוני, שנדבר עליו.

יעקב מרגי: נדבר עליו.

יעקב מרגי: הינה אני אומר לך, אני רואה את דמעות התנין של הקיבוצים, שמשלבים ידיים עם המושבים.

יעקב מרגי: בסוף, הרפורמה הזאת תיגמר כשהקיבוצים יחייכו כל הדרך לבנק והמושבים יישארו, את יודעת עם מה.

אורלי לוי אבקסיס: כרגיל.

אורלי לוי אבקסיס: גם היה בהסכם כיסוי חובות של 8 מיליארד שהמדינה נתנה לקיבוצים.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא החזירו אותם.

יעקב מרגי: מישהו סיפר לי פעם – כשהייתי שר, התלהבתי שהגעתי להסדר עם האוצר, אז הוא אמר לי: תקשיב, אל תשמח מהר עם האוצר – גם אתה זה טוב לך, תקשיב – כשהאוצר נותן לך את הלחמנייה עם החרדל והנקניקייה בפנים, אתה לא רואה שיש חוט דיג שקוף.

יעקב מרגי: אתה לוקח את הלחמנייה, הוא מושך לך את הנקניקייה ואתה נשאר עם הלחם והחרדל.

יעקב מרגי: אז תקשיב.

יעקב מרגי: אני אומר שזה מה שיקרה עם הרפורמה הזאת: הקיבוצים יחייכו כל הדרך לבנק, והמושבים – – –

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, מרגי, אצלנו לדוגמה, במועצה האזורית, היה דבר נוראי, ואני נלחמתי פה – אבל אתה ידעת שחלק מהקיבוצים בעמק המעיינות שילמו על קוב מים חצי מהשכן שלהם המושבניק?

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: עד היום.

יעקב מרגי: עד היום.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו תיקון בוועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי חלק מהתיקון, אז אמרו שאני שונאת את – – –

יעקב מרגי: לצערי כל הסוגיה הזו של תאגידי המים – – –

אורלי לוי אבקסיס: אולי אני רוצה איזון וצדק?

אורלי לוי אבקסיס: לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: באותה מועצה, תקשיב, עבאס, חלק משלמים מחיר x, וחלק 2x.

יעקב מרגי: אתה יודעת למה?

יעקב מרגי: כי העוולה של המדינה – בואי אני אומר לך.

יעקב מרגי: את יודעת שחלק מרווחי האגודות הוא מהמים.

יעקב מרגי: במושבים אין להם רווחים אחרים, הם נשענים על רווחי המים, ואז הם מספסרים בזה.

יעקב מרגי: לתאגיד המים אין מילה.

יעקב מרגי: הוא אומר לך: תפנה לאגודה, שתביא לי אישור על החזר מים שמגיע לך כדין.

יעקב מרגי: אני כרגע בעיתוי של ויכוח עם האגודה שלי.

יעקב מרגי: לקיבוצים אין בעיה, יש להם ענפי רווח אחרים.

יעקב מרגי: הוא יכול לתת לו מים ואז הוא מגדל שטחים.

יעקב מרגי: זו הפקרות שהרגולטור צריך להיכנס אליה ולחוקק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו – – – עם חבר הכנסת גפני בוועדת הכספים ניסינו לתקן: לאלה טיפה להעלות ולאלה להוריד.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע למה הפכו אותנו?

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לך, עד היום המושבניקים משלמים את המחיר של הקיבוצניקים לאותה מועצה אזורית.

יעקב מרגי: הייתה סוגיה של הפנסיות של החברי הקיבוצים – – –

אורלי לוי אבקסיס: תראה את המושבים עם הפיתוח שלהם לעומת הקיבוץ ליד.

יעקב מרגי: הייתה סוגיה בזמנו של הפנסיות.

יעקב מרגי: ועדת משנה כדי לטפל בפנסיות, כי הייתה טענה שהעובדים, אלה חברי הקיבוץ, הפנסיה שלהם נעשקת.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך, לחצים שאני קיבלתי לא לגעת בנושא ולא לפתוח את הנושא, אוהו, אוהו.

יעקב מרגי: אבל בואי לא נסטה.

יעקב מרגי: אז אני שואל את שר האוצר, רפורמה כזו כבדה אתה רוצה להביא אותה ככה, באבחת חרב?

יעקב מרגי: לא שייך.

יעקב מרגי: ואני שואל את חברי הכנסת, מה, אתם באמת רוצים לעשות תהליכים כאלה?

יעקב מרגי: לגיטימי.

יעקב מרגי: יכול להיות שהרפורמה שלו צודקת, בסדר?

יעקב מרגי: נראה לכם שזה יעבור ככה בדיון אחד או שניים?

יעקב מרגי: בקצב שמעבירים חוקים כאן בוועדת חוקה?

יעקב מרגי: ואיפה היועצים המשפטיים של הכנסת?

יעקב מרגי: אני צריך לבקש סליחה מהשרה מירי רגב.

יעקב מרגי: הייתי יו"ר ועדת החינוך והתרבות.

יעקב מרגי: היא העבירה את חוק הקולנוע.

יעקב מרגי: שישה דיונים קיימתי – לא, זה היה מחטף, מה קרה לך?

אורלי לוי אבקסיס: באמת?

יעקב מרגי: מחטף.

יעקב מרגי: ואני הלכתי שבי אחרי היועצים המשפטיים, שקיבלו חלחלה.

יעקב מרגי: מה הלחץ?

יעקב מרגי: מה החיפזון?

יעקב מרגי: וכל אבירי – – –

קריאה: – – – חצי שעה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: זו מירי רגב.

אורלי לוי אבקסיס: תראה מה עושים על נתב"ג.

יעקב מרגי: היום – להביא חוק-יסוד משמעותי בדיון וחצי של ועדת חוקה.

יעקב מרגי: יועץ משפטי לממשלה מקצר מ-21 יום ל-72–74 שעות.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל מלכיאלי: אם מנסור פה, אנחנו – – –

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: השרה לא עומדת במזגנים בטמפרטורה הנמוכה.

יעקב מרגי: אז היא יצאה החוצה.

אוריאל בוסו: אם ראש הממשלה – – –

אורלי לוי אבקסיס: היא מחפשת רכבות ששרדו את – – –

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אנחנו נקבל כמה דקות תוספת – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: הם עשו נורבגי כדי שהם יוכלו – – –

יעקב מרגי: הינה הגיעה השרה.

יעקב מרגי: הינה הגיעה השרה.

יעקב מרגי: רבותיי, שר האוצר עוד לא גמר את הגחמות שלו – תקשיבו, אני רוצה לומר לכם:

יעקב מרגי: הממשלה הקודמת נתנה פטור ממע"מ על יבוא של מוצרים דרך האינטרנט מבחוץ, מחו"ל, עד סכום מסוים.

יעקב מרגי: מי נהנה מזה?

יעקב מרגי: ואללה אישי, תגיד לי מי נהנה מזה?

יעקב מרגי: חברים שלך, חברים שלי, שמה לעשות, אין להם כסף להיכנס לרשת פוקס – אני לא מבין במותגים – או לקנות – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – יש לך מותגים הרבה יותר – – –

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני לא מכיר, ריפליי וכל השטויות האלה.

יעקב מרגי: אני לא מכיר.

יעקב מרגי: אני עושה פרסומת: אני לובש חליפות של bamoss ולעיתים של בגיר.

יעקב מרגי: בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: יש עוד בגיר?

יעקב מרגי: יש.

יעקב מרגי: פריפריה.

יעקב מרגי: תבואי לקריית גת.

יעקב מרגי: הם מייצרים בירדן, אל תיבהלי, אבל מוכרים בקריית גת.

יעקב מרגי: אז מה אני אומר לכם, תקשיבו, אני לא מבין במותגים, אבל מה, מעמד הביניים – המחאה החברתית קמה בשביל מעמד הביניים, נכון?

יעקב מרגי: נתנו להם, מה לעשות?

יעקב מרגי: מסכנים, או שהם חוצפנים.

יעקב מרגי: אדוני יו"ר ועדת הכספים, אני חושב שמעמד הביניים והשכבות החלשות חוצפנים; איך הם הרשו לעצמם להעז ולהתלבש בבגדים קצת יוקרתיים על ידי כך שקנו אותם באינטרנט?

יעקב מרגי: חוצפה.

יעקב מרגי: זה רק למדינת תל אביב, למעמד העשירון העליון.

יעקב מרגי: מה פתאום?

יעקב מרגי: והינה באה ממשלת הריפוי והשינוי ורוצה לבטל את זה.

יעקב מרגי: מה זה מפריע?

יעקב מרגי: אה, זה מפריע, כי מה לעשות – בוא אני אספר לך דבר שאתה לא יודע: אתה יודע, בערוץ 12 יש שטחי פרסום.

יעקב מרגי: איך מחזיקים את הערוצים המסחריים?

יעקב מרגי: על ידי פרסומות.

יעקב מרגי: מה לעשות, בשטחי הפרסום יש אדם אחד, אני חושב שקוראים לו אבי וייס, והוא שולט בנתח, אני חושב, שהוא הגדול ביותר של הפרסום.

יעקב מרגי: הוא יכול להחליט על סדר-היום של ערוץ 12.

יעקב מרגי: ואם באות אליו הרשתות האלה ומפעילים יחס הון–שלטון, תקשורת–שלטון, זה לא מפריע.

יעקב מרגי: זה רק ביבי.

יעקב מרגי: תקשורת–שלטון זה רק אצל ביבי.

יעקב מרגי: התנועה לאיכות שלטון הימין, תנועה לאיכות שלטון הימין, כי היא לא בודקת את איכות שלטון השמאל.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, תקשיבו, למי מפריע שתושבת אופקים, ירוחם, רהט, באקה אל-גרבייה, הזמינה נעלי נייקי או נייק, או תקראו לזה איך שתקראו לזה – במקום ב-700 או ב-800 שקל באחת מרשתות היוקרה פה במדינת ישראל, ב-300 שקל?

יעקב מרגי: למי זה מפריע, לאיווט ליברמן?

יעקב מרגי: למה, למה?

יעקב מרגי: זה מעמד הביניים, אלה השכבות החלשות.

יעקב מרגי: זה יציל את כלכלת ישראל, הפטור ממע"מ על היבוא דרך האינטרנט?

יעקב מרגי: תגידו לי, אתם הזויים?

אלכס קושניר: – – –

יעקב מרגי: עוד מעט, אני אתן לך, אני אתן לך כמה דקות.

יעקב מרגי: עזוב את הפטור מהחבילות האלה מחו"ל.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע שעכשיו מקשיחים את הזכאות למשכנתה?

אורלי לוי אבקסיס: בחוק ההסדרים.

אורלי לוי אבקסיס: משהו הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: גם אלה שקיבלו אישור.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, אבל גם כאן לא בדקו.

יעקב מרגי: אתה יודע איזו תעשייה התפתחה, בעקבות האבטלה, סביב המשלוחים האלה מחו"ל?

יעקב מרגי: מי ידאג לפרנסה של אותם משלוחנים ואנשים ולוגיסטיקה וזה?

יעקב מרגי: אבל זה לא מעניין.

יעקב מרגי: רבותיי, זה אותו מעמד ביניים, זה לא חרדים.

יעקב מרגי: חרדים לובשים שחור-לבן, קונים בגדים כמו שקנו לי, בראש השנה, פסח, פעמיים בשנה.

יעקב מרגי: כל מה שיש להם הם שמים על אוכל ובגדים.

יעקב מרגי: וחינוך.

יעקב מרגי: על חינוך – גם מה שאין להם הם שמים, בהלוואות.

יעקב מרגי: מי זה?

יעקב מרגי: זה מעמד הביניים.

יעקב מרגי: זה אותו זוג הורים ששניהם יוצאים לעבודה, מביאים שכר ממוצע, משלמים חצי מזה על חינוך והחזקת הילדים במוסדות.

יעקב מרגי: רוצים להתלבש כמו בני אדם.

יעקב מרגי: לתת להם קצת זקיפות קומה, קצת ביטחון, מה שלנו לא היה.

יעקב מרגי: זה מפריע.

יעקב מרגי: מה פתאום?

יעקב מרגי: חוצפה.

יעקב מרגי: אל תשחקו במגרש שלנו, תישארו שם, דפוקים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, שנדע לזהות אתכם.

יעקב מרגי: רבותיי, ואני עוד שואל, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, יש עכשיו יוזמה של שר האוצר – מאחר שריפאנו את מערכת הבריאות שלנו ויש לנו מערכת בריאות נגישה, ואין פערים בתוחלת החיים בין מרכז לצפון ודרום – ייקור התעריפים לביקור אצל רופאים מומחים.

יעקב מרגי: תגידו לי – אני, אם לא הייתי צובט את עצמי כשקראתי את זה, הייתי חושב שאני סתם פרנואיד.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב מרגי: חכי, נגיע לכיס.

יעקב מרגי: יש קינה של תשעה באב, שאומרת: איה סנהדריה ואיה עורכיה ואיה שופטיה.

יעקב מרגי: אז אני אגיע לקינה הזאת עוד מעט.

יעקב מרגי: ואני אומר: רבותיי, אני חושב שחוק בריאות ממלכתי זה אחד הדברים הטובים שנעשו בעשורים האחרונים.

אורלי לוי אבקסיס: למעט ההחרגה של בריאות הנפש והשיניים.

יעקב מרגי: זה אחד הדברים הטובים שנעשו, שניתקנו את זה מההסתדרות, מהגופים הפוליטיים, והבאנו.

אורלי לוי אבקסיס: הפנקס האדום.

יעקב מרגי: הפנקס האדום על הדלפק.

יעקב מרגי: עם הבולים.

יעקב מרגי: היה כזה עבה, אדום.

יעקב מרגי: זוכר אותו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, עדיין יש פערים ברפואה.

יעקב מרגי: מה לעשות, יש פערים.

יעקב מרגי: תבוא לדרום, אתה צריך רופא מומחה – אומר לך רופא משפחה: וואי וואי וואי.

אלכס קושניר: אתה מדבר כמו – – – שלא הייתם בממשלה.

אלכס קושניר: 12 שנה לא – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלכס קושניר: תגיד לי, אתה פתחת את חוק ההסדרים?

אלכס קושניר: אתה ראית שם את החוק?

יעקב מרגי: אני אענה לך, רגע.

יעקב מרגי: רגע.

אלכס קושניר: למה אתה סתם מדבר?

אלכס קושניר: זה בכלל לא נמצא שם.

קריאה: אין לי לב לפתוח את זה.

יעקב מרגי: אני אענה לך.

אלכס קושניר: דבר שני – – –

יעקב מרגי: אני אגיע, אני אגיע לחוק ההסדרים.

אלכס קושניר: – – – כל המסכנים האלה, שמתמודדים עם זכאות לא הוגנת, אז אתה סתם מדבר.

אלכס קושניר: סתם.

מנסור עבאס: כן, חבר הכנסת קושניר.

אלכס קושניר: בלי שום סיבה.

אלכס קושניר: חוק ההסדרים – – –

מנסור עבאס: אוקיי, אמרת את ההערה שלך.

מנסור עבאס: תודה.

אלכס קושניר: אתה יודע מה כתוב שם?

אלכס קושניר: קראת אותו בכלל?

אלכס קושניר: או שאתה רק קורא מה כתוב בטוויטר?

אלכס קושניר: נו, באמת.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לימדו אותי – – –

אלכס קושניר: אבל לפחות תעשו ביקורת על מה שבאמת קורה.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלכס קושניר, תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני יודע, אם הצלחתי להרתיח מישהו, סימן שהוא מרגיש לא בנוח.

יעקב מרגי: זה טוב.

מנסור עבאס: כן, הוא גם יצא.

יעקב מרגי: טוב מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אלא אם כן אלה עיזים שאנחנו צריכים להוציא אותן.

יעקב מרגי: רבותיי, בדרום, המציאות – באים אישה או ילד או גבר לרופא משפחה – – –

אלכס קושניר: אתה הצלחת להרתיח אותי כי אתם כל הזמן משקרים.

אלכס קושניר: אין לכם שום מילה אחת של אמת.

אלכס קושניר: הייתם 12 שנים בשלטון, לא עשיתם כלום – – –

יעקב מרגי: תגידי, אלכס קושניר, אתה יודע – – –

אלכס קושניר: – – –

יעקב מרגי: מי אתה בכלל שתגיד "מה עשיתם במדינה"?

יעקב מרגי: אתה באת, מצאת הכול מוכן.

יעקב מרגי: חצוף שכמותך.

יעקב מרגי: באת, הכול מוכן מצאת.

יעקב מרגי: חצוף.

אלכס קושניר: – – –

יעקב מרגי: על הגב שלי, על הגב שלי.

יעקב מרגי: חצוף.

מנסור עבאס: חבר הכנסת, מספיק.

מנסור עבאס: לא לא, זה לא יכול להיות.

יעקב מרגי: על הגב שלי, חצוף.

יעקב מרגי: מה עשינו?

יעקב מרגי: מה עשיתי?

יעקב מרגי: חצוף.

אלכס קושניר: – – –

מנסור עבאס: לא.

יעקב מרגי: חצוף, אדוני.

יעקב מרגי: חצוף.

אלכס קושניר: – – –

יעקב מרגי: פטרונות.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה תגיד לי מה עשיתי?

אלכס קושניר: אתה תגיד לי מה עשיתי?

אלכס קושניר: תתבייש לך.

יעקב מרגי: חצוף.

אלכס קושניר: – – –

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: – – – לא עשיתם אותם 12 שנה.

אלכס קושניר: לא עשיתם כלום – – – ותנו לנו לעבוד.

יעקב מרגי: – – –

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלכס קושניר, אוקיי.

יעקב מרגי: חצוף.

יעקב מרגי: אם כעסת, זה סימן טוב.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אז אמרת שהתגייסת?

יעקב מרגי: עד עכשיו הייתי עדין, לא רציתי לשסות ציבור בציבור.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה המוטיבציה של איווט ליברמן – זה מבורך – להגדיל ב-70% את הקצבאות של אותם קשישים ללא ותק פנסיוני.

אורלי לוי אבקסיס: ברור.

יעקב מרגי: כי נתח הארי זה אותם קשישים ממדינות חבר העמים – ומגיע להם.

יעקב מרגי: אם בסטטיסטיקה היו חרדים, הוא היה מקצץ גם את מה שהם מקבלים היום.

יעקב מרגי: חצוף שכמותו.

יעקב מרגי: ועוד הממשלה הזאת, בשיא חוצפתה, מעבירה לו שליטה בלשכת קשר נתיב.

יעקב מרגי: כנראה שבעה המנדטים מאיימים עליו, צריך לייבא עוד עובדים זרים שיצביעו עבורו פה.

יעקב מרגי: אני אוריד את הכפפות לחצוף הזה ואפסיק להיות פוליטיקלי קורקט.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בדיוק, אני אציב לכם מראה בפנים, גזענים שכמותכם, סחטנים שכמותכם וסקטוריאליים שכמותכם.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שהאמת תיאמר לכם בפנים, חצופים.

יעקב מרגי: רבותיי, אותו שר אוצר רוצה להטיל ולהגדיל ולייקר את הביקור אצל רופאים מומחים.

יעקב מרגי: בפריפריה, בבאר שבע, אם את רוצה רופא – רופא המשפחה מפחיד אותך, הוא אומר: אוה, צריך לטפל בדבר כזה וכזה, לך לרופא מומחה, תזמין, אם זה רופא עור, אם זה רופא ריאות, אם זה קרדיולוג.

אורלי לוי אבקסיס: וחלקם בכלל מחוץ ליישוב.

אורלי לוי אבקסיס: אתה צריך לנסוע.

יעקב מרגי: תורים של שלושה, ארבעה, חמישה חודשים, שישה חודשים.

יעקב מרגי: ואחר כך מתפלאים למה תוחלת החיים קצרה.

אורלי לוי אבקסיס: תוחלת החיים בפריפריה קצרה בין שבע לשמונה שנים לעומת המרכז.

יעקב מרגי: אז הם רוצים לייקר את הביקור אצל רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שפחות ילכו אליהם.

יעקב מרגי: איוולת.

יעקב מרגי: ממשלה הזויה, אטומה, שלא מבינה לאן היא הולכת ומה היא עושה.

יעקב מרגי: לא רק זה, רבותיי.

יעקב מרגי: הבדיחה הכי גדולה שסופרה בשבועות האחרונים: איווט ליברמן דואג לבריאות שלנו.

יעקב מרגי: ישתבח שמו לעד.

יעקב מרגי: דוגרי, בילדות לא יכולתי להתאפק, הייתי שותה הרבה מיצים ממותקים.

יעקב מרגי: זה פגע לי בבריאות.

יעקב מרגי: אכלתי ממתקים – פגע לי בבריאות, לכאורה.

יעקב מרגי: דבר שיש לברך, בסדר, הוא אמר, הוא הצהיר שהוא הולך להטיל מס על משקאות מתוקים, והוא מחריג את מוצרי היסוד.

יעקב מרגי: ומהם מוצרי היסוד?

יעקב מרגי: חלב?

יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, פתאום המשקאות האלכוהוליים, מבחינתו, הם מוצרי יסוד – כנראה לאוכלוסייה שלו, זה פוגע לו באלקטורט.

יעקב מרגי: אני אומר דברים שלא העזו לומר לכם אף פעם.

יעקב מרגי: עכשיו אומר לכם, למה על משקאות האלכוהוליים לא יגדל המס?

יעקב מרגי: זה לא בריא, זה דופק את הכבד, זה מפרק בתים והופך אנשים להומלסים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אה, זה הפך להיות מוצרי יסוד?

יעקב מרגי: וודקה?

יעקב מרגי: זה הפך להיות משקה בריא?

יעקב מרגי: ואני שואל, איפה אתם?

יעקב מרגי: איפה הציבור?

יעקב מרגי: הרי אתם לא טיפשים.

יעקב מרגי: כתבתי את זה – אתה יודע, ניסיתי להיזכר בקינה הזאת.

יעקב מרגי: קראנו בתשעה באב לאחרונה, בקינות של המרוקאים יש איזו קינה ששואל: ואיפה הסנהדרין שלה, ואיפה שופטיה, ואיה ואיה.

קריאה: גם אצל הירושלמים.

קריאה: לא הכול זה מרוקאים.

יעקב מרגי: קנאת סופרים תרבה חוכמה.

מנסור עבאס: משפט אחרון.

יעקב מרגי: לא, לא אחרון.

יעקב מרגי: אתה תוסיף לי את הדקות של הפורע הזה, התפרע עליי פה בעמידה.

יעקב מרגי: אני כיושב-ראש ישיבה לא הייתי נותן לאף אחד לקרוא קריאת ביניים עם אצבע מאיימת בעמידה.

מנסור עבאס: קראתי לו.

יעקב מרגי: ואיה שופטיה?

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני שמח שבית המשפט לא נותן לנו סעד.

יעקב מרגי: אומנם זה לא מאה אחוז בטוח שבתקופה שלנו יהיו אותן אמות מידה על בית המשפט, אבל לפחות נוכל להציב לו מראה: לפני שבועיים היה ככה, לפני חודשיים היה ככה, לפני שנתיים ככה.

יעקב מרגי: מראה לנו את הדרך.

יעקב מרגי: ואיה מבקריה?

יעקב מרגי: ואיה יועצי משפטיה במשרדי הממשלה?

יעקב מרגי: הייתי שר.

יעקב מרגי: תאמינו לי, כמעט קיבלו פרפורי חדרים כשהיינו רוצים לעשות שינויים קטנים.

יעקב מרגי: בר מינן, נגענו להם בגבינה.

יעקב מרגי: רק באנו לגעת – בר מינן, מי אתה – הזדעזעו אמות הסיפים.

יעקב מרגי: בזמנו, שרית דנה ומייק בלס וכל העולם עלינו.

יעקב מרגי: מה קרה, איפה הם היום?

יעקב מרגי: איפה היועצים המשפטיים של הכנסת?

יעקב מרגי: סדרי הדיון והניהול ואורך הזמן – איפה אתם היום?

יעקב מרגי: כולם שותקים.

יעקב מרגי: ואיפה הפרשנים, שלושת הקופים?

יעקב מרגי: איפה הפרשנים, איפה הכתבים?

יעקב מרגי: תעשו מה שאני עושה: לא הולך להם לאולפנים.

יעקב מרגי: מסרב להם, בז להם.

יעקב מרגי: צבועים.

יעקב מרגי: שקרנים.

יעקב מרגי: שדדתם את העם הזה; שדדתם במשך השנים האחרונות את החוסן, את הגאווה הלאומית של העם הזה.

יעקב מרגי: רציתם אנרכיה והבאתם אותה.

יעקב מרגי: קיבלתם ממשלה שתוביל לאנרכיה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואב בן צור, 15 דקות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני שמח שהשרה פה בזמן שאנחנו מדברים.

יואב בן צור: רבותיי, לפני 30 יום בערך מלא חודש לכינונה של הממשלה ההזויה הזאת.

יואב בן צור: סמל של חודש באבל היהודי הוא סמל משמעותי.

יואב בן צור: חודש, זאת תקופה של חשבון נפש; זאת תקופה שבה משחזרים את ההיסטוריה ומנסים ללמוד מה איבדנו במשך החודש הזה.

יואב בן צור: אני ניסיתי לבוא בצורה חיובית ולבדוק, אדוני היושב-ראש, מה היו הדברים הטובים – ווליד, אל תפריע לי.

יואב בן צור: אני רוצה שמנסור ישמע אותי.

יואב בן צור: נו, באמת.

וליד טאהא: תעשה כאילו אני לא מפריע לך.

יואב בן צור: לא כאילו.

יואב בן צור: אני לא יכול.

יואב בן צור: אתה עם נוכחות.

קריאה: החי"ת שלך היא אחת היפות שיש.

יואב בן צור: אני גאה שיש לי חי"ת כזאת.

יואב בן צור: אני חושב שזאת שפה עברית נכונה, ולא משבשים בין חי"ת לכ"ף – אפשר להבדיל – ובין עי"ן לאל"ף.

קריאה: לגמרי.

יואב בן צור: אני מודה לך, גברתי.

יואב בן צור: אני רוצה לומר שניסיתי למצוא איזשהם דברים חיוביים שבמשך החודש הזה הממשלה הזאת עשתה.

יואב בן צור: ניסיתי ולא מצאתי.

יואב בן צור: אבל אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, מה כן מצאתי.

יואב בן צור: מצאתי ראש ממשלה לחיץ, סחיט, שאתה באצילותך – אתה איש אציל, אתה לא מתלהם, אתה לא צועק.

יואב בן צור: רק בנט אמר משהו על האנשים שעלו בהר הבית – שזאת עבירה, זה נגד ההלכה שיהודים עולים בכלל להר הבית – רק דיבר איזה ציוץ קטן על האנשים שעלו להר הבית, ואתה בהינד עפעף הבעת את סלידתך מהאמירה הזאת שנאמרה, וראה איזה פלא: תוך זמן קצר ביותר פתאום הכול משתנה: אני לא דיברתי על הפולחן, אני דיברתי על הביקור – מי בכלל התיר לעלות להר הבית.

יואב בן צור: אבל נגיד שכבר עליתם.

יואב בן צור: אמרת את מה שאמרת, וראש ממשלת ישראל, אחת המדינות החזקות באזור פה, בקלות, בקלות – באצילותך, אני אומר, שאפו, באמת, יש לך יכולת יוצאת מן הכלל – בקלות הוא כבר חזר בו, שינה את זה מן הקצה אל הקצה.

יואב בן צור: כמובן, גם בהוראת ראש הממשלה האמיתי יאיר לפיד וראש הממשלה החליפי מנסור עבאס.

יואב בן צור: זה הסדר, אני חושב, בערך.

יואב בן צור: משהו כזה.

יואב בן צור: לא בנט; זה לפיד, ואחר כך אתה.

יואב בן צור: אני חושב ככה.

יואב בן צור: ככה זה נראה.

יואב בן צור: כי גם מה שאתה אומר, לפיד מייד מקיים.

יואב בן צור: אולי מתוך תפיסה שלו, הבנה שלו, שלא צריך להיות.

יואב בן צור: כמובן, בנט הרכרוכי והחלש מייד מקיים את מה שצריך לומר.

יואב בן צור: אבל אני מסתכל ומנסה לראות.

יואב בן צור: הרי במערכת הבחירות הבטיחו לנו בנט ושקד שיהיה פה סינגפור.

יואב בן צור: ואנחנו מחכים לראות סינגפור כלכלית, מדינית, רווחתית.

יואב בן צור: זהו, אבל אולי הם חוששים להפעיל את התוכנית הזאת כי עוד לא שילמו לאודי רייטר על התוכנית שהוא עשה.

יואב בן צור: אז יכול להיות שהם מנסים – אם תהיה תביעה, יבואו ויגידו לו: תשמע, בכלל לא מילאנו את התוכנית הזאת, הבטחנו אבל לא קיימנו.

יואב בן צור: אז התוכנית שלך, אין לה ערך.

יואב בן צור: אבל הם לא עשו את זה, כי הם לא יודעים לעשות את זה.

יואב בן צור: הם לא יעשו את זה, כי אין להם יכולת לעשות את זה בשום אופן.

יואב בן צור: הממשלה הזאת, במשך התקופה הזאת, כל מה שהיא עשתה זה לפגוע בכל היקר והקדוש לצביון היהודי של מדינת ישראל.

יואב בן צור: מה שהבינו מייסדי המדינה, מה שהבינו זקני ארץ ישראל – שהבינו שללא צביון יהודי אין לנו זכות פה בארץ ישראל, אין לנו זכות קיום לשבת פה במדינה הזאת; הבינו שמדינה בלי צביון יהודי, אין לה יכולת להתקיים ואין לה יכולת לטעון בעלות על הארץ הזאת – האנשים של היום, ודווקא אנשים דתיים, לא מבינים את זה ורוצים לעשות שינויים מרחיקי לכת בנוסחת הקסם.

יואב בן צור: רפורמה, רפורמה: רפורמה בכשרות, רפורמה בשבת – הינה שרת התחבורה פה, היא לא מסתירה את רצונה שתהיה תחבורה ציבורית בשבת; רפורמה בדיינים, רפורמה במעונות, רפורמה בגיור, רפורמה בחקלאות.

יואב בן צור: ואת כל זה, את כל הרפורמות האלה, מנסים להעביר – חלקן, בכל אופן, חלקן הגדול – באמצעות חוק ההסדרים.

יואב בן צור: זה פטנט.

יואב בן צור: אם רוצים להעביר משהו שחותך באבחה חדה את מה שצריך לשנות, יש פטנט – חוק ההסדרים.

יואב בן צור: פקידי האוצר מאוד שמחים לעשות את הדברים הללו, ובפרט שהם היום צריכים למצוא מקור תקציבי ל-53 מיליארד שהבטיחו לאדוני היושב-ראש ולמפלגתו.

יואב בן צור: אני רוצה לספר לך משהו, אדוני היושב-ראש.

יואב בן צור: דיבר איתי אחד מהבכירים של הבכירים של האוצר, ואמר לי: מה, באמת אתה חושב ש-53 מיליארד שהבטיחו לרע"מ, למנסור עבאס, אתה חושב שבאמת הדבר הזה ייתכן?

יואב בן צור: אז תדע שאין לזה אפילו הווה אמינא כהוא זה, שהדבר הזה באיזשהו שלב בכלל יתקיים.

יואב בן צור: אם יצליחו לממש 10% מהתקציב הזה זה המון, וגם זה לא יקרה.

יואב בן צור: יתרה מכך, ההבטחה שניתנה להסדרה של היישובים הבדואיים – תראו, אני סיירתי שם לפני הבחירות.

יואב בן צור: באמת, אנשים חיים בתת-תנאים.

יואב בן צור: חיים בתת-תנאים.

יואב בן צור: אין ולא צריך להיות בישראל של 2021 שאנשים יחיו באותם תנאים.

יואב בן צור: הם רוב-רובם אזרחי המדינה, מגיע להם לחיות בצורה סבירה ונורמלית.

יואב בן צור: אבל הדברים צריכים להיעשות בצורה מושכלת ומסודרת.

יואב בן צור: וכבר אמר לך, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש התנועה שלנו, שר הפנים – שהוא מומחה גדול, אין חולק על כך, בנושא של הסדרות וכפרים – אמר לך: כשיצמחו לי שערות על כף היד תהיה הסדרה בכפרים שלכם.

יואב בן צור: אז אני מתפלא, אתה אדם חכם.

יואב בן צור: כמה זמן ייקח לך להבין שכל מה שסיכמו איתך זה בעצם עורבא פרח?

יואב בן צור: אתה יודע מה זה עורבא פרח?

יואב בן צור: זה משהו שפורח באוויר, אין לזה שום ממשיות.

יואב בן צור: אתמול דיברתי עם אחד מחברי מפלגתך.

יואב בן צור: הוא אמר לי: אין דבר כזה, כל מה שכתוב – יתקיים.

יואב בן צור: אמרתי לו: אינשאללה.

יואב בן צור: בוא נראה.

יואב בן צור: הלוואי.

יואב בן צור: אני אשמח שתהיה הסדרה, אבל בצורה מסודרת.

יואב בן צור: שיחלקו שטחים ואנשים יקנו את השטחים ויבנו בתים.

יואב בן צור: לא איזשהו סוג של פלישה, ואז: אני פה ולא יוציאו אותי מפה וכו'; שתהיה הסדרה בכל הבנייה בחברה הערבית.

יואב בן צור: אבל עדיין, כל זה צריך להיעשות בשום שכל; כל זה צריך להיעשות בהיגיון.

יואב בן צור: אני לא רואה את הממשלה הזאת עובדת באיזשהו סוג של היגיון שיכול בסופו של דבר להביא למשהו.

יואב בן צור: אבל אתה, כמו שאמרתי, מומחה בנדנוד הכיסא של הממשלה.

יואב בן צור: נדנוד הכיסאות של הממשלה הזאת.

יואב בן צור: כמו שאמרתי לך פעם, כנראה כל מה שתבקש יקרה, אבל השאלה היא איך, מתי, כמה, באיזו כמות, באיזו צורה.

יואב בן צור: אני רוצה רק לומר עכשיו – לפני כמה שבועות שמעתי שראש הממשלה אמר שהחרדים הם לא בעלי בתים במדינה הזאת.

יואב בן צור: אני רוצה להבין, אדוני ראש הממשלה, לא נמאס לך להפיץ את השנאה?

יואב בן צור: ישב פה שר הדתות, שאומר: אהבת אחים, אנחנו צריכים להיות ביחד, ואנחנו כולנו צריכים להיות אחים.

יואב בן צור: איפה אהבת חינם?

יואב בן צור: במקום זה יש שנאת חינם.

יואב בן צור: מי מפיץ את השנאה?

יואב בן צור: מי שאומר: מעכשיו אתם לא בעלי בתים במדינה.

יואב בן צור: אתה לא אמרת שאתה מקים ממשלה כדי לאחד את כל חלקי העם?

יואב בן צור: לא אמרת שתטיל וטו על כל פגיעה בציבור החרדי?

יואב בן צור: שר הדתות התחייב שהוא לא יפגע במילימטר בשולחן ערוך.

יואב בן צור: והיום, כששאלו אותו אם הוא בעד תחבורה ציבורית בשבת – שומעת, גברתי שרת התחבורה – הוא התחמק.

יואב בן צור: הוא התחמק.

יואב בן צור: הוא לא ענה תשובה.

יואב בן צור: אתה, בתור שר דתות, שאמר שלא ייפגע השולחן ערוך, צריך לבוא ולהגיד: רבותיי, תחבורה ציבורית בשבת זה משהו שפוגע בצביון של השבת, בצביון של המדינה היהודית, ולכן תחבורה ציבורית לא יכולה להיות בשבת.

מיכאל מלכיאלי: – – – ב"שולחן ערוך" לא כתוב שזה פוגע בשבת.

יואב בן צור: יכול להיות.

יואב בן צור: כמו שהוא אמר אתמול מספרים שלא קיימים.

יואב בן צור: נכון, זאת גם אפשרות.

יואב בן צור: נראה לי שגם שר הדתות וגם ראש הממשלה שכחו, שכחו לגמרי, את הערכים הבסיסיים ביותר של היהדות.

יואב בן צור: למה אתה לא דואג לנהגי האוטובוס שלא רוצים לעבוד בשבת?

יואב בן צור: יש להם נושאי רווחה, הם לא רוצים לעבוד בשבת.

יואב בן צור: למה אתם מכריחים אותם עם התחבורה הזאת?

יואב בן צור: היריקה שאתם יורקים בחודשים האחרונים זה הדבר היחיד שמאחד את הממשלה הזאת.

יואב בן צור: לא קורונה, לא כלכלה, לא שום דבר אחר.

יואב בן צור: מה שמאחד אותם זה המלחמה בערכי היהדות.

יואב בן צור: זה מחבר את כל הממשלה הזאת על כל פלגיה, ואנחנו מתפלאים.

יואב בן צור: תאמין לי, מנסור, אני אומר לך, ידידי הטוב, שאתה לא היית מוכן שיפגעו בערכים של האסלאם כמו שהיום פוגעים בערכים של היהדות.

יואב בן צור: רק ניסו להגיד מילה קטנה, וכבר זזת בכיסאך, והכיסא של ראש הממשלה התנדנד: לא לא לא, אל תכעס, הכול בסדר, אנחנו חוזרים בנו.

יואב בן צור: אנחנו חוזרים בנו.

יואב בן צור: הממשלה הזאת היום לא יורקת רק על הציבור החרדי, היא יורקת על מיליוני יהודים אורתודוקסים בכל העולם.

קריאה: אין אורתודוקסיה.

קריאה: יש יהדות.

יואב בן צור: יש יהדות.

יואב בן צור: בכל היהודים שומרי התורה והמצוות שנמצאים בעולם.

יואב בן צור: פגשתי בשבועות האחרונים יהודים מהעולם, הם כולם כואבים את כאבה של הממשלה הלא-טובה הזאת, שמתנהלת בצורה הזאת.

יואב בן צור: הם מורטים את שערות ראשם, להבין שסוף-סוף יש ראש ממשלה דתי במדינת ישראל, ודווקא ממנו באה הרעה הגדולה הזאת.

יואב בן צור: מה שלא העזו לעשות ראשי ממשלה קודמים, שלא היה להם שום זיק לשמירת מצוות, בא ראש הממשלה הזה ועושה.

יואב בן צור: אדוני ראש הממשלה, יהודים שומרי תורה ומצוות הם אחים שלך; הם חלק מהעם היהודי.

יואב בן צור: אתה כל כך שונא אותם שאתה מוכן למכור את מדינת ישראל, להפוך אותה למדינת כל אזרחיה, העיקר שהחרדים והמזרחים שנואי נפשך לא ייקחו חלק בממשלה?

יואב בן צור: גם אתה לא נקרא בממשלה, מנסור.

יואב בן צור: אתה לא סגן, אתה לא שר.

יואב בן צור: אתה יושב-ראש ועדה, בסדר, אולי ועדה חשובה מאין כמוה, אבל עדיין לא נכנסת לממשלה.

יואב בן צור: אולי באמת תאתגר אותם, תיכנס לממשלה ממש.

יואב בן צור: אני יודע שאתה שוקל את זה, אבל אם אתה נכנס – לא כסגן.

יואב בן צור: תיכנס כמו שר.

יואב בן צור: מה, אם עיסאווי פריג' שם, יש לך כבר איזו דרך ללכת.

יואב בן צור: תיכנס.

יואב בן צור: אתה רוצה את יושב-ראש הכנסת?

יואב בן צור: תבקש יושב-ראש הכנסת, ייתנו לך לקבוע.

יואב בן צור: למה אתה צריך סגן, שמדי פעם ייתנו לך לעלות?

מנסור עבאס: לא, סגן יו"ר הכנסת.

יואב בן צור: למה?

יואב בן צור: תהיה יושב-ראש.

יואב בן צור: מה יש?

יואב בן צור: תבקש, ייתנו לך.

מיכאל מלכיאלי: צריך להשאיר משהו לאחרים.

יואב בן צור: לא, הוא ייתן במקום זה למיקי לוי סגן.

יואב בן צור: מה הבעיה?

יואב בן צור: סגן שר, ואתה תהיה יושב-ראש הכנסת.

יואב בן צור: זה רעיון.

יואב בן צור: פעם ראשונה יושב-ראש כנסת ערבי.

קריאה: אי-אפשר גם ראש ממשלה וגם – – –

יואב בן צור: הוא יכול, הוא עושה את כל התפקידים.

יואב בן צור: הוא אדם אציל ומכובד, הוא יודע לעשות הכול יחד.

יואב בן צור: אין לו שום בעיה.

יואב בן צור: רבותיי, תבינו, יש ערכים שאנשים גדלים עליהם, ולא מוכנים אחר כך, כשנכנסים לכיסא, לשנות אותם.

יואב בן צור: זה לא מה שרואים מפה לא רואים משם; יש ערכים, צריך לעמוד על העקרונות של האדם.

יואב בן צור: ואם הוא לא יודע והוא מקמט את הערכים שלו כדי להישאר בכיסא, כדי למצוא חן, כדי שלא יזיזו אותו מכיסאו, זאת אומרת שהוא איבד את כל האני העצמי שלו, הוא איבד את כל מה שיש לו.

יואב בן צור: אני תקווה שהממשלה ההזויה הזאת, באמת הזויה, תיפול.

יואב בן צור: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כשאנחנו נהיה בשלטון נמצא לך פתרונות הרבה יותר טובים והרבה יותר מהירים והרבה יותר מעשיים.

יואב בן צור: וימים יוכיחו.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב בן צור.

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מנסור עבאס: 30 דקות.

מיכאל מלכיאלי: בוקר טוב, צוהריים טובים, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, הכנסת במרתון דיון של כ-15 שעות בחוק שמוטב שלא היה מגיע לעולם הזה.

מיכאל מלכיאלי: מוטב שהיינו שומרים על ערכי הדמוקרטיה, מוטב שהיינו שומרים על הכבוד המינימלי שאפשר להשאיר לבית הזה, לחוק במדינת ישראל, להבדל בין קואליציה לאופוזיציה, לבזבוז הכספים שקיים.

מיכאל מלכיאלי: אבל על זה נדבר בהמשך.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, לנו במגזר החרדי יש שלושה שבועות של חופש שבהם נמצאים עם הילדים, מאחרי תשעה באב עד ראש חודש אלול.

מיכאל מלכיאלי: זה הזמן, שלושה שבועות, שהילדים נמצאים בחופש.

מיכאל מלכיאלי: ההורים מנסים כמה שיותר בזמן הזה להיות עם הילדים.

מיכאל מלכיאלי: יצא לי דווקא בשבוע הזה המרתון של הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: האישה, הילדים וכל המשפחה נמצאים בצפון ונופשים, אבל הם מבינים שאבא, חלק מהתפקיד, השליחות הציבורית שלו, זה גם לא להיות עם הילדים בנופש.

מיכאל מלכיאלי: בסדר, אם זה מה שהקואליציה רצתה, שדווקא בימים האלה – – –

מנסור עבאס: בשבוע שעבר זכית לאתנחתא.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע מה, מנסור, אני אגיד לך משהו.

מיכאל מלכיאלי: בשבוע שעבר גם הייתי קצת עם הילדים.

מיכאל מלכיאלי: ושאלו אותי הרבה: אה, סוף-סוף אתם פה.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי: תודה רבה לח"כים הערבים.

מיכאל מלכיאלי: בזכותם יש לנו את החופש.

מיכאל מלכיאלי: זה נכון.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי בכל מקום, תודה להם, בזכותם יש לנו חופש.

מיכאל מלכיאלי: נאמר בכל מקום.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה, אתה יודע שחלק מההגבלות שלנו כחברי כנסת באופוזיציה זה לוותר לפעמים על הרבה דברים מאוד מאוד חשובים.

מיכאל מלכיאלי: מחר, לדוגמה, אדוני היושב-ראש, יש לנו שמחה של חבר יקר – אתם בוודאי מכירים אותו – הפרשן ועורך הדין אבי בלום.

מיכאל מלכיאלי: הוא כאן, מהתוכנית שחור-לבן בערוץ הכנסת.

יואב בן צור: מה זה מחר?

יואב בן צור: היום.

מיכאל מלכיאלי: היום.

מיכאל מלכיאלי: הכוונה שאחרי השקיעה זה נקרא מחר.

יואב בן צור: לא, התכוונת לדבר על זה אתמול.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא.

מיכאל מלכיאלי: פה צריך לחשוף הכול.

מיכאל מלכיאלי: הכוונה היא שאחרי השקיעה זה נקרא מחר.

מיכאל מלכיאלי: החופה אחרי השקיעה.

יואב בן צור: החופה לפני, לא?

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: הוא מוכר מאוד מהתוכנית הפופולרית שחור לבן, יחד עם גלסנר, בערוץ הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: הוא פרשן ברדיו קול חי וגם עורך דין בכיר.

מיכאל מלכיאלי: מחר הוא מחתן בבני ברק, ואני רוצה לנצל את התחילה של הנאום הזה באמת לאחל לו מזל טוב.

מיכאל מלכיאלי: לצערי הרב, אני אומר לך, משה, אנחנו לא נוכל לבוא לשמחה שלך, בגלל שהקואליציה שלנו עסוקה בדברים מאוד מאוד מאוד חשובים, ולפעמים, בין הבחירה ללכת לחתונה של חבר לבין להתעסק עם הקואליציה ועם האמירות הכל-כך חשובות שלהם, אז אנחנו – יש לנו את הבחירות ההכרחיות.

מיכאל מלכיאלי: בואו נחשוב רגע: למה בעצם אנחנו נמצאים כאן?

מיכאל מלכיאלי: יש חוק-יסוד: הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני זוכר, כשהיינו בקואליציה, קיבלנו אין-סוף אמירות ומוסר מקבוצת האופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע מה, יאיר לפיד, נפתלי בנט וכל חברי הכנסת שלהם הטיפו לנו מוסר יום ולילה, יום ולילה, על הבזבזנות של הקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני לא תמיד הרגשתי בנוח עם זה.

מיכאל מלכיאלי: הינה, אני אומר לך את האמת, לפעמים באו ואמרו לנו: תראו, במיליונים שמושקעים בנורבגי – שהקואליציה הקודמת השקיעה, ובחליפי, במנכ"ל החליפי – אנחנו זוכרים כאן את הנאומים של ניסנקורן על הצורך בחליפי, כמובן אחרי שהוא הסתכסך; ויאיר לפיד – כמה לעג, כמה אמירות נגד בזבוז הכספים של המשרד החליפי והמנכ"ל החליפי.

מיכאל מלכיאלי: זה לא היה לפני הרבה שנים, ואנחנו עמדנו בקואליציה והיינו צריכים להגן על זה; עשינו את זה, אבל אתה אומר לעצמך, רגע, אולי בכסף הזה היה אפשר לממן בריאות, חינוך, תחבורה, יש הרבה שכבות חלשות.

מיכאל מלכיאלי: בוא לא נדבר על חוק ההסדרים, שכן נדבר עליו בהמשך – שהולך עם גרזן חד מאוד מאוד, עם גרזן אלים, אפילו, נגד השכבות החלשות, ומנפץ כל תחילה של תקווה של אותם אנשים שאולי הייתה להם בוודאי בממשלה הקודמת.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו יותר מזה, אני זוכר שהיה לי מרצה, קראו לו עו"ד מייק בלס, עורך דין מפורסם.

מיכאל מלכיאלי: שאלתי אותו פעם באחד השיעורים: תגיד, מה ההבדל האמיתי בין חוק לחוק-יסוד?

מיכאל מלכיאלי: אז הוא אמר לי: תראה, חוק – הכנסת משנה.

מיכאל מלכיאלי: באה קואליציה – משנה; באה קואליציה אחרי זה – משנה משהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: חוק זה משהו יותר נגיש, דבר שאפשר לגעת בו יותר.

מיכאל מלכיאלי: חוק-יסוד – שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: לא נוגעים בזה.

יואב בן צור: קודש-הקודשים.

מיכאל מלכיאלי: קודש-הקודשים.

מיכאל מלכיאלי: להבדיל אלף אלפי הבדלות, מישהו אמר – עשרת הדיברות, לא נוגעים בזה.

מיכאל מלכיאלי: פעם בכמה שנים מגיעה הממשלה ונוגעת בחוק-יסוד, ובזהירות, וברוב נדרש.

מיכאל מלכיאלי: בסדר, ככה למדתי כחניך צעיר שהאמין שמה שלומדים זאת האמת.

מיכאל מלכיאלי: והינה אני מגיע לכנסת – חוקי-היסוד נרמסים, משתנים, לא על פי צורכי ממשלה, לא על פי צורכי קואליציה, לא על פי צורכי העם, לא על פי צרכים של השכבות החלשות; על פי צרכים קואליציוניים של אלקין ובודדים.

מיכאל מלכיאלי: כל אחד שצריך לעצמו משהו – משנים חוק-יסוד.

מיכאל מלכיאלי: רגע, לא סיימנו עם חוקי-היסוד – תקנון הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: כל חבר כנסת צעיר, חדש, שנכנס לכנסת, מקבל ממזכירות הכנסת תיקייה שבתוכה יש את תקנון הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אמרו לי: תקשיב, אתה רוצה להצליח?

מיכאל מלכיאלי: תלמד אותו.

מיכאל מלכיאלי: תלמד את תקנון הכנסת, תדע בדיוק מה קורה, במקום לשאול כל כמה ימים שאלה אחרת.

מיכאל מלכיאלי: וגם את תקנון הכנסת הם הולכים ורוצים לשנות אותו על פי מה שנראה להם.

מיכאל מלכיאלי: וגם בתקנון הכנסת הם רומסים את הזכויות של האופוזיציה עם כל מיני פרשנויות.

מיכאל מלכיאלי: אתה מגלה קואליציה שעושה מה שבא לה בראש – מה שבא לה בראש בחוקי-היסוד.

מיכאל מלכיאלי: בוא ניקח למשל את האירוע שאני חושב שהוא אירוע דרמטי מבחינה דתית, אבל לא רק: שינוי הרכב ועדת הדיינים.

מיכאל מלכיאלי: הרי כל אחד מבין – מי שלא נסחף אחרי אנשים רדודים.

מיכאל מלכיאלי: למה אני אומר אנשים רדודים?

מיכאל מלכיאלי: אני פחות מבין בזה, אבל היום אנשים נמדדים על פי מספר העוקבים שיש להם בטוויטר או בפייסבוק, כל מיני רשתות חברתיות.

מיכאל מלכיאלי: ראש הממשלה שלנו, שידוע שלא סובל מאהדת יתר של הציבור – לא סומכים עליו, זה לא סוד; הוא מסכן, הוא נמצא בצל של יושב-ראש אופוזיציה חזק, פופולרי, שאוהבים אותו – על פי הפרסומים הוא החליט, ואחרי שנתניהו כתב ספר גם הוא כתב, הוא כל הזמן מנסה לחקות אותו.

מיכאל מלכיאלי: עשה מעשה ראש הממשלה שלנו, והחליט לקנות עוקבים בטוויטר; יום בהיר הלכו האנשים שלו, קנו 100,000 עוקבים ביום.

מיכאל מלכיאלי: זה ראש הממשלה.

מנסור עבאס: אפשר לעשות את זה?

מיכאל מלכיאלי: כן, היום הכול אפשר.

מיכאל מלכיאלי: היום אתה משלם – אפשר להביא לך עוקבים; אפשר להביא לך לייקים; איך זה נקרא, החיצים האלה?

מיכאל מלכיאלי: אני לא זוכר איך קוראים לזה, כל מיני דברים שיש לך, היום יש הכול.

מיכאל מלכיאלי: אבל ראש הממשלה שלנו – אתמול הראו לי את זה: ביבי, איך זה נקרא שהוא מראה את עצמו?

מיכאל מלכיאלי: עושה – 50,000, 60,000 אנשים רואים אותו, ראש האופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: הוא מסכן, 500, 480, עולה כל הזמן.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, שאלתי את עצמי: מי אלה ה-480 שמסתכלים עליו?

מיכאל מלכיאלי: אמרו לי: זה פייק, קונים את זה.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, פעם חשבתי, אולי אלה הפעילים שלו.

מיכאל מלכיאלי: אבל גם פעילים אין לו.

מיכאל מלכיאלי: מי נשאר בימינה?

מיכאל מלכיאלי: בואו תראו, מהבוקר, מועצת יש"ע מוציאה עליו – כבר נדבר על זה.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, יושב פה ראש ממשלה, מתוסכל, כל הזמן בתחרות מול יו"ר האופוזיציה: כמה עוקבים יש לי, כמה עוקבים יש לך.

מיכאל מלכיאלי: בזה הוא עסוק.

מיכאל מלכיאלי: אוקיי, הלך קנה עוקבים – בסדר, ברוך השם, עכשיו יש לו, בטלפון מספר העוקבים עלה לו, אז ברוך השם, הוא מרגיש יותר בנוח עם עצמו.

מיכאל מלכיאלי: אבל אנחנו כמדינה, כעם – עזבו קואליציה–אופוזיציה – שואלים את עצמנו במה ראש הממשלה שלנו מתעסק: בתחרות עם יו"ר האופוזיציה כמה עוקבים יש לך בטוויטר?

מיכאל מלכיאלי: אני אומר, פשוט רחמים.

מיכאל מלכיאלי: בואו נחזור רגע לחוק-היסוד.

מיכאל מלכיאלי: חוק-יסוד: הממשלה הולך להחריב בעצם, להחריב קודם כול איזונים שהיו.

מיכאל מלכיאלי: יש פה כמה חוקים שמקודמים, חלק מהם היום, ואני רוצה להסביר.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר גם למי שנמצא כאן – אדוני היושב-ראש, השרה, ח"כים – אבל גם לאלפים, אלפים שבערוץ 99, ואני באמת רוצה לנצל את הבמה ולהודות לערוץ הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: בסוף, בערוץ הכנסת יושבים אנשים שלא תמיד מקבלים את הקרדיט שמגיע להם, והם מעבירים את הדברים שלנו לעם.

מיכאל מלכיאלי: ויותר ויותר, בשנים האחרונות, בפרט מהקדנציה האחרונה, אני חושב שאחוזי הצפייה של ערוץ הכנסת קפצו בכמה רמות.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: כי יש אופוזיציה מעניינת.

מיכאל מלכיאלי: סוף-סוף יש כאן אופוזיציה שמדברת ולוחמת ומביאה את הדברים, בשונה ממה שהיה עד היום – אופוזיציה שלא הייתה כל כך מאוחדת כמו האופוזיציה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: אז אני רוצה להודות להם.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר בעיקר לצופים בבית, שיבינו מה הדרמה.

מיכאל מלכיאלי: תראו, לנו מותר להיות באופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: סיפרתי לך פעם, אדוני היושב-ראש, על הפנצ'ר, נכון?

מיכאל מלכיאלי: אתה זוכר.

מיכאל מלכיאלי: הרבה הרבה דיברו איתי מאז.

מיכאל מלכיאלי: עוצרים אותי אנשים: נו, אתה רוצה פנצ'ר?

מיכאל מלכיאלי: יש גלגל בעולם, אנחנו פעם פה, פעם פה, אלה סדרי עולם.

מיכאל מלכיאלי: מי שלא בנוי לזה, שלא יבוא לכנסת, שלא יתעניין בפוליטיקה.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני מדבר כרגע כדי להסביר לצופים מה מסתתר מאחורי החוק הזה.

מיכאל מלכיאלי: בא אזרח, אזרח טוב, מקיים את חובתו הציבורית, הולך, מצביע בבחירות.

מיכאל מלכיאלי: אומרים לו: תקשיב, אתה מצביע לתנועה.

מיכאל מלכיאלי: הרי אין אף אחד בעולם שהצביע למלכיאלי, אף אחד לא הצביע לבוסו, אף אחד לא הצביע למנסור; הצביעו לתנועה – לש"ס, לרע"מ, נכון, אני מדייק, למפלגת העבודה.

מיכאל מלכיאלי: יש תנועה, יש רעיון, יש דרך.

מיכאל מלכיאלי: ואז אומרים לאנשים: בואו, תתחברו לדרך.

מיכאל מלכיאלי: התנועה נשארת, אנשים מתחלפים.

מיכאל מלכיאלי: אני מחר לא אהיה, מישהו אחר יהיה; מחר אתה לא תהיה, יהיה מישהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: ככה העולם עובד, אבל יש תנועה, יש רעיון.

מיכאל מלכיאלי: אדם שהולך ומצביע לרעיון מסוים מבין שככל שיהיו יותר חברי כנסת יש יותר אפשרויות להשפיע בכנסת, להביע את הרעיון שהוא מאמין בו, את עמדתו.

מיכאל מלכיאלי: בא אלקין, ברוב גאונותו, ואמר: לא, לא, אנחנו נעודד גנבת קולות, אנחנו נעודד גנבה ממקום למקום.

מיכאל מלכיאלי: אבל איך עושים את זה?

מיכאל מלכיאלי: אז קודם כול יש דוגמה: יש לנו ראש ממשלה שהלך והבטיח ימין – נהיה שמאל; נתן נאומים חוצבי להבות נגד נתניהו שעושה מסיבות עיתונאים – הבחור התאהב בזה; האדם הבטיח לדאוג לציבור החרדי – בינתיים אין דבר שהוא לא פוגע בו בעקביות בציבור החרדי, וכבר נאמר במה הוא פוגע.

מיכאל מלכיאלי: בעצם, אדם חסר עמוד שדרה: כל מה שהוא אמר – שיקר; כל מה שהוא אמר – רימה; כל מה שהוא אמר – הוא חזר בו.

מיכאל מלכיאלי: בסדר.

מיכאל מלכיאלי: אומר אלקין: אי-אפשר שזה יהיה רק ברמה של איש אחד, צריך לשבח את הנוכלות.

מיכאל מלכיאלי: צריך לקחת את הגנבה – להפוך אותה לחוק.

מיכאל מלכיאלי: צריך לקחת את הרמאות – להפוך אותה לאג'נדה.

מיכאל מלכיאלי: אתם יודעים, אדוני היושב-ראש, בתורה כתוב שיעקב אבינו רצה להתחתן עם רחל.

מיכאל מלכיאלי: הלך לבן הארמי, עשה חתונה – – –

מנסור עבאס: ברחל בתך הקטנה.

מיכאל מלכיאלי: וואי וואי, הרב מנסור.

מיכאל מלכיאלי: חכם מנסור.

מנסור עבאס: אתה יודע כמה פסוקים למדתי הלילה?

מיכאל מלכיאלי: לימדת ולמדת.

מנסור עבאס: כן.

מיכאל מלכיאלי: אחרי שלמדת כל כך הרבה תורה, אתה תומך בחוק הדיינים, תגיד לי?

מיכאל מלכיאלי: החוק הזה הוא נגד התורה שלנו.

מיכאל מלכיאלי: אבל כבר נדבר על זה.

מיכאל מלכיאלי: יעקב רצה להתחתן עם רחל.

מיכאל מלכיאלי: חמיו היה גנב גדול, לבן הארמי, אתה יודע.

מיכאל מלכיאלי: למה קראו לו לבן, אתה יודע?

מיכאל מלכיאלי: מי שהוא עובד בלבן, פתאום גם נהיה רמאי – חס ושלום, בצחוק אני אומר, בהומור.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, הוא רצה להתחתן עם רחל, אבל לבן הארמי, הייתה לו בת גדולה, קראו לה לאה.

מיכאל מלכיאלי: מה הוא עשה?

מיכאל מלכיאלי: בלי שהוא ידע, לקח את לאה, ואמר: את תהיי תחת החופה.

מיכאל מלכיאלי: הכול היה חשוך, והתחתנו.

מיכאל מלכיאלי: בא יעקב אבינו בבוקר, וראה שזאת לא רחל.

מיכאל מלכיאלי: מה הוא עשה?

מיכאל מלכיאלי: אמר בדיוק כמו שאמרת: ברחל בתך הקטנה.

מיכאל מלכיאלי: למה הוא אמר ככה?

מיכאל מלכיאלי: הוא אמר, רוצה את רחל?

מיכאל מלכיאלי: אוקיי, הייתה מגיעה אישה אחרת, אמרו זאת רחל.

מיכאל מלכיאלי: בתך – הוא מביא בת אחרת.

מיכאל מלכיאלי: הקטנה.

מיכאל מלכיאלי: הוא הלך איתו, דקדק איתו למטה ולמטה, למה?

מיכאל מלכיאלי: כשיש רמאי אתה לא לוקח סיכונים.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, אתה מוכר בית לפעמים, אתה רואה את האיש מולך.

מיכאל מלכיאלי: אם אתה רואה שהוא אדם הגון, אתה לוקח חוזה רגיל, חותם וזהו.

מיכאל מלכיאלי: אבל אם אתה רואה אדם כזה, אתה לוקח עורך דין טוב, מנסח חוזה, בודק.

מיכאל מלכיאלי: אין מה לעשות, אתה חושש ממנו.

מיכאל מלכיאלי: יעקב חשש מחמיו.

מיכאל מלכיאלי: לא נעים, זה בתוך המשפחה, אבל חשש ממנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא גם צדק בסוף, הוא הבין בדיוק.

מיכאל מלכיאלי: הוא גם היה צריך לברוח.

מיכאל מלכיאלי: אתה מבין, חתן צריך לברוח מהבית של חמיו, לברוח באמצע הלילה.

מיכאל מלכיאלי: הוא רץ אחריו ומה הוא אומר לו?

מיכאל מלכיאלי: ברור שהייתי נותן לך ללכת, אני רק רוצה את זה בתופים ובמחולות, נלווה אותך.

מיכאל מלכיאלי: יעקב ידע עם מי יש לו עסק.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, הדמות התנ"כית של רמאי זה לבן הארמי.

מיכאל מלכיאלי: נקרא ארמי, רמאי.

מיכאל מלכיאלי: ראש הממשלה שלנו, אתה יודע, אתה רואה את כל מרכיבי הקואליציה, הכול עובדים ברחל בתך הקטנה.

מיכאל מלכיאלי: למה, תאמין לו, ראש ממשלה, מכובד.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא מאמין.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע למה?

מיכאל מלכיאלי: כי מי שרימה בן אדם אחד ירמה גם את השני וגם את השלישי וגם את הרביעי.

מיכאל מלכיאלי: זה האיש הזה.

מיכאל מלכיאלי: וגם אתה, כשעשית אתו חוזה, אני לא היית שם, אני לא יודע, אני משער – אתה אל תאשר – שהתייעצת עם עשרות עורכי דין.

מיכאל מלכיאלי: למה, תאמין לו – כי גם אתה לא האמנת לו, אף אחד לא מאמין לו.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים את זה על בשרנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא מגיע, אומר לנו: אני אדאג לציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: רציתי לדבר על זה.

מיכאל מלכיאלי: אני אגיד לך את האמת, הייתי כאן, באופוזיציה, אמרתי: ברוך השם, יש כאן ראש ממשלה נבחר, רציני, יש לו אאודי עכשיו, יש לו שיירה, קונה עוקבים, ברוך השם מתקדם.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר לנו, לציבור החרדי: אני אדאג לכם.

מיכאל מלכיאלי: הרגשתי מיותר פה.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי: רגע, אם הוא דואג לי, אני מסודר.

מיכאל מלכיאלי: אתה עוקב אחרי חודש שלם של התנהלות הממשלה בנושא הדתי – עזוב כלכלי, כבר נדבר על זה, עזוב בריאותי, נדבר על זה ככל שייתן לנו הזמן – אבל אתה רואה, הוא לקח גרזן ואיפה שקיים נושא דתי – אתה יודע, לא תמיד היינו בקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: בוודאי לפני שהייתה ש"ס הייתה רק אגודת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: הם היו מתי מעט.

מיכאל מלכיאלי: הייתה כאן מפלגת העבודה עם 40–50, כולם היו חילונים, רובם לא היו דתיים.

מיכאל מלכיאלי: הבינו שבנושאי דת לא נוגעים.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מדינה יהודית, יש דברים שלא נוגעים בהם.

מיכאל מלכיאלי: אבל באים ראש ממשלה כאילו עם כיפה על הראש, שר דתות כאילו עם כיפה על הראש, ועושים הכול בדברים הכי יקרים לנו.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה הפריע לי מאוד?

מיכאל מלכיאלי: מאוד הפריע לי.

מיכאל מלכיאלי: בא שר הדתות, הוא מייצג את שירותי הדת.

מיכאל מלכיאלי: אני למשל יכול לחלוק עליך, לחלוק עליו.

מיכאל מלכיאלי: יש אנשים דתיים – גם מוסלמים, לא משנה, כל מיני דתות, אני לא אדבר עליו אישית – יש דברים שאתה נזהר בכבודו של האדם.

מיכאל מלכיאלי: להבדיל, אצלנו יש הראשון לציון, הוא הרב הראשי, אתה יודע, הבן של הרב עובדיה.

מיכאל מלכיאלי: זו לא עוד דמות, לא עוד אדם בסקאלה הרבנית.

מיכאל מלכיאלי: קצת מעבר.

מיכאל מלכיאלי: אדם, שאני אומר לך, אני מכיר אותו – מה זה מכיר אותו, זכיתי ללמוד ממנו תורה, לא מעט, לשמוע שיעורים ממנו.

מיכאל מלכיאלי: הוא מוסר כל שבוע לעשרות אלפי אנשים.

מיכאל מלכיאלי: אדם שיצק מים על ידי אבא שלו, ממשיך את דרכו.

מיכאל מלכיאלי: שר במדינה יהודית, שר דתי במדינה יהודית, לבוא להגיד שההחלטות שלו מגיעות מאינטרסים כלכליים משפחתיים?

מיכאל מלכיאלי: יש דברים שלא עושים.

מיכאל מלכיאלי: אתה רוצה לרמוס את הרבנות?

מיכאל מלכיאלי: בסדר, אתה בקואליציה, אתה בשלטון.

מיכאל מלכיאלי: אתה רוצה לרמוס את השבת?

מיכאל מלכיאלי: לא בסדר, אני לא אוהב את זה, זכותך.

מיכאל מלכיאלי: אבל יש דברים שלא עושים.

מיכאל מלכיאלי: לבוא לדבר נגד רב ראשי, נגד אדם שכולם יודעים שאין לו שום אינטרס בבד"ץ הזה – ההפך, הרפורמה רק מחזקת את הבד"ץ, כלכלית.

מיכאל מלכיאלי: אז אחת מן השתיים, או שהשר לשירותי דת לא מכיר את הרפורמה שהוא עצמו מציג, בגלל שזו רפורמה שתחזק את הבד"צים.

מיכאל מלכיאלי: הרי ההתנגדות של הראשון לציון היא כאילו מזיקה לבד"ץ.

מיכאל מלכיאלי: אז מה זה הדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: אם גלעד קריב היה מגיע, מדבר – בסדר, הוא רפורמי והוא נגד האורתודוקסים ונגד הרבנות הראשית; אבל אדם דתי, שמתיימר לכבד את הרבנות הראשית, לכבד את הרב הראשי – זאת הדרך?

מיכאל מלכיאלי: זאת ההסתכלות?

מיכאל מלכיאלי: זה מה שצריכים לעשות?

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, זה מתחבר לעוד כמה דברים.

מיכאל מלכיאלי: כשאתה רואה את ההסתכלות של הממשלה ברפורמה הזאת, של הכשרות – לא יכול להיות בעולם, שעושים רפורמה במשרד הביטחון בלי לדבר עם מנכ"ל משרד הביטחון, עם הרמטכ"ל, עם הגורמים המקצועיים; לא עושים רפורמה במשרד החינוך לפני שמדברים עם ארגון ההורים, עם כל הארגונים הנלווים; לא עושים רפורמה במשרד הבריאות לפני שמתייעצים עם בכירי הרופאים.

מיכאל מלכיאלי: איך יכול להיות שעושים רפורמה בנושא דת, בנושא כשרות, כשהרבנות מתנגדת ואין שיתוף פעולה?

מיכאל מלכיאלי: החצוף הזה מגיע לרב הראשי, אתה יודע, לפעמים אתה בא למישהו, עושה לו תנועה של כבוד, יוצא בחוץ ומזלזל.

מיכאל מלכיאלי: בסדר, בפנים שלו אתה אומר: תקשיב, יש את הדעה שלך, אני פה, אני ריבון, סיפורים.

מיכאל מלכיאלי: כאילו, מה אנחנו מחנכים את הילדים שלנו, שאין כבוד לרבנים?

מיכאל מלכיאלי: אין דרך ארץ לזקנים, למכובדים, לאנשים הגדולים?

מיכאל מלכיאלי: בחודש אחד של ממשלה התהפכו היוצרות?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בש"ס, כשהיה רוב מובהק חרדי בוועדה למינוי דיינים, יכולנו לעשות מה שאנחנו רוצים.

מיכאל מלכיאלי: היה לנו רוב.

מיכאל מלכיאלי: הרב עובדיה, זכר צדיק לברכה, אמר שצריכים לאזן את בתי הדין, שיתאימו לכולם.

מיכאל מלכיאלי: שליש שיהיו מהציונות הדתית.

מיכאל מלכיאלי: הם היו באופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: לא היה להם חבר בוועדה בכלל.

מיכאל מלכיאלי: ש"ס הקפידה ששליש מהדיינים שייבחרו יהיו שייכים לציונות הדתית.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: כי היה חשוב לאזן בין הקבוצות בעם; שתהיה נראות טובה, והרבה מעבר.

מיכאל מלכיאלי: אז מה, אנחנו היינו פראיירים?

מיכאל מלכיאלי: מה, אנחנו היינו הבעייתיים?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא מבינים מה זה שלטון?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא מבינים מה היכולות של קואליציה?

מיכאל מלכיאלי: הבעיה היא בנו?

מיכאל מלכיאלי: או ההפך, אנחנו היינו אנשים ממלכתיים אמיתיים, כשדאגנו בקואליציה גם לקבוצות שהיו באופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: האם אנחנו הבעייתיים, או חלילה יש פה קואליציה דורסנית, שרואה אך ורק את עצמה, ולא מעבר לזה כלום?

מיכאל מלכיאלי: כנראה שזאת התשובה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר ביקרתי אצל רב אחד בהר חומה – קוראים לו הרב עמרמי.

מיכאל מלכיאלי: יש לו מנכ"ל, עשה איתי סיור ביחד, קוראים לו איציק הרוש, חבר שלי.

מיכאל מלכיאלי: הר חומה זה מקום, לא מקום רק חרדי, יש ציבור דתי, עמך בית ישראל, באמת, קהילה משובחת ומפוארת.

מיכאל מלכיאלי: אני מדבר עם העם והעם לא מבין, הממשלה הזאת, לאן היא חותרת.

מיכאל מלכיאלי: אנשים לא מבינים.

מיכאל מלכיאלי: אם זאת ממשלת ימין, אז תהיו ימנים.

מיכאל מלכיאלי: אתם שמאלנים, אז תהיו ממשלת שמאל.

מיכאל מלכיאלי: יש איזושהי אמירה חדשה, ממשלת הריפוי.

מיכאל מלכיאלי: אוקיי, ריפוי ממה, מביבי?

מיכאל מלכיאלי: מהחרדים?

מיכאל מלכיאלי: זה לא נקרא ריפוי.

מיכאל מלכיאלי: סילקתם אותנו מהשלטון, סילקתם את נתניהו מהשלטון, זכותכם.

מיכאל מלכיאלי: אבל ריפוי ממה?

מיכאל מלכיאלי: אם אני לא טועה, אתה גם רופא.

מיכאל מלכיאלי: אז רופא מקבל את המחלה, מאבחן אותה, מטפל בה בצורת הטיפול, ואומר אחרי זה: הצלחתי או לא הצלחתי.

מיכאל מלכיאלי: מה המחלה שאתם רוצים לרפא, מה?

מיכאל מלכיאלי: חרדים היא המחלה, ביבי המחלה, הימין המחלה?

מיכאל מלכיאלי: מה האג'נדה שלכם, לקראת מה אתם הולכים?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אתמול קיימנו דיון רחב מאוד בסיעת ש"ס, יחד עם החקלאים במדינת ישראל, דיון שקדם לו סיור שלי בשבוע שעבר אצל חקלאים באזור הצפון.

מיכאל מלכיאלי: הייתי ביבניאל ובעוד כמה מקומות, פגשתי את הרפתנים.

מיכאל מלכיאלי: היה שם סיור מרתק מאוד.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע מה, יצאתי מהסיור הזה באמת מפוחד.

מיכאל מלכיאלי: יושבים מאות אנשים – אלפי אנשים – שמתפרנסים מגידולים, מחקלאות, מחלב, מביצים, וכל העתיד שלהם בפחד.

מיכאל מלכיאלי: הם מנסים להבין לאן הממשלה לוקחת את כל הענף הזה.

מיכאל מלכיאלי: הרי זה ברור: ביום שייבשו את הרפתות יהיו עשרות דונמים ריקים, יגיעו לשם אנשים עם בנייה לא-חוקית, הפקרות.

מיכאל מלכיאלי: אין סדר.

מיכאל מלכיאלי: האנשים האלה לקחו מיליוני שקלים חובות מהרפורמה הקודמת.

מיכאל מלכיאלי: הם עדיין משלמים חובות.

מיכאל מלכיאלי: הם עדיין משלמים לבנקים.

מיכאל מלכיאלי: הם עדיין משלמים ריביות.

מיכאל מלכיאלי: חלקם לקחו הלוואות פרטיות.

מיכאל מלכיאלי: חלקם קורסים תחת הנטל.

מיכאל מלכיאלי: וכשהממשלה הזאת הולכת ומשנה כללים באמצע המשחק – לשנות כללים באמצע המשחק זה אומר שאותם חקלאים לא יודעים אם הם ימשיכו מחר לגדל פרות לחלב, תרנגולות לביצים.

מיכאל מלכיאלי: הם לא יודעים.

מיכאל מלכיאלי: הממשלה הולכת לתת בחוק ההסדרים רשימה ארוכה של רפורמות קשות מאוד שיפגעו בכל הפרנסה שלהם, והם אומרים: רבותיי, אנחנו לא מוצאים פתח, לא מוצאים במה להתנחם, לא מוצאים במה להציל את הפרנסה שלנו.

מיכאל מלכיאלי: מדובר על אלפי בתי אב.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, זה לא צחוק.

מיכאל מלכיאלי: יושב שר החקלאות, ובמקום להגן על צורכי החקלאות – הוא שייך למפלגה של שר האוצר, שוועדת הכספים בידיים שלו, כאילו כל השלטון – עכשיו, איפה האיזונים בתוך הקואליציה?

מיכאל מלכיאלי: גם כשאנחנו היינו בקואליציה, משרד האוצר רצה משהו, שר החקלאות התווכח, בוועדות התווכחנו.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה קואליציה של בריונים, אין דבר כזה.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה, אדם שיש לו וטו בנושא מסוים, מאה אחוז; קצת איזונים, קצת הבנות, קצת התחשבות.

מיכאל מלכיאלי: אז יש פה נושא – חוק ההסדרים עם כל הרפורמות, הכול בידיים של בריון אחד: ועדת הרפורמות, ועדת הכספים, משרד האוצר, משרד החקלאות, כולם כפופים לבן אדם אחד.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, לא מדובר באיזה גאון גדול, שאתה אומר: אוה, הגיע גאון גדול שיציל את הכלכלה; מדובר בבן אדם שמכירים אותו פה 30 שנה, לא גילינו יכולות, דברים גדולים שהוא עשה.

מיכאל מלכיאלי: בהתחלה היה אנטי-ערבים: דיבר כל היום על ערבים, אמר, אתם מחבלים, מוות לזה, אין נאמנות אין אזרחות.

מיכאל מלכיאלי: סיים עם הערבים, עבר לחרדים.

מיכאל מלכיאלי: עוד מעט יסיים איתנו ויעבור למישהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: זה האיש.

מיכאל מלכיאלי: האדם הזה יושב היום בצמתים הכי מרכזיים בלי אף אדם שיגביל אותו, בלי אף אדם שיגיד לו: הלו, יש פה אנשים, יש כאן אנשים עם פרנסה.

מיכאל מלכיאלי: שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: צריך להבין, אנחנו מדינה שמבינה מה זה חרמות ממדינות אחרות.

מיכאל מלכיאלי: לתת את כל העתיד – אנחנו זוכרים, בפסח שעבר היה מחסור במדינה בביצים, אם אני לא טועה, ובעוד משהו, היה מחסור בחלב.

מיכאל מלכיאלי: זה היה לפני פסח.

מיכאל מלכיאלי: איזה טירוף; איזה פחד.

מיכאל מלכיאלי: ביצים, אז לא היה הרבה, אבל אנשים פחדו, כי כשאנחנו תלויים ביבוא והמייבא נתון ללחצים בין-לאומיים, לחרמות כאלה ואחרים, זה מסוכן.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מדינה שאין לה משל עצמה, אי-אפשר להסתמך כל הזמן על האחרים.

מיכאל מלכיאלי: בא שר האוצר, הולך להפקיר חלק גדול מהחקלאות, מהחלב, בידיים של אנשים שאנחנו לא יודעים מה יהיה איתם מחר.

מיכאל מלכיאלי: ארדואן, עם כל הכבוד לו, אנחנו לא יודעים מה יהיה איתו מחר.

מיכאל מלכיאלי: מחר הוא יתפוס קריזה.

מיכאל מלכיאלי: הרי בסוף זה לא שיש שם איזה דיון; הוא סוגר את הגבולות, נגמר, אין יוצא ואין בא.

מיכאל מלכיאלי: זה לא רק שם, זה החקלאים בעזה ובטורקיה ובעוד כמה מדינות, אני לא זוכר באילו מדינות אמרו לי.

מיכאל מלכיאלי: הם מחכים לרפורמה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: יכול להיות, אני לא בטוח, שמבחינה כלכלית יש להם כל מיני חשבונות, אבל יש דברים של בטיחות.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר להסתכל על מחר, צריך להסתכל בראייה לטווח ארוך, וזה מה שחסר לממשלה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: הממשלה הזאת עושה תקדימים שמחר יתהפכו עליה.

מיכאל מלכיאלי: הם לא חושבים צעד אחד – מה יהיה יום אחרי כן.

מיכאל מלכיאלי: צריך להבין, משפחה שתסגור את הרפת המשפחתית, היא לא תחזור לשם, היא לא תחזור.

מיכאל מלכיאלי: הם יפתחו צימרים, יתפרנסו יותר.

מיכאל מלכיאלי: הם לא יחזרו לשם.

מיכאל מלכיאלי: האם מדינת ישראל, בראשותו של איווט ליברמן, שהטיף אין סוף מוסר – בזמנו, אני זוכר, על המרמרה, על טורקיה, כמה דיבר עליהם – האם הוא הולך להפקיר גורל ענף שלם בידיים של מדינות שלא תמיד היינו בקשרים טובים איתן, שאף אחד לא יודע מה יהיה איתן מחר?

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא יודע.

מיכאל מלכיאלי: מלחמה קטנה בעזה, ישר סוגרים לנו הכול.

מיכאל מלכיאלי: ואז איך ניראה פה?

מיכאל מלכיאלי: פסח שעבר, עם הביצים, יהיה דוגמית קטנה למה שיהיה חלילה בזמן מלחמה.

מיכאל מלכיאלי: לצערנו אנחנו מדינה למודת מלחמות; אנחנו לא חיים בשבדיה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מדינה שנמצאת בעימותים כל הזמן עם כולן.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר להפקיר את הגורל.

מיכאל מלכיאלי: בא אדון ליברמן, בצורה בריונית, לא חכמה, אכזרית, עם גרזן ביד, והורס ענף שלם.

מיכאל מלכיאלי: נפגשנו עם חקלאים – דמעות בעיניים.

מיכאל מלכיאלי: כל האימפריה המשפחתית שלהם – רבותיי, צריך להבין: כשאנחנו הולכים לרמי לוי, לאושר עד, לא יודע, שופרסל, כולם, אני לא עושה פרסומת לאף אחד, וקונים אבוקדו ב-30 שקלים, 35 שקלים, 20 שקלים, זה לא שהחקלאי נהיה מיליונר.

מיכאל מלכיאלי: החקלאי, מסכן, מקבל כמה שקלים.

מיכאל מלכיאלי: על הביצים הוא מקבל כמה שקלים.

מיכאל מלכיאלי: גם ככה הביורוקרטיה ומשרד הבריאות הורגים אותם, כל יום משנים להם את הכללים.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, סיפר לי רפתן, אתה לא מבין: יום בהיר מגיע משרד החקלאות ואומר, את כל הזבל צריך לפנות תוך חמישה ימים.

מיכאל מלכיאלי: לאיפה אני אפנה, איפה אני אטמין?

מיכאל מלכיאלי: מחר תשימו מאווררים.

מיכאל מלכיאלי: הכול נכון, אבל אין חשיבה, כאילו יש להם איזה כספומט של כסף – יאללה, תקנו, יאללה, תעשו.

מיכאל מלכיאלי: ואחרי כל הגזרות האלה, שהן באמת רחבות – צריך להבין, כמו שאמרתי, הם לא עשירים, לא החקלאים, לא הרפתנים, הם עניים מרודים.

מיכאל מלכיאלי: הם לא השחקן הראשי.

מיכאל מלכיאלי: הפכו אותם לקבוצה של עשירים.

מיכאל מלכיאלי: הם לא הלכו קנו רשתות ודברים.

מיכאל מלכיאלי: הם באמת חיים מהיד לפה, כל בעלי הלולים.

מיכאל מלכיאלי: ללכת ולקרוא להם כאילו הם יושבים על הקופה הציבורית.

מיכאל מלכיאלי: כמה עוול יכול להיות בזה?

מיכאל מלכיאלי: עכשיו, מה הבעיה, שאין קול שני בקואליציה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: כל אחד עסוק בעניינים שלו.

מיכאל מלכיאלי: אלקין עסוק בשרידות שלו.

מיכאל מלכיאלי: גדעון סער שומר על שקט בשביל לא להתלכלך מול אחרים.

מיכאל מלכיאלי: בנט ממשיך עם השקרים, וצריך לבדוק שלא עושים לו כאן בעיות.

מיכאל מלכיאלי: כל אחד עם האינטרסים שלו.

מיכאל מלכיאלי: וכאן, ברמיסת הדעת, יחד עם בנט וקריב, ואין אחד בקואליציה – אתה יודע, כשאנחנו היינו בקואליציה היה שר אוצר – היה כחלון, אחרי זה היה ישראל כץ; הם היו מביאים כל מיני דברים, היו מגיעים לוועדת הכספים.

מיכאל מלכיאלי: חברי הקואליציה התווכחו עם השרים יום-יום.

מיכאל מלכיאלי: משה גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, עשה חיים לא קלים לאוצר.

מיכאל מלכיאלי: לא היה דבר כזה לקיים כל מה שהם רוצים.

מיכאל מלכיאלי: אני עצמי ישבתי בוועדת כספים כחבר קואליציה ונלחמנו באוצר בדברים שהיו חשובים.

מיכאל מלכיאלי: מה זה נלחמנו?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו אומרים, מחלוקת לשם שמיים, בסוף נגיע להבנות.

מיכאל מלכיאלי: אבל היום אין דבר כזה.

מיכאל מלכיאלי: אין קול שני בקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, הם דיברו שנים על שלטון יחיד, מלוכני, ביבי ורק ביבי; אתם מייצרים היום מלוכות קטנות לכל דבר ועניין.

מיכאל מלכיאלי: הדבר הזה הוא מסוכן.

מיכאל מלכיאלי: הדבר הזה לא יכול להוביל לשום דבר.

מיכאל מלכיאלי: אין מי שיוביל את הקול השני בקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אני לקראת סיום, האמת היא שהכנתי נאום הרבה יותר ארוך.

מיכאל מלכיאלי: לא נאום, אני לא מכין נאומים.

מנסור עבאס: אתה חוזר לנאום, לא?

מיכאל מלכיאלי: אני מאוד אשמח, אבל לא נראה לי.

מיכאל מלכיאלי: החלפנו שם.

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: אחריי יש את הנאום של הרב בוסו, מטובי הכישרונות של הכנסת.

מנסור עבאס: וינון אזולאי.

מנסור עבאס: ומשה אבוטבול.

מיכאל מלכיאלי: גם מטובי הכישרונות של הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: זאת סיעה של אנשים מוכשרים.

מיכאל מלכיאלי: בקיצור, אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, ולהגיד ככה:

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא נצעק על נושאים שנוגעים בכסף שלנו – אם מכים בנו, זה לא נעים; אנחנו נצעק על נושאי הדת של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: אני אסיים.

מיכאל מלכיאלי: ידידי יושב-ראש הכנסת, מנסור, תדע לך, אני חושב, לא נעים להגיד את זה אבל יש לך תפקיד חשוב מאוד בממשלה, בקואליציה הזאת, כי אתה, בשונה מהרבה אחרים, מבין את המשמעות של דת, מבין את המשמעות של כבוד – לצערנו הרב, אתה מהבודדים שעוד מבין את זה – כבוד לרב ראשי, כבוד לאנשים שיש להם עשרות שנים של תורה מאחוריהם, והקואליציה הזאת רומסת את הדברים העיקריים האלה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו, בעזרת השם, נעשה הכול, הכול, על מנת להפיל את הממשלה הזאת; לגרום לנפתלי בנט לעוף כמה שיותר מהר מהכיסא שהוא גנב אותו מהעם, גנב אותו מהמצביעים שלו, גנב אותו מהקואליציה, גנב אותו מהימין.

מיכאל מלכיאלי: אני מסיים, אני מתחבר לקריאה הבוקר של מועצת יש"ע בנושא של הימין, של ההתיישבות, שבנט, לצערי הרב, לא מקדם.

מיכאל מלכיאלי: נקווה, בעזרת השם, שהעבודה שלנו באופוזיציה תצליח בהפלת הממשלה הזאת כמה שיותר מהר.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה, 20 דקות.

מנסור עבאס: ינון יבוא?

מיכאל מלכיאלי: אחרי אבוטבול.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ישנם הרבה נושאים שתכננתי לדבר עליהם, הקציבו לי רק 20 דקות – – –

מנסור עבאס: היית מגיש יותר הסתייגויות.

אוריאל בוסו: הדבר הראשון שאני חושב שראוי לפתוח בו הבוקר הזה הוא מכתבו של מרן נשיא מועצת חכמי התורה, שהבוקר הופץ באופן חסר תקדים.

אוריאל בוסו: יהודי, ממרום גילו, 90 שנות תורה, ללא שום טובת הנאה, כותב בכאב ובדמעות.

אוריאל בוסו: אני, אחרי מכתב כזה, השר, מתן קריב-כהנא, לא יודע איך הוא יוכל לישון.

אוריאל בוסו: אומר מרן, בהוראה חסרת תקדים לרבני ישראל ולדיינים: "היות ולאחרונה בעוונותינו הרבים קמו אינשי דלא מעלי והרימו יד בתורת משה בהרס כל חומת הדת בארץ ישראל, והכריזו מלחמה בקדוש ברוך הוא ובתורתו, ומבקשים להחריב ולהרוס את יסודות הדת בכל דבר שבקדושה, להביא מכשול ותקלה חמורה בעם ישראל, ומאיימים בשינויים במערך הגיור רחמנא לצלן והחרבת מערכת הכשרות מהנהוג מקדמת דנא, על כן אני קורא לכל רבני הערים ולכל הדיינים בכל אתר וכן לרבנים שיחיו, חברי מועצת הרבנות הראשית, להתנגד בכל תוקף לכל שינוי כלשהו במערכת הכשרות והגיורים ואין לשתף עימם פעולה כלל ועיקר.

אוריאל בוסו: עליכם לעמוד איתנים כחומה בצורה כנגד רפורמות שונות ומשונות אשר יגרמו להרס וחורבן היהדות בארץ ישראל.

אוריאל בוסו: ויהי רצון שיזכו לשוב בתשובה שלמה לפניו ונזכה בקרוב לביאת גואל צדק במהרה בימינו, אמן.

אוריאל בוסו: בברכת התורה, שלום כהן.

אוריאל בוסו: " זה מכתב שמי שיודע מי זה מרן נשיא מועצת חכמי התורה – מרן הרב עובדיה עליו השלום אמר עליו: פה קדוש, כל מה שיאמר – זה אדם של 90 שנות תורה, וראש ישיבה.

אוריאל בוסו: אין לו לא כבוד, לא פרנסה, שום דבר לא מעניין אותו.

אוריאל בוסו: הוא מסתכל על טובת הציבור, ומנהיג אותנו, מנהיג את עם ישראל כולו.

אוריאל בוסו: וכשהוא יושב לכתוב מילה, ומי שמבין בניואנסים – הרי כל מילה מדודה, כן?

אוריאל בוסו: באחריות אמיתית.

אוריאל בוסו: כשהוא קורא לאנשים כאלה, לשר לשירותי דת ולעוד רבנים "אינשי דלא מעלי", שהרימו ידם בתורת משה, זה פחד-פחדים.

אוריאל בוסו: לב מי לא יחרד?

אוריאל בוסו: ואין לנו ספק – שמעתי הבוקר את הרב שמואל אליהו, הרב של צפת, חבר מועצת הרבנות הראשית, בנו של הרב מרדכי אליהו, שהיה הראשון לציון, והוא חובש כיפה סרוגה.

אוריאל בוסו: אתם מכירים אותו בטח.

אוריאל בוסו: הוא ימני בדעותיו, אבל כל אחד היה בטוח שהוא ישמח – מחיאות כפיים – ברפורמה שהשר כהנא רוצה לעשות, והוא דיבר בכזאת חריפות.

אוריאל בוסו: הוא אומר: רק מי שלא מבין בכשרות יכול להוציא תחת ידו כזה דבר, בלי שום הבנה.

אוריאל בוסו: כרגע זה מתחיל בכשרות, וממשיך הלאה בגיורים.

אוריאל בוסו: אגב, אתמול, בישיבת סיעה שר האוצר הכריז שלאחר התקציב אנחנו נעשה רפורמה בגיור.

אוריאל בוסו: שימו לב לניואנסים.

אוריאל בוסו: שר האוצר – הוא עושה את הרפורמות בכשרות, הוא עושה את הרפורמות בגיור, והוא עושה עוד ועוד רפורמות שמזיקות לכל אזרח ואזרח, כל אחד בקצה שלו.

אוריאל בוסו: אם כבר מדברים על רפורמות, אז בואו אני אגיד לכם.

אוריאל בוסו: למשל, הרפורמה המדוברת בחקלאות – אתמול כל ארגוני החקלאים ויושב-ראש המועצות של החקלאים היו אצלנו, ואמרו: אין בעיה, אתה רוצה לעשות סדר בחקלאות, תעשה, אבל אל תהרוג את החקלאות.

אוריאל בוסו: הרי חקלאי – אם תעשה רפורמה ותגיד: אחר כך נחזור ונראה, אם זה לא הלך נחזור – חקלאי שיסיים לעשות את החקלאות שלו, עוד שנתיים גמרנו, הוא לא יחזור.

אוריאל בוסו: הוא לא יתחיל לשתול מחדש ויגיד: עכשיו נשתול.

אוריאל בוסו: ברגע שהוא עזב את הענף, נגמר.

אוריאל בוסו: וראינו כמה ענפים שעשו בהם רפורמות, אין לך דרך חזור.

אוריאל בוסו: איפה אנחנו רוצים להיות תלויים?

אוריאל בוסו: בטורקים, בירדנים?

אוריאל בוסו: במקום לחזק את מה שיש כאן.

אוריאל בוסו: הרי אתה יודע שאבוקדו, היום כשאתה הולך לקנות זה 30–40 שקל לקילו, החקלאי מקבל מזה 6 שקלים לקילו.

אוריאל בוסו: אז הריכוזיות של הרשתות הגדולות היא הבעיה?

אוריאל בוסו: אין בעיה, אתה יכול לעשות כמה פעולות, אבל רפורמה ולפתוח הכול?

אוריאל בוסו: להרוס את החקלאות, את אלה שנמצאים בקצה, בשמש, כשאתה לא יודע איפה הגבול נמצא?

אוריאל בוסו: מה הם מרוויחים על עגבנייה?

אוריאל בוסו: 2 שקלים?

אוריאל בוסו: 3 שקלים?

אוריאל בוסו: זה שזה מגיע לאזרח בכאלה מחירים מופקעים, זה לא בגללם.

אוריאל בוסו: תוזיל בעובדים הזרים, תוזיל במים, תעשה עוד אפשרויות.

אוריאל בוסו: פה במדינת ישראל מגדלים ביצים כמו לפני 70 שנה.

אוריאל בוסו: תשנה כמה דברים – אבל לא לשפוך את התינוק עם המים.

אוריאל בוסו: אלו בדיוק הרפורמות שהוא עושה.

אוריאל בוסו: עוד רפורמה למשל ששר האוצר רוצה לעשות היא במכון התקנים.

אוריאל בוסו: לפרק רגולציות, נכון?

אוריאל בוסו: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, במי תפגע הסרת החסמים של מכון התקנים?

אוריאל בוסו: באותם מוחלשים שאנחנו מכירים.

אוריאל בוסו: הרי מה יקרה כשאתה מוריד את הפיקוח על הצעצועים ושאר הדברים?

אוריאל בוסו: ברגע שאתה פותח את זה, יקנו את הדברים הזולים.

אוריאל בוסו: זו סכנה.

אוריאל בוסו: הרי בן אדם שיש לו כסף, יש לו אפשרויות, יקנה את המוצרים היותר-יקרים מארצות הברית, מאירופה, ולא מסין ומטורקיה, ששם הסכנות.

אוריאל בוסו: ואני אומר לך, כחובש בארגוני ההצלה, ויודע להגיע למקרים, אני יודע כמה סכנות טמונות במתקנים ובכל מיני דברים שאין להם תקנים.

אוריאל בוסו: זה לעשות רפורמה ולהוריד את הרגולציה, במכון התקנים.

אוריאל בוסו: מי כמונו רוצה להוריד חסמים?

אוריאל בוסו: אבל פעם, כשקצת הבנתי מה המשמעות של מכון התקנים – המדינה לא לוקחת על עצמה הכבדות.

אוריאל בוסו: צריך לעשות בחשיבה.

אוריאל בוסו: ודאי שאני גם אגיש בקשה לדיון מהיר בוועדת הכלכלה בנושא הזה.

אוריאל בוסו: זו עוד פגיעה בחלשים.

אוריאל בוסו: הבוקר למשל העלתה ציוץ חברת הכנסת מהקואליציה, נעמה לזימי, והיא אומרת:

אוריאל בוסו: קראתי בחוק ההסדרים את הרפורמה שרוצים לעשות בחינוך – במפורש היא אומרת שמי שכתב רפורמה כזאת, לא מבין בחינוך.

אוריאל בוסו: שוב מתחת לשרוול לשלוף רפורמות?

אוריאל בוסו: הרי חוק ההסדרים זה הדריסה הגדולה ביותר של הכנסת.

אוריאל בוסו: זה מה שאנחנו רוצים להביא על עצמנו בשביל שיבוא שר האוצר עם בשורה?

אוריאל בוסו: אחר כך כבר לא תהיה דרך חזור.

אוריאל בוסו: ממשלה שפוגעת באזרחים שלה.

אוריאל בוסו: אתה יודע, אני רוצה לספר לך, ב-1 בינואר אמור להיכנס החוק שמחייב את הרשויות המקומיות להנגיש את כל המתקנים של הרשויות והעירייה, מוסדות ציבור וכו' וכו'.

אוריאל בוסו: השלטון המקומי הגיש בקשה לשרת הפנים ולשר האוצר – ומכניסים את זה בחוק ההסדרים – לדחות את כניסתו של החוק לתוקף.

אוריאל בוסו: לכמה זמן?

אוריאל בוסו: לעוד עשר שנים.

אוריאל בוסו: זה הרבה כסף.

אוריאל בוסו: אני יודע שזה הרבה כסף, אין ספק.

אוריאל בוסו: בעיריית פתח תקווה הלכו לבדוק את ההנגשה של המתקנים, זה 120–150 מיליון ש"ח.

אוריאל בוסו: אבל לדחות בעשר שנים?

אוריאל בוסו: הביאו חברת כנסת, שירלי פינטו קדוש, שעמדה כאן מעל הדוכן ואמרה: אני מייצגת 1.8 מיליון מוגבלים כאלה ואחרים.

אוריאל בוסו: עכשיו במפלגה שלה, ראש הממשלה רוצה לדחות את הכניסה של הרפורמה להנגשה של מוסדות הציבור בכל הרשויות המקומיות בעוד עשר שנים?

אוריאל בוסו: איפה הבושה?

אוריאל בוסו: מה תגידו לה אחר כך?

אוריאל בוסו: מה היא תגיד למי שהיא באה לייצג?

אוריאל בוסו: תכניסו את היד לכיס ותחילו את הרפורמה הזאת מייד.

אוריאל בוסו: אז תדחה בעוד שנתיים, תבוא להידברות עם השלטון המקומי, אבל מי יעלה על הדעת?

אוריאל בוסו: שוב, איפה?

אוריאל בוסו: בחוק ההסדרים, ברפורמות, איפה שלא רואים.

אוריאל בוסו: בין השורות.

אוריאל בוסו: זאת בושה שצריכה להיאמר.

אוריאל בוסו: ממשלה שמסוכסכת – אני רוצה לספר לך: אתה יודע שיש דיונים כבר הרבה הרבה זמן בנושא אוניברסיטת בר-אילן, שהיא נמצאת על השטח של עיריית רמת גן.

אוריאל בוסו: ישבו ועדות גיאוגרפיות, מרחביות ואזוריות, שרוצות לשנות את הגבולות.

אוריאל בוסו: כבר יש המלצות להעביר את אוניברסיטת בר-אילן לתחום שיפוטה של עיריית גבעת שמואל.

אוריאל בוסו: ככה ראוי שיהיה, אגב, ואלה המלצות עוד מלפני כן.

אוריאל בוסו: אילת שקד רוצה לעשות את זה מיידית, להעביר את זה לגבעת שמואל.

אוריאל בוסו: אבל מה לעשות?

אוריאל בוסו: מי נמצא מהצד השני?

אוריאל בוסו: עיריית רמת גן.

אוריאל בוסו: ראש עיריית רמת גן כרמל שאמה, חבר של גדעון סער, ליברמן, הם לוחצים על אילת שקד שלא יהיה – ממשלה מסוכסכת.

אוריאל בוסו: ממשלה מסוכסכת.

אוריאל בוסו: הרי שלום שלמה, שהוא מזכיר הממשלה, אדוני היושב-ראש, הרי אנחנו יודעים שהוא היה אמון על המשא ומתן – תקשיב, חבר הכנסת מלכיאלי – מזכיר הממשלה רשמית היה אחראי למשא ומתן גם מטעם ימינה, גם מטעם יש עתיד מול מפלגת רע"מ.

אוריאל בוסו: נכון או לא? הוא היה הממונה.

מנסור עבאס: – – –

אוריאל בוסו: הינה, הוא מאשר.

אוריאל בוסו: היום הוא מזכיר הממשלה.

אוריאל בוסו: אתה יודע למה הוא מזכיר הממשלה?

אוריאל בוסו: לא שהוא כל כך מוכשר.

אוריאל בוסו: א.

אוריאל בוסו: לפיד החליט על זה.

אוריאל בוסו: רצו למנות אותו למנכ"ל משרד הכלכלה, והוא לא עבר את ועדת המינויים, אז מה עושים?

אוריאל בוסו: מינו אותו למזכיר הממשלה, כדי שיוכלו למנות אותו אחר כך למנכ"ל משרד ראש הממשלה החלופי.

אוריאל בוסו: בשביל זה היום הוא מזכיר הממשלה.

אוריאל בוסו: מדברים על מינויים?

אוריאל בוסו: הסתכלתי על תקווה חדשה.

אוריאל בוסו: תקשיב, אני רק חושב על זה, זה חסר תקדים.

אוריאל בוסו: אם ש"ס היו לוקחים את מס' 11, 12, 13 – רשמית, עזבו שלקחו שר שעוד לא יודעים מה יעשו איתו, מינו משנה למנכ"ל משרד החינוך מאותה הסיעה שלה, שעוד לא החליטו מה הגדרות התפקיד שלה, אבל קודם כול היא משנה שנייה.

אוריאל בוסו: לראשונה במשרד החינוך, מס' 11 מונה ליושב-ראש יד ושם, מס' 19 מנכ"ל משרד ממשלתי.

אוריאל בוסו: זה עוד לא נגמר.

מיכאל מלכיאלי: – – – למשרד החינוך.

אוריאל בוסו: אמרתי, משנה, כשעוד לא החליטו מה ההגדרות.

אוריאל בוסו: בפעם הראשונה שיש משנה שני.

אוריאל בוסו: תגיד לי, איפה?

אוריאל בוסו: איפה היועץ המשפטי לממשלה?

מיכאל מלכיאלי: אין בושה.

אוריאל בוסו: תקשיבו, יש יותר מזה שוחד פוליטי?

אוריאל בוסו: מפלגה שקיבלה שישה מנדטים – אין בעיה, עד מקום 20 כולכם מסודרים.

מיכאל מלכיאלי: – – –

אוריאל בוסו: עד מקום 20 כולכם מסודרים.

אוריאל בוסו: אני רק חושב על זה – אם השר היה לוקח את הרשימה שלו עד מקום 20, ויש לו תשעה מנדטים – את זה נמנה יושב-ראש ועדה אזורית, את זה מרחבית.

מיכאל מלכיאלי: השמיים היו נופלים.

אוריאל בוסו: מה זה השמיים?

אוריאל בוסו: הוא היה אותו יום מוריד ממנו חסינות.

אוריאל בוסו: באותו יום עוצרים אותו.

אוריאל בוסו: אבל איפה, לא שמענו.

אוריאל בוסו: כל מערך הייעוץ המשפטי לממשלה, אגב, יצא לפנסיה בחודש האחרון, לקחו חופש מוקדם.

אוריאל בוסו: זה חסר תקדים.

אוריאל בוסו: אבל הכול כשר.

אוריאל בוסו: אתמול שמעתי – בהגינות – שיושב-ראש ועדת הכלכלה הנבחר, שאני מאוד מקווה שלא יסרסו לו את הוועדה עם הרפורמות שרוצים, חבר הכנסת מיכאל ביטון, איש הגון, אמר בגלי צה"ל: הממשלה הקודמת טיפלה בקורונה בצורה יותר מקצועית.

אוריאל בוסו: אתם יודעים כמה חולים יש היום, 27 בחודש?

אוריאל בוסו: 2,112 חולים ו-138 חולים קשים.

מיכאל מלכיאלי: איפה הקרב עם החרדים?

מיכאל מלכיאלי: כמה חרדים וכמה זה?

אוריאל בוסו: זה כבר טרגדיה, ממשיכים הלאה.

אוריאל בוסו: יש לי כאן את הספר איך לנצח קורונה.

אוריאל בוסו: אני מתבייש להוציא אותו אפילו.

אוריאל בוסו: אני מנסה לצחוק על מה שהיה, אבל זה אפילו לא בדיחה, זה מעציב, זה מסכן את ההורים שלנו, את הילדים – אבל זאת הממשלה.

אוריאל בוסו: אבל הדבר החמור ביותר – ואני אומר פה משפט גם אם הוא נשמע קשה: אני חושב שראש הממשלה נפתלי בנט ושר החוץ יאיר לפיד הם סכנה לביטחון המדינה.

אוריאל בוסו: נפתלי בנט הוא סכנה לביטחון המדינה.

אוריאל בוסו: תקשיבו, מי שראה לפני יומיים את מה שממשלת רוסיה עם התמרונים עם סוריה – אנחנו רואים עדיין את האזור.

אוריאל בוסו: כל שבוע אנחנו שומעים על מדינה אחרת שמערערת את היחסים עם מדינת ישראל.

אוריאל בוסו: אתמול שר הביטחון עמד בישיבת סיעה, ובהגינות, באמת, הוא מדבר ואומר: תקציב הביטחון הוא תקציב שאני לא אוכל לוותר עליו.

אוריאל בוסו: הוא יודע את הסכנות האמיתיות לביטחון המדינה.

אוריאל בוסו: ואתה יודע מה, לפחות אם אפשר לסמוך על מי שנמצא בביטחון זה בני גנץ, שר הביטחון.

אוריאל בוסו: ראש הממשלה לא מזהה את הבעיות, אפילו לא מדבר עליהן.

אוריאל בוסו: לא שמענו.

אוריאל בוסו: זו סכנה אמיתית לביטחון המדינה.

אוריאל בוסו: יאיר רביבו, ראש עיריית לוד, אדוני היושב-ראש, אתמול אמר בכאב – נחרדתי לשמוע את המספר – שמאז אירועי לוד 400 משפחות יהודיות עזבו את העיר.

אוריאל בוסו: זה לוד, זה לא תל אביב או ירושלים.

אוריאל בוסו: 400 בעיר כזאת במספר האוכלוסין זה נורא.

אוריאל בוסו: גם אתה, כמי שמייצג את החברה הערבית בחלקה, לא היית רוצה לראות כזאת תופעה של הגירה שלילית של אנשים שבאו בשביל ליישב את מרכז הארץ.

אוריאל בוסו: שמענו על איזה תוכנית?

אוריאל בוסו: כן, שמענו את השר לביטחון פנים שאומר: אני אחקור ואבדוק את האלימות או לא אלימות.

אוריאל בוסו: תעשו תוכנית חברתית מעמיקה, אמיתית, להציל את לוד, להציל את הערים המעורבות.

אוריאל בוסו: אני גדלתי בעיר מעורבת, אדוני היושב-ראש, אני גדלתי, כל ימי ילדותי עד החתונה, ברמלה.

אוריאל בוסו: ידעתי מה זה לחיות בעיר מעורבת אמיתית.

אוריאל בוסו: אבל בצורה כזאת להפקיר את מרכז הארץ?

אוריאל בוסו: אבל איפה קולה של הממשלה שלא נשמע ולא מדובר?

אוריאל בוסו: הדבר הכי חשוב זה להביא חבר כנסת עם סימן של בית חולים, חצי אינפוזיה, לכנסת להצביע.

אוריאל בוסו: על מה, ריבונו של עולם?

אוריאל בוסו: על מה?

אוריאל בוסו: על חוק הדיינים.

אוריאל בוסו: החוק הביטחוני הכי חשוב בימים הללו לביטחון מדינת ישראל.

אוריאל בוסו: אתם יוצאים בעוד שבוע וחצי לפגרה, בעוד שבוע לפגרה, איפה כל הוראות השעה, התקנות החשובות, חוק החלב?

אוריאל בוסו: אפשר לדחות, מקסימום לא יהיה פיקוח.

אוריאל בוסו: אזרחות, לא אזרחות.

אוריאל בוסו: קנביס?

אוריאל בוסו: כמה חשיבות, כמה דרמות.

אוריאל בוסו: הבנתי, החכם מנסור, שעוד לא אישרתם להם להעלות להצבעה, מבחינתם לא תתמכו בחוק הקנביס, כי זה נוגד את הדת שלכם.

מיכאל מלכיאלי: המועצה תתכנס ותדון.

אוריאל בוסו: לא – – – החליטה.

אוריאל בוסו: אתה יודע מה – – –

מיכאל מלכיאלי: המועצה תתכנס.

אוריאל בוסו: ראיתי אתמול בחוץ – אנחנו נמצאים פה שעות – שמישהו מדבר עם מישהו מחברי המפלגה שלו, הוא אומר לו: תסביר לי, מה הכוונה שזה נוגד את הדת שלכם?

אוריאל בוסו: עמדתי מהצד ואני הסברתי לאותה אחת.

אוריאל בוסו: אמרתי לה: אתם פשוט מנותקים; לא מבינים את המשמעות של ערך הדת בצד האחר; שזה משהו ערכי-דתי, וזה נוגד.

אוריאל בוסו: זה לא עניין פוליטי שאתה יכול לשכנע.

אוריאל בוסו: או שזה נוגד, או שזה לא נוגד.

אוריאל בוסו: אתה לא יכול להצביע, תחתוך את היד ותצביע.

אוריאל בוסו: אתה לא יכול.

אוריאל בוסו: הם לא מבינים את זה.

אוריאל בוסו: לא מבינים.

אוריאל בוסו: אצלך לא מבינים את זה בנושא הקנביס, אצלנו לא מבינים בנושא השבת, בנושא הדיינות, בנושא הגיור.

אוריאל בוסו: אין דברים ערכיים.

אוריאל בוסו: אבל לשנות את הוועדה למינוי דיינים – ודאי שאפשר.

אוריאל בוסו: הוועדה למינוי שופטים, חס וחלילה, קודש הקודשים.

אוריאל בוסו: למינוי קאדים – אף אחד לא ייגע בזה.

אוריאל בוסו: אלו דברים שהם מקדמת דנא, אבל הסכם פוליטי קטן – מינוי דיינים, צריך לשים מישהו, ועל הדרך למנות מישהו שלא ראוי.

אוריאל בוסו: אני סמוך ובטוח, אמרתי את זה אתמול ואני חוזר על זה: שרת המשפטים דאז ציפי לבני אמרה: אני אמנה דיינים ראויים.

אוריאל בוסו: לפי ראות עיניה.

אוריאל בוסו: היא רצתה להראות למרן הרב עובדיה, זכר צדיק וקדוש לברכה: אני אחליט.

אוריאל בוסו: היא דחתה את כינוס הוועדה, ועוד פעם, ובסוף הביאה מועמדים שאין להם קשר אמיתי להוויי התורני.

אוריאל בוסו: הוא אמר לה: את לא תזכי לכך שתמני דיינים לא ראויים.

אוריאל בוסו: יום לפני כינוס הוועדה למינוי דיינים – כבר זומנה הוועדה לשעה 13:00, כמדומני, במשרד המשפטים – ואז בלילה, בשעה 01:00, כמדומני, היא קיבלה מכתב פיטורים ויצאה מהממשלה והוועדה בוטלה.

אוריאל בוסו: אין לי ספק שזה יהיה סופו של החוק, גם אם הוא יעבור.

אוריאל בוסו: בסוף לא יתמנו דיינים, כי אנחנו יודעים שמרן בשמים, כמה היו חשובים לו הדיינות והרבנות.

אוריאל בוסו: הוא יודע מה ההשלכות.

אוריאל בוסו: מי מנסה להתערב בנושאים הללו?

אוריאל בוסו: מי שלא צורך את השירותים הללו?

אוריאל בוסו: כמה חשובות לנו הרבנות והדיינות?

אוריאל בוסו: למה?

אוריאל בוסו: בשביל כל עמך ישראל, בשביל כל הציבור.

אוריאל בוסו: אנחנו החלוצים, שומרים על הדת ועל הערכים, לאחר מאות ואלפי שנים שנרדפנו בשביל לשמור על הגחלת.

אוריאל בוסו: אז בוא נעשה רפורמות; בוא קצת נפזר בצד.

אוריאל בוסו: נהיה יהדות מחבקת.

אוריאל בוסו: הכול אפשר לעשות, להיות נחמדים, אבל לא על חשבון שום פיפס מחלקי ה"שולחן ערוך".

אוריאל בוסו: כל יום ויום – גם היום אחרי התפילה אנחנו אומרים, ב-13 העיקרים, שהתורה לא תשתנה בשום זמן חס ושלום.

אוריאל בוסו: ערך אחד מהתורה לא יכול להשתנות, לא על חשבון נחמדות, לא על חשבון חוקים.

אוריאל בוסו: וזה מה שאנחנו מייצגים כאן בכנסת.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אסיים ואומר לך: אין לנו ספק שהקולות שאנחנו משמיעים זה לא של הציבור החרדי, זה לא של הציבור הספרדי או האשכנזי, זה הציבור הכללי במדינת ישראל, שבא אלינו ואומר:

אוריאל בוסו: אנחנו ממשיכים לצרוך את הכשרות, אנחנו ממשיכים לצרוך את הרבנות ואת הדיינות, ואת כל מאות אלפי המצביעים, גם של ימינה, שהונו אותם, אנחנו מייצגים אותם, ומשמיעים את קולם כאן בכנסת, שלא ירגישו שהונו אותם ואין מי שישמיע את קולם.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: אחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, איך הפרעת לאבוטבול באמצע כשנתת לאוריאל בוסו לעלות?

מיכאל מלכיאלי: אבוטבול עוד בנאום שלו – כמה יש לו?

מנסור עבאס: כן, אבוטבול הוא מכונת נאומים.

מיכאל מלכיאלי: הוא נואם בכל הזמן של ההפסקות כמו מקדחה.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: אפילו לא נותן לנו – – –

משה אבוטבול: אנחנו בסך הכול יוצאים – – –

מנסור עבאס: אפילו לא נותן לנו הפסקה לנוח.

אוריאל בוסו: – – –

מנסור עבאס: רציתי בלילה לנהל שיחה עם דוד, שהוא ינוח קצת, כמה דקות והוא חרש – – –

יצחק פינדרוס: נהניתי מהשיחה שלך עם סמוטריץ', הייתה שיחה יפה.

מנסור עבאס: כן?

מנסור עבאס: היית ער?

יצחק פינדרוס: הייתי ער – – –

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית – – –

מנסור עבאס: 25 דקות, אדוני.

משה אבוטבול: הורידו את זה?

משה אבוטבול: זה היה אמור להיות חצי שעה.

משה אבוטבול: ירד קצת?

משה אבוטבול: חשבתי שבאמת קיצוצים זה קורה רק בתקציבים שאתם עושים לנו, אבל אם קיצצו ממני, בטח נתנו למישהו טוב לא פחות, שגם הוא ידע – – –

מנסור עבאס: חמש הסתייגויות כפול חמש דקות זה 25.

משה אבוטבול: חמש כפול חמש, נכון.

משה אבוטבול: האימא שלי טוניסאית, תמיד היא לימדה אותי שחמש זה מספר קדוש.

משה אבוטבול: מספר טוב, בלי עין הרע.

משה אבוטבול: בוא נתחיל לומר ככה: אנחנו ננסה לשלב גם קצת דברי תורה מפרשת השבוע שקראנו.

משה אבוטבול: אנחנו רואים שם שמשה רבנו, עליו השלום, מאוד רוצה להיכנס לארץ ישראל, היו לו תשוקה ותאווה להיכנס.

משה אבוטבול: וחז"ל אומרים על הפסוק "ואתחנן אל ה'" – משה רבנו מבקש מהקדוש ברוך הוא: תן לי מתנת חינם להיכנס לארץ הקודש, לארץ ישראל.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי יש בארץ ישראל קדושה חזקה לארצנו.

משה אבוטבול: זו לא רק ארץ פיזית – זו ארץ רוחנית.

משה אבוטבול: כמו שכתוב בפסוק: "עיני ה' אלוקיך בה מרשית שנה ועד אחרית שנה".

משה אבוטבול: יש אחריות למה שקורה כאן לארץ הזאת, ולארץ כזו רצה משה רבנו להיכנס.

משה אבוטבול: שואלים חז"ל, "וכי לאכול מפריה או לשבוע מטובה הוא צריך?" אלא בעיקר להיות בה, לקיים את המצוות התלויות בארץ, כמו תרומות, מעשרות, וכן גם בניין בית מקדשנו, מצוות השמיטה, וכבר בשבועות הקרובים אנחנו ניכנס לתוך המצווה החשובה הזאת ונזכה כולנו לקיימה כהלכתה.

משה אבוטבול: המדינה צריכה להיות מדינה יהודית ולא מדינה של יהודים.

משה אבוטבול: יש הבדל בין מדינה יהודית לבין מדינה של יהודים.

משה אבוטבול: יש לנו מחויבות גדולה לכך, כי לכך נוצרנו – אנחנו, הנציגות התורנית החרדית כאן, בכנסת הזו.

משה אבוטבול: וכל מי שמגדיר את עצמו דתי, חרדי, מסורתי או תורני, מחויב מאוד מאוד לקו הזה.

משה אבוטבול: זה לא דבר שכאילו הוא יכול לחמוק ממנו.

משה אבוטבול: אנחנו הגענו לכאן יען כי אנחנו כאן, כדי לבצע את המדיניות שהשולחים שלנו ביקשו מאיתנו, להפוך את המדינה למדינה יהודית.

משה אבוטבול: אנחנו לא מתביישים בזה.

משה אבוטבול: נלחמנו על המדינה הזאת אלפי שנים, רצינו להגיע לפה.

משה אבוטבול: כשאנחנו התפללנו "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים", גברתי השרה, אנחנו התפללנו לכך – להגיע למדינה יהודית, שישמרו בה את השבת הקדושה, שבעזרת השם לפחות בשבת התחבורה הציבורית, גברתי השרה, תהיה סגורה; שנוכל באמת לקיים מדינה יהודית.

משה אבוטבול: אפילו מנחם בגין, עליו השלום, שהוא סמל ודוגמה, גברתי השרה, הוא סמל ודוגמה לאדם שידע מה זה יהדות.

משה אבוטבול: את הרי מכירה את הבן שלו.

משה אבוטבול: הוא נמצא פה גם כן.

משה אבוטבול: את יכולה לשאול אותו.

משה אבוטבול: כשהוא סגר את אל על בשבת, גברתי השרה, שרת התחבורה, הוא סגר את אל על בגלל שהוא הבין שלא ייתכן שבמדינה שלנו, מדינה יהודית, גברתי השרה, יפקירו את הדת, יפקירו את השבת, והיא תיראה כמו בניו יורק, כמו בלונדון, כמו בפריז, כמו ברומא.

משה אבוטבול: גברתי השרה, אנחנו מצפים שהמדינה שלנו תישמר כמדינה יהודית.

משה אבוטבול: והוא הדגיש ואמר שאפילו בסלוניקי – סלוניקי – סגרו את הנמל, גברתי השרה, ואני בטוח שאת באמצע טלפון חשוב; חשוב מאוד מאוד.

משה אבוטבול: אבל כשביקשו שתהיו פה, נציגות של הממשלה – זה קצת להאזין לנו, האנשים הקטנים, שנמצאים בחלונות הנמוכים; לא בחלונות הגבוהים, למעלה, כשאתם מקבלים החלטות.

משה אבוטבול: כדאי שקצת תאזיני לרחשי העם.

משה אבוטבול: זה דבר שיוסיף לך קצת תובנות לפני שאת מקבלת החלטות כאלה הרות גורל – להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, בר מינן.

משה אבוטבול: זה לא גב האומה.

משה אבוטבול: אני לא חושב שזה גב האומה.

משה אבוטבול: גב האומה אצלנו זה לתת גב לאומה הקדושה שלנו, עם ישראל היושב בציון, שמצפה שהמדינה תיראה מדינה יהודית.

משה אבוטבול: גם ראשי העבודה בעבר הבינו את זה, ראשי הממשלות דאז, אם זה דוד בן-גוריון, ואם זה יצחק רבין, וכל אלה שהיו ידעו שאי-אפשר להפקיר את רשות הרבים של המדינה.

משה אבוטבול: המדינה שלנו היא מדינה יהודית, ובאנו מהגלות לכאן, להתרכז כאן, כדי שניראה יהודים, ולא חלילה שנוכל לעשות את השבת כבימי חול.

משה אבוטבול: שמעתי שאת רוצה לעשות עכשיו כל מיני רפורמות ולהפעיל כל מיני תחבורה ציבורית בשבת.

משה אבוטבול: תדעי לך, אני אומר לך, גברתי השרה, שזה דבר שהוא לא יעבור בשקט.

משה אבוטבול: הציבור לא ישתוק, כי הציבור במדינת ישראל הוא ציבור מסורתי, ציבור שאוהב את השבת, מכבד את השבת.

משה אבוטבול: נלחמנו כל הגלות למען השבת.

משה אבוטבול: לא נכנסים לצלחת באופן הפרטי של כל אחד.

משה אבוטבול: אנחנו לא מדברים על מי שייסע באופן פרטי.

משה אבוטבול: אבל לתת לזה ביטוי בהמוניות, ובכך לשבור את המורשת שלנו – את זה לא ניתן.

משה אבוטבול: בזה אנחנו נילחם עד זוב דם בכל הכוונות שלכם הזדוניות האלה.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: כי באמת נבחרתם.

משה אבוטבול: בואו תטפלו באמת בדברים החשובים כמו הקורונה.

משה אבוטבול: הקורונה זה הרי דבר שבאמת מצופה – כולם מצפים מכם.

משה אבוטבול: לפחות תהיו כמו הממשלה הקודמת, שהורידה את האחוזים של הנדבקים, שהפכה את כל הערים לערים ירוקות.

משה אבוטבול: אז במקום להתעסק בזה, אתם מתעסקים בדברים אחרים.

משה אבוטבול: אני מבין שמזג האוויר ברכבות, גברתי השרה, זה דבר חשוב ביותר; איך ייראה מזג האוויר בתוך הרכבת.

משה אבוטבול: שמענו שזה מאוד מאוד מעניין את גברתי השרה.

משה אבוטבול: אבל מעבר למזג האוויר, צריכים גם לחשוב על האווירה ששוררת פה, אווירה קשה במדינה.

משה אבוטבול: הם לא מבינים מה אתם רוצים.

משה אבוטבול: אין תחום, גברתי השרה, שלא נכשלתם בו; גם בתחום החקלאות.

משה אבוטבול: אתמול היו אצלנו בסיעת ש"ס החקלאים היקרים, שהם בעצם מלח הארץ, וכולם עובדים שם קשה לפרנסתם.

משה אבוטבול: יעיד על זה רם שפע, שנמצא פה איתנו, שהוא בעצמו קיבוצניק לשעבר.

משה אבוטבול: הוא יודע כמה צריכים לחזק – –

רם שפע: למה לשעבר?

רם שפע: עכשיו.

משה אבוטבול: גם עכשיו.

משה אבוטבול: – – את עולם החקלאות, לעזור להם.

משה אבוטבול: אבל לא ייתכן שאנחנו נקדם את כל החקלאים שנמצאים בטורקיה, בכל העולם, על חשבון אותם אלה – איך כתוב שם?

משה אבוטבול: הילה זורחת על ידיים מיובלות.

משה אבוטבול: מכירים את הפתגם הזה?

משה אבוטבול: אלה שבאמת עבדו קשה כדי להגיע לכך שהם יוכלו להאכיל אותנו, להביא לנו בסייעתא דשמיא את תנובת השדה לתוך הבית.

משה אבוטבול: ואתם רוצים לעשות שם רפורמה שתהרוס את כל עולם החקלאות ועולם הכלכלה.

משה אבוטבול: אין שום חקלאי, אין שום כלכלן, שבא ואומר שמה שרוצה לעשות שר האוצר ושר החקלאות – רוצים להרוס גם את עולם החקלאות, וזה לא קשור לדת, ברוך השם.

משה אבוטבול: כלומר, אתם מזיקים ומציקים לכולנו, וזה דבר מאוד יפה.

משה אבוטבול: כי בסופו של דבר הזעם של העם יקום עליכם מכל פינה וכיוון.

משה אבוטבול: רם, כדאי שתדע את זה.

משה אבוטבול: אתה למעשה אדם עם דעות מאוד מאוד הומניות.

משה אבוטבול: אני לא אשכח את הסרטון הנפלא הזה, שמאוד חרה לך.

משה אבוטבול: רם, אני מזכיר לך את הסרטון המתוק הזה שהופץ בכל הרשתות, שכאב לך על זה שבחור אחד חרדי רצה לקבל איזו עבודה באיזשהו מקום, וההוא שם אמר לו: אתה חרדי, אני לא רוצה אותך, והעיף אותו מאותו מקום עבודה.

משה אבוטבול: אתה הזדעזעת.

משה אבוטבול: עוד לא היית חבר כנסת, היית אדם מן השורה, וזה כאב לך.

משה אבוטבול: אני רוצה להפנות אותך לסעיף אחר של כאב, שכואב לכולנו – זה מה שרוצה לעשות בעל המריצות.

משה אבוטבול: שמעת על בעל המריצות, שר האוצר?

משה אבוטבול: הוא רוצה להוביל אותנו במריצות למזבלה.

משה אבוטבול: אבל לפני זה הוא גם רוצה לחנוק אותנו עם גזרת המעונות.

משה אבוטבול: מה אתה אומר על זה, רם?

משה אבוטבול: אתה הרי אדם נחמד, אדם לבבי.

משה אבוטבול: הייתי חבר אצלך, רם, בוועדת החינוך, כשהיית.

משה אבוטבול: איזה מתוק היית שם.

משה אבוטבול: ממש ניהלת את זה בצורה עניינית, בצורה מכובדת, ועזרת לכולם, רם; גם לאותם סמינרים – אני מזכיר לך אם שכחת.

משה אבוטבול: וחבל לי שחברים שלך מפריעים לך לשמוע קומפלימנטים עליך.

משה אבוטבול: לא כל יום האופוזיציה נותנת קומפלימנטים למישהו מרכזי בקואליציה.

משה אבוטבול: אז תאפשרו לו לשמוע קצת מחמאות, רם.

משה אבוטבול: רם, אני אפריע לך, כי אני רוצה להחמיא לך, ואני יודע שהיית אחד המוצלחים שם, בוועדת החינוך.

משה אבוטבול: עזרת אפילו לסמינרים, שיוכלו – –

רם שפע: – – – את כל המחמאות האלה בשלב הזה.

משה אבוטבול: – – ללמוד בצורה מגוונת.

משה אבוטבול: אני אומר לך, שוב: אני לא אעזוב אותך.

משה אבוטבול: או שתצא מהמליאה או שתישאר להקשיב לי.

משה אבוטבול: זו ההזדמנות שלי טיפה, אם לא לחבוט בכם – להרוג אתכם עם הקומפלימנטים; חיבוק כזה של דוב, שאתם ככה תרצו להשתחרר ממנו, אתה והשרה הנכבדה שעסוקה מאוד, כל שנייה, למען עם ישראל.

מנסור עבאס: תן לה קצת מחמאות.

משה אבוטבול: מה, קומפלימנטים?

משה אבוטבול: הקומפלימנט הכי גדול שלה – אני רוצה להגיד לך שהיא נבחרה לוועדת הדיינים, ולצערנו בסוף היא לא מימשה את זה.

משה אבוטבול: אבל אני בטוח שיהיו לי עוד הרבה דברים.

משה אבוטבול: אנחנו נשתף עוד פעולה בעתיד, מי יודע מה.

משה אבוטבול: אבל על דבר אחד אני מאוד כועס עליה, ואני צריך להגיד לה את זה בפרצוף.

משה אבוטבול: מה, חסרים לך כל מיני אנשים תורניים, שאת צריכה להביא לנו רפורמי לתוך מפלגת העבודה?

משה אבוטבול: מה הבאת לנו אותו?

משה אבוטבול: באמת, דחילק.

משה אבוטבול: חסרים אנשים טובים, איכותיים?

משה אבוטבול: אני יכול להמליץ לך על שורה של כאלה שמתאימים למדיניות שלכם, של תורה ועבודה.

משה אבוטבול: מה הבאת לנו את הרפורמי הזה?

משה אבוטבול: אין לו אפילו נציגות פה בארץ, אין לו אפילו 100 קולות.

משה אבוטבול: עשית פה, לדעתי, טעות פוליטית של אישה מתחילה, אבל אני מאמין שעוד תתקני את זה.

משה אבוטבול: אני מקווה שבעזרת השם, לאט-לאט, נראה לו את הדלת החוצה, והרבי הרפורמי הזה ימצא את עצמו מחוץ למערכת הפוליטית.

משה אבוטבול: הוא לא מתאים.

משה אבוטבול: הוא לא מתאים לפה.

משה אבוטבול: וטעית בזה.

משה אבוטבול: אבל אני מאמין שבעזרת השם תמצאי את הדרך.

משה אבוטבול: אז רם, אני רק רוצה להגיד לך שכמו שדאגת לאותו אחד שם שיקבל עבודה למרות שהוא חרדי, למה שלא תדאג, למשל, לאותו אברך שאשתו הולכת לעבוד והוא יושב ולומד בכולל, שרוצה בסך הכול לקבל הנחה, כמו כל אחד, כשהוא מכניס את הילד שלו למעון?

משה אבוטבול: למה שם קולך המתוק והטוב לא נשמע?

משה אבוטבול: פתאום נאלמת דומייה?

משה אבוטבול: אז מה, כשנמצאים בקואליציה הכול נראה אחרת?

משה אבוטבול: אז כמו שאומרים, שם אתה שוכח את הכול?

משה אבוטבול: אתה יודע שיש פתגם שאומר כי את הדג תופסים במכמורת – שים לב לפתגם, אתה תאהב את זה, תשתמש בזה, רם – כי את הדג תופסים במכמורת ואת הבן אדם במשכורת.

משה אבוטבול: מה אתה אומר על זה?

משה אבוטבול: יש הרבה.

משה אבוטבול: כל אלה סביב השולחן הזה – הם שינו את עמדתם ודתם ודעתם, למה?

משה אבוטבול: בגלל המשכורת.

משה אבוטבול: הם שרים, אז הם חייבים, איך שאומרים, להצדיק את עצמם, ואז הם שותקים גם לגזרות של בנט, שפתאום מתהפך ומבנטט אותנו עם כל מיני דברים והמצאות שלו, שאפילו הוא בעצמו לא קרא את הספר שהוא חיבר.

משה אבוטבול: ושם אנחנו רואים פתאום איך שכולם מתקרנפים.

משה אבוטבול: שר הדתות פתאום עם איזו רפורמה כזאת מצחיקה, שאפילו לא התייעץ עליה עם הרבנים הראשיים; כאשר הרבנים שלו בעצמו מדברים נגדו, ובאים ואומרים: אתה עושה פה טעות.

משה אבוטבול: אז איפה אתה, שר הדתות?

משה אבוטבול: אני לא מבין, מי הגיבוי שלך?

משה אבוטבול: אם אין לך גיבוי של הרבנים שלך, אז מה, איזה שר אתה?

משה אבוטבול: אתה שר שצריך להיות מחויב קצת לשמוע לרחשי לב כוהני הדת פה.

משה אבוטבול: אתה מתעלם מהם, עושה מה שאתה רוצה, אז מה הפלא שאתה מתקבל בבוז פה, בקריאות בוז, כשאתה מגיע לפה?

משה אבוטבול: כבוד לא יהיה לך מהתפקיד הזה.

משה אבוטבול: אתה צריך להבין, שר הדתות, שיש כבוד, ושהכבוד הזה זה קודם כול תלמידי החכמים.

משה אבוטבול: אז איך שאמרנו, נחזור קצת לארץ הקודש.

משה אבוטבול: המדינה שלנו היא לא סתם מדינה – היא מדינה שמחייבת כל הזמן שימור תורני ורוחני.

משה אבוטבול: ולכן באמת משה רבנו, עליו השלום, רצה להיכנס לארץ ישראל כדי שהוא יוכל לקיים את המצוות שתלויות בארץ ישראל.

משה אבוטבול: יש הרבה מצוות, כמו שאמרנו, תרומות ומעשרות.

משה אבוטבול: הוא לא ויתר על זה.

משה אבוטבול: אבל הקדוש ברוך הוא אמר לו: רב לך.

משה אבוטבול: משה רבנו לא התפלל תפילה אחת.

משה אבוטבול: 515 תפילות התפלל משה רבנו.

משה אבוטבול: בגימטרייה – עבאס, אתה יודע מה זה גימטרייה?

מנסור עבאס: כן.

משה אבוטבול: כן.

משה אבוטבול: אתה מבין, לוקחים אותיות – הופכים אותן למספרים.

משה אבוטבול: אז אני לא יודע אם אצלכם יש את זה שם.

מנסור עבאס: יש, יש.

משה אבוטבול: יש את זה אצלכם, כן?

משה אבוטבול: גם על האותיות בערבית יש כאילו מספרים?

מנסור עבאס: כן.

משה אבוטבול: שמע, חידוש, לא ידעתי.

משה אבוטבול: אז לא משנה, אז אצלנו, "ואתחנן" – זה יוצא בדיוק 515; זה המספר של התפילות שהתפלל משה רבנו, וגם "תפילה" בגימטרייה יוצא 515, אתה מבין?

משה אבוטבול: אז תדע לך שזה מספר התפילות שהתפלל משה רבנו.

משה אבוטבול: מה אמר לו הקדוש ברוך הוא?

משה אבוטבול: רב לך.

משה אבוטבול: אני מבקש שתפסיק להתפלל.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: עוד תפילה אחת אני שומע בקולך – מה זה בא להגיד?

משה אבוטבול: בא להגיד שהתפילה היא כזאת חזקה – תפילה אחת אתה יכול לשבור ולהיכנס לשם פנימה.

משה אבוטבול: אומרים אצלנו פתגם: כשהנפש נכנעת והעין דומעת, התפילה עד כיסא הכבוד מגעת.

משה אבוטבול: אתה מבין מה זה?

משה אבוטבול: כשהנפש נכנעת – לא תפילה חיצונית.

משה אבוטבול: משה רבנו התפלל 515 תפילות, מכל הלב שלו.

משה אבוטבול: כאב לו המצב הזה שהוא נשאר שם במדבר ולא נכנס לארץ; כל כך טרח 40 שנה.

משה אבוטבול: מה לא עשו לו? הרגו אותו.

משה אבוטבול: להיות מנהיג של העם היהודי זה לא פשוט.

משה אבוטבול: עבאס, אל תחשוב.

מנסור עבאס: למה הוא לא נכנס?

משה אבוטבול: הוא לא נכנס בגלל שהקדוש ברוך הוא אמר לו – עבאס – הסביר לו: תראה, עכשיו אני רוצה שתוציא מים מהסלע, אבל מה הוא אמר לו?

משה אבוטבול: אמר לו: דבר אל הסלע, (אומר בערבית: דבר איתו,) תדבר.

משה אבוטבול: ומה עשה משה רבנו?

משה אבוטבול: הלך, נתן מכה לסלע ויצאו המים.

משה אבוטבול: ומשה הכה בסלע ויצאו ממנו מים.

משה אבוטבול: יצאו מים, השקה את כולם.

משה אבוטבול: אבל הקדוש ברוך הוא אמר לו: תדע לך, יכול היה להיות אכבר קידוש השם; קידוש השם יותר גדול אם אתה היית מדבר לסלע.

משה אבוטבול: אני שואל אותך, עבאס, אתה קצת מבין בחינוך.

משה אבוטבול: אומנם אתה ברפואה יותר חזק, ברפואת שיניים, אבל בוא נשאל אותך מה יותר חזק – אם אתה מדבר לילד והוא עושה מה שאתה אומר לו או שאתה נותן לו סטירה והוא עושה מה שאתה אומר לו?

מנסור עבאס: מה השאלה?

משה אבוטבול: ודאי שאם אתה מדבר איתו, אז זה יותר ככה מראה שהינה, אתה רואה, הוא נשמע אליך.

משה אבוטבול: גם משה רבנו, לו היה מדבר אל הסלע, היו יוצאים גם מים.

משה אבוטבול: למה היית צריך להכות בסלע?

משה אבוטבול: ה' אמר לך: תדבר לסלע.

משה אבוטבול: עשית פחות קידוש השם.

משה אבוטבול: על זה הקדוש ברוך הוא אומר לו: אתה נשאר פה.

משה אבוטבול: גם אהרן לא נכנס לארץ בגלל זה.

משה אבוטבול: משה ואהרן.

משה אבוטבול: אהרן לא התפלל, אתה יודע למה?

משה אבוטבול: המפרשים אומרים, כי אהרן אמר: אם אני אתפלל, אז יש הרבה דברים שקשורים למצוות שתלויות בארץ שכוהן מקבל, כמו תרומות, מעשרות, כל מיני דברים כאלה.

משה אבוטבול: אם הוא יתפלל, אז יגידו: אה, הוא מתפלל בגלל שהוא רוצה תרומות ומעשרות.

משה אבוטבול: לכן אהרן לא דיבר.

משה אבוטבול: אהרן לא דיבר ונפטר ועבר את זה ככה.

משה אבוטבול: אבל משה רבנו מאוד רצה.

משה אבוטבול: הוא רצה, רצה לראות את הארץ.

משה אבוטבול: אני אגיד לך את האמת?

משה אבוטבול: אם היה יודע שהמדינה הזאת והממשלה הזאת – לא יודע מה הוא היה אומר על דבר כזה; לבוא, ולהגיע ולראות כזה שר בריאות, כזה שר דתות, כזה ראש ממשלה.

משה אבוטבול: אתה מבין?

משה אבוטבול: כאלה רפורמים מסתובבים לנו פה בין הרגליים; כאלה שהם מכחישים את התורה שלו, לוקחים את הדפים של התורה שלו – כתוב משהו: הם קורעים את זה.

משה אבוטבול: הוא אומר: "שמור את יום השבת לקדשו" – באה שרה ומפעילה תחבורה ציבורית בשבת.

משה אבוטבול: הוא אומר: לשמור על ברית הזוגיות שלנו, על ללכת בצורה מכובדת – באים חברי כנסת, קורעים את הדפים שלו, של משה רבנו.

משה אבוטבול: אני לא יודע, עבאס, שאלה גדולה מה הוא היה אומר על המצב הזה, אם משה רבנו היה מסכים לדבר הזה.

משה אבוטבול: אנחנו רואים מה החשיבות של לבוא לארץ ישראל.

משה אבוטבול: ארץ ישראל זו לא ארץ רגילה – זו ארץ קדושה, וצריך להתנהג בה בקדושה.

משה אבוטבול: אנשים נלחמו כדי להגיע לארץ ישראל.

משה אבוטבול: על מה נלחמו?

משה אבוטבול: כדי לבוא ולראות פה את תל אביב שהיא כמו ניו יורק?

משה אבוטבול: יש לזה מחיר.

משה אבוטבול: המחיר צריך להיות איך אנחנו מתנהגים בארץ הזאת.

משה אבוטבול: והממשלה הזאת היא ממשלה מנותקת; ממשלה שלא מעניין אותה לא תורה ולא יהדות ולא כלום, שום דבר.

משה אבוטבול: כל אחד מהם עסוק בתוך עצמו.

משה אבוטבול: אבל מילא היו מטפלים בבעיות – צודקים.

משה אבוטבול: אבל לריב עם החקלאים, לריב עם בתי החולים, לריב על כל הנושא הזה – לא מטפלים בקורונה.

משה אבוטבול: כל שר יש לו בעיות אחרות.

משה אבוטבול: במקום ללכת לטפל בזה, מה מעניין אותם?

משה אבוטבול: רק דבר אחד: איך להילחם בדת, איך להילחם בדתיים, איך להביא כל מיני דיינים, איך לסובב כל מיני סיבובים.

משה אבוטבול: תבין, עבאס, אנחנו שבורים מהמצב הזה ואנחנו לא מתכוננים לשבת ולשתוק.

משה אבוטבול: אתה עוד תשמע עוד הרבה נאומים פה משולבים עם דברי תורה.

משה אבוטבול: נראה לי שבסוף אתה עוד תשקול, ככה, להתגייר אחרי כל דברי התורה שתשמע מכולם.

משה אבוטבול: אז תשים לב, דיר באלכ, שים ברקסים, אתה מבין?

משה אבוטבול: אתה תשמע פה עוד הרבה דברי תורה.

משה אבוטבול: נחזק אותך.

משה אבוטבול: תראה את קרעי – יש לו הרבה הרבה חידושים.

משה אבוטבול: אתה תשמע פה עוד הרבה דברי תורה.

משה אבוטבול: אנחנו לא מתכוננים לשבת בשקט.

משה אבוטבול: אנחנו נגיד את כל מה שרצינו ואת כל מה שאנחנו רוצים להגיד, למרות שזה שמאחוריי בתמונה, הרצל, אחד הדברים שהוא כתב שם: להכניס את הרבנים לבתי הכנסת ולסגור עליהם, אתה מבין?

משה אבוטבול: הוא לא אהב את זה שהרבנים מדברים.

מנסור עבאס: כן, זה החילונים, כמו יואב קיש, ככה הם חושבים.

משה אבוטבול: לא לא, יואב קיש בסדר.

משה אבוטבול: אני מדבר על זה שהרצל רצה, כמו הרפורמים – הם אוהבים רבנים אילמים או מגמגמים, הם לא אוהבים כאלה רבנים שנותנים הוראות.

משה אבוטבול: אתה יודע מה זה רפורמים?

משה אבוטבול: כן?

מנסור עבאס: קצת.

משה אבוטבול: קצת.

משה אבוטבול: לך תראה מה זה רפורמים באמריקה, בר מינן – זה מצב על הפנים.

משה אבוטבול: בטטה.

משה אבוטבול: מה זה בטטה?

יואב קיש: מנסור, החילונים בימין קרובים לדת, הם שומרי מסורת.

משה אבוטבול: בטח.

יואב קיש: אתה התבלבלת עם החבר'ה איתך בקואליציה.

משה אבוטבול: לא לא לא.

משה אבוטבול: תדע, תדע.

משה אבוטבול: אני רוצה, עבאס – – –

יואב קיש: הם עושים את החוקים של הלהט"בים, של הדברים שאתה רוצה.

מנסור עבאס: – – –

משה אבוטבול: בדיוק.

משה אבוטבול: אתה צריך להבין, עבאס היקר, תקשיב: הרב שך בזמנו נתן הוראה, ביקש ללכת דווקא עם הימין.

משה אבוטבול: מה הייתה הסיבה שהוא רצה ללכת עם הימין?

משה אבוטבול: אתה יודע למה?

משה אבוטבול: כי הוא אומר שהימין יותר קרוב לכל נושא היהדות.

משה אבוטבול: אין לנו ויכוחים עם הליכוד שאנחנו צריכים לדבר איתם על הנראות בשבת.

משה אבוטבול: הפוך – יש השדולה למען השבת.

משה אבוטבול: כל אנשי הליכוד נמצאים שם.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: אין להם בעיה עם זה.

משה אבוטבול: הם מכבדים את זה.

משה אבוטבול: הם מכבדים את הנושא של עולם הדת.

יואב קיש: חשובה לנו הזהות היהודית.

יואב קיש: היא חשובה לנו.

משה אבוטבול: הזהות היהודית חשובה.

משה אבוטבול: הינה, אתה שומע את קיש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה, את הליכוד הבאתם למסורת – בואו תנסו עם הצד השני.

מנסור עבאס: תתקרבו לצד השני.

משה אבוטבול: אין סיכוי.

משה אבוטבול: אני אגיד לך למה אין סיכוי.

מנסור עבאס: תמתנו את החילוניות.

משה אבוטבול: אני אגיד לך את האמת.

אוריאל בוסו: הליכוד שם – – –

משה אבוטבול: הליכוד נמצא שם.

משה אבוטבול: מנחם בגין היה שם.

משה אבוטבול: כל האנשים, המנהיגים שלהם.

מנסור עבאס: בזכות הברית הפוליטית שלכם – – –

משה אבוטבול: לא, אז אני אגיד לך את האמת – מאוד מאוד קשה – – –

קריאה: – – – ברית פוליטית כשאין בסיס.

יואב קיש: היא נוצרה בגלל המצב החוקי הזה.

משה אבוטבול: תראה, אני רוצה להגיד לך – כי אצל השמאל, בעצם מפלגת העבודה – – – הדברים האלה.

משה אבוטבול: היו ימים שבהם היינו גם עם מפלגת העבודה, עבאס, היו ימים.

משה אבוטבול: אבל אז היו מנהיגים שאולי היו אפיקורסים.

משה אבוטבול: היום יש עמי ארצות – אתה מבין, עבאס?

משה אבוטבול: אלה שני דברים שונים.

משה אבוטבול: אז הם היו מכבדים.

משה אבוטבול: רבין היה מגיע לרב עובדיה יוסף – היה לו כבוד, היה לו הדר.

משה אבוטבול: שמעון פרס היה מגיע – היו לו כבוד והדר.

משה אבוטבול: ידעו דברים בסיסיים.

משה אבוטבול: לשמעון פרס יש את הזכות – אז, בזמנו, הוא דאג לפטור את בחורי הישיבות מהצבא.

משה אבוטבול: אבל כל אלה שנמצאים פה באגף השמאלי שלך, כן, אלה אנשים שמחפשים לקעקע את היהדות.

משה אבוטבול: הם מחפשים להרוס כל חלקה טובה בדת, ואנחנו לא יכולים לשבת בשקט.

משה אבוטבול: אנחנו חייבים להתריע ולהזהיר את המון העם: תיזהרו.

משה אבוטבול: תיזהרו מן הצבועים, תיזהרו מכל אלה, המסוכנים האלה.

משה אבוטבול: אתה מבין?

משה אבוטבול: אל תאמינו לתקווה חדשה, כי תקוותכם נכזבה.

משה אבוטבול: אין מה להאמין, לא בהם ולא בימינה, שהפך להיות שמאלה.

משה אבוטבול: אתה רואה מה זה, כמה הם שיקרו לנו, עבאס.

משה אבוטבול: אתה יודע מה זה?

משה אבוטבול: כואב הלב.

משה אבוטבול: אנשים הצביעו לימינה, והבטיחו להם: אתם תקבלו אותנו רק מפלגת ימין, ולא נמליך את יאיר לפיד.

משה אבוטבול: והינה, אתה רואה מה זה.

משה אבוטבול: הם המליכו אותו ושברו אותנו לרסיסים.

משה אבוטבול: אני רוצה לומר לך, עבאס היקר – אני לא אקרא לך "ראש הממשלה החלופי", כמו שפה נוהגים להחמיא לך – – –

מנסור עבאס: לא, אנחנו את זה כבר עברנו.

משה אבוטבול: אני לא רוצה, כן.

מנסור עבאס: נכבד את – – –

משה אבוטבול: זהו זה.

משה אבוטבול: אני אגיד לך למה, כי כגודל התקווה כן גודל האכזבה.

משה אבוטבול: אתה צריך להבין, אני אדבר איתך פתוח – אתה יודע מה?

משה אבוטבול: אף אחד לא שומע אותנו – מלב אל לב.

משה אבוטבול: הם עכשיו רק מנצלים אותך.

משה אבוטבול: אל תחשוב שהם צריכים אותך.

משה אבוטבול: הכול משחק ילדים.

משה אבוטבול: הם רק מנצלים אותך.

משה אבוטבול: ברגע האמיתי הם יברחו לך.

משה אבוטבול: לכן, אל תאמין לכל המחמאות: ראש הממשלה החלופי, אתה אדון המדינה – עזוב.

מנסור עבאס: חס וחלילה.

משה אבוטבול: תהיה מנסור עבאס.

משה אבוטבול: תדע לך, תנצל את הרגע היפה שאתה נמצא בו, אבל אל תאמין להם, כי כל אחד מהם שקרן יותר מהשני.

משה אבוטבול: תראה, הם אמרו, כך וכך אנחנו נעשה בבחירות, ורימו.

משה אבוטבול: לא נעשה נורבגי, לא נעשה ממשלה מנופחת.

משה אבוטבול: שקרן, יאיר לפיד הזה, אתה מבין?

משה אבוטבול: אמר: יהיו רק קצת שרים.

משה אבוטבול: אנחנו לא נעשה את הנורבגי.

משה אבוטבול: והינה, אחד אחרי השני, אחד אחרי השני.

משה אבוטבול: ואחרון חביב, ועוד לא בטוח שהוא האחרון, זה ידידנו אבידר.

משה אבוטבול: מי שעושה אבו עלי, כמו שאומרים, מקבל שר.

משה אבוטבול: שר לכל אבידר.

משה אבוטבול: אבידר לכל שר.

משה אבוטבול: אתה מבין?

משה אבוטבול: פעם היה שר ללא תיק, היום יש תיק ללא שר.

משה אבוטבול: אתה מבין?

משה אבוטבול: רק מחלקים תיקים פה.

משה אבוטבול: אתה מבין?

משה אבוטבול: לכן אני אומר – אתה, קודם כול, סתם ככה, אם יש לך איזה עצבים עליהם, תעשה שביתה איטלקית.

משה אבוטבול: תלמד, אני מלמד אותך.

משה אבוטבול: תעשה להם צרות גם אתה – למה רק אני אעשה להם צרות?

משה אבוטבול: תגיד: אני לא מצביע איתכם עד שתיתנו לי ממלא מקום ראש ממשלה.

משה אבוטבול: אני אומר לך, זה יעבוד.

משה אבוטבול: תראה איך שאצל אבידר זה עבד.

משה אבוטבול: רק עשה להם ככה – ופתאום, אתה מבין?

משה אבוטבול: אפילו ליברמן, דוברמן, אתה מבין, הלך.

משה אבוטבול: קודם כול נפל, הפיל את עצמו על הרצפה, ונתן לו שר.

משה אבוטבול: פחד.

משה אבוטבול: אפילו שהוא ספרדי.

משה אבוטבול: אתה מבין למה?

משה אבוטבול: תבין, הוא לא בדיוק – תראה מה שהוא עשה לאורלי לוי: לא קידם אותה, ברחה לו משם.

משה אבוטבול: גם אבידר היה בדרך החוצה.

משה אבוטבול: הוא תפס את עצמו.

משה אבוטבול: ואני התרעתי על זה אז.

משה אבוטבול: אמרתי לאבידר: תדע לך, הוא לא נותן לך בגלל שאתה ספרדי.

משה אבוטבול: לכל החבר'ה האחרים הוא נתן.

משה אבוטבול: לכן אני אומר לך, עבאס, דע לך – בדקה שעוד נותרה לי אני פונה אליך מלב אל לב – אל תאמין לכל השקרים שלהם; הם מנצלים אותך.

משה אבוטבול: הם רק שמים אותך ככה, תפאורה ברגע הנכון.

משה אבוטבול: כשהם ימצאו קואליציה יותר רחבה – נניח אם יצליחו לשנות משהו – הם יגידו לך ביי-ביי, ותשכח מה-52 מיליון.

אוריאל בוסו: מיליארד.

משה אבוטבול: מיליארד, סליחה.

משה אבוטבול: אני מציע לך שתבקש מקדמות.

משה אבוטבול: נשמה, אם אתה רוצה שלא יעבדו עליך, תגיד להם שאתה רוצה עכשיו שליש, ובעוד חודש שליש, ובעוד חודשיים עוד שליש.

משה אבוטבול: אל תוותר להם.

משה אבוטבול: יש להם המון כסף.

משה אבוטבול: הם לא משקיעים בקורונה ושטויות כאלה.

משה אבוטבול: זה לא מעניין אותם, קורונה.

משה אבוטבול: אותם מעניין רק דבר אחד: שרידות.

משה אבוטבול: ואם הם יכולים לתת לך 52 מיליון לשרידות – –

יואב קיש: מיליארד.

משה אבוטבול: – – אחרי שנה תבקש עוד 52.

משה אבוטבול: יש כסף, קופה.

משה אבוטבול: לא לחרדים, לא לדתיים, לא למעונות, לא לבתי כנסיות – לא לדברים כאלה, חס ושלום.

משה אבוטבול: שמה – לא.

משה אבוטבול: גם לאלה שנפטרו במירון אין כסף לפיצויים, חלילה.

משה אבוטבול: את זה הם לא ייתנו.

משה אבוטבול: אבל אתה, עבאס, תעמוד בתור.

משה אבוטבול: תעמוד חזק.

משה אבוטבול: אל תהיה פראייר.

משה אבוטבול: אל תיתן שיעבדו עליך.

משה אבוטבול: תבקש את זה במזומן.

משה אבוטבול: תהיה גבר – אל תהיה סמרטוט.

משה אבוטבול: תגיד: אני רוצה את זה במזומן.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: לא סומך עליכם.

משה אבוטבול: ויש לך סיבות, כי הם שקרנים.

משה אבוטבול: עבאס, עצה טובה חינם, ואני אומר לך את זה בלי שום קשר פוליטי, (אומר בערבית: דבר איתו.

משה אבוטבול: ) אף אחד לא שומע אותנו.

משה אבוטבול: אפילו עיתונאים אין כאן.

משה אבוטבול: הכול פה ריק.

משה אבוטבול: ואם יצא החוצה – גלש החוצה, לא נורא.

משה אבוטבול: בינינו, אל תהיה פראייר.

משה אבוטבול: אני אתן לך עוד הרבה טיפים איך אתה שורד את הממשלה הרעה הזאת.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: הבא בתור, חבר הכנסת יואב קיש.

מנסור עבאס: יש לך 30 דקות, יואב.

שלמה קרעי: – – –

מנסור עבאס: תגיד ליואב שיקצר.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לצערי היום חצינו את ה-2,000 מאומתים בקורונה, וראש הממשלה נפתלי בנט יצא בקריאה להתחסן ולהילחם בכל סרבני החיסונים.

יואב קיש: אז ראש הממשלה בנט, יש לך בקבינט הקורונה שלך שרת חינוך – יפעת שאשא ביטון – שאתמול אמרה שהיא מתנגדת לחסן ילדים בבתי הספר.

יואב קיש: כששאלו אותה, ואמרו לה: אבל נגד פוליו מחסנים אז למה נגד קורונה לא?

יואב קיש: אז התשובה השערורייתית של אותה שרת חינוך, ואני מצטט: אני מגינה על הילדים.

יואב קיש: זאת אומרת, התפיסה שלה היא שבכך שהיא מונעת מהם חיסוני קורונה היא מגינה עליהם.

יואב קיש: זו השרה שמובילה את קבינט הקורונה במדינת ישראל.

יואב קיש: ראש הממשלה נפתלי בנט, אני פונה אליך ואומר: אתה חייב לפטר אותה מקבינט הקורונה מיידית.

יואב קיש: זה לא משחק.

יואב קיש: הבריאות של מדינת ישראל זה לא משחק.

יואב קיש: ולא יכול להיות ששרה שפועלת נגד החיסונים, שאומרת אמירות מזעזעות על קורונה, מכחישת קורונה, יושבת בקבינט הקורונה ומנהלת את מדינת ישראל.

יואב קיש: אני מבין, בנט, שאתה חלש מדי לפטר אותה מהממשלה.

יואב קיש: אין לך לא קרדיט ציבורי ולא קרדיט פוליטי לעניין הזה.

יואב קיש: אבל אם נשארה בך טיפת הוגנות, טיפת חשש לעתיד מדינת ישראל, אז תפטר אותה עכשיו מקבינט הקורונה.

יואב קיש: אני רק אזכיר עוד כמה דברים שלאחרונה שמענו, פנינים של השרה שאשא ביטון.

יואב קיש: היא בעצם רצתה לפטר את ראש שירותי הבריאות שרון אלראי פרייס, פשוט כי דעתה לא מוצאת חן בעיניה.

יואב קיש: אז אני, קודם כול, רוצה לחזק מפה את ד"ר שרון אלראי פרייס, שעושה עבודה מצוינת.

יואב קיש: אני מכיר אותה אישית, באמת, בשנת קורונה קשה, ואני חושב שהיא אשת מקצוע מצוינת.

יואב קיש: וגם אם לא מסכימים איתה – ואני מודה, גם אני לא הסכמתי איתה על הכול – אפשר לא להסכים, ואפשר לקחת ולעשות את המדיניות שלך; אבל לבקש לפטר את מי שאומר את דעתו המקצועית, שמנוגדת לעמדתך?

יואב קיש: זאת יפעת שאשא ביטון, שרק עכשיו התבשרנו שהמתווה שלה להחזרת הילדים לבתי הספר מדבר על 48 שעות בידוד.

יואב קיש: אתם מבינים מה זה אומר?

יואב קיש: נפתלי בנט, אתה מבין מה זה אומר?

יואב קיש: איזה זלזול בקורונה זה שאתה אומר 48 שעות בידוד?

יואב קיש: הרי כולנו יודעים שהמסה הגדולה של המאומתים מגיעה לפחות ארבעה ימים אחרי, סביב היום הזה.

יואב קיש: המשמעות היא שאתה מוציא אותם ליומיים, ומחזיר אותם חולים לבית הספר.

יואב קיש: אתה מייצר עוד ועוד שרשרות.

יואב קיש: אתה, במו ידיך, מונע את האפשרות להילחם בקורונה.

יואב קיש: אין לזה שום היגיון אפידמיולוגי.

יואב קיש: שרים שלך בקבינט הקורונה אומרים על שאשא ביטון, ואני מצטט, וזה גם נאמר בתקשורת: השרה שאשא ביטון פופוליסטית שהתאהבה בפוזיציה; עסוקה בעיקר בעצמה ובכותרות לתקשורת.

יואב קיש: השרה מרב מיכאלי, את חברה בקבינט הקורונה?

יואב קיש: השרה מיכאלי, את חברה בקבינט הקורונה?

משה אבוטבול: השרה עסוקה בשיחה חשובה.

יואב קיש: את לא חברה בקבינט הקורונה?

יואב קיש: טוב, האמת היא שכל דבר היה יכול להיות עדיף על יפעת שאשא ביטון.

יואב קיש: אני אשמח אם תגישי מועמדות ובנט יקבל אותה.

שלמה קרעי: הם לא יכולים – – – המזגן שם.

יואב קיש: עכשיו אנחנו מתלוצצים על נושא שלצערי הוא אולי היום הכי כואב במדינת ישראל.

יואב קיש: מעל 2,000 מאומתים, מעל 130 חולים קשה.

יואב קיש: אתם יודעים שלפני עשרה ימים – נדמה לי שעשרה ימים, אולי שבועיים – היו במדינת ישראל סביב ה-60 חולים קשה, וכשראינו את קצב ההכפלה, אמרנו: זה יגיע, זה יהיה כפול.

יואב קיש: ומשום מה היו כמה ימים שאולי הייתה בהם עלייה קלה, אז כל כותרות התקשורת: יציבות במספר החולים קשה, יציבות במספר החולים קשה.

יואב קיש: אנחנו, לצערי, בדרך לחצות את ה-200 חולים קשה, ויותר מזה.

יואב קיש: אני אכן מקווה שבנט פועל להביא את החיסון השלישי, כפי שהוא אמר היום שהוא מבין שזה חשוב.

יואב קיש: אני מאוד שמח שהבנת.

יואב קיש: אני בטוח שהרבה בזכות ראש הממשלה לשעבר, שעמד על דעתו העיקשת ושכנע – – –

משה אבוטבול: הפעיל את קשריו הטובים עם ראשי פייזר.

יואב קיש: כרגיל, הראשון שמזהה את הדבר הנכון לעשות ושמפעיל את הלחצים.

יואב קיש: ואני שמח, בנט, שאתה מקשיב לראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו.

יואב קיש: אתה יודע היטב שלך, נפתלי בנט, אין שום מושג מה קורה פה, אין יכולת השפעה.

יואב קיש: תקשיב ליו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו.

יואב קיש: הוא הרבה יותר מנוסה ממך.

יואב קיש: הוא יודע מה לעשות.

יואב קיש: ואני שמח שאתה מקשיב לו.

יואב קיש: החיסון השלישי הוא מחויב המציאות, ואני מבין שאתה מבין את זה – וזה לפחות הישג אחד.

יואב קיש: רק מה, תדאג שהקבינט שלך יהיה מוכן לעשות את הדברים שאתה רוצה לעשות, כי כמו שזה נראה עכשיו הקבינט שלך מנהל אותך.

יואב קיש: מתחילת הממשלה הזאת, פעמים ספורות שנפגשתם.

יואב קיש: אולי פעם בשבוע.

יואב קיש: זה הזוי.

יואב קיש: אתה בגל רביעי של קורונה.

יואב קיש: אנחנו היינו נפגשים בקבינט הקורונה כמעט כל יום.

יואב קיש: דברים הם דינמיים.

יואב קיש: צריך לעשות, צריך להילחם.

יואב קיש: אתה לא יכול לשבת על זרי הדפנה ולחשוב שהדברים קורים.

יואב קיש: אתן לך עוד דוגמה: אתה יודע היטב שיש לנו בעיה אמיתית בשמירה על מבודדים.

יואב קיש: אנשים לא שומרים על הבידוד, לצערי.

יואב קיש: עכשיו, הבאנו את הדבר הכי נכון והכי טוב לאירוע הזה – זה הצימוד הדיגיטלי.

יואב קיש: בחרנו חברה, העברנו חקיקה, יש תקציב, הכול מוכן.

יואב קיש: לא הצלחנו להוציא את זה לפועל, כיוון שזה דרש אישור ועדה בכנסת, ולא הייתה כנסת פעילה.

יואב קיש: יש לך עכשיו כנסת פעילה.

יואב קיש: אז מה אתה בוחר לעשות?

יואב קיש: לבזבז פה שעות על איזה מצב שאם אתה תפוטר, תתפטר, ייכנס לפיד – אני אפילו כבר לא יודע מה אתם רוצים מאיתנו.

יואב קיש: במצב הזה אתה משקיע את הזמן בדברים המיותרים האלה ולא בבריאות של עם ישראל.

יואב קיש: אתה מזניח את הבריאות שלנו.

יואב קיש: תכניס כבר את הנושא של הצימוד הדיגיטלי.

יואב קיש: אנחנו לא נילחם בזה.

יואב קיש: כל מה שקורה בקורונה – אנחנו מאפשרים לו לרוץ קדימה, ונתחיל לשמור על הבידודים כמו שצריך.

יואב קיש: הרי זו הסכנה הגדולה.

יואב קיש: היא לא תיפסק.

יואב קיש: לא אחרי הדלתא, לא הדלתא פלוס, לא הלמדא – יש לנו, לצערי, כולרות אחרות שמגיעות.

יואב קיש: חשוב מאוד שהנושא של הצימוד הדיגיטלי ייכנס.

יואב קיש: זה המענה היחידי לבידוד, ובוודאי לבידוד האפקטיבי של החוזרים מחו"ל.

יואב קיש: אתן לך עוד דוגמה למה אתם לא עושים שום דבר – וזה דווקא מתחומה של שרת התחבורה מרב מיכאלי.

יואב קיש: שרת התחבורה, את יכולה להסביר לי, שאלה פשוטה: מדוע תחנת הרכבת בנתב"ג, שמביאה נוסעים – מדוע ליוצאים היא פתוחה?

יואב קיש: למה אנשים שצריכים להיכנס לבידוד נכנסים כל יום באלפים לתחנת הרכבת ונוסעים יחד עם כל עם ישראל?

יואב קיש: ואני כבר אמרתי לך את זה לפני שבועות, ואתם לא עושים שום דבר בעניין הזה.

יואב קיש: אתם רק קונים מיץ תפוזים, אבל לעשות אתם לא עושים.

יואב קיש: שימי את הידיים על העיניים – באמת, זה הדבר היחידי שאתם עושים.

יואב קיש: פשוט ביזיון.

יואב קיש: אנשים שצריכים להיות בבידוד – לפחות עד שיקבלו את התשובה.

יואב קיש: אמרתי להם: תסגרו את התחנה ליוצאים.

יואב קיש: הם עולים בתחנת הרכבת נתב"ג ויורדים בנהריה, ויורדים בכל הארץ.

יואב קיש: חלקם בוודאות מאומתים, ומאומתים לדלתא ולדלתא פלוס.

יואב קיש: אבל לא, זו החלטה קשה.

יואב קיש: זו החלטה שיש לה מחיר פוליטי.

יואב קיש: לסגור תחנה שעוזרת לפזר את האנשים – יש לזה משמעות.

יואב קיש: אבל כן, יש משמעות בקורונה לכל ההחלטות שאתם צריכים לקחת.

יואב קיש: יש מחיר לעניין הזה.

יואב קיש: אי-אפשר להמשיך להיות בליטופי התקשורת.

יואב קיש: אנחנו עוד לא רואים עלייה במספר החולים קשה, יש יציבות.

יואב קיש: הרי כל בר-דעת היה מבין שאם יש הכפלות במספר המאומתים, ההכפלות במספר החולים הקשים יגיעו גם.

יואב קיש: זה נכון שהיחס הוא יותר טוב.

יואב קיש: אנחנו היום באירוע שבו היחס בין חולים קשה למאומתים הוא בערך רבע ממה שהיה בגל הקודם, בזכות החיסונים.

יואב קיש: אבל עדיין הם חולים קשה.

יואב קיש: לצערי, גם נפטרו מעל 30 איש בגל הרביעי הזה.

יואב קיש: וכשאנחנו העברנו את המפתחות זה היה נס גלוי.

יואב קיש: ברוך השם, לא הייתה תחלואה, לא הייתה תמותה, לא היה שום דבר.

יואב קיש: אולי חמישה מאומתים, אפס חולים קשים.

יואב קיש: אתם ריסקתם את הגנת החיסונים במדינת ישראל.

יואב קיש: אתם לא עשיתם כלום.

יואב קיש: יושבת לכם השרה יפעת שאשא ביטון בקבינט הקורונה ולא נותנת לכם לפעול, ומצביעה נגד.

יואב קיש: ובנט מפחד.

יואב קיש: בנט מפחד ממנה.

יואב קיש: אותו בנט שכתב ספר, שעמד פה מעל לדוכן הזה וצעק: מה אתם עושים?

יואב קיש: בנט, אתה לא עושה כלום.

יואב קיש: אתה פושע, אתה עבריין, אתה פוגע בבריאות מדינת ישראל.

יואב קיש: תעשה דבר ראשון – תעביר מסר.

יואב קיש: דיברת על סרבני החיסונים?

יואב קיש: יש לך אחת שקוראים לה שאשא ביטון, שרת החינוך שלך.

יואב קיש: היא מונעת ממך לאפשר לבני נוער שרוצים להתחסן בבתי הספר להתחסן.

יואב קיש: אני דורש ממך לפטר אותה מיידית.

יואב קיש: אבל כנראה שאנחנו לא נראה כלום מאותו חדל אישים, מאותה ממשלה חדלת אישים.

יואב קיש: אנחנו רק נשמע רוח וצלצולים, נשמע המלצות, נראה מסיבות עיתונאים.

יואב קיש: הרי רק לפני שבועיים הוא אמר: מה זה המסיבות עיתונאים, ובדיוק עכשיו עשה אחת כזאת.

יואב קיש: הבושה כבר לא יודעת איפה לקבור את עצמה.

יואב קיש: אז אם אני מסכם את דבריי בנושא הקורונה, ואעבור לנושא הבא – זה לא שאני מוותר על 18 דקות – – –

מנסור עבאס: כן.

יואב קיש: בנושא הקורונה – כישלון חרוץ, הכותרת "מחדל" הייתה נשמעת בכל מקום כבר מזמן אם זאת הייתה ממשלה אחרת, לא ממשלת הליטוף של התקשורת.

יואב קיש: אתם פוגעים בביטחון מדינת ישראל.

יואב קיש: אתם מפקירים את הבריאות, ומי שבראש, שמובילה את המהלך הזה, בנט, זו שרת החינוך שאשא ביטון, שאתה – ואני פונה אליך בדרישה – חייב לפטר אותה מקבינט הקורונה.

יואב קיש: עכשיו אני אנצל את הזמן, היושב-ראש, שאתה פה, כדי להתייחס לנושא שדיברנו עליו קודם ולא יכולתי לעלות לדבר.

יואב קיש: הערה אישית.

יואב קיש: אני רוצה לדבר על התפיסה שלי על מה עושים עם הפזורה ועם גזלת הקרקעות ועם ההתיישבות הבלתי-חוקית בנגב.

יואב קיש: אני לא מתנגד להקים יישובים לבדואים בנגב.

יואב קיש: לא מתנגד.

יואב קיש: הם אזרחי מדינת ישראל והם צריכים למצוא מקום לחיות בו, ואתה יודע את זה.

יואב קיש: אבל אני מתנגד להפקרות.

יואב קיש: יש הבדל בין הסדרה להפקרה.

יואב קיש: עכשיו, מדינת ישראל בעבר – ממשלות הליכוד, בני בגין, אורי אריאל, ניסו להסדיר.

יואב קיש: מה הם עשו?

יואב קיש: היו כמה גלים.

יואב קיש: היה גם שרון, כמובן, שהקים את היישובים וחשב שהפזורה תיכנס לתוך היישובים.

יואב קיש: אתה ואני יודעים את זה שזה לא קרה.

יואב קיש: זאת אומרת, הוקמו היישובים, קיבלו את השטחים הנוספים העצומים של היישובים האלה, והפזורה נשארה בחוץ.

יואב קיש: והיה מהלך שאמרו: בואו ניקח את המקומות שהם כבר נמצאים בהם ונעשה שם קו כחול.

יואב קיש: גם שם יש בעיות.

יואב קיש: בכל מקום שיש תביעת בעלות של בדואים, אי-אפשר לעשות שום דבר, אז לא עזר שעשית שם קו כחול.

יואב קיש: אתה גם יודע שבכל התביעות שהגיעו לבית המשפט, אותו טוען – מי שזה היה; לדעתי, כמה מאות מקרים – הם הפסידו, ואין אף תביעת בעלות של בדואי על קרקע שבה הוא ניצח בבית משפט.

יואב קיש: עכשיו, מה עושים, איך פותרים את זה?

יואב קיש: ולמה אנחנו לא מתנגדים לשלושת היישובים האלה?

יואב קיש: כי הרעיון הוא שאנשים שהשתלטו על קרקעות בצורה בלתי חוקית יעזבו את הקרקעות האלה וייכנסו לשלושת היישובים.

יואב קיש: אם זה יקרה, אז זו הסדרה.

יואב קיש: אני מאוד חושש שהאינטרס שלך, שיוביל את הממשלה, הוא לקבל גם וגם, ולא לאפשר יציאה מההשתלטות והחזרת אלפי דונמים, עשרות אלפים, אפילו מאות אלפי דונמים, חזרה לממשלה.

יואב קיש: עכשיו, אני אומר לך עוד דבר.

יואב קיש: אני אמרתי לך שאנחנו נסכים לזה אבל אנחנו נעשה ביחד עם זה גם את הסדרת ההתיישבות הצעירה.

יואב קיש: אתה אמרת לי: עזוב, הסדרת ההתיישבות הצעירה לא קשורה אליי, תעשה מה שאתה רוצה, לי חשובים הבדואים.

יואב קיש: ואני עכשיו פונה לממשלה ואומר לה: אתם רוצים להעביר את ההסדרה, ואני מקווה מאוד שלא תעשו הפקרה; כי אם הם יעשו הפקרה, אני אילחם בהם.

יואב קיש: לא אני – כל האופוזיציה.

יואב קיש: אם הם יבואו להסדרה אמיתית – ואמרתי לך את ההבדל בין הסדרה להפקרה: הפקרה זה לתת גם וגם, והסדרה זה לתת, אבל לפנות את ההשתלטות הבלתי-חוקית.

יואב קיש: זו הסדרה.

יואב קיש: אז אני שם את זה בצד.

יואב קיש: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא של הסדרת ההתיישבות הצעירה, כי באמת אמרת לי, בצדק: זה לא העניין שלי.

יואב קיש: בסדר, קיבלתי.

יואב קיש: אני אומר לשר זאב אלקין – מי שלא יודע, השר זאב אלקין, בממשלה הקודמת היה עמוד התווך באמירה שלו: לא מקימים יישובים לבדואים ולא מסדירים את זה אם לא מסדירים את ההתיישבות הצעירה.

יואב קיש: את זה אתה מכיר, מה היה בממשלה הקודמת?

מנסור עבאס: לא.

יואב קיש: בגלל הדבר הזה, מכיוון שגנץ לא הסכים לעשות את הסדרת ההתיישבות הצעירה, הצעת המחליטים לא עברה.

יואב קיש: ולכן אני פונה מפה לאלקין באותה אמירה: אתה השר שעצר את ההחלטה הקודמת בממשלה הקודמת.

יואב קיש: לא יכול להיות שבממשלה הזאת אתה תוותר ותזרוק לפח את ההתיישבות הצעירה.

יואב קיש: אנחנו היום מציינים גם את יום עקירת גוש קטיף.

יואב קיש: אני ממש מסיים פה והולך לוועדת הכנסת לדבר על הנושא של הסדרת ההתיישבות הצעירה.

יואב קיש: אנחנו הגשנו בקשה לדיון, ומשום מה – לא משום מה, ברור לנו שזה יסורב; הרי בכנסת הזאת נושא ההתיישבות הצעירה לא כל כך חשוב לקואליציה, או בואו נגיד, לרוב-רובה המוחלט של הקואליציה; אולי רק למיעוט קטן מהקואליציה זה חשוב.

יואב קיש: ואנחנו כן פונים לאותו מיעוט בקואליציה ואומרים לו: תראה שמשהו, משהו נשאר בך.

יואב קיש: זאב אלקין, אתה טוען שאתה איש אידיאולוגי.

יואב קיש: הרי רואים מה עשית.

יואב קיש: רואים שמכרתם הכול.

יואב קיש: אין שום אידיאולוגיה.

יואב קיש: רק כיסאות, רק שנאת הליכוד, רק שנאת נתניהו.

יואב קיש: מכרתם הכול.

יואב קיש: אנחנו נמשיך לנסות.

יואב קיש: אנחנו, בשביל ארץ ישראל, נמשיך לנסות, נושיט יד – שלום לשרה קארין אלהרר.

קארין אלהרר: שלום, אדוני.

יואב קיש: נושיט יד ונבקש את עזרתכם – – –

שלמה קרעי: הנורבגית.

קארין אלהרר: שמעתי שדיברת עליי היום.

שלמה קרעי: הנורבגית.

קארין אלהרר: יא אללה, קרעי.

שלמה קרעי: באיזה להט היית מדברת נגד הנורבגי, נגד המושחתים – – –

קארין אלהרר: אם היית מתנהל בענייניות, לא הייתי – – –

יואב קיש: מה זה קשור?

יואב קיש: אתם בעלי הבית.

קארין אלהרר: לא, לא.

קארין אלהרר: אתם לא ענייניים.

יואב קיש: אבל אתם בעלי הבית.

יואב קיש: מי שצריך להחליט זה בעל הבית.

יואב קיש: אני אומר את זה פה בצורה הכי ברורה.

יואב קיש: אנחנו אופוזיציה – – –

קארין אלהרר: אתם מתנהלים לא עניינית.

יואב קיש: זה ברור.

יואב קיש: לא, זה ברור.

יואב קיש: כשדורסים אותנו אנחנו לא ענייניים.

שלמה קרעי: אני מבין שזאת התשובה העניינית שלך.

קארין אלהרר: תגיד לי, באת להילחם או באת לשרת ציבור?

יואב קיש: את יודעת מה, אני רוצה לספר לך משהו – – –

שלמה קרעי: רגע, זאת השאלה – – –

יואב קיש: רגע, אל תפריע עכשיו.

יואב קיש: יש לי 12 דקות.

שלמה קרעי: אתה מבין?

שלמה קרעי: גם באופוזיציה ככה.

מנסור עבאס: הוא שתלטן.

קריאה: קפץ לו הקיש.

יואב קיש: עוד לא התחיל הקיש, על מה אתה מדבר?

יואב קיש: אני רוצה לומר לך עכשיו, רגע אחד אמיתי: מה קורה פה בכנסת הזאת?

יואב קיש: יש פה 28 שרים.

יואב קיש: מעל 20 מהם לא נמצאים, ואת ביניהם, בנורבגי לא רואים אותם פה.

יואב קיש: מזל שיש תורנות מליאה פעם בלא יודע כמה.

קארין אלהרר: הייתי שמחה להיות פה כל יום.

יואב קיש: בסדר, אז אני מציין את המצב.

יואב קיש: אז אפשר להגיד: הייתי שמחה להיות פה כל יום ולא לעשות כלום, ואפשר לעשות משהו.

יואב קיש: ואני רוצה רגע להמשיך את הטיעון.

יואב קיש: אז מה קרה?

יואב קיש: הגיעו לפה 20 ח"כים נורבגים, שאת מבינה – עזבי, נגיד, שבממשלה במפלגה טוטליטרית אין פריימריז; עזוב, נשים את זה בצד.

יואב קיש: אפילו דעתם האישית לא משנה כלום.

יואב קיש: הם לא כמו מנסור עבאס, שאם הוא אומר, אני לא מצביע, יש לזה חשיבות.

יואב קיש: אם מישהו מהם, מה-20 האלה, יגיד, אני לא מצביע, הוא לא בכנסת.

יואב קיש: נגמר הסיפור שלו.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: ראינו את זה יפה מאוד.

יואב קיש: ראינו את זה עוד לפני שהיה הנורבגי.

יואב קיש: אז זה 20 חיילים נורבגים שהגיעו לקואליציה.

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: עכשיו דבר שני – הוועדה לקידום מעמד האישה זוכה לקבל, מתוך 13 נציגים, שישה או שבעה נציגים של הליכוד.

יואב קיש: כבוד.

יואב קיש: ועדת הכספים – מתוך 15 נציגים זוכה לקבל שני נציגים של הליכוד.

יואב קיש: למה רק שניים?

יואב קיש: זה הרי לא פרופורציונלי.

יואב קיש: כי העבירו אותם למעמד האישה, למדע ולקליטה.

יואב קיש: זה דבר שלא היה מעולם בכנסת ישראל.

יואב קיש: זה ריקון מתוכן של כל מה שהבית הזה נוצר בשבילו.

יואב קיש: עכשיו, תוסיפי לזה עוד דבר אחד: אז אמרנו על 20 הנורבגים, ויש את כל אלה של הממשלה.

יואב קיש: זה משאיר פה, בערך, מהקואליציה – גם, סדר גודל של 20 ח"כים.

יואב קיש: כל אחד מהם – אתה שומע, חבר הכנסת קרעי, כל אחד מאותם 20 ישראלים – בואו נקרא להם ישראלים; יש לנו את הנורבגים, את הממשלה ואת הישראלים.

יואב קיש: כל אחד מהישראלים מקבל את כל מה שהוא רוצה.

יואב קיש: אז חבר הכנסת מנסור עבאס קיבל 52 מיליארד.

יואב קיש: חבר הכנסת סעיד אלחרומי קיבל את יו"ר ועדת הפנים.

יואב קיש: אלי אבידר – שכחנו את אלי אבידר, שבעצם הולך להיות שר מאוד חשוב.

ינון אזולאי: – – –

אוריאל בוסו: – – – לא הייתה עסקה.

מנסור עבאס: יואב, יש בעיה להיות יו"ר ועדת הפנים, כאילו?

יואב קיש: לא, אני נתתי גם את אלי אבידר.

יואב קיש: אני נותן את כולם.

יואב קיש: אני לא מחריג לרעה.

יואב קיש: אני אומר שכל ח"כ ישראלי מקבל שוחד פוליטי.

יואב קיש: אלי אבידר קיבל – – –

קארין אלהרר: למה שוחד?

יואב קיש: שרן השכל, שלא העבירו לה את הקנביס, מקבלת עכשיו יו"ר ועדת חינוך.

יואב קיש: הישראלים מטופלים – –

קארין אלהרר: מה קשור?

יואב קיש: – – ככה, עד למעלה.

יואב קיש: הנורבגים לא מעניינים, כי בשנייה מעיפים אותם.

יואב קיש: הם חיילים פה.

יואב קיש: הם יושבים בוועדות.

קארין אלהרר: אתה טועה.

יואב קיש: הם עושים מה שאומרים להם.

יואב קיש: אין להם מילה.

יואב קיש: וגם אם הם מתנגדים, לא סופרים אותם.

יואב קיש: השרים לא נמצאים פה, והח"כים הישראלים מקבלים שוחד פוליטי.

יואב קיש: מקרה אלי אבידר, מקרה יאיר גולן – זה בדיוק דוגמה, וגם שרן השכל.

יואב קיש: אני נותן לך דוגמאות לאיך אתם מתנהלים.

יואב קיש: עכשיו, לבוא ולומר עלינו: אופוזיציה לא עניינית?

יואב קיש: איך את לא מתביישת?

יואב קיש: את יודעת שעכשיו – – –

קארין אלהרר: כי אתם לא ענייניים.

יואב קיש: ברור שאנחנו לא ענייניים.

קארין אלהרר: למה הצבעתם – – –

יואב קיש: ברור שאנחנו לא ענייניים.

יואב קיש: אני אומר לך עכשיו: אנחנו לא ענייניים, ואנחנו נמשיך להיות לא ענייניים; כי מי שדורס אותנו, אנחנו נילחם בו בכל הכוח.

יואב קיש: זה מאוד פשוט.

קארין אלהרר: רגע – – –

מרב מיכאלי: כל הכבוד לך שיש – – –

קארין אלהרר: למה לא?

יואב קיש: למה לא?

יואב קיש: כי אתם לא פה.

יואב קיש: לא אכפת לכם ממה שקורה בבית הזה.

קארין אלהרר: לא, אבל למה – – –

יואב קיש: היא אפילו לא באה להקשיב למה שמדברים.

יואב קיש: מנסים לדבר איתה, היא לא מקשיבה.

יואב קיש: אני אומר לך לגבי מרב, לפני שהיא הולכת.

קארין אלהרר: אבל יואב, יואב תקשיב.

יואב קיש: מנסים לדבר איתה, היא לא מקשיבה.

יואב קיש: אומרים לה דברים ענייניים, היא לא מגיבה.

מרב מיכאלי: אני הקשבתי.

מרב מיכאלי: אני לא מצאתי לנכון לענות, זה הכול.

מרב מיכאלי: ענייניים הם לא היו.

מרב מיכאלי: לא היה, לא היה אפילו ספק – – –

יואב קיש: היה נראה כאילו לא הסתכלת.

יואב קיש: אפילו לא הסתכלת.

יואב קיש: לא הגבת.

יואב קיש: היית בשיחה.

יואב קיש: אני מבין את הזלזול הזה.

מרב מיכאלי: או, זה – – – זה הכול.

יואב קיש: אבל אני רק אגיד לך: אני שאלתי שאלה פשוטה.

מרב מיכאלי: לכן אני גאה – – –

יואב קיש: שאלתי שאלה על תחנת הרכבת בנתב"ג, בתחום עניינך.

יואב קיש: אנשים שיוצאים היו צריכים להיות בבידוד.

יואב קיש: למה אתם לא סוגרים את תחנת הרכבת ליציאה?

יואב קיש: תעצרו את זה.

יואב קיש: אל תיתנו להם לצאת ברכבת.

מרב מיכאלי: משום שזאת מדינה דמוקרטית, זה למה.

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: אז כמו שאמרתי, גם בקבינט הקורונה, אפס יכולת לקחת החלטות קשות.

קריאות: – – –

יואב קיש: לא מעניין אותם הקורונה.

יואב קיש: אין להם כוח.

יואב קיש: הם פשוט לא מוכנים לשלם.

יואב קיש: מה עשה בנימין נתניהו?

יואב קיש: בנימין נתניהו נלחם בקורונה בכל הכוח, שילם מחירים פוליטיים, עשה מה שצריך.

אוריאל בוסו: הם חולמים – – –

יואב קיש: בגלל שביטחון הבריאות של מדינת ישראל יותר חשוב לו מהפופוליזם הזול של שרת התחבורה, שבאה ואומרת לי: אני אתן – היא אומרת לי, בפה שלה: אני אתן לאנשים שחייבים בידוד לנסוע ברכבת בכל מדינת ישראל.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי זאת מדינה דמוקרטית.

ינון אזולאי: אבל את המזגן יסגרו ברכבת.

ינון אזולאי: זה מה – – –

יואב קיש: אתם פושעים.

יואב קיש: אני אומר לך את זה.

יואב קיש: אם זאת הסיבה, אתם פושעים.

יואב קיש: לא יכול להיות שקבינט הקורונה מנוהל על ידי גברת, שרת חינוך, שמונעת חיסונים מילדים, שאומרת: אני מגינה על הילדים מהחיסונים.

יואב קיש: בנט, שוואללה, אומר, אני רוצה להילחם במתנגדי החיסונים – באה שרת החינוך שלו ואומרת, אני לא אתן לילדים.

יואב קיש: אני מגינה עליהם.

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: מי היה מאמין לדבר כזה?

יואב קיש: ושרת התחבורה אומרת שזאת דמוקרטיה; כל אחד יכול לנסוע ברכבת גם אם הוא צריך להיות בבידוד.

יואב קיש: אתם פשטתם את הרגל כל כך מהר, שאף אחד לא האמין שזה יקרה.

יואב קיש: לא האמין.

יואב קיש: אתם נתתם לקורונה פה להשתולל בגלל שאין לאף אחד את האומץ לקחת החלטות לטובת בריאות מדינת ישראל.

קארין אלהרר: תגיד, אתה אמיתי?

קארין אלהרר: אתה אמיתי?

יואב קיש: כן, אני אמיתי.

קארין אלהרר: כל הדלתא הזה נכנס אצלכם.

יואב קיש: איך הדלתא הזה נכנס אצלנו?

קארין אלהרר: תגיד לי, אתה לא אמיתי?

יואב קיש: אנחנו נתנו לכם מדינה עם אפס תחלואה, אפס מאומתים.

יואב קיש: הדלתא הגיעה בדיוק באותה נקודת זמן.

יואב קיש: אני, יום אחרי, אמרתי לבנט – –

שלמה קרעי: קיבלתם מדינה – – –

יואב קיש: – – אל תעשה מסיבת עיתונאים בנתב"ג.

יואב קיש: הרי הוא עשה מסיבת עיתונאים.

יואב קיש: הוא הלך לשם.

יואב קיש: לא הייתה תחלואה אז.

יואב קיש: הוא לא עשה כלום.

יואב קיש: אני אמרתי לו: תסגור.

יואב קיש: אני אמרתי לו: זה הזמן.

יואב קיש: בקורונה נותנים מכה קשה בהתחלה, לא מחכים.

יואב קיש: אבל הוא לא עשה כלום.

יואב קיש: הוא היה סמרטוט.

יואב קיש: הוא רק הלך לנאום ולדבר.

יואב קיש: איך את מעיזה להגיד?

יואב קיש: קיבלתם מדינה נקייה מקורונה, במצב הכי טוב בעולם.

יואב קיש: תפסיקו לשקר.

קארין אלהרר: יואב, אם אני אסגור את כל המדינה לתמיד, אף פעם לא תהיה קורונה.

יואב קיש: אני אגיד לך דבר אחד, מה שצריך לעשות, וצריך להבין את זה: כשאתה מדינה מחוסנת, אתה חייב לעצור את הכניסות והיציאות.

יואב קיש: אתה לא יכול להמשיך לחיות במדינה מחוסנת – – –

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אבל לא עשיתם את זה.

אוריאל בוסו: – – –

יואב קיש: לא עשיתם.

יואב קיש: אני דיברתי על הבידוד.

יואב קיש: אתם יודעים שצריך – תקשיבי, זה פשוט מחדל אחרי מחדל.

יואב קיש: אנחנו יודעים שצריך לשים את האנשים בבידוד.

יואב קיש: במקום להביא לפה לכנסת את חוק הבידוד שהעברנו ולקבל אישור מוועדת חוקה, והיית עושה צימוד דיגיטלי לאנשים – אנשים צריכים לצאת מנתב"ג עם צימוד דיגיטלי, לא להיכנס לרכבת, וללכת הביתה לבידוד.

יואב קיש: ואת זה אמרתי מהיום הראשון – לא עושים.

יואב קיש: אתם לא עושים כלום.

יואב קיש: אתם יושבים בכיסאות שלכם, משחקים בנדמה לי, מפקירים את הביטחון הבריאותי של מדינת ישראל.

יואב קיש: וכששרת התחבורה סוף-סוף – הרי גם היא, לדעתי, בנורבגי – כשהיא סוף-סוף מגיעה לפה לתת תשובה אז היא אומרת לי: אנחנו מדינה דמוקרטית.

מנסור עבאס: לא, היא לא נורבגית.

יואב קיש: מה היא אמרה?

מנסור עבאס: לא, היא לא בנורבגי, שרת התחבורה.

יואב קיש: לא?

מנסור עבאס: היא חברת כנסת.

יואב קיש: אז היא באמת נמצאת פה.

אוריאל בוסו: אתמול בלילה היא לא הייתה, אולי עכשיו כן.

יואב קיש: אז קודם כול, אני מתנצל, היא לא נורבגית, היא ישראלית.

יואב קיש: אז זה קודם כול לזכותה אני חייב לומר.

שלמה קרעי: כנראה היא עושה מה שהיא רוצה.

יואב קיש: אני אומר, היא יושבת-ראש הסיעה שלה.

יואב קיש: היא כנראה החליטה – זה לזכותה.

יואב קיש: טוב מאוד, וזה חשוב.

יואב קיש: אני חושב שזה מאוד, כי מה שקרה – ואני עכשיו – –

קארין אלהרר: וואו, אפילו מחמאה.

יואב קיש: – – עוזב רגע את הקורונה וחוזר לכנסת, כי מזה התחלנו.

יואב קיש: תראי, את תגידי לי: אתם התחלתם.

יואב קיש: אני חושב שאנחנו ממש לא התקרבנו למה שאתם עושים פה.

קארין אלהרר: לא – – –

יואב קיש: נתתי דוגמאות על הוועדות, על כמות השרים.

יואב קיש: אתם מרסקים את הכנסת.

יואב קיש: זה משאיר שתי רשויות במדינת ישראל.

קארין אלהרר: זה הורס, זה הורס.

יואב קיש: יש לנו בג"ץ ויש לנו ממשלה.

קארין אלהרר: זה הורס לשמוע את זה מכם.

יואב קיש: הכנסת הזו הפכה להיות לא רלוונטית.

יואב קיש: באמת, אני אומר לך בכנות.

יואב קיש: אנחנו בוועדות לא משתתפים, כי אתם לא נותנים לנו ייצוג בוועדות.

יואב קיש: אנחנו עושים פה פיליבסטרים – –

קארין אלהרר: תגיד, אתה – – –

יואב קיש: – – ואנחנו לעומתיים כי אתם דורסים אותנו בכל דבר.

קארין אלהרר: אתה אמור לייצג ציבור.

קארין אלהרר: אתה לא עושה – – –

יואב קיש: אני עושה הכי טוב שאני יכול.

יואב קיש: אבל כשאתם מפעילים – –

קארין אלהרר: וזה שאתה, וזה שאתה – – –

יואב קיש: – – רוב של 61 נגד 59 ומונעים ייצוג בוועדות, הרי אתם בחיים – את יודעת שהולכים להקים ועדת בריאות עם תשעה חברים: שישה לקואליציה, שלושה לאופוזיציה, ואני לא יודע אם לליכוד יש אחד מהשלושה האלה.

יואב קיש: זה נראה לך באמצע משבר קורונה?

יואב קיש: עכשיו, הייעוץ המשפטי מתנגד לזה, מתנגד.

יואב קיש: זה אתם, קארין.

יואב קיש: את עושה את זה, הממשלה שלך.

יואב קיש: חשבתי שיש בך קצת מצפון.

יואב קיש: נראה לך הגיוני?

יואב קיש: עכשיו, את מי שמים בראש הוועדה?

יואב קיש: את יו"ר הקואליציה עידית סילמן, שגם ככה עסוקה, אבל היא רוצה את הבריאות.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי היא באה מקופת חולים.

יואב קיש: היא הייתה סמנכ"לית שיווק באחת הקופות.

יואב קיש: חשוב לה.

יואב קיש: את יודעת מה היה קורה אם מישהו מהליכוד היה עושה דבר כזה, היה בא – – –

ינון אזולאי: – – – הקליטה?

יואב קיש: מה?

יואב קיש: אני לא יודע.

יואב קיש: אמרו לי שהיא לא הקליטה אתמול.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: עזוב.

יואב קיש: אני לא מתייחס לזה.

יואב קיש: אבל תארי לך, אם מישהו מהליכוד או אם מישהו מש"ס, שהיה בא מאיזה סקטור, היה לוקח את הסקטור הזה לוועדה פרטית שלו, שם יחס של 3:6, עומד בראשות הוועדה – – –

קארין אלהרר: יואב, יואב.

יואב קיש: די כבר.

יואב קיש: מה את רוצה שאני אגיד לך?

יואב קיש: אל תבואי.

יואב קיש: אין לך מה לומר.

קארין אלהרר: זה לא קרה אף פעם?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: זה לא קרה אף פעם.

יואב קיש: ככה זה לא קרה אף פעם.

קארין אלהרר: – – – בצדק חלוקתי, לא קרה אף פעם.

יואב קיש: לא קרה אף פעם.

יואב קיש: גם בצדק חלוקתי, יחסי הכוחות, שמרנו עליהם, והייתה ועדה של 15, 17.

יואב קיש: אני יכול להביא לך את המספרים.

יואב קיש: את יודעת מה, אני אביא לך את המספרים.

יואב קיש: אם אתם תיתנו ייצוג הולם בוועדות, כל האירוע ישתנה.

יואב קיש: והרי על מה זה נפל?

יואב קיש: ממה נפשך, כמו שאומרים?

יואב קיש: אנחנו ביקשנו פער של אחד של בוועדת כספים.

יואב קיש: לא היינו מוכנים לוותר.

יואב קיש: אתם רוצים שניים.

יואב קיש: על זה הוא נפל.

יואב קיש: עכשיו, תביני את האבסורד.

יואב קיש: קיבלתם שניים בחוקה, קיבלתם שלושה בבריאות, השערורייה – כספים: באמת, לקראת התקציב אמרנו שאנחנו לא מוכנים לוותר.

יואב קיש: וגם אתם לא.

יואב קיש: אתם מנצלים את הבריונות הפוליטית שלכם בשביל להרוס את הכנסת.

יואב קיש: אני אומר לך, צר לי, חשוב לי הבית הזה.

יואב קיש: לכולנו חשוב.

יואב קיש: יש במדינת ישראל היום – מה שהיה תמיד זה שלוש רשויות, ויש שתיים, יש ממשלה ויש בג"ץ.

יואב קיש: הכנסת היא ת"פ של הממשלה, לא רלוונטית לכלום.

יואב קיש: עכשיו, מה הבעיה?

יואב קיש: שמה שאתם עשיתם עכשיו – – –

קארין אלהרר: – – – יואב – – –

יואב קיש: קארין, מה שאתם עשיתם עכשיו – – –

קארין אלהרר: מעולם הכנסת לא הייתה ת"פ של הממשלה.

יואב קיש: מה שאתם עשיתם עכשיו – –

קארין אלהרר: מי המציא את השיטה הזאת, יואב?

יואב קיש: – – אתם ריסקתם – הינה, אני אמרתי שתגידי: מי המציא.

יואב קיש: הינה, אני אומר לך: מעולם לא עשינו את הדברים האלה שאתם עושים.

יואב קיש: מעולם.

יואב קיש: נורבגי, גם כשאנחנו עשינו בליכוד – 36 מנדטים – אנחנו הגבלנו את עצמנו לשלושה נורבגים, והשתמשנו באחד.

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: אנחנו לא עשינו את זה מעולם.

יואב קיש: זה היה כחול לבן שהיה להם קשה.

יואב קיש: אנחנו מאמינים בכנסת.

יואב קיש: ולעומת זאת, אתם בחודש וחצי הזה ריסקתם את הכנסת.

יואב קיש: די, עזבי, למה אני צריך לדבר איתך על שחיתות.

יואב קיש: ראש המפלגה שלך הרי זה כל הצחוק של כל הסרטים.

יואב קיש: הוא יושב פה ואומר על הנורבגי, ואומר: דיל בין גנבים.

יואב קיש: עזבי, אתם צבועים.

יואב קיש: אני, אין לי מה, אני מאמין בך אישית, אבל כל המפלגה שלך, רוב המפלגה שלך, כולם צבועים, כולם שקרנים, מרסקים פה את הדמוקרטיה.

יואב קיש: ומה שחבל לי – – –

קארין אלהרר: יואב.

קארין אלהרר: יואב.

יואב קיש: מה שזה שחבל לי – שזה לא יחזור.

קארין אלהרר: לא מתאים לך.

יואב קיש: קארין, זה לא יחזור.

קארין אלהרר: זה לא מתאים לך.

יואב קיש: אבל זו האמת.

יואב קיש: זו האמת.

קארין אלהרר: אני אומרת לך, זה לא מכבד אותך.

יואב קיש: אבל זו האמת, קארין.

קארין אלהרר: חבל שבן אדם טוב – – –

יואב קיש: אני אומר לך את האמת.

יואב קיש: אני יודע שקשה לך לשמוע את האמת.

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: לומר לי שזה לא מכבד אותי שאני אומר את האמת – האמת תמיד מכבדת את אומרה.

יואב קיש: אני לא מכיר מצב שלא.

יואב קיש: כל מה שאמרתי פה זה אמת לאמיתה.

יואב קיש: קשה לך לשמוע את זה.

יואב קיש: ולבוא ולתקוף אותי ולהגיד לי שזה לא מכבד אותי, אני לא מקבל את זה.

יואב קיש: האמת מכבדת את אומרה.

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: והינה, אני אמרתי בעצמי.

יואב קיש: יאיר לפיד הוא זה שעמד פה ואמר את הדברים שאמר.

יואב קיש: דיל בין גנבים – אלה לא מילים שלי, אלה המילים שלו.

יואב קיש: והוא היום יושב בכיסא שהוא קרא לו כיסא של גנב.

יואב קיש: אז זה לא מכבד אותי לומר?

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: זה לא מכבד אותי לומר את זה?

קארין אלהרר: מי התחיל את האירוע הזה?

קארין אלהרר: יאיר המציא – – –

יואב קיש: אני אמרתי לך שאת תגידי לי שאנחנו התחלנו.

קארין אלהרר: אבל זה – – –

יואב קיש: זה נכון.

יואב קיש: זה נכון.

יואב קיש: אבל אנחנו מעולם לא עשינו את הדברים האלה.

מנסור עבאס: כן.

יואב קיש: אה, נגמר הזמן?

יואב קיש: עוד לא.

יואב קיש: אתה בדרך כלל יותר לארג'.

מנסור עבאס: כן – – –

קארין אלהרר: – – –

יואב קיש: אתה בדרך כלל יותר לארג'.

מנסור עבאס: יאללה, משפט.

יואב קיש: אני קודם כול כן רוצה לומר תודה לקארין, שלפחות באה ומדברת.

יואב קיש: ראינו את מרב מיכאלי, לא מוציאה מילה.

יואב קיש: ותאמיני לי, זה נושא ענייני.

יואב קיש: דיברתי איתך על תחנת היציאה בנתב"ג.

יואב קיש: קיבלתי תשובה.

מנסור עבאס: כן.

יואב קיש: זכותה להגיד, אני חולקת – היא מאמינה בתשובה שלה.

יואב קיש: אני, זכותי להתנגד.

יואב קיש: ככה זה צריך להתנהל.

יואב קיש: ואני חושב שבביזיון הזה שמתנהל פה, שאתם לא סופרים את האופוזיציה, דורסים את האופוזיציה, מי שמשלם את המחיר זה העם ישראל, שאיבד רשות אחת.

יואב קיש: אין לו יותר את הכנסת.

יואב קיש: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב קיש.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: 30 דקות.

מנסור עבאס: לא? 30.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: עד 30 דקות, בואו נגיד.

מנסור עבאס: בבקשה, כן.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חבר הכנסת, האמת, זה מה שנשאר – חברי.

ינון אזולאי: שלמה, אתה תורן מליאה?

ינון אזולאי: מטעם האופוזיציה.

שלמה קרעי: לא, אמרו לי – – –

ינון אזולאי: מה קרה, תגיד שבאת לכבד.

מנסור עבאס: נו, חשוב.

מנסור עבאס: תראה, ינון, חשוב, חובה שיהיה שר שיקשיב, אבל גם חשוב שיהיה נציג של האופוזיציה שיקשיב.

ינון אזולאי: כן, הינה.

שלמה קרעי: – – – אבל בשביל הפיליבסטר צריך לישון.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: אבל דוד אמסלם היה התורן הלילה.

ינון אזולאי: הוא גם היה.

ינון אזולאי: גם שלמה.

שלמה קרעי: אני גם הייתי.

מנסור עבאס: אה, גם היית חלק מהזמן.

ינון אזולאי: אני יודע שגם היושב-ראש היה, מנסור גם היה.

ינון אזולאי: אני לא יודע.

ינון אזולאי: אני הלכתי בלילה וראיתי אותו, קמתי עכשיו ואני רואה אותו.

ינון אזולאי: לא קמתי עכשיו, אני קמתי ב-05:30.

שלמה קרעי: הוא לא ראה אותי.

ינון אזולאי: טוב.

ינון אזולאי: האמת, אני רוצה רגע להמשיך את חברי יואב קיש.

ינון אזולאי: הבוקר שמעתי את השרה קארין אלהרר.

ינון אזולאי: נראה לי, שזה היה אצל ערן בנימין, בבוקר.

ינון אזולאי: קודם כול, התראיינת יפה, אני חייב לפרגן.

קארין אלהרר: תודה רבה.

ינון אזולאי: אבל אני חייב – גם על השאלות שלו באת ואמרת תשובה.

ינון אזולאי: שאלו אותך על הנורבגי.

ינון אזולאי: והשרה אמרה – תשמע, שלמה, זו תשובה מקורית, אבל באמת של פוליטיקאית.

שלמה קרעי: מי אמרה?

ינון אזולאי: השרה.

ינון אזולאי: שאלנו אותה מה זה, זה הנורבגי שאתם זעקתם.

ינון אזולאי: מה היא אמרה?

ינון אזולאי: זה בגלל האופוזיציה.

קארין אלהרר: לא לא לא – – –

ינון אזולאי: ב-07:28 בערך זה היה.

קארין אלהרר: אם אתה מביא דברים – – – אני מאוד אוהבת את הכנסת – – –

ינון אזולאי: חד וחלק.

קארין אלהרר: רק שנייה.

קארין אלהרר: אני משרתת ציבור – – –

ינון אזולאי: וגם לעבוד במשרד?

ינון אזולאי: במשרד שלך.

ינון אזולאי: לא, אבל את אמרת – – –

קארין אלהרר: ההתנהגות של האופוזיציה – – – 12, התחייבות שלי, לא הייתי מתפטרת.

ינון אזולאי: קודם כול, אני חייב להגיד לך שאני לא חושב שזה תלוי בך, זה תלוי ביאיר לפיד.

קארין אלהרר: לא – – –

ינון אזולאי: אני בעד הנורבגי – – –

קארין אלהרר: אני מתקנת אותך.

קארין אלהרר: אני ביקשתי להתפטר כי רציתי לעמוד במחויבות שלי.

קארין אלהרר: בסדר?

ינון אזולאי: אני רק אומר דבר אחד: אני בעד נורבגי.

ינון אזולאי: אני טוען שבשביל לעבוד טוב, כמו שאת אומרת – וזה לא משנה – להקדיש את הזמן שיכולים להיות שם.

ינון אזולאי: השאלה מי הנורבגי.

ינון אזולאי: הווי אומר, אם זה שר ללא תיק, עדיף שלא יהיה שר כזה וגם עדיף שלא יקבל; ואם זה סגן שר, שאנחנו יודעים שזה בדרך כלל ללא תיק – אלא אם כן יש מקרים מיוחדים שיש להם סמכויות ואז לתת להם; אם לא, שזה לא יהיה.

ינון אזולאי: אני בעד – הינה, שכשאנחנו נהיה שם, שלא יגידו – אני בעד נורבגי.

ינון אזולאי: אני חושב שזה דבר נכון, שהוא ראוי לתפקודה של הכנסת.

ינון אזולאי: יש בעיה אחרת שאני רואה, ששולחן הממשלה תמיד ריק, גם בהצבעות, ואני חושב שזה לא מכבד.

ינון אזולאי: זו הסתכלות, אבל אין מה לעשות, אני לא יכול לקבל גם את זה וגם את זה.

ינון אזולאי: בסדר?

ינון אזולאי: אני דווקא רוצה לצטט חלק מהחברים שלך על כל הנורבגי.

ינון אזולאי: הרי מה כתב יושב-ראש יש עתיד יאיר לפיד – היום הוא ראש הממשלה הרזרבי – שהיה ממובילי המאבק?

ינון אזולאי: מה הוא כתב?

ינון אזולאי: נראה לי שזה היה ב-2013: "לבזבז כספי ציבור זו לא יציבות.

ינון אזולאי: משרות שר הן לא משהו שמשתמשים בו בשביל לשחד את שותפיך הקואליציוניים" – הינה, הוא מדבר על שוחד – "אלא נועדו כדי לשרת את הציבור"; "ממשלה מנופחת היא שחיתות שלטונית".

ינון אזולאי: את זה אמר יאיר לפיד.

ינון אזולאי: מה הוא עוד כותב?

ינון אזולאי: באפריל 2019: "אין שום צורך בשר לענייני ירושלים; אין שום צורך בשר לענייני תפוצות, מדובר במחלקה במשרד החוץ; אין שום צורך בשר לענייני מודיעין, כי משרד הביטחון אחראי על המודיעין ומשרד ראש הממשלה על המוסד והשב"כ.

ינון אזולאי: אלה סתם משרדים – – – עכשיו נתניהו הולך להקים ממשלת ענק של 26 שרים ועוד שישה סגני שרים, כי זו הדרך שלו לפתור בעיות פוליטיות – לבזבז את הכסף של אזרחי ישראל, שעבדו קשה בשבילו, על כיבודים ופינוקים לפוליטיקאים שלא יעשו כלום".

ינון אזולאי: את כל זה כתב לא פחות מאשר ראש הממשלה הרזרבי יאיר לפיד.

ינון אזולאי: מה הוא עושה היום?

ינון אזולאי: ממנה סגני שרים, שם לו סגן שר במשרד האוצר, שהאמת אני לא יודע מה יש לו שם לעשות במשרד האוצר.

ינון אזולאי: הוא כתב ב-17 ביוני 2020 – כותב לפיד לשר מיכאל ביטון: "השר מיכאל ביטון, להיות שר ללא תיק במשרד הביטחון זה להודות שאין לך עבודה, אבל להתפטר מהכנסת כדי לפנות זמן לזה שתוכל להמשיך לא לעשות כלום – זה כבר לגמרי חסר בושה".

ינון אזולאי: אני עומד פה ואני מחייך, מצד אחד, ואני אומר: תשמע, זה היה מביך.

ינון אזולאי: מצד אחד אני מחייך על מה שאמר יאיר לפיד, ראש הממשלה הרזרבי היום.

ינון אזולאי: אגב, "ראש ממשלה רזרבי" זה מטבע לשון לא שלי, זה שלכם.

ינון אזולאי: נראה לי שאת מטבע הלשון הזאת טבע יושב-ראש הכנסת היום, שאני מאוד מעריך אותו, גם למדתי ממנו הרבה, מיקי לוי.

ינון אזולאי: בוועדת הכספים למדתי ממנו הרבה, אני תלמיד שלו בעניין.

ינון אזולאי: כשאני רואה את הדברים האלה שאומר מי שהיום הוא שר החוץ, והוא מינה לעצמו סגן, תשמע, זה פשוט בושה להסתכל על הדברים היום ולהאזין למה שהיה כשהם עושים את זה היום בשיא החוצפה, בשיא העזות.

ינון אזולאי: לכן אני אומר היום שאני לא תוקף את החוק הנורבגי.

ינון אזולאי: גם אנחנו השתמשנו בחוק הנורבגי, הוא ראוי ונכון, אבל אני תוקף את אותם אלה שתקפו ולא חשבו צעד אחד קדימה.

ינון אזולאי: וגם היום הם לא חושבים צעד אחד קדימה.

ינון אזולאי: אלי אבידר זה פרוטקשן לשמו.

ינון אזולאי: אין שום מילה אחרת על הדבר הזה.

ינון אזולאי: לבוא ולהגיד, אם אני לא אקבל שר אני לא אצביע בתקציב – ולתת לו?

ינון אזולאי: כולכם שותפים לזה.

ינון אזולאי: כולם, כל ראשי הסיעות, כל ראשי הסיעות שלכם וראשי הממשלות שלכם וכולם שותפים לכך.

ינון אזולאי: אתה לא מגיב, כבוד היושב-ראש מנסור, כי נראה לי שאתה לימדת אותו את השיטה איך עושים את זה.

ינון אזולאי: אבל הוא למד את השיטה – לא, אתה יודע לעשות את זה בצורה אלגנטית.

ינון אזולאי: הוא עדיין לא יודע לעשות את זה בצורה אלגנטית.

ינון אזולאי: אתה היית עושה, ואתה עדיין עושה.

ינון אזולאי: תשמע, אתה מוציא מה שאתה רוצה, אבל אם היית חרדי, תדע לך – שים כיפה על הראש, אתה תראה שקורעים אותך בתקשורת.

ינון אזולאי: התקשורת זו הצביעות הכי גדולה שיש.

ינון אזולאי: תסתכל איך שהם תקפו אותנו אז, תסתכל על מיליארד שקל – זה אפילו לא מיליארד – שהחרדים היו מקבלים, ובשביל מה, בשביל הילדים שלנו, כמו כולם.

ינון אזולאי: היית שומע את כולם: סחטנים, גנבים, שוחד פוליטי.

ינון אזולאי: התקשורת, לא אנשים; עזוב את הפוליטיקאים שפה שהיו אומרים את זה.

ינון אזולאי: היום שותקים.

ינון אזולאי: כשמנסור לוקח זה בסדר.

ינון אזולאי: כשאתה לוקח חצי מיליארד ומחלק אותם לחבר'ה זה בסדר.

ינון אזולאי: זה חצי מיליארד כסף קואליציוני?

ינון אזולאי: אגב, יאיר לפיד אמר שאצלו לא יהיו כספים קואליציוניים.

מנסור עבאס: – – –

ינון אזולאי: – – – אצלו לא יהיה.

קארין אלהרר: – – –

ינון אזולאי: מה זה משנה, בממשלה שהוא נמצא בה, הוא ראש ממשלה רזרבי, הוא אמר שבממשלה שלו לא תהיה.

ינון אזולאי: תסתכלי על מה שהוא אמר, לא אצלו במפלגה שלו.

ינון אזולאי: וחכי, עדיין לא נחשפו הכספים הקואליציוניים – – –

קארין אלהרר: אגב, מעולם – – –

ינון אזולאי: למה את צריכה כספים קואליציוניים אם הכול אצלכם בכיס?

ינון אזולאי: למה אתם צריכים, למה?

ינון אזולאי: נתתם לשר האוצר, ראש הממשלה הכלכלי, ראש המאפיה אביגדור ליברמן – הוא ראש מאפיה.

ינון אזולאי: תשימי לב, אני בחיים לא מדבר פה על בן אדם מילה, לא השתמשתי ב"שקרן" ולא ב"גנב", אבל הוא מתנהל כראש מאפיה.

ינון אזולאי: ואני אתן לך שתי דוגמאות – – –

קארין אלהרר: תקשיב, אתה בן אדם של כבוד – – –

ינון אזולאי: אז אני אומר לך, דווקא בגלל שאני בן אדם של כבוד, אני בחיים לא אמרתי פה לא על ראש הממשלה לא "גנב", לא "מושחת", לא "נוכל" – לא משתמש.

ינון אזולאי: אבל מי שמישהו מתנהג כראש מאפיה מותר לי להגיד, ואני אסביר לך: כשהיה עניין מעונות היום, כשהוא בא ופגע – הדבר הראשון שהוא עשה זה רפורמה במעונות היום.

ינון אזולאי: תסתכלי באיזו ציניות הוא מתנהג.

ינון אזולאי: הוא לוקח את זה ממי?

ינון אזולאי: מאותם לומדי התורה.

ינון אזולאי: זכותך, זו האג'נדה שלך, בסדר, עזבי את הדרך, אבל כשאתה בא ולוקח מהם ואתה מתכנן את זה בדיוק ביום שפאינה צריכה להיכנס, שהיא צריכה לקבל את גזר הדין שלה, ואתה מוציא את זה כדי שכל הכותרות יהיו שם – בסוף דחו את זה, בגלל שביתת הפרקליטים.

ינון אזולאי: אני התראיינתי באותו יום בתוכנית הכלכלית ב-103, ואמרתי לה אז – אמרתי לה: תראי, היום זה נדחה.

ינון אזולאי: ברגע שהוא יביא את זה עוד פעם, זה יהיה יום גזר הדין של פאינה.

ינון אזולאי: שבוע לאחר מכן הוא הביא והוציא את הספין הראשון: שתהיה לציונות הדתית אפשרות להגיש ולנו במגזר החרדי לא הייתה אפשרות.

ינון אזולאי: באותו זמן, באותו יום של גזר הדין של פאינה – והייתי אצלה, והיא אומרת: אתה צודק – מה הם עשו באותו יום?

ינון אזולאי: גם זה, וגם בשיא הציניות הוא אומר:

ינון אזולאי: אני לוקח מפה 55 מיליון, ולאן אני לוקח אותם?

ינון אזולאי: לגברים אלימים, לנשים מוכות.

ינון אזולאי: אם אני לוקח מהמגזר החרדי ונותן להם, זה לא ציניות?

ינון אזולאי: זה לא להתנהג כמאפיה, כמאפיונר?

ינון אזולאי: אז מה זה להתנהג כמאפיונר?

ינון אזולאי: אז הראה לו אלי אבידר מה זה: מה, אתה רוצה להתנהג איתי כמאפיונר?

ינון אזולאי: התנהג איתו בחזרה, ואמר לו: אני אראה לך איך מתנהגים.

ינון אזולאי: הוא לא רצה שיהיה שר – קיבל אותו שר, רוצה או לא רוצה.

ינון אזולאי: רק היה תנאי: שהוא צריך להתפטר, כדי שיקבל אצבע.

ינון אזולאי: אני לא משתמש במילים כאלה, אבל דבר כזה מקומם אותי, ואני מביא ראיות, ראיה אחרי ראיה.

ינון אזולאי: בשבוע שעבר הוא פרסם את רפורמת הכשרות.

ינון אזולאי: מתי הוא פרסם אותה?

ינון אזולאי: את יודעת מה קרה באותו יום שהוא פרסם אותה?

ינון אזולאי: אלכס ויז'ניצר, חבר טוב שלו, שהיה איתו בכול, נכנס מאחורי סורג ובריח.

ינון אזולאי: כל התקשורת הייתה על זה, ולא הייתה על אלכס ויז'ניצר.

ינון אזולאי: כל התקשורת הייתה – אם היית פותח ynet היית רואה איזו כותרת.

ינון אזולאי: ynet או ידיעות – אני לא זוכר, זה אותו דבר, אני פחות מתמצא בזה – משהו קטן.

קארין אלהרר: נראה שאתה מתמצא יפה.

ינון אזולאי: אני לא יודע, אבל כותרת קטנה הראו לי למטה על פאינה, והכול מרוח על המעונות יום.

ינון אזולאי: אז תגידי לי, זו לא תקשורת צבועה?

ינון אזולאי: הרי אם היה איזה מישהו מהימין או מישהו חרדי, חלילה, בכל הסיפור הזה במקום פאינה, לא היו מעונות, וגם אם היית מביא מהפך חברתי הכי גדול שיש – לא היינו רואים את זה.

ינון אזולאי: לא חסר במה להתעסק.

ינון אזולאי: יש לנו להתעסק עם בתי החולים; יש 630 מיליון שקל לבתי החולים הציבוריים.

ינון אזולאי: שבעת בתי החולים הציבוריים – יש לנו שלושה בנצרת, יש בירושלים את הדסה ויש את שערי צדק, יש מעייני הישועה ויש לניאדו – קחו אותם.

ינון אזולאי: יש הבטחה, הבטחה, הסכם חתום עם האוצר, לא נותנים להם.

ינון אזולאי: התלונן מנכ"ל הדסה שהוא לא יכול לקנות תרופות היום, עוד מעט הוא לא יכול לקנות מסכות.

ינון אזולאי: הוא לוקח בהשאלה מבתי חולים אחרים.

ינון אזולאי: אחות אחת ירדה למטה וקנתה תרופה למען חולה אפילפסיה.

קארין אלהרר: ינון, תגיד לי, זה חדש?

ינון אזולאי: כן.

קארין אלהרר: די, נו.

ינון אזולאי: אני קצת מכיר את זה, כי אני התעסקתי עם זה.

ינון אזולאי: את יודעת מה, זה חדש, ואני אגיד לך למה.

קארין אלהרר: ינון, אני טיפלתי בזה לפני שנתיים, מה אתה אומר?

ינון אזולאי: לא, אנחנו מדברים על משהו אחר.

קארין אלהרר: לא לא, אנחנו לא.

ינון אזולאי: לא לא, יש את ה-650 מיליון שהובטחו עכשיו, 630 מיליון שנחתם החוזה שלהם על ידי ישראל כץ.

ינון אזולאי: ועכשיו, שתביני, פקידי האוצר לא סופרים, אבל זה הזמן שהם יספרו.

ינון אזולאי: פקידי האוצר לא סופרים.

ינון אזולאי: את יודעת איך הם לא סופרים?

ינון אזולאי: היה בוועדת כספים – אני כחבר ועדת כספים, ולפני משהו כמו חודשיים, ביקשתי דיון על מעונות היום.

ינון אזולאי: התבחינים שנמצאים, רק צריך לפרסם אותם.

ינון אזולאי: התבחינים הרי נמצאים, צריך לפרסם אותם.

ינון אזולאי: הגיע פקיד מהאוצר, או אנשי מקצוע, איך שאתם קוראים לזה – – –

קארין אלהרר: אני הייתי איתך בדיון הזה.

ינון אזולאי: שמה?

קארין אלהרר: על מעונות היום, על התבחין שלא פרסמו והם מעכבים – – –

ינון אזולאי: לא, היה שם – אבל אני רוצה להגיד לך מה זה פקידי האוצר.

ינון אזולאי: אני לא זוכר אם היית שם, אבל גם אם כן, שהעם ידע.

ינון אזולאי: העלינו את הדיון הזה, שכולנו – הרי אנחנו גם רואים שעד עכשיו לא פרסמו.

ינון אזולאי: ברגע שכבר סיימו, ויש להם עוד שלושה-ארבעה חודשים – ובינתיים ההורים ב-1 בספטמבר, ואגב, המשפחות החרדיות מתחילות עוד שבועיים.

ינון אזולאי: עוד שבועיים הולכים לשלם מלא: 2,700–2,800 שקלים.

ינון אזולאי: אמר שר האוצר: התבחינים נמצאים?

ינון אזולאי: אמרו לו באוצר: כן.

ינון אזולאי: הוא אומר: אני מבקש לפרסם אותם עכשיו.

ינון אזולאי: אתה מגיע למשרד, זה לא צריך חתימת שר, שלח אותם למשרד הרווחה, הם יפרסמו אותם והכול בסדר.

ינון אזולאי: לא עשו כלום.

ינון אזולאי: לאחר שלושה שבועות חזרו – ביקשתי עוד דיון – וחזרו.

ינון אזולאי: שאלתי.

ינון אזולאי: מה אומר לי הפקיד באוצר?

ינון אזולאי: אנחנו מחכים לשר הבא שיבוא.

ינון אזולאי: אמרתי לו: תחת מי אתה עכשיו?

ינון אזולאי: הוא אומר: כרגע תחת ישראל כץ.

ינון אזולאי: אמרתי לו: מה זה אתה מחכה, אתה יודע כבר מי השר הבא?

ינון אזולאי: הוא אומר לי: עוד לא.

ינון אזולאי: אז אמרתי לו: אז מה זה אתה מחכה?

ינון אזולאי: כרגע יש לך שר?

ינון אזולאי: הוא אומר לי: כן, אבל אני מחכה לשר הבא.

ינון אזולאי: את מבינה מה זה כשאנחנו קוראים להם פקידים באוצר שהם מנהלים את המדינה?

ינון אזולאי: לזה אני מתכוון.

ינון אזולאי: לא מעניין אותם כלום.

ינון אזולאי: את יודעת מה, לפעמים אתה יכול להתפוצץ מהדבר הזה.

ינון אזולאי: הם מנהלים לנו את המדינה, והם ינהלו לך את המשרד.

ינון אזולאי: שלא תביני, את לא מנהלת את המשרד.

ינון אזולאי: אולי את רוצה לנהל, ואני מכיר אותך, את באמת אשת עשייה, אני באמת מפרגן, אבל אני יודע מה זה המשרדים האלה, אני באתי ממשרדים כאלה.

ינון אזולאי: הם מנהלים אותך, הם מנהלים את השרים, הם מנהלים את הלשכות.

ינון אזולאי: שר האוצר, יש בידו את הכוח.

ינון אזולאי: יש גם לו כוח מוגבל, אבל היום הוא הולך עם הרפורמות שלהם.

ינון אזולאי: תסתכלי, כל מה שפעם הם רצו והם רוצים, הוא זורם איתם.

ינון אזולאי: הוא זורם איתם.

ינון אזולאי: קחי את הרפורמה בחקלאות, הרפורמה של החקלאים.

ינון אזולאי: אני מסתכל על הרפורמה של החקלאים – אתמול היו אצלנו חקלאים בסיעת ש"ס.

ינון אזולאי: אגב, דובי אמיתי, אני חושב שהוא בא לכולם, כולם מכירים אותו.

ינון אזולאי: הוא לא ש"סניק.

ינון אזולאי: אני גם לא יודע מה הוא מצביע.

ינון אזולאי: הוא איש צבא, הוא עושה מילואים.

ינון אזולאי: השבוע הוא התראיין אצל רינה מצליח בדמעות.

קארין אלהרר: ראיתי.

ינון אזולאי: ואני מאמין לדמעות שלו.

ינון אזולאי: את יודעת למה?

ינון אזולאי: כי אני רואה אותו כשהוא בא לוועדת כספים ואיך הוא נלחם.

ינון אזולאי: למי הוא נלחם?

ינון אזולאי: הוא יכול ללכת הביתה מסודר.

ינון אזולאי: יש לו את המשכורת שלו, את העסקים שלו.

ינון אזולאי: הוא יכול להגיע הביתה, לילדים.

ינון אזולאי: ברוך השם, הכול בסדר.

ינון אזולאי: הוא יכול להיות בשקט.

ינון אזולאי: זו הציונות שלו, הוא מאמין בזה והוא נלחם.

ינון אזולאי: בנוסף לכול, הוא יודע מה זה חקלאים, הוא בא משם.

ינון אזולאי: הוא בוכה על הרפורמה הזאת.

ינון אזולאי: אני אומר, 800 שקל בשנה, 850 שקל בשנה, זה המון כסף.

ינון אזולאי: יש משפחות שזה הרבה כסף בשבילם.

ינון אזולאי: אני לא אומר שלא, לא מזלזל.

ינון אזולאי: במיוחד מהמקום ומהמגזר שמהם אני מגיע – ואני הייתי אברך 12 שנה.

ינון אזולאי: 12 שנה הייתי אברך.

ינון אזולאי: לצערי היום אני פה ולא אברך.

ינון אזולאי: אני אומר שזה לצערי, בפה מלא.

ינון אזולאי: הייתי מעדיף להישאר אברך, עם שמחת החיים, עם האושר שיש בתור אברך.

ינון אזולאי: אתה מרגיש שיש לך הכול בחיים.

ינון אזולאי: 2,500 שקל במקרה הכי גבוה שאתה יכול להגיע, והייתי מגיע גם ל-1,600 שקל – והיו לי ילדים.

ינון אזולאי: אגב, הייתי חי אז יותר טוב מאשר היום.

ינון אזולאי: תגידי, היום אתה חי ברמה; זו לא ברכה לחיות ברמה.

ינון אזולאי: אני טוען שלהסתפק במועט זו הברכה הכי גדולה שיש, בסדר?

ינון אזולאי: שלא יספרו, כמו – היה פה חבר כנסת רפורמי שאמר ש-90% מהתקציבים של החרדים, המדינה מסבסדת אותם.

ינון אזולאי: אתר משרוקית הוכיח לו שזה לא נכון, אז אני לא נכנס כרגע לזה.

ינון אזולאי: לכן אני אומר שאני לא חושב שיש פה בכנסת מישהו – מלבד אותם ח"כים חרדים שהיו שם – שהיה מוכן לחיות ב-2,000 שקל ושאשתי תרוויח עוד כמה אלפים, עם ארבעה, חמישה, שבעה, שמונה ילדים.

ינון אזולאי: אין אחד שמוכן.

ינון אזולאי: גם אם נגיד לו, בוא, תחיה על חשבון המדינה ב-3,000 שקל ותהיה מהבוקר עד הלילה אברך, אין אחד פה שמוכן.

ינון אזולאי: אנחנו רואים מה עושים פה כשנמצאים בלילות.

ינון אזולאי: הם אומרים: משוגעים, כמה זמן, אתם רק מדברים.

ינון אזולאי: מה אני בא להגיד?

ינון אזולאי: אז הכסף הזה הוא חשוב מאוד – אני לא מזלזל בו – אבל לפעמים אנחנו צריכים להסתכל על עצמנו ולהגיד מה זה "וחי אחיך עמך".

ינון אזולאי: אח שלי, אני צריך לדאוג לו; ולא משנה אם הוא חי לידי, הוא שכן שלי, לא משנה מאיזה מגזר הוא, לא משנה ממה הוא, יהודי, שאינו יהודי, דתי, שאינו דתי, חרדי.

ינון אזולאי: לא, זה לא משנה, צריך לעזור אחד לשני.

ינון אזולאי: כשהחקלאי צריך את העזרה הזאת, אנחנו, המחויבות שלו לשלם בשבילו.

קארין אלהרר: חד-משמעית.

ינון אזולאי: כולנו צריכים להירתם לעזור.

ינון אזולאי: היינו בקורונה.

ינון אזולאי: מה קרה בקורונה?

ינון אזולאי: היה מחסור.

ינון אזולאי: פעם אחת זה היה מחסור בביצים, פעם אחת חשבו מחסור בטישו.

ינון אזולאי: אתה רואה את כל העולם פתאום הולך עם טישו כמה ימים.

ינון אזולאי: אתה לא מבין מה קרה פה.

ינון אזולאי: למה מה קרה?

ינון אזולאי: אבל ראינו שרק סגרו את השמיים, היה מחסור.

ינון אזולאי: אנחנו רואים עכשיו שלהביא מכולה של כל מוצר, זה קפץ אולי – אדוני לא מעודכן – פי חמישה.

ינון אזולאי: אמר לי את זה יבואן של אופניים.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: יש משבר עולמי.

ינון אזולאי: יש משבר עולמי.

ינון אזולאי: והוא אומר לי: תשמע, לוקח פי חמישה – אני חושב שכך הוא אמר לי – פי חמישה לקחו להם.

ינון אזולאי: הוא אומר שבסופו של דבר זה מתגלגל עלינו כאזרחים, מתגלגל על האזרח המסכן.

ינון אזולאי: אני אומר דבר אחד: אנחנו נמצאים בשביל לעזור לשני, כל אחד מאיתנו, בשביל זה אנחנו חיים.

ינון אזולאי: וזה תלוי גם בנו.

ינון אזולאי: אולי היום באופוזיציה זה פחות תלוי.

ינון אזולאי: אני לא אומר שכשהיינו בקואליציה הכול היה ורוד.

ינון אזולאי: אני גם לא בא לומר מה עשינו ומה לא עשינו, כי גם אנחנו לא עשינו דברים.

ינון אזולאי: זה בסדר, גם אנחנו לא הספקנו דברים.

ינון אזולאי: היינו בשנה שלא היה תקציב, היינו בקורונה, הכול בסדר.

קארין אלהרר: אני מתקנת אותך.

קארין אלהרר: מתי היה התקציב האחרון שעבר?

ינון אזולאי: 2018, 2019.

ינון אזולאי: זה עבר ב-2018 כביכול.

ינון אזולאי: אני לא בא ואומר שאנחנו לא אשמים שהתקציב לא עבר.

קארין אלהרר: מחדל חמור מאוד.

ינון אזולאי: אני איתך בכך שהיה מחדל.

ינון אזולאי: זה נכון שלא עבר.

ינון אזולאי: עכשיו התקציב עובר?

ינון אזולאי: יש דברים?

קארין אלהרר: אינשאללה.

קארין אלהרר: בטח שיעבור.

מנסור עבאס: אתם תעזרו – – –

ינון אזולאי: אה, יש לך ספק?

ינון אזולאי: אם אני אתן לך רשימה ואתה מביא לי אותה, אנחנו נעזור לך.

ינון אזולאי: אתה תהיה המתווך.

ינון אזולאי: מה קרה לך, ניתן לך רשימה.

ינון אזולאי: תשמע, 53 מיליארד, ניתן לך עוד איזה מיליארד או שניים, ככה, שתשיג לנו, שיהיה 55 מיליארד.

ינון אזולאי: שלמה, 55, זה בסדר?

ינון אזולאי: זה מספר טוב, 55, לפי הגימטריות שאתה עושה שם?

שלמה קרעי: זה חמסה.

ינון אזולאי: חמסה.

ינון אזולאי: אנחנו נבקש ממך ואתה תעזור לנו, ותראה, יכול להיות שנעשה איזה הסכם ונצליח לעשות איזה – – – אני אומר, הרפורמה של החקלאים הזאת, האנשים האלה מסכנים.

ינון אזולאי: בסופו של דבר, אתה יודע מי לוקחים מהחקלאי?

ינון אזולאי: הרשתות.

ינון אזולאי: מרוויחים 200%, 300%.

ינון אזולאי: כמה עולה היום אבוקדו?

ינון אזולאי: לך תקנה אבוקדו, זה עולה 25 שקלים קילו.

ינון אזולאי: אתה חושב שאתה קונה יהלום.

ינון אזולאי: אמיתי, אתה חושב שאתה קונה יהלום.

ינון אזולאי: משפחה רגילה, נורמטיבית, לא יכולה לקנות היום אבוקדו.

ינון אזולאי: אז בהתחלה מה מספרים לך? לא, תקשיב, עכשיו זה לא העונה, אז קשה להשיג את זה.

ינון אזולאי: טוב.

ינון אזולאי: אתה מחכה לעונה – – –

מנסור עבאס: נכון.

ינון אזולאי: אגב, היום אתה בכלל לא יודע מתי העונה כי כל פעם אומרים לך שזה לא העונה.

ינון אזולאי: אם הפרי הוא כל השנה, אז אתה לא יודע מתי העונה.

ינון אזולאי: כל פעם אומרים לך: תשמע, עכשיו זו לא העונה – ויש לך ב-25 שקלים אבוקדו.

ינון אזולאי: בכמה החקלאים מוכרים את זה?

ינון אזולאי: 8 שקלים, 7 שקלים.

ינון אזולאי: כשאתה מוכר את זה ב-7 שקלים – להגיע ל-25 שקלים?

ינון אזולאי: עזוב.

ינון אזולאי: הרשתות – עוד מעט יגיע לפה משק החלב, חוק משק החלב.

ינון אזולאי: היה הסכם בין הרפתנים, החקלאים, למשרד האוצר, שמורידים במחיר המטרה.

ינון אזולאי: למי בעצם הורידו את מחיר המטרה, אתה יודע?

ינון אזולאי: למי הורידו?

ינון אזולאי: לאותו חקלאי.

ינון אזולאי: רק לו.

ינון אזולאי: ואני אומר: ומה עם המחלבות?

ינון אזולאי: לא, המחלבות אי-אפשר להוריד להן.

ינון אזולאי: מה קרה?

ינון אזולאי: מורידים לחקלאי.

ינון אזולאי: תמיד למי הולכים להוריד?

ינון אזולאי: לאותו חקלאי, לאותו מסכן.

ינון אזולאי: אני אומר להם: למה?

ינון אזולאי: תבואו ותורידו את זה גם למחלבות.

ינון אזולאי: אמרו שזה לא ייקר את העסק.

ינון אזולאי: אמרתי להם: תתחייבו עכשיו.

ינון אזולאי: זה הסכם לשלוש שנים פלוס שתיים, תתחייבו עכשיו לשלוש פלוס שתיים שהמחיר של מוצרי החלב המפוקחים לא יעלה.

ינון אזולאי: לא מוכנים להתחייב.

ינון אזולאי: תתחייבו שיהיה, לא מוכנים שיהיה.

ינון אזולאי: אבל אתה מוריד לו.

ינון אזולאי: מי מפסיד?

ינון אזולאי: החקלאי.

ינון אזולאי: החקלאי מפסיד בפירות, החקלאי מפסיד בירקות, החקלאי מפסיד בדברים האלה.

ינון אזולאי: אנחנו צריכים לעזור להם, כי אני חושב שבסופו של דבר החקלאים האלה, איפה הם נמצאים?

ינון אזולאי: הם נמצאים בפריפריה הכי פריפריה.

ינון אזולאי: הם נמצאים בגבולות, הם נמצאים בדרום הארץ.

קארין אלהרר: צודק.

ינון אזולאי: שם צריך לעזור להם.

ינון אזולאי: אני אומר לך, צריך גם לעזור לחקלאים שמביאים את הטרפש – אה, מנסור?

ינון אזולאי: את יודעת מה זה טרפש?

ינון אזולאי: זה כמהין.

ינון אזולאי: זה עולה איזה 100 שקלים לקילו.

קארין אלהרר: – – –

ינון אזולאי: מי שרואה את המרוקאים אוכלים אותם, חושב שהוא אוכל יהלומים.

ינון אזולאי: הם סופרים לך אותם בצלחת.

קארין אלהרר: – – – מחיר של יהלומים, לא.

ינון אזולאי: אני יודע מה זה להביא לסבתא שלי, להביא לה את הטרפש.

ינון אזולאי: אבל הם יודעים להביא את זה.

ינון אזולאי: יש את זה בנגב, כשיש ברקים טובים, מביאים אותם.

ינון אזולאי: השנה לא היה.

ינון אזולאי: אני לא יודע, היו ברקים, היו גשמים, ולא היה.

קריאה: – – –

ינון אזולאי: לא, אנחנו קוראים לזה טרפש, המרוקאים קוראים לזה טרפש – – – זה הבשר של העניים.

קארין אלהרר: באמת?

קארין אלהרר: זה העניים?

ינון אזולאי: כן, זה העניים, כי זה עם טעם של בשר.

ינון אזולאי: אבל צריך לנקות אותו טוב כי זה עם הרבה.

ינון אזולאי: צריך קודם כול לנקות אותו מהחולות ומהבוץ כשמביאים אותו.

ינון אזולאי: זה בתקופה של פסח.

ינון אזולאי: אם את מביאה דבר כזה למרוקאי, קנית אותו.

קארין אלהרר: מלא בחול.

ינון אזולאי: אז אנחנו לא מדברים על הטרפש, אנחנו מדברים על הפרי העדין הזה שכל ילד מהילדים שלנו רוצה לאכול, הירק, הביצים.

ינון אזולאי: מי לא צורך היום ביצים?

ינון אזולאי: אני מצפה – בשבוע שעבר עשו את הרפורמה הזו.

ינון אזולאי: שוב, הייתי במשרד החקלאות, ואמרו: זה לא על דעתנו.

ינון אזולאי: אז אם זה לא על דעתם, ועושים רפורמות לא על דעתם, אני מאמין ומאוד מקווה שכשיגיעו למשרד שלך, יספרו לך מה עושים שם ותוכלי להזיז שם דברים.

ינון אזולאי: כי אני בטוח שבמשרד שלך, במשרד התשתיות – נכון?

ינון אזולאי: אני לא טועה – – –

קארין אלהרר: אנרגיה, כן.

ינון אזולאי: אנרגיה, לא הייתה שרה לפני זה, זה שר.

ינון אזולאי: תיקנת אותו היום בבוקר.

ינון אזולאי: הייתי בדרך, שמעתי.

קארין אלהרר: נכון, יפה.

קארין אלהרר: האזנת רוב קשב.

ינון אזולאי: האמת, אני אוהב לשמוע אותו.

ינון אזולאי: הוא משתדל להיות אובייקטיבי מאוד.

קארין אלהרר: האמת, הוא אובייקטיבי.

קארין אלהרר: הוא לא עושה הנחות.

ינון אזולאי: כן, כן, אני חייב להגיד.

ינון אזולאי: מאוד.

ינון אזולאי: הוא שאל אותך שאלות קשות.

ינון אזולאי: וכשאני עליתי אליו גם אותי הוא שאל שאלות קשות.

ינון אזולאי: זה בסדר.

ינון אזולאי: זאת תקשורת הוגנת.

קארין אלהרר: זה בסדר גמור, ככה עובדת תקשורת.

ינון אזולאי: כך צריך להיות.

ינון אזולאי: איפה שרת התחבורה?

ינון אזולאי: פשוט חם לי פה.

ינון אזולאי: רציתי שהיא תדליק את המזגן, אם אפשר.

ינון אזולאי: עוד שלוש דקות אני מסיים, אם את יכולה.

ינון אזולאי: חברים, אני אומר, המטרה שלנו פה – באמת, עשו ממשלה מנופחת, עשו ממשלה מנופחת.

ינון אזולאי: כל אחד שיעשה מה שהוא רוצה, כל ממשלה תעשה מה שהיא רוצה.

ינון אזולאי: לוקחים כבר מהאזרחים, לוקחים מהעניים, אבל תעשו גם למען האזרחים.

ינון אזולאי: תעשו למען האזרחים.

ינון אזולאי: אם אתם רואים שהמצב עכשיו זה החולים – אגב, את מדברת איתי על הקורונה.

ינון אזולאי: יש תקנים בקורונה שעדיין לא סגרו אותם.

ינון אזולאי: הרי אמרו שמפטרים אותם.

ינון אזולאי: היו 200 תקנים, צריך להחזיר אותם.

ינון אזולאי: עדיין לא כולם קיבלו את הבשורה הזו.

ינון אזולאי: אני מדבר איתך על בתי החולים בפריפריה.

ינון אזולאי: מצב בתי החולים בפריפריה – בכל יום מתפרסמים עוד ועוד מחקרים שהתמותה שם גדולה יותר.

ינון אזולאי: בפריפריה, הרופאים, עם כל הכבוד, פחות טובים.

ינון אזולאי: לא שהם פחות מומחים, בואו נקרא לזה כך.

ינון אזולאי: הרופא עצמו עושה את המקסימום, אבל אנחנו רואים עד כמה הרפואה במרכז טובה יותר.

ינון אזולאי: זה לא צריך להיות כך.

ינון אזולאי: למה האישה בקרית שמונה – – –

קארין אלהרר: יש רופאים מצוינים בפריפריה.

ינון אזולאי: אני אומר, יש רופאים מצוינים.

ינון אזולאי: לא משלמים להם מספיק, המשמרות שלהם כנראה לא מספיקות.

ינון אזולאי: יש פערים, יש פערים, אנחנו רואים את זה.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים כמה זמן לוקח לקבל תור בפריפריה.

ינון אזולאי: אנחנו רואים את כל מכוני ה-MRI – אין עדיין בכל בתי החולים.

ינון אזולאי: אלו דברים מינימליים, שאני חושב שמגיעים גם לאותם אלה שחיים בפריפריה.

ינון אזולאי: אני גרתי בעכו.

ינון אזולאי: גדלתי בעכו.

ינון אזולאי: היה שם בית חולים מלבן – היום בית חולים גליל מערבי.

ינון אזולאי: זה בית חולים ענק, שמשרת את כל האוכלוסיות.

ינון אזולאי: לבית החולים הזה היו כמה משברים.

ינון אזולאי: וגם עכשיו הם זועקים לעזרה.

ינון אזולאי: שר הבריאות ניצן הורוביץ מעמיד עכשיו אולטימטום, שאם לא – הוא לא מעביר את התקציב.

ינון אזולאי: לצערי, אני אומר לך שהוא יעביר את התקציב גם מבלי שייתנו לו את זה.

ינון אזולאי: זה ברור לי.

ינון אזולאי: זה ברור לי.

ינון אזולאי: אני אומר לך, כי אם הוא באמת יעמוד במילה שלו, אין תקציב.

ינון אזולאי: חד וחלק.

ינון אזולאי: אני מציע לכם, וההצעה שלי הייתה דווקא – – –

מנסור עבאס: ינון, עכשיו הוא כבר חודש וחצי – – – כולם רואים שמערכת הבריאות – – –

ינון אזולאי: קודם כול, אמרתי מראש בהגינות: לא עשינו את הכול טוב, ולא הצלחנו לעשות את הכול, וגם אתם לא תצליחו לעשות הכול.

ינון אזולאי: זה ברור לי.

ינון אזולאי: אי-אפשר לתקן הכול ביום אחד.

ינון אזולאי: אני לא מאלה: תעשו עכשיו, תהפכו את העולם – הכול.

ינון אזולאי: אני לא במקום הזה, אבל אני במקום שאומר: כן לעשות דברים שאפשר.

ינון אזולאי: אם אנחנו מדברים על התקנים של הקורונה ועל זה שצריך להביא אותם עכשיו, אסור לחכות.

ינון אזולאי: צריך להמשיך את התקנים של הקורונה.

ינון אזולאי: אסור להחזיר אותם; צריך לא להפסיק אותם.

ינון אזולאי: זה מה שצריך לעשות.

קארין אלהרר: צודק.

ינון אזולאי: תסתכל מה קורה כל יום.

ינון אזולאי: היום למעלה מ-2,000 מאומתים.

ינון אזולאי: למעלה מ-2,000 מאומתים.

ינון אזולאי: במגזר הערבי ובמגזר החרדי עדיין, כרגע, ברוך השם, זה בסדר.

ינון אזולאי: חכה, עדיין לא ראינו מה קורה מסוף שבוע עם טורקיה, אנחנו עדיין לא יודעים.

ינון אזולאי: אתמול הגיעו 40 מאומתים מטורקיה.

ינון אזולאי: במגזר החרדי, רק תראי תקשורת, פרסם ערוץ 13 – 235 מאומתים במגזר החרדי בבתי הספר, התפרצות.

ינון אזולאי: גם אני, כשאני שומע על 235 ילדים בבתי ספר – התפרצות.

ינון אזולאי: בצלאל קאהן וצבי טסלר, שהם כתבים חרדים, בדקו את הנתונים.

ינון אזולאי: אז קודם כול זה לא במגזר החרדי.

ינון אזולאי: יש פילוח שחלקם נמצאים בכלל בערי הפריפריה, בבתי ספר שהם תחת החינוך העצמאי או הרשת אבל הם לא מוגדרים כחרדים.

מנסור עבאס: אבל אתה לא צריך להצדיק את זה.

ינון אזולאי: לא, אין לי בעיה.

ינון אזולאי: אני לא מצדיק את זה שלוקחים ומכתימים מגזר מסוים.

ינון אזולאי: אני רוצה שיטפלו בכל אחד כאשר המחלה נמצאת בכל מקום, זה לא משנה.

ינון אזולאי: לא קמתי פה ואמרתי: החילונים הביאו הפעם את הקורונה.

ינון אזולאי: תאמין לי, כולם פה זוכרים את הפעם שעברה: החרדים הביאו את הקורונה, הערבים הביאו את הקורונה.

ינון אזולאי: אנחנו זוכרים את זה.

ינון אזולאי: הרי הכי פשוט להגיד היום: תשמע, החרדים לא טסו.

ינון אזולאי: אבל אל תדאג, כשיבואו לטוס לאומן, אז כולם יגידו: תשמע, החרדים הם אלו שהביאו להתפרצות הקורונה.

ינון אזולאי: יעשו גל חדש, וזה מה שמפריע לי.

ינון אזולאי: אם אתה רואה התפרצות קורונה לפני שלושה שבועות, כשלא היה אפילו מאומת חרדי אחד, ואתה רואה תמונה של חרדי ברקע, זו לא הסתה?

ינון אזולאי: אז מה זו הסתה, מה זו הסתה?

ינון אזולאי: זו תקשורת אובייקטיבית?

ינון אזולאי: אני אומר, תסתכלו על הדברים האלה.

ינון אזולאי: התקשורת שותקת ושותקת ובולעת ונותנת לכם.

ינון אזולאי: אני מקווה שאחרי מאה ימי החסד, הם יתחילו לבקר אתכם כי יש מה לבקר.

ינון אזולאי: אי-אפשר להגיד שאין מה לבקר.

ינון אזולאי: לצערי, התקשורת לא עושה עבודתה נאמנה.

ינון אזולאי: אבל אני מצפה מכם, השרים, שתעשו את עבודתכם נאמנה למען אזרחי מדינת ישראל, שמצפים מכם.

ינון אזולאי: אני לא יודע אם התקציב יעבור או לא יעבור, אבל לפחות תעשו השתדלות להביא דברים טובים לתקציב הזה, למען החולים והשכבות החלשות.

ינון אזולאי: לא ראיתי בהסכמים הקואליציוניים שום דבר שיכול לעזור לשכבות החלשות.

ינון אזולאי: מחר תראו שאנחנו מביאים חוק של הנחה במים וחשמל, שעליו אדבר מחר, לאותן שכבות חלשות, שהתנגדתם לו בוועדת שרים.

ינון אזולאי: התנגדתם לו.

ינון אזולאי: ולכן, אני בא וקורא מפה לממשלת ישראל.

ינון אזולאי: חפצי חיים – חיים פוליטיים, כמובן?

ינון אזולאי: תעשו למען מדינת ישראל, תעשו למען עם ישראל.

ינון אזולאי: כרגע זה לא נראה שזה הולך לכיוון הזה, לצערי.

ינון אזולאי: זה לא הולך לכיוון הזה, ולכן אנחנו פה, כדי שאנשים יבינו שאנחנו פה בשביל להפיל את הממשלה, כי אנחנו חושבים שהממשלה הזו לא טובה לאזרחי מדינת ישראל.

ינון אזולאי: אנחנו פה בשביל לעשות דברים טובים למען עם ישראל.

ינון אזולאי: אנחנו מעבירים פה לילות בשביל אזרחי מדינת ישראל, כדי שבסופו של דבר יקבלו את מה שמגיע להם.

ינון אזולאי: אנחנו ניאבק גם מהאופוזיציה, ונביא גם הישגים מהאופוזיציה, למען מדינת ישראל.

ינון אזולאי: תודה רבה לך.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התוכנית לסיוע הכלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) (תיקון מס' 6), התשפ"א–2021, שהחזירה ועדת הכספים.

אלינור ימין: תודה.

מנסור עבאס: תודה, גברתי המזכירה.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת שלמה קרעי – שעה שלמה.

מנסור עבאס: ינון, בואו נפעיל את השעון כדי שנרוויח כמה שניות.

קריאה: – – –

מנסור עבאס: כן, בהחלט.

שלמה קרעי: לא הייתה לך ברירה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת – – –

קריאה: – – –

שלמה קרעי: לא, יש פה עוד כמה, לא?

שלמה קרעי: אף אחד.

שלמה קרעי: חברי חבר הכנסת.

שלמה קרעי: חבריי – אה, היושב-ראש?

שלמה קרעי: בסדר.

שלמה קרעי: אבל גם חבר כנסת הוא לא נורבגי.

שלמה קרעי: יש לנו נורבגית ויש שני חברי כנסת.

מנסור עבאס: המזכירה – – –

שלמה קרעי: גברתי המזכירה, סגנית המזכירה.

קארין אלהרר: הרשמת הפרלמנטרית.

שלמה קרעי: קארין, גברתי השרה, אף תירוץ ואף ביטוי ואף תנועת פנים כזו, שתזיז ותסיט בזלזול את הביקורת – – –

קארין אלהרר: אני יודעת, שלמה, העובדות לא מעניינות אותך.

קארין אלהרר: זה לא חדש.

שלמה קרעי: אף תנועת פנים, שתסיט בזלזול את הביקורת שאנחנו מטיחים כאן, לא תקהה את החוד של חיצי הביקורת הנוקבת.

שלמה קרעי: ומי כמוך יודעת?

שלמה קרעי: ישבתי איתך שנתיים בוועדות הכנסת.

קארין אלהרר: נהנית או לא?

שלמה קרעי: נהניתי מאוד – –

קארין אלהרר: יפה.

שלמה קרעי: – – ואפילו אמרתי כאן שהייתי נבוך לפעמים מהביקורת המוצדקת שהייתה, ולפעמים הייתי גם שותף לה, בניגוד לעמדת הקואליציה, והייתי אומר את דבריי, והייתי גם חוטף לפעמים, בכל מיני מקרים.

שלמה קרעי: אבל את, אחרי שנתיים של צדקנות וטהרנות ואיזו ממשלה מושחתת, הינה, רק בשבילך הבאתי שוב פעם את הדף הזה, ואני רוצה להקריא את מה שאת אמרת שוב פעם – –

קארין אלהרר: יאללה, תזכיר לי.

שלמה קרעי: – – לפני שנה, יוני 2020: "אם הייתם מוותרים על מספר שרים, היו יותר חברי כנסת".

שלמה קרעי: זה לא תקף לגביכם, גברתי השרה?

שלמה קרעי: אם הייתם מוותרים על מספר שרים – – –

קארין אלהרר: האמת, כן.

שלמה קרעי: יפה, תודה רבה.

קארין אלהרר: רגע, רגע.

שלמה קרעי: אבל.

קארין אלהרר: יש לי הצעה.

שלמה קרעי: לא, לא הצעה, עזבי.

שלמה קרעי: אנחנו אופוזיציה.

שלמה קרעי: אנחנו אופוזיציה, אנחנו לא – – –

קארין אלהרר: רגע, יש לי הצעה.

קארין אלהרר: אתה רוצה רק לבקר או אתה רוצה – – –

שלמה קרעי: לא, אני רוצה גם וגם.

שלמה קרעי: קודם לבקר, ואחרי שנבקר אפשר גם להיות – – –

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: לא, אני מוכן גם לשמוע, אבל הביקורת קודם כול צריכה להיאמר, ואני שמח שאת מודה בכנות, שאת מסכימה עם דברייך מלפני שנה.

שלמה קרעי: יש כאלה – – –

קארין אלהרר: אני מסכימה שצריך שהממשלה תהיה רזה.

קארין אלהרר: הצעתי היא שיצביעו יותר ליש עתיד, פעם הבאה תהיה ממשלה של 18 שרים.

קארין אלהרר: הלאה.

שלמה קרעי: את יודעת מה כתוב במצע יש עתיד?

ינון אזולאי: את יודעת למה?

ינון אזולאי: כי יאיר לפיד הפך להיות ראש ממשלה – – –

קריאה: איזה ינון זה, יאללה.

שלמה קרעי: לא, לא.

שלמה קרעי: תכף אני אספר לך.

שלמה קרעי: אני מתחיל להבין, חבר הכנסת אזולאי, מה הסיפור כאן של הממשלה הזו.

שלמה קרעי: תכף תבין.

קארין אלהרר: אה, יש סטורי?

שלמה קרעי: תכף תקבל את התובנה שלי למה הם נותנים לו להיכשל, למה הם יושבים מהצד.

שלמה קרעי: אבל גם מצע יש עתיד: תופעת השרים בלי תיק היא תופעה מגונה ובלתי מוסרית.

קארין אלהרר: יש לנו שר בלי תיק?

שלמה קרעי: בוודאי, אלי אבידר שר בלי תיק.

קארין אלהרר: אבל הוא לא שר של יש עתיד.

קארין אלהרר: הוא לא של יש עתיד.

שלמה קרעי: מה זה לא של יש עתיד?

מנסור עבאס: הוא אמור להחליף את השר אלעזר שטרן.

שלמה קרעי: עזוב, נו, מה?

שלמה קרעי: זה חתול בשק – אמור להחליף.

ינון אזולאי: אתה יודע למה הוא לא התמנה – – –

קארין אלהרר: אדוני היו"ר, עובדות לא מעניינות אותו.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: סליחה, אין לכם אחריות מיניסטריאלית?

קארין אלהרר: לא, תן לו, תן לו.

שלמה קרעי: אז בממשלה שלכם יכולים להיות מושחתים ולעשות מה שהם רוצים, אבל זה לא יש עתיד?

שלמה קרעי: אז הכושים יעשו את העבודה השחורה והמלוכלכת?

שלמה קרעי: אני לא מבין.

קארין אלהרר: הוא לא אמור להיות שר בלי תיק.

קארין אלהרר: אבל בוא נתקדם.

שלמה קרעי: יש שר בלי תיק.

שלמה קרעי: אלי אבידר – – –

קארין אלהרר: אבל הוא לא אמור להיות שר בלי תיק.

קארין אלהרר: בוא נתקדם.

שלמה קרעי: אה, לא אמור להיות.

קארין אלהרר: כן.

שלמה קרעי: אז מה בינתיים?

שלמה קרעי: בינתיים הוא שר בלי תיק, ובינתיים הוא גם נורבגי, כדי שהוא יוכל לעשות עוד יותר את הכלום שהוא לא עושה.

קארין אלהרר: הוא עוד פה, לא?

קארין אלהרר: הוא עוד פה.

שלמה קרעי: הוא עוד פה, אבל אנחנו צופי פני עתיד.

קארין אלהרר: אה, אוקיי.

שלמה קרעי: בעתיד הקרוב.

מנסור עבאס: בינתיים הוא לא שר.

שלמה קרעי: בשבוע הקרוב העניין הזה יסתיים.

מנסור עבאס: בחודש הבא.

שלמה קרעי: לא, לא, בשבוע הקרוב.

מנסור עבאס: לא, בחודש הבא.

שלמה קרעי: בשבוע הבא כבר אין מליאה, זה יסתיים עד סוף השבוע הזה.

ינון אזולאי: – – – החיסון השני.

שלמה קרעי: אנחנו בחודש עברי, החודש העברי מסתיים רק עוד שבועיים.

מנסור עבאס: אה, כן.

קארין אלהרר: אתה עושה ברית לילד שעוד לא נולד, אבל יאללה.

שלמה קרעי: רגע, אפשר להוציא מכאן כותרת שאת אומרת שהמהלך הזה עוד ייכשל?

שלמה קרעי: שאתם עדיין נאבקים כדי שלא יהיה כאן שר בלי תיק נורבגי בממשלה שלכם?

קארין אלהרר: אני אומרת שמי רוצה ממשלה רזה מאוד יצביע ליש עתיד.

קארין אלהרר: בפעם הבאה, ממשלה רזונת.

שלמה קרעי: ומי שרוצה ממשלה רזה מאוד ולא מושחתת, ולא נורבגית, ולא פריטטית, שיביא לליכוד 61 מנדטים.

שלמה קרעי: אין בעיות.

שלמה קרעי: על זה לא חשבת לפני שנה כשאמרת את כל חיצי הביקורת הנוקבת שלך.

קארין אלהרר: זה לא עבד.

קארין אלהרר: זה לא עבד, קרעי.

שלמה קרעי: מה זה לא עבד?

קארין אלהרר: היו לכם 36, מה עשיתם איתם?

קארין אלהרר: כלום ושום דבר.

קארין אלהרר: את התקציב לא העברתם.

שלמה קרעי: ונניח שתיקחי מתקווה חדשה שני מנדטים ונעביר אותם ללפיד, ועוד שני מנדטים מימינה, או שלושה, ונעביר ללפיד, ועוד מגנץ ארבעה מנדטים נעביר אליכם, ותהיו 30 – ישתנה משהו?

שלמה קרעי: המסגרת תשתנה?

שלמה קרעי: הסחטנות תהיה פחות?

קארין אלהרר: אם לא ננסה, לא נדע.

שלמה קרעי: נו, באמת.

ינון אזולאי: שלמה, אני רק מבקש להגיש בקשה לממשלה שהתורנית הקבועה תהיה השרה קארין אלהרר.

ינון אזולאי: היא נחמדה, שואלים, משתפת פעולה.

ינון אזולאי: תאמין לי, כיף.

ינון אזולאי: אני אומר לך את האמת, אי-אפשר לצעוק עליה, אי-אפשר, כי היא עונה לך לעניין.

ינון אזולאי: אני אומר לך, אני מבקש.

שלמה קרעי: קודם כול, אל תפרגן יותר מדי.

שלמה קרעי: היא לא עונה לעניין, אין לה תשובות.

שלמה קרעי: היא עונה לעניין, היא אומרת שהיא מסכימה, וזה גם נקרא תשובה לעניין.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: עצם הדו-שיח – – – לשבת פה – – –

שלמה קרעי: דבר שני, אני לגמרי מסכים.

שלמה קרעי: אני נהנה מאוד שהשרה אלהרר נמצאת כאן, אבל גם השר כהנא, שהיה איתנו בבוקר, גם הוא, שלוש שעות ישב איתי כאן וגם השיב לעניין.

קארין אלהרר: האמת, צפיתי בך בלילה.

קארין אלהרר: בבוקר הייתי בעבודה, אבל צפיתי בך.

קארין אלהרר: אין ספק שאתה נותן הופעות מרשימות.

שלמה קרעי: חן-חן.

שלמה קרעי: אתם גם עובדים וגם באים לכנסת – משהו מיוחד.

קארין אלהרר: היית מאמין?

קארין אלהרר: אתה לא – – –

ינון אזולאי: אבל השאלה היא אם את רואה אותו וגם עובדת?

ינון אזולאי: זו השאלה.

ינון אזולאי: איך את גם שומעת אותו וגם עובדת?

שלמה קרעי: לא, בלילה היא שמעה אותי.

שלמה קרעי: בבוקר היא עבדה והיום היא בכנסת.

שלמה קרעי: עושה שליחות ציבורית.

ינון אזולאי: התפטרה מהנורבגי – – – בלילות, אז היא יכולה – – –

שלמה קרעי: אולי תשתמשי בינתיים באלי אבידר, שיעשה את העבודה כשאת צריכה להיות בכנסת.

שלמה קרעי: אפשר שהוא יהיה הנער השליח שלכם לכל מיני משימות מכל המשרדים.

קארין אלהרר: – – – נפלת על אלי אבידר.

שלמה קרעי: נפלתי על אלי אבידר?

שלמה קרעי: זה הוא נפל עלינו, וטוב שנעלם מפה, וטוב שייעלם גם מהכנסת.

שלמה קרעי: הוא היה המצביא, המצביא המהולל של הפגנות האנרכיסטים בבלפור.

שלמה קרעי: כל שבוע טלפונים לראשי המארגנים.

קארין אלהרר: קרעי, יש לי הרגשה שאתה לא מחבב אותו.

שלמה קרעי: שאני לא מה?

קארין אלהרר: שאתה לא מחבב אותו.

שלמה קרעי: לא מחבב.

שלמה קרעי: כנראה שאת צודקת.

שלמה קרעי: יש לך תובנות מאוד מעמיקות.

שלמה קרעי: זה חשוב במשרד – איזה משרד?

שלמה קרעי: סליחה שלא עקבתי.

קארין אלהרר: תלמד, תלמד.

ינון אזולאי: תשתיות.

ינון אזולאי: אנרגיה ותשתיות.

שלמה קרעי: תשתיות.

שלמה קרעי: רק שלא תשאירו לנו את הגז באדמה, כמו החברה הקודמת שהייתה כאן עם שמיכה על הכיסא.

קארין אלהרר: קרעי, לא יפה

שלמה קרעי: היא רצתה להשאיר לנו את הגז באדמה.

שלמה קרעי: את חושבת שהיה לכם כל כך הרבה כסף לבזבז על ג'ובים ועל משכורות מושחתות לכל המקורבים שלכם אם הגז היה עדיין באדמה?

קארין אלהרר: מה שלום קרן העושר?

קארין אלהרר: מילאתם אותה?

שלמה קרעי: לא עקבתי אחרי זה.

קארין אלהרר: הבטחתם מיליארדים, איפה הם?

קארין אלהרר: חיפשתי.

קארין אלהרר: הגעתי למשרד – – –

שלמה קרעי: כמו שאת יודעת, אני לא מטפל בכל הנושאים.

שלמה קרעי: אני בוחר כאן את הנושאים שאני מעלה בנאום שלי.

קארין אלהרר: ביבי הבטיח מיליארדים לאזרחי ישראל לבריאות, לרווחה, מקרן העושר.

שלמה קרעי: והוא נתן?

שלמה קרעי: והוא נתן?

קארין אלהרר: איפה?

קארין אלהרר: הקופה ריקה.

שלמה קרעי: תגידי, את שמת לב איזו מדינה קיבלתם לידיים שלכם לפני חודש וחצי?

שלמה קרעי: שמת לב?

קארין אלהרר: קרן העושר, קרן העושר.

שלמה קרעי: מה זה חשוב מאיפה מגיע הכסף – מהגז, מקרן העושר?

שלמה קרעי: העיקר שאזרחי ישראל קיבלו את כל מה שהם היו צריכים.

שלמה קרעי: הוא לא חסך שקל – למובטלים, לעצמאים, למערכת הבריאות, לחסן את מדינת ישראל, להוציא אותה מהקורונה, להזניק את הכלכלה שלה.

שלמה קרעי: הוא לא חסך בכלום.

שלמה קרעי: היה מישהו שדרש ולא קיבל?

שלמה קרעי: דרישות מוצדקות?

שלמה קרעי: לא היה דבר כזה.

שלמה קרעי: אני ישבתי בוועדת הכספים – – –

קארין אלהרר: אני אפנה אותם אליך, תדבר איתם.

שלמה קרעי: לא, עכשיו תפני אותם אליכם, קארין.

שלמה קרעי: אנחנו עכשיו באופוזיציה.

קארין אלהרר: אה, אתה לא רוצה לטפל?

שלמה קרעי: לא, אני אשמח, רק את יודעת שזה לא בידיים שלנו עכשיו.

קארין אלהרר: איזה – – –

שלמה קרעי: אגיד לך עוד משהו לגבי הנורבגים האלה, השרה אלהרר.

שלמה קרעי: חשוב שתשמעי.

שלמה קרעי: אמרתי את זה בבוקר, אבל חשוב להדהד את זה שוב פעם.

שלמה קרעי: תחשבי שרבע מהכנסת הזו – קרוב לרבע מהכנסת – הם נורבגים.

שלמה קרעי: הם כמו פלקט, בלי עמוד שדרה, נטולי זכות מחשבה, נטולי עצמאות.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: רגע, אני מסביר.

שלמה קרעי: אין להם שיקול דעת.

שלמה קרעי: אם יעז כאן אחד מהנורבגים האלה לבוא ולהצביע נגד הממשלה, לבוא לעשות לא את מה שהממשלה רוצה, הרי מייד יחזירו את המנגנון לאחור והוא יעוף מהכנסת.

שלמה קרעי: זאת נראית לך הפרדת רשויות?

שלמה קרעי: זאת נראית לך רשות מפקחת שיכולה לבוא ולפקח על עבודת הממשלה?

שלמה קרעי: הרי אתם מנותקים.

שלמה קרעי: אתם הופכים את הכנסת לכלי שרת בידיים של הממשלה.

קארין אלהרר: תזכיר לי מי המציא את זה, כי אני לא זוכרת.

שלמה קרעי: קודם כול, מי המציא את זה – ההכרח לא יגונה, בסדר?

שלמה קרעי: ההכרח לא יגונה.

שלמה קרעי: זה היה במשורה, והליכוד לא השתמש בזה.

שלמה קרעי: למעט נורבגי אחד שהליכוד השתמש בו, לא היה שימוש.

שלמה קרעי: מי שהיה צריך את זה וזקוק לזה, וזה היה בגללן – כל הקמת הממשלה הרי הייתה בגלל משבר לאומי ועולמי שהיה – זה גנץ.

שלמה קרעי: גנץ השתמש, גנץ רצה – – –

קארין אלהרר: מתי המצאתם את זה?

שלמה קרעי: עוד לפני כן, אבל במשורה.

קארין אלהרר: ב-2015 לא היה משבר.

שלמה קרעי: לא, אבל עדיין היו 61.

שלמה קרעי: הייתה ממשלה צרה של 61 והיה מעט מאוד.

שלמה קרעי: השתמשו במספר נורבגים שאפשר לספור על כף היד, אם אני זוכר נכון, ולא בקרוב ל-25 או כמעט 30 נורבגים, שנגיע אליהם, בסופו של דבר.

שלמה קרעי: העובדות הן שיש כאן בכנסת כמעט 30 חברי כנסת שאין להם שיקול דעת.

שלמה קרעי: את יודעת שאני – ואת מכירה אותי טוב – בוועדת הכספים, בוועדות האחרות, כשהייתה לי ביקורת נגד השר, נגד שר האוצר, נגד הממשלה, אמרתי, ואפילו הגשתי הסתייגויות נגד הממשלה.

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: כי יש לי עצמאות, אני חבר כנסת – מנסור, עוד לא הספקתי לדבר אליך.

מנסור עבאס: אני חייב לרוץ לבית הנשיא.

שלמה קרעי: ראש הממשלה בפועל.

ינון אזולאי: מה יש בבית הנשיא?

ינון אזולאי: יש שם איזו עסקה?

שלמה קרעי: כחבר כנסת, כנבחר ציבור – – –

איתן גינזבורג: אהלן.

איתן גינזבורג: ושוב איתך.

איתן גינזבורג: שלום, גברתי השרה.

שלמה קרעי: מה זה, השעיתם את כל הסגנים, נשארתם פה רק אתה ומנסור, לסירוגין?

איתן גינזבורג: אני פשוט בודק מי הנואם – לפי זה אני בוחר את המשמרת שלי.

שלמה קרעי: חן-חן לך.

קארין אלהרר: כן, אמרתי לך, אתה כוכב.

איתן גינזבורג: היום ביליתי איתו כמה שעות בבוקר ושמעתי שיעורים ושמעתי שאלות מהציבור ומהקהל.

איתן גינזבורג: גם למדנו קצת על הבנקים וגם על עוד כל מיני נושאים – גם על הרבנות.

איתן גינזבורג: ועכשיו אני ראיתי שהוא פה.

איתן גינזבורג: אני ביקשתי באופן מיוחד.

שלמה קרעי: שעות הבוקר.

שלמה קרעי: כשיש לי שלוש שעות, אז יש זמן להרחיב ולפתח נושאים.

שלמה קרעי: עכשיו יש לנו זמן מאוד קצר.

איתן גינזבורג: 48 דקות זה too little.

איתן גינזבורג: אבל הינה, עצרתי לך, ועכשיו אני ממשיך לך.

איתן גינזבורג: אני אוסיף לך עוד דקה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: מה קרה, כמה שניות היו הולכות.

שלמה קרעי: הוא הוגן, קארין.

שלמה קרעי: דין פרוטה כדין מאה.

שלמה קרעי: כל מילה בסלע.

קארין אלהרר: כל הכבוד.

מיכאל מלכיאלי: זו קואליציה מתחשבת.

איתן גינזבורג: שימו לב, שימו לב, רבותיי, שימו לב, שימו לב לשעון – בבקשה.

שלמה קרעי: איזה יופי.

שלמה קרעי: כל הכבוד.

ינון אזולאי: זה כדי שלא יחבל בקואליציה של – – –

מיכאל מלכיאלי: אני יכול לומר שהייתי נוכח בזמן שהוסיפו לקרעי דקה.

איתן גינזבורג: אני עצרתי את השעון.

שלמה קרעי: אני רוצה להשלים את הנקודה הזו, השרה אלהרר.

שלמה קרעי: להבדיל ממך, להבדיל ממך, שכחברת כנסת היית יכולה לבוא, להביע עמדה, וגם לצאת נגד הקואליציה וגם לצאת נגד הממשלה בנושאים שהיו חשובים לך והיו מהותיים לטובת הציבור – נורבגי לא מסוגל לעשות את זה.

שלמה קרעי: הוא מנוע מלהרים אצבע.

שלמה קרעי: אומרים לו: תרים, תוריד, תרים, תוריד, קום, שב, תעלה, תרד.

שלמה קרעי: מה שאומרים לו, הוא עושה, כי אין לו שום יכולת להילחם ולהיאבק בעד הדברים שהוא מאמין בהם.

שלמה קרעי: זאת אומרת, הוא לא באמת נבחר ציבור – הוא סמי נבחר ציבור.

שלמה קרעי: הוא נבחר ציבור שלא נבחר באמת בבחירות, אלא כתוצאה מחוקים.

שלמה קרעי: משתי סיבות: גם כי הוא לא באמת נבחר, כי הוא לא נבחר בבחירות לכנסת; כשהתקבלו תוצאות הבחירות לכנסת הוא לא היה חבר כנסת – הוא נכנס באמצעות איזשהו מנגנון שיצרנו בחקיקה.

שלמה קרעי: וגם באופן מהותי הוא לא יכול לשרת את הציבור שבחר בו.

שלמה קרעי: הוא לא יכול להפעיל שיקול דעת כמו שהוא רוצה, או כמעט בכלל הוא לא יכול להפעיל שיקול דעת.

שלמה קרעי: הדבר הזה פוגע פגיעה אנושה במעמדה של הכנסת.

שלמה קרעי: פוגע, בעיניי, ביכולת הפיקוח של הכנסת על הממשלה.

שלמה קרעי: הדבר הזה צריך לעבור מן העולם.

שלמה קרעי: אם התחילו אותו כהכרח שלא יגונה, במספר מצומצם מאוד של כאלו, כשלא הייתה ברירה, זה הפך היום לאינפלציה.

שלמה קרעי: אין פה בכלל שרים שמגיעים.

שלמה קרעי: יש פה קרוב לרבע מהכנסת שהם כאלו, וזה דבר שפוגע פגיעה משמעותית, ואי-אפשר להשלים איתו ולהמשיך בצורה הזו.

שלמה קרעי: ולא רק זה.

שלמה קרעי: אפשר לראות מפלגות קטנות; אתם עד כדי כך – וכשאני אומר אתם, זה כולל גם אותך, אבל לא באופן אישי ונקודתי – אתם עד כדי כך שקרנים וצבועים שאחרי כל הטהרנות ואחרי כל העניין הזה, ואחרי כל ההבטחות, באה מפלגה של שישה מנדטים, תקווה חדשה, ולא רק שהם מסובבים את כולכם פה על האצבע הקטנה – אני הרי שומע; אני לא יודע אם את מעורה במה שקורה כאן בין הקואליציה לאופוזיציה.

שלמה קרעי: רוב הגורמים המרכזיים בקואליציה אומרים לנו בשיחות סגורות: אנחנו לא יודעים מה לעשות, אלקין לא מוכן להגיע לשום הסכמה, אלקין לא מוכן לעשות את זה בדרך הראויה.

שלמה קרעי: לא מוכן – הוא נלחם עם הייעוץ המשפטי של הכנסת, רב איתם.

שלמה קרעי: הוא מנסה לעשות הכול כדי לרמוס.

שלמה קרעי: איתן, כן, תברר קצת יותר, אולי אתה לא בעניין.

שלמה קרעי: אבל אתה יודע מה, גם אם תגיד עכשיו משהו – אותו אחד שדיבר איתי, למוחרת בבוקר שמעתי אותו בריאיון ברדיו מחמיא ומפרגן לאלקין.

שלמה קרעי: אז אני לא בונה על זה שאתם תאמרו את אשר על ליבכם כלפי חוץ.

איתן גינזבורג: עצרתי.

איתן גינזבורג: מכיוון שאני גם התבטאתי – בוא נגיד, לא התבטאתי, אבל הוציאו דברים שאמרתי מתוך ישיבה שבה הבעתי את דעתי על האופן שבו התנהלה הקואליציה, ואחר כך גם התבטאתי בתקשורת בנושא הזה; אני יכול לומר שאולי בהתחלה, מה שנקרא, היה קצת לחץ כלפיכם או הצעה קצת פחות מידתית, אבל נדמה לי שהיום כולם מסכימים – גם בתוך האופוזיציה, גם בכירי האופוזיציה – שההצעה שהועברה אליכם היא הצעה מאוד הגונה, מאוד הוגנת; אין אפשרות לסרב לה באמת.

איתן גינזבורג: אין באמת נימוקים.

שלמה קרעי: על מה אתה מדבר, איך הוגנת?

איתן גינזבורג: אין באמת נימוקים.

איתן גינזבורג: הייתה מחלוקת על הרכב שתי ועדות – רצון שלכם שיהיה תיקו בוועדת כלכלה ורוב של שניים בוועדת כספים ולא רוב של אחד – – –

שלמה קרעי: רוב של אחד.

איתן גינזבורג: רוב של אחד ולא רוב של שניים.

איתן גינזבורג: על כל זה, רק על שתי הנקודות האלו, כל ההצעה שניתנה – והיא הייתה הוגנת גם ביחס לוועדות, גם ביחס לוועדות המשנה, גם ביחס לסגנים, גם ביחס להעברות חוקים בוועדת שרים לחקיקה – את כל זה דחיתם בגלל סיפור הרכב הוועדות בשתי הנקודות שהרגע ציינתי.

איתן גינזבורג: לא נראה לי שזו עילה להחרים את פעילות הוועדות בכנסת.

איתן גינזבורג: לא נראה לי שזו עילה לתקוע וליצור כזה כאוס בתוך עבודת הכנסת.

שלמה קרעי: אז אני אגלה לך, אדוני היושב-ראש, בחוק האחרון – לא האחרון – שהגיע לוועדת הכספים בנושא של הביטוח הלאומי, לפני שבועיים-שלושה, ישבנו שם, ושר האוצר הביא חוק דרקוני, חוק שרמס מובטלים בני 67 ומעלה, ונשים יולדות, שלא יקבלו דמי לידה לפי השכר שלהן אלא לפי דמי אבטלה, שזה 70%, ועוד פגיעה באוכלוסיות חלשות.

שלמה קרעי: אם לא היינו בעלי משמעות ובעלי כוח בוועדות הכספים, שהיא הוועדה המרכזית, שהיא הוועדה שמטפלת בסופו של דבר בציבור שבחר אותנו, אם לא היה לנו כוח בוועדה הזאת, לא היינו יכולים להשיג בסופו של דבר את מה שהשגנו לציבור.

שלמה קרעי: אז בעיניך, אתה מציג את זה: או הפרש של אחד או הפרש של שניים, ובעינינו זה דבר מאוד מאוד מאוד מהותי, שימנע מאיתנו בצורה משמעותית להיאבק בוועדה הכי חשובה בכנסת הזו.

איתן גינזבורג: אבל לגיטימי שיש לקואליציה רוב.

איתן גינזבורג: זה היה גם בכנסות קודמות, שיש לקואליציה – – –

שלמה קרעי: בוועדת הכנסת כן – לא בוועדת הכספים.

איתן גינזבורג: לא, גם בכספים.

איתן גינזבורג: היה מצב שבו יש לקואליציה רוב של יותר מאחד – זה לגיטימי.

איתן גינזבורג: זה עדיין מאפשר לך הרבה מאוד פעילות – –

שלמה קרעי: לא כאשר הקואליציה צרה.

איתן גינזבורג: – – פרלמנטרית, וגם הישגים.

איתן גינזבורג: יושב פה ינון אזולאי, שהיה מרכז הקואליציה בוועדת הכספים, ועשה עבודה נהדרת, אבל הוא יודע את כל הכלים שיש לו כדי להשיג הישגים גם מתוך ועדת הכספים, גם מתוך האופוזיציה.

איתן גינזבורג: זה קרה בעבר.

איתן גינזבורג: אבל אני חושב שהדחייה של כל ההצעה, ההגונה – גם הייעוץ המשפטי בהתחלה אמרו, אתם הלכתם לקצה, ועכשיו אמרו שזו הצעה הגונה לכל הדעות; אני אומר לך מידיעה, ממקור ראשון, מבלי לחשוף את השמות, שגם אנשי האופוזיציה חושבים שזו הצעה הגונה.

איתן גינזבורג: כרגע אתם פועלים מתוך מקום של מאבק מול הממשלה ויהי מה, ולא משנה מה הנושא, וזה ממש לא ענייני.

איתן גינזבורג: ממש לא ענייני.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים שהכנסת תפעל, ואתם מונעים את פעולתה של הכנסת.

איתן גינזבורג: אני מזכיר לך שאנחנו כבר שלושה חודשים בכנסת לא מתפקדת באופן מלא.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אם תחזור על אותו נימוק מבלי להתייחס למה שאני עניתי לך, זה לא אומר שהנימוק יהפוך למוצדק יותר.

שלמה קרעי: אני חוזר ומסביר, ועדת הכספים – – –

איתן גינזבורג: אתה יכול להשיג הישגים עם רוב יותר קטן וגדול.

שלמה קרעי: לא, בוועדת הכספים, אם לא יהיה לנו כוח משמעותי, כמו שהציבור בחר – – –

איתן גינזבורג: והתיקו בכלכלה הוא גם משמעותי?

שלמה קרעי: קודם כול, התיקו בכלכלה הוא מאוד מאוד משמעותי, כי ועדת הכלכלה הייתה באופן – ואת יודעת את זה, קארין.

שלמה קרעי: לאיתן כבל, בכנסת העשרים, הייתה ועדת כלכלה עם רוב, לא עם תיקו.

שלמה קרעי: עם רוב.

איתן גינזבורג: כן, אבל צריך להגיד את האמת גם בקשר לזה, אדוני.

איתן גינזבורג: איתן כבל היה יושב-ראש הוועדה.

איתן גינזבורג: רוב החקיקה הרלוונטית והמשמעותית של הקואליציה הלכה או לוועדת הרפורמות או לוועדה המשותפת שלא בראשותו של איתן כבל.

איתן גינזבורג: העיד על זה דוד ביטן, העידו על זה אחרים.

איתן גינזבורג: ואתה יודע שוועדת הכלכלה הייתה ועדה דקלרטיבית ולא משמעותית.

איתן גינזבורג: מה שעבר לוועדת הכלכלה – – –

שלמה קרעי: ממש ממש לא.

שלמה קרעי: אני הייתי בדיונים האלה.

איתן גינזבורג: מה שעבר אליו היה אחרי שהוא הסכים לא לתקוע את החוק הרלוונטי.

איתן גינזבורג: זאת האמת.

שלמה קרעי: ממש ממש לא.

שלמה קרעי: ממש ממש לא.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: קודם כול, גם היום אתם יכולים לתת תיקו בוועדת הכלכלה, ואת מה שאתם לא רוצים – להעביר לוועדה אחרת.

איתן גינזבורג: אנחנו לא רוצים לקעקע את ועדת הכלכלה.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים שהיא תתפקד.

שלמה קרעי: ועדת הכנסת עדיין בידיים שלכם.

שלמה קרעי: אתם יכולים לעשות מה שאתם רוצים.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים שהוועדה תתפקד.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים ועדה מתפקדת, לא ועדה פריטטית.

שלמה קרעי: אתה יודע איך עושים את זה – בודקים; רואים אם הוועדה מתפקדת, אם ההרמוניה שבה להיות בין הקואליציה לאופוזיציה.

שלמה קרעי: אם לא, תמיד אתם יכולים – כמו שאנחנו עשינו בוועדת הקורונה לאנרכיסטית שעכשיו מובילה את קבינט הקורונה.

איתן גינזבורג: והייתה עוד הצעה, ששכחתי להגיד לך אותה, לבחון שוב את הרכבי הוועדות שביקשתם, את הרכבי שתי הוועדות האלה, אחרי העברת התקציב.

שלמה קרעי: אוי, נו, באמת.

איתן גינזבורג: אבל גם את זה דחיתם.

שלמה קרעי: סיפרתי את הסיפור בבוקר – או שהכלב ימות או שהפריץ ימות.

שלמה קרעי: זה בדיוק מה שאתם מנסים לעשות.

שלמה קרעי: אתם יודעים, עכשיו אכול ושתה כי מחר נמות – בואו נסדר את כל הג'ובים, בואו נדחה את כל מה שאנחנו לא רוצים לאחרי החגים.

שלמה קרעי: אם הממשלה – – –

איתן גינזבורג: לא.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: מה את אומרת, השרה?

קארין אלהרר: אין לנו עניין מחר למות.

שלמה קרעי: אין לכם עניין מחר למות.

שלמה קרעי: ברור לי.

שלמה קרעי: מבחינה פוליטית.

שלמה קרעי: אתם מבינים שיקיץ הקץ לא בעוד ארבע וחצי שנים – – –

איתן גינזבורג: אמר לך שר הדתות שארבע וחצי שנים זה מה שהוא – – –

שלמה קרעי: אתה בונה על זה.

איתן גינזבורג: לא, ציטטתי דברים בשם אומרם.

איתן גינזבורג: אז אתה לא בונה על זה.

איתן גינזבורג: הוא לא בונה על זה.

איתן גינזבורג: אני לא אמרתי שלא.

קארין אלהרר: זה לא עניין של מי בונה ומי לא בונה.

קארין אלהרר: אני אומרת שיש רצון להמשיך להיות.

איתן גינזבורג: נכון, אני מסכים.

שלמה קרעי: היום נתתי ליושב-ראש רעיון.

שלמה קרעי: אמרתי לו: אנחנו מוכנים, כדי להסית את הממשלה הכושלת הזאת, שלא מצליחה לעשות כלום, ותכף נדבר גם על זה – לא לעמוד בשום אתגר – – –

קארין אלהרר: יחסית ללא עושה כלום, עושה לא רע.

שלמה קרעי: את יודעת מה, בשבילך אני אספר סיפור על מישהו שעושה לא רע.

שלמה קרעי: את מרשה לי לספר סיפור?

שלמה קרעי: אני אספר סיפור.

קארין אלהרר: אני יכולה לעצור אותך?

איתן גינזבורג: זה מספר שנקרא "אוצרותינו".

שלמה קרעי: "אוצרותינו".

איתן גינזבורג: זה על פרשת השבוע.

קארין אלהרר: זה מעניין.

שלמה קרעי: יש כאן סיפור מעניין.

שלמה קרעי: יש סיפור שימחיש את סיפורה של הממשלה הזו.

שלמה קרעי: סיפורה של הממשלה – שאני כבר אתן לכם את הספוילר – שבעזרת השם תיקבר קבורת חמור מאוד מהר.

קארין אלהרר: וואה וואה וואה.

שלמה קרעי: רב גדול נקלע לעיר אחת וביקש לעמוד על טיבם של אנשיה; עצר את היהודי הראשון שנקרה בדרכו ובירר מה מצב שמירת המצוות ולימוד התורה בעיר.

שלמה קרעי: ענהו היהודי: רבי, השבח לבורא עולם, בני העיר – אין בהם רוצח ושודד, גנב ונוכל.

שלמה קרעי: לו כל היהודים בעולם היו כן, משיח כבר היה בא.

שלמה קרעי: שמחתני בדבריך, בני, ענהו הרב, אך מצב שמירת שבת, תפילות, לימוד תורה, חינוך?

שלמה קרעי: נבוך הלה וגמגם: למה לקטרג, רבי?

שלמה קרעי: דיינו בכך שנמנעים הם מגנבה וגזל וסרים מרע.

שלמה קרעי: למה ידרוש מהם כבודו מעבר לכך?

שלמה קרעי: מספיק שאנחנו לא רע, לא עושים כלום.

שלמה קרעי: טוב.

שלמה קרעי: הבין הרב את שפל המצב וחשב מה לעשות כדי שיבינו שאין די, גברתי השרה, בסור מרע, וצריך גם עשה טוב.

שלמה קרעי: בעודו הולך תפוס שרעפים הגיע לאפו ריח מבחיל.

שלמה קרעי: ויישא עיניו וירא נבלת חמור בצד הדרך.

שלמה קרעי: פנה למשמשו וביקש ממנו לרכוש לו בד המשמש לתכריכי מתים.

שלמה קרעי: לקח הרב את האריג ועטף בו את נבלת החמור.

שלמה קרעי: הוא פנה לשמשו והוראו: צא מייד לרחובות העיר והכרז כי נמצא מת מצווה במבואות העיר והכול חייבים לצאת ללוותו.

שלמה קרעי: תודיע שרב גדול יבוא להספיד את המת, וקבורת מת מצווה קודמת לכל המצוות שבתורה; כולם חייבים לבוא – אנשים, נשים וטף.

שלמה קרעי: בתוך שעה קלה נאספו ובאו כל יהודי העיר, כשכולם תמהים: מיהו אותו מת מצווה?

שלמה קרעי: עלה הרב על אבן גדולה ופתח בקול בכי: אחינו בית ישראל, שמעו, כאשר נמצא חלל באדמה חייבים בני העיר הקרובה אל החלל להביא עגלה ערופה ולומר "ידינו לא שפכו את הדם הזה".

שלמה קרעי: על אחת כמה וכמה, ממשיך הרב, כאשר הנפטר הזה היה מיחידי סגולה, ומימיו לא שח דברים בטלים ואין צריך לומר שלא דיבר לשון הרע ורכילות.

שלמה קרעי: ובכלל, כל ימיו שרוי היה בתענית דיבור.

שלמה קרעי: לא זו בלבד, המשיך הרב, הנפטר היה מהנעלבים ואינם עולבים, שומעים חרפתם ואינם משיבים.

שלמה קרעי: גוו נתן למכים.

שלמה קרעי: והכול סבל בדומיה.

שלמה קרעי: גם בענייני העולם פרוש היה ומסוגף – מימיו לא אכל בשר ולא שתה יין.

שלמה קרעי: מעולם לא ישן על מיטה, מסתפק היה במועט, ולא דרש מעבר למה שקיבל.

שלמה קרעי: עניו היה מכל הברואים, ראשו תמיד כלפי מטה.

שלמה קרעי: אוי, מי ייתן לנו תמורתו.

שלמה קרעי: סיים הרב את ההספד בבכייה וכל העם געו אחריו בבכי מר וקראו בקול: מיהו זה הצדיק אשר לא ידענוהו?

שלמה קרעי: חייבים אנחנו לבקש את סליחתו.

שלמה קרעי: ירד הרב מן האבן, ולתדהמת הכול הסיר באחת את הלוט.

שלמה קרעי: הכול נסוגו אחור מפני צחנת גווייתו של החמור והחלו רוטנים: צחוק עשה לנו הרב.

שלמה קרעי: חלילה, בניי, אמר הרב.

שלמה קרעי: בכל המעלות שהזכרתי הצטיין החמור הלזה – ענו היה ובעל ייסורים, שמר פיו ולשונו וכו' וכו'.

שלמה קרעי: עם זאת, חמור היה וחמור נשאר.

שלמה קרעי: מדוע?

שלמה קרעי: כי היה בו רק סור מרע, אך חסר היה את העשה טוב, וזה מותר האדם מן הבהמה.

שלמה קרעי: מותר האדם מן הבהמה זה העשה טוב.

שלמה קרעי: להגיד: הכול טוב, לא עשינו שום דבר רע.

שלמה קרעי: לא רע.

שלמה קרעי: לא רע לפי זה שאנחנו לא עושים כלום לא רע – או, שהשרה מיכאלי, כשאומרים לה: מה עם נתב"ג, למה אתם לא חוסמים, 2,000 מאומתים אתמול, 2,000, מה היא אומרת?

שלמה קרעי: מדינה דמוקרטית, הכול יהיה בסדר.

שלמה קרעי: הכול בסדר.

שלמה קרעי: הכול חופשי-חופשי, אנחנו רק עומדים בצד ולא עושים כלום.

שלמה קרעי: אז הדבר הזה הוא לא תעודת הצטיינות של ממשלה – זו תעודת עניות ותעודת כישלון שלה.

שלמה קרעי: אני רוצה – אולי נחכה, יבוא לכאן אותו אחד שזה מכוון כלפיו.

איתן גינזבורג: יש לו דף לכל יעד.

שלמה קרעי: למה, זו הפתעה?

איתן גינזבורג: היה פה גם סשן של שאלות מהציבור, מהקהל, מקהל הצופים האדוקים לחבר הכנסת קרעי.

איתן גינזבורג: אבל אני רואה שעכשיו לא הבאת את – – –

קארין אלהרר: – – – שאלה – – –

שלמה קרעי: לא, לא הבאתי, כי זה קצר.

שלמה קרעי: שעה זה לא מספיק לי לשאלות מהקהל.

שלמה קרעי: אבל אם ישאלו – – –

יעקב מרגי: קרעי, נגמרה החגיגה.

יעקב מרגי: מוכר לכם לוקשים.

יעקב מרגי: אני באתי.

איתן גינזבורג: איכשהו נראה לי שאנחנו פה תמיד בהרכב קבוע.

שלמה קרעי: הינה, מישהו מהקהל כותב למסור לך: אם לדעתך, השרה, אין כסף בקרן העושר, למה הקמתם שוב את הוועדה המיוחדת לקרן העושר?

קארין אלהרר: אולי נאלץ אותם.

שלמה קרעי: אולי למצוא קצת שקלים בתחתית של הבאר.

קארין אלהרר: אמיתי.

קארין אלהרר: אולי נאלץ אותם להחזיר את התשלומים.

קארין אלהרר: תקשיב, זה באמת סיפור הזוי.

קארין אלהרר: הבטיחו מיליארדים – – –

איתן גינזבורג: יש את החוק.

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: הבטיחו מיליארדים – הקופה ריקה.

קארין אלהרר: איפה הכסף?

איתן גינזבורג: הינה, אני עוצר לך גם עכשיו.

איתן גינזבורג: הוגשה הצעת חוק בממשלה הקודמת, שקיבלה עכשיו – –

קארין אלהרר: אני יודעת.

איתן גינזבורג: – – דין רציפות, אדוני, קרעי.

איתן גינזבורג: הצעת חוק מהממשלה הקודמת, בתמיכת שר האוצר כץ, וגם ליברמן עכשיו תמך – החלנו על זה דין רציפות, נקווה שבעוד שבוע זה ייגמר – כדי לחייב את החברות.

איתן גינזבורג: היום החברות לא משלמות, למה?

איתן גינזבורג: כי יש בתוך המנגנון – בהסכם שלהם היה כתוב שאם יש חוסר הסכמה על הסכום, הן לא משלמות עד שתהיה הסכמה.

קארין אלהרר: איפה הכסף, קרעי?

איתן גינזבורג: אז באופן ברור הם בחיים לא יסכימו; הם תמיד יערערו.

איתן גינזבורג: אז הגשנו הצעת חוק, שעל הסכום שלא במחלוקת הם יצטרכו לשלם.

איתן גינזבורג: רק על מה שבמחלוקת – על זה יהיה ערעור.

איתן גינזבורג: הם יצטרכו לשלם.

איתן גינזבורג: ואם הם צדקו, יחזירו להם בריבית, והפוך.

שלמה קרעי: התחלה טובה.

שלמה קרעי: בוא נאמר שאתם במקרה הזה אולי לא תזיקו למה שנתניהו השאיר לכם.

איתן גינזבורג: אבל יש מקום שהוועדה לבחינת קרן אזרחי ישראל תפקח גם על חצי מיליארד שקל.

איתן גינזבורג: זה לא מעט כסף.

איתן גינזבורג: גם על זה אפשר לפקח; לא רק כשזה מגיע למיליארד.

שלמה קרעי: אתה יודע שבסוף ליברמן יפקח לכם פה על הכול; לא ישאיר לכם שקל.

איתן גינזבורג: שם זה מוסי רז.

שלמה קרעי: יש לליברמן את האוצר, שר במשרד האוצר – בעצם לא, עכשיו הוא שר בלי תיק – את יושב-ראש ועדת הכספים.

איתן גינזבורג: לא לא לא.

איתן גינזבורג: אתה טועה.

שלמה קרעי: יש לו גם שר במשרד האוצר?

איתן גינזבורג: את חמד עמאר.

שלמה קרעי: חמד עמאר – אז יש לו.

שלמה קרעי: שר אוצר, שר במשרד האוצר, שר בלי תיק שאולי יעזור קצת במשרד האוצר, יושב-ראש ועדת כספים ויושבת-ראש ועדת הרפורמות.

איתן גינזבורג: כי יש הרבה משימות שהשארתם פתוחות.

שלמה קרעי: נו, באמת.

קארין אלהרר: חד-משמעית היו"ר צודק.

שלמה קרעי: בגלל זה כל השרים ישנים להם בבית; לא עושים שום דבר.

איתן גינזבורג: אין להם זמן להיות בכנסת.

איתן גינזבורג: הם פשוט נורא נורא עסוקים.

שלמה קרעי: ממש.

שלמה קרעי: מאוד מאוד.

שלמה קרעי: רק לאלקין היה זמן לבוא כדי לוודא שהוא מקבל את הג'וב שלו בוועדה למינוי דיינים.

איתן גינזבורג: מתי?

שלמה קרעי: אתמול בלילה.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור לנושא – – –

איתן גינזבורג: אולי הוא התגעגע.

שלמה קרעי: התגעגע?

איתן גינזבורג: לכנסת.

שלמה קרעי: אנחנו לא.

קארין אלהרר: תשמע, הכנסת זה אחלה מקום.

קארין אלהרר: באמת.

איתן גינזבורג: לשרת האנרגיה היו התלבטויות רבות – אני עד להן – אם לצאת לנורבגי.

איתן גינזבורג: שלא יקל הדבר בעיניך, באמת, היה לה קשה עם הדבר הזה.

שלמה קרעי: מעניין איך נראית התלבטות כשההחלטה, תלויים בה כמה מיליונים שמבזבזים על חשבון הציבור.

שלמה קרעי: איך עושים התלבטות כזאת?

איתן גינזבורג: לא, זה היה ממקום אמיתי וכן.

קארין אלהרר: לא, לא, שנייה.

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: קרעי, תאמין לי שאם היית מכיר את האירוע, לא היית מדבר ככה.

שלמה קרעי: מה זה מכיר את האירוע?

שלמה קרעי: ההתלבטות אם לצאת לנורבגי או לא – נמצאים על כף המאזניים – – –

איתן גינזבורג: אני דיברתי על ההתלבטות העמוקה של שרת האנרגיה.

איתן גינזבורג: אל תיקח את זה למקומות אחרים.

שלמה קרעי: אתה אומר: אם זו לא היא, זה היה מישהו אחר?

איתן גינזבורג: אני לא מדבר על מישהו אחר.

איתן גינזבורג: אני אומר לך שהשרה הזאת התלבטה עמוקות וקשות באמת, בכנות, על הצורך, האפשרות והרצון, בעיקר, לעזוב את הכנסת.

שלמה קרעי: אתה לא יכול לדבר איתי במילים סתומות ולצפות שאני אכבד את זה.

שלמה קרעי: מה זה אומר?

שלמה קרעי: שאם ההתלבטות שלך הייתה מסתיימת בלהישאר בכנסת – –

איתן גינזבורג: לא, שהיא התלבטה מאוד, וההחלטה – – –

שלמה קרעי: – – היה מישהו אחר שמתפטר בנורבגי?

קארין אלהרר: אני לא יודעת.

שלמה קרעי: אז מה הועילו חכמים בתקנתם?

קארין אלהרר: אני אומרת לך, אמיתי, אם הכנסת הייתה עובדת, לא עד 07:00 כל יום אלא עד 24:00, 01:00, 02:00, לא הייתי מתפטרת.

שלמה קרעי: גברתי השרה, אם לא הייתם מגישים לכאן חוקים, חוק אחרי חוק, שעוסקים בג'וב לאלקין, בעוד סגן שר במשרד ראש הממשלה, בעוד נורבגי מנופח, תאמיני לי שלא היינו צריכים למשוך כאן את המליאה עד 07:00.

קארין אלהרר: קרעי, מה הצבעת על החוק לשמירת ראיות פורנזיות?

שלמה קרעי: הצבעתי לפי המשמעת הקואליציונית – האופוזיציונית.

קארין אלהרר: אתה לא בקואליציה.

קארין אלהרר: הצבעת נגד – לא ענייני.

שלמה קרעי: את יודעת שבאותו יום – רגע, רגע, סליחה.

שלמה קרעי: קודם כול, אנחנו – – –

קארין אלהרר: נגד – לא ענייני.

שלמה קרעי: קארין, גם אם אנחנו הצבענו נגד, עשינו את זה בידיעה שהחוק עובר.

שלמה קרעי: אבל אתם, לעומת זאת – לא את, כי לא היית כאן, רגע, רגע – החברים שלך, שהיו כאן, הצביעו נגד חוקים חברתיים כמו ביטול עמלת פירעון מוקדם על המשכנתה, שתעזור לעשרות אלפי זוגות צעירים, וכמו המון חוקים חברתיים שהאופוזיציה הביאה – – –

קארין אלהרר: הייתה אז – – –

שלמה קרעי: רגע.

שלמה קרעי: כשהקואליציה שהצביעה נגד ידעה שבזה היא מפילה את החוקים האלה.

שלמה קרעי: כשאנחנו מצביעים נגד זה רק כהתרסה; זה לא כי החוק ייפול בגלל מה שאנחנו עושים.

קארין אלהרר: כי הייתה לנו חוות דעת מבנק ישראל שזה – – –

שלמה קרעי: די, נו, ברור לנו, בנק ישראל הולך עם איגוד הבנקים.

שלמה קרעי: זה כבר שש שנים לובי של בנק ישראל.

שלמה קרעי: את יודעת שהצעת החוק הזאת אושרה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה של כבל, בניגוד לפיקוח על הבנקים?

שלמה קרעי: רועי פולקמן ישב שם, ואיתן כבל ויואב קיש, וכולם הצביעו בעד.

שלמה קרעי: וזה אושר פה אחד לקריאה שנייה ושלישית כי הבינו שיש כאן שוק מונופוליסטי שעושק את משקי הבית ואת הזוגות הצעירים בישראל.

קארין אלהרר: – – – אני יושבת בוועדת שרים.

קארין אלהרר: אף אחד לא בא לדבר עם השרים על ההצעות האלה – רגע.

שלמה קרעי: אדרבה, תזמינו אותנו.

שלמה קרעי: אנחנו נדבר.

קארין אלהרר: כשאני הייתי ח"כית באופוזיציה הייתי מרימה טלפונים וקובעת פגישות עם השרים כדי לשכנע אותם.

קארין אלהרר: אתם רק רוצים לעשות פוליטיקה.

שלמה קרעי: אז להפתעתך, אני – בוודאי, גם אני עשיתי את זה.

שלמה קרעי: רק שתדעי שאני כן עברתי – – –

קארין אלהרר: ואתה לא עושה את זה.

שלמה קרעי: לא לא, אני כן עברתי – – –

איתן גינזבורג: למה?

איתן גינזבורג: אישרתם הצעת חוק של קרן ברק, אני חושב.

קארין אלהרר: נכון.

שלמה קרעי: זה לא בגלל שהיא דיברה או לא דיברה.

שלמה קרעי: אני כן עברתי על הרשימה – – –

קארין אלהרר: – – –

יצחק פינדרוס: שלמה, דפקו לנו את הצורה – – –

שלמה קרעי: על מה?

יצחק פינדרוס: זה לא יסתיים.

יצחק פינדרוס: עשו 98 – – –

שלמה קרעי: איך הם עושים 98 לפני שהסתיים הדיון בכלל?

יצחק פינדרוס: אמרתי לך, מדובר בשלטון של פראים, מושחתים – – – עזוב אותך.

איתן גינזבורג: על מה מדובר?

שלמה קרעי: חוק הדיינים.

שלמה קרעי: חוק הדיינים – עוד לא התחיל – – –

יצחק פינדרוס: הזהרתי אותך, התחננתי אליך, שלמה, תוריד את זה.

שלמה קרעי: לא, אבל בוועדה – – –

יצחק פינדרוס: לא, עכשיו – – – אתה יכול לדבר בוועדה.

שלמה קרעי: נכון.

שלמה קרעי: זה מה שאתה – – –

יצחק פינדרוס: מה זה משנה?

יצחק פינדרוס: הדיון יהיה פה – – –

שלמה קרעי: הדיון לא יהיה רק כשתגמור בוועדה.

יצחק פינדרוס: מיותר שאתה עומד פה על הדוכן.

יצחק פינדרוס: אתה יכול לרדת.

שלמה קרעי: הדיון בוועדה הוא מאוד חשוב, וחבל שאתם מפקירים את הוועדה, רבותיי.

יצחק פינדרוס: אתה יכול לרדת.

שלמה קרעי: אני מדבר כאן.

יצחק פינדרוס: אתה יכול לרדת – – –

שלמה קרעי: חבר הכנסת הרב דרעי, יש לכם את חוק הדיינים בוועדת החוקה, ויש שם מאות ואולי אלפי הסתייגויות, וצריך לשמור שם כמה שיותר זמן אם רוצים שזה יתעכב.

שלמה קרעי: מה אמרתי, בוועדת הכנסת הצביעו כבר – תראי איזו דריסה.

שלמה קרעי: הדורסנות הזאת של הקואליציה זה משהו שלא ייאמן.

שלמה קרעי: אתה מכיר דבר כזה, ועדת הכנסת כבר דרסה עם סעיף 98 עוד לפני שיודעים בכלל כמה זמן דיון יש בחוק, כמה הסתייגויות יש.

שלמה קרעי: עדיין אין, עוד לא התחילו לדון בהסתייגויות.

שלמה קרעי: ואם כולן יתקבלו בחוק, נניח?

שלמה קרעי: אין זמן דיבור, כולן יתקבלו – עושים סעיף 98?

שלמה קרעי: אבל עוד לא היה הדיון בהסתייגויות.

שלמה קרעי: עכשיו יש, אבל ועדת הכנסת כבר קבעה סעיף 98.

יצחק פינדרוס: זו לא פעם ראשונה – – –

שלמה קרעי: אף פעם לא קרה דבר כזה.

ינון אזולאי: בשבוע שעבר – – –

שלמה קרעי: לא נכון.

שלמה קרעי: סעיף 98 בא רק אחרי שמסיימים – – –

יצחק פינדרוס: – – –

שלמה קרעי: לא עשו את זה.

שלמה קרעי: לא היה דבר כזה שבוועדת הכנסת – – –

יצחק פינדרוס: תקשיב, יש הבדל בין ימין לשמאל בשלטון.

יצחק פינדרוס: תלמד.

יצחק פינדרוס: אין חוקים, אין כלום.

יצחק פינדרוס: זה עובד אחרת.

יצחק פינדרוס: אתה חי בסרט.

יצחק פינדרוס: שלמה, אתה יודע מה הבעיה?

יצחק פינדרוס: זו הסיבה שאתה אומר הלל ואני לא ביום העצמאות.

יצחק פינדרוס: אתה לא קולט.

יצחק פינדרוס: לא קולט איפה אתה חי.

שלמה קרעי: קודם כול, אני חושב – – –

יצחק פינדרוס: תבדוק איפה אתה חי.

שלמה קרעי: אני חושב שאתה בהחלט – – –

יצחק פינדרוס: תבדוק איפה אתה חי.

יצחק פינדרוס: אם אתה בשלטון – לא רלוונטי להיות בשלטון.

יצחק פינדרוס: מה שבא להם.

שלמה קרעי: אני חושב שאתה בהחלט צריך להודות לקדוש ברוך הוא שאתה נמצא וחי במדינה יהודית – –

יצחק פינדרוס: אתה יודע מה, תשאל אותו – הוא היה תקופה מסוימת עם הימין.

יצחק פינדרוס: תשאל אותו מה הוא עבר עם החוק הנורבגי.

שלמה קרעי: – – שהילדים שלך יכולים ללמוד בישיבה – –

יצחק פינדרוס: תשאל אותו מה הוא עבר.

שלמה קרעי: – – שאתה יכול לשמור מצוות ולקיים בחופשי – בינתיים.

יצחק פינדרוס: על אף – – – על אף – – –

שלמה קרעי: בינתיים.

שלמה קרעי: אז הלל ביום העצמאות זה דבר חשוב.

יצחק פינדרוס: על אפם ועל חמתם.

ינון אזולאי: שלמה, אני מבין שיש סיכוי שאתה – – –

יצחק פינדרוס: אני אומר לו הלל, ביום – – – ביום – – –

שלמה קרעי: כשמי שיהיה פה ראש הממשלה בפועל יהיה מנסור עבאס באופן רשמי, אז תהיה לנו בעיה.

שלמה קרעי: אני לא חושב שהיה דבר כזה, אדוני היושב-ראש, שוועדה – – –

יצחק פינדרוס: תשאל את – – –

שלמה קרעי: פינדרוס, בסדר.

יצחק פינדרוס: בין הממשלה של היום לקודמת.

יצחק פינדרוס: תשאל אותו מה הוא חטף היום – – – הכול בסדר – – –

שלמה קרעי: ועדת הכנסת מעולם לא קבעה סדרי דיון לפני שהיא ידעה מה הזמן שדרוש אם לא נקבעו סדרי דיון.

שלמה קרעי: החוק עכשיו התחיל בחוקה.

שלמה קרעי: ב-13:00 התחילו ההנמקות על ההסתייגויות.

שלמה קרעי: זה הולך להימשך כמה שעות.

שלמה קרעי: לא נורמלי הדבר הזה.

שלמה קרעי: ואם אנחנו רוצים למשוך את רוב ההסתייגויות בסוף, להשאיר רק כמה בודדות?

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: אי-אפשר להשתמש בסעיף הזה לפני שיודעים למה.

שלמה קרעי: כשמשת

שלמה קרעי: משים בסעיף 98 – – –

איתן גינזבורג: רגע, אבל הוגשו 10,000 הסתייגויות, לדעתי, לא?

שלמה קרעי: ואם כולן יתקבלו עכשיו בוועדת חוקה?

איתן גינזבורג: כל ה-10,000?

שלמה קרעי: נגיד.

איתן גינזבורג: אז צריך 98.

שלמה קרעי: אז לא משתמשים בסעיף 98 לפני שאתה יודע כמה זמן באמת יהיה הדיון אם לא תשתמש.

קארין אלהרר: אבל לא יהיה צורך.

שלמה קרעי: אבל לא עושים את זה.

שלמה קרעי: זאת התנהלות דורסנית, שמנסה – כמו שאמרתי: אכול ושתה.

שלמה קרעי: הכול עכשיו.

שלמה קרעי: מה שאנחנו רוצים זה מה שיהיה.

שלמה קרעי: זה לא ייאמן.

שלמה קרעי: קארין, את יודעת שאם היו עושים את זה, את עכשיו היית יושבת בוועדת הכנסת וצורחת עליהם מהנשמה: איך אתם מעיזים לעשות דבר כזה?

שלמה קרעי: עדיין לא סיימנו את הדיון על החוק בכלל.

קארין אלהרר: אתה יודע על כמה דברים צרחתי ולא עזר לי?

איתן גינזבורג: אני עד.

קארין אלהרר: איתן יודע.

קארין אלהרר: תשאל אותו.

איתן גינזבורג: אני עד.

איתן גינזבורג: אני עד.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור לנושא הקורונה, כי זה באמת הנושא האקטואלי המשמעותי והחשוב ביותר שעומד היום לפתחנו.

שלמה קרעי: למרות שאני עדיין אופטימי ועדיין דבק בעמדתי שלא משנה כמה נזק הממשלה הזאת תעשה וכמה שאשא ביטון תסובב את קבינט הקורונה על האצבע הקטנה שלה, לא יצליחו באמת להחזיר אותנו לגל רביעי משמעותי ומסוכן של קורונה, כי השארנו לכם את המצב טוב מאוד, שקשה מאוד לקלקל, אם בכל זאת תצליחו לקלקל, אז נראה לי שאפילו הדגלים השחורים צריכים לבוא ולהגיד לכם, לכו הביתה.

קארין אלהרר: – – – משמרת – – –

שלמה קרעי: מה זה חשוב?

שלמה קרעי: אבל קיבלתם – – –

קארין אלהרר: חשוב.

שלמה קרעי: אבל קיבלתם מדינה נקייה.

שלמה קרעי: אפס נדבקים ביום – שלושה-ארבעה.

איתן גינזבורג: לא, דלתא, דלתא.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: אז מה?

שלמה קרעי: אבל ידענו לקטוע שרשרות הדבקה.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: איך הורדת את ההדבקה לארבעה ביום, לשלושה ביום?

קארין אלהרר: תגיד לי, אתה עובד עליי?

שלמה קרעי: אז מה זה משנה איזה וריאנט?

שלמה קרעי: הדבקה זו הדבקה.

שלמה קרעי: אדרבה, עם דלתא הורדנו לארבעה נדבקים ביום.

שלמה קרעי: עם דלתא.

קארין אלהרר: לא, לא, לא.

שלמה קרעי: תחשבי קצת על מה שאת מדברת.

קארין אלהרר: לא, אתה תחשוב.

שלמה קרעי: עם דלתא אצלנו הורדנו לארבעה מאומתים ביום.

שלמה קרעי: זה לא ייאמן מה אתם הצלחתם לעשות מהמרגלית שהבאנו לכם.

קארין אלהרר: בסוף הממשלה הקודמת, בעזרתכם האדיבה, נכנס נגיף הדלתא.

קארין אלהרר: לא ידעתם מה לעשות – אמרתם: נעביר הלאה.

שלמה קרעי: ולכן נתנו לכם את הממשלה, כי לא ידענו מה לעשות.

קארין אלהרר: לא, אבל אמרתם, יאללה, תטפלו.

שלמה קרעי: נו, באמת, השרה, את אפילו לא מאמינה לעצמך.

קארין אלהרר: מאוד מאמינה.

שלמה קרעי: הממשלה הזאת כושלת.

שלמה קרעי: פתאום יש תחלואה גבוהה אחרי שראש הממשלה נתניהו השאיר שולחן נקי מבחינת מיגור הקורונה.

קארין אלהרר: מה זה.

שלמה קרעי: אתם מתכוונים להשאיר לבאים אחריכם אדמה חרוכה.

שלמה קרעי: ממש כמו שאמרתי – אחריי המבול, אכול ושתה כי מחר נמות.

שלמה קרעי: השארנו לכם מצב מעולה, כמעט אפס נדבקים.

שלמה קרעי: מדינה שלמה כמעט מחוסנת, לעילא ולעילא.

שלמה קרעי: רק דבר אחד, האמת, עשינו, וזה, אני מודה ומתוודה, דבר אחד רע שהשארנו לכם בירושה, וזה את האנרכיסטית שאשא ביטון.

קארין אלהרר: למה אתה אומר – – –

שלמה קרעי: זאת אנרכיסטית.

שלמה קרעי: תראי מה אומרים עליה שרים בקבינט, בואי תשמעי – אני לא יודע אם זה ציטוט שלך; אולי זה שלך בכלל.

קארין אלהרר: תקשיב, אני לא בקבינט.

קארין אלהרר: תקשיב רגע – – –

אריה מכלוף דרעי: שלמה, תמשיך.

אריה מכלוף דרעי: לא לקטוע את הרצף, תמשיך.

שלמה קרעי: הרב דרעי צודק.

שלמה קרעי: אני אקשיב לך מייד כשאני אסיים.

אריה מכלוף דרעי: באמצע המתח.

אריה מכלוף דרעי: באמצע המתח.

שלמה קרעי: שרים בקבינט מצוטטים: היא "עסוקה בעיקר בעצמה ובכותרות לתקשורת.

שלמה קרעי: היא התאהבה בפוזיציה ומתעלמת מהמלצות גורמי המקצוע.

שלמה קרעי: התנהלותה פופוליסטית; בריאות תלמידי ישראל זה דבר רציני.

שלמה קרעי: הגיע הזמן שתבין שהיא כבר לא יושבת-ראש ועדה אלא שרה בתפקיד ביצועי".

שלמה קרעי: בקיצור, שאשא פקה, מה שהאנרכיסטית הזאת, שהביאה עלינו – אנחנו ראינו כולנו; את היית בוועדת הקורונה, את ראית את התמונות ואת הסרטונים, איך היא נלחמת בגרוטו ולא מוכנה לקבל את העובדות.

שלמה קרעי: העובדות לא מבלבלות אותה.

שלמה קרעי: היא הביאה לנו כאן גלים על גלים של קורונה, ואתם שמים אותה בקבינט הקורונה.

שלמה קרעי: אז בזה אנחנו אשמים.

שלמה קרעי: השארנו לכם ירושה לא טובה בעניין הזה, וזה פשוט לא ייאמן.

שלמה קרעי: יותר מ-2,000 מאומתים אתמול, 240 מאושפזים בבתי חולים, ומתוכם כ-140, אם אני זוכר נכון, חולים קשה.

שלמה קרעי: המספר הכפיל את עצמו, לפי מה שקראתי בפרסומים.

שלמה קרעי: והממשלה, הרב דרעי, חבר הכנסת כץ, מה הממשלה עושה?

שלמה קרעי: לא כמו שאתם עשיתם.

שלמה קרעי: מה הממשלה עושה עם המצב השערורייתי הזה בקורונה?

שלמה קרעי: לא מה שאתם עשיתם.

שלמה קרעי: כשלכם הייתה בעיה בקורונה הקבינט התכנס לשעות ארוכות, יום ולילה, לא שבת ולא חג.

שלמה קרעי: הקבינט התכנס, קיבל החלטות קשות, היו ויכוחים סוערים, אבל התקבלו החלטות.

שלמה קרעי: והממשלה שלכם, השרה אלהרר, מנמנמת לה את שנת הצוהריים.

שלמה קרעי: למי אתם מחכים, למי?

שלמה קרעי: מה אמר בזמנו בנט, עמד כאן, במלודרמטיות: תגידו, אתם השתגעתם?

שלמה קרעי: העם כאן הולך ומת.

שלמה קרעי: מה בנט אומר לעצמו כשהוא מסתכל במראה היום?

שלמה קרעי: אני לא מצליח להבין.

שלמה קרעי: מה קורה איתך בנט, היום, מה קורה איתך?

שלמה קרעי: נאלמת דום?

שלמה קרעי: השתגעת?

שלמה קרעי: מה עם עמ' 122 בספר שלך?

שלמה קרעי: הוא אמר:

שלמה קרעי: תקראו את עמ' 122 בספר שלי – שם כתוב הכול, זה המתכון לנצח את המגפה.

שלמה קרעי: מה קרה איתך, בנט, הפכת לאנאלפבית?

שלמה קרעי: אתה כבר לא יודע לקרוא את הספר שלך?

שלמה קרעי: באמת, המגפה מתפשטת.

שלמה קרעי: נכון שאני חושב שאתם לא תצליחו לקלקל יותר מדי, אבל איפה ראש הממשלה?

שלמה קרעי: איפה הספר שלו?

שלמה קרעי: איפה הקבינט?

שלמה קרעי: כל צעד שמקבלים החלטה לגביו – זה יתחיל מהשבוע הבא, זה יתחיל מיום רביעי, זה יתחיל מיום שישי.

שלמה קרעי: מה קורה איתכם?

שלמה קרעי: בנט אמר: אם הייתי ראש הממשלה, הייתי סוגר מייד את נתב"ג, הייתי סוגר מייד, ולא נותן לווריאנטים להיכנס.

שלמה קרעי: תראי איך זה נראה, ותראי את שרת התחבורה, מה היא אומרת על זה.

שלמה קרעי: ממש בושה וחרפה.

שלמה קרעי: אני לא יודע איך זה לא פותח מהדורות עכשיו.

שלמה קרעי: שרת התחבורה אומרת – שמעת, הרב דרעי?

שלמה קרעי: שרת התחבורה הייתה כאן מקודם – ישראל, הייתה כאן מרב מיכאלי, וקיש שואל אותה כאן: תגידי, למה אתם לא סוגרים את הפרצה בנתב"ג?

שלמה קרעי: מה היא עונה לו?

שלמה קרעי: כי אנחנו מדינה דמוקרטית.

שלמה קרעי: שמעת על כזה דבר?

קריאה: – – –

שלמה קרעי: ממשלה חובבנית, ממשלה של טירונים.

שלמה קרעי: ואני עכשיו אגיד את התובנה שאני חושב למה מתנהגים ככה בממשלה הזאת.

שלמה קרעי: אני חושב, השרה אלהרר, שיאיר לפיד נהנה מכל רגע.

שלמה קרעי: יאיר לפיד מת שבנט ייכשל.

שלמה קרעי: הוא נהנה מזה.

שלמה קרעי: הוא יודע שברגע שבנט – יכלו כל הקיצים; בנט לא יעמוד בזה ואולי יתפטר.

שלמה קרעי: ואז מי ירוויח מכל זה?

שלמה קרעי: יאיר לפיד יקבל את ראשות הממשלה על טס של כסף.

שלמה קרעי: קשה לו להתאפק עוד שנתיים.

שלמה קרעי: לכן אתם נראים ככה.

שלמה קרעי: לכן אתם נראים ככה.

קארין אלהרר: אתה – – – מקסים.

שלמה קרעי: ותודי שהכול יכול להיות, גם אם זה אולי לא התסריט הנכון.

שלמה קרעי: תודי ששום דבר כבר לא נשמע מופרך.

קארין אלהרר: – – –

שלמה קרעי: לא רק שהוא המרוויח הגדול, השרה אלהרר, ואם תגידי: אם ככה, למה הוא לא מנסה להזיק, למה הוא יושב בשקט, אם הוא רוצה שבנט ייכשל?

קארין אלהרר: כי הוא עובד.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: את יודעת מה הוא עושה?

שלמה קרעי: הוא יודע – – –

קארין אלהרר: זה קונספט שאולי אתם לא מכירים, אבל הוא עובד.

שלמה קרעי: שמענו על העבודה.

שלמה קרעי: בינתיים הוא טס לכל הכיוונים כשאזרחי ישראל סגורים בבית וראש הממשלה שלהם אומר להם: אל תטוסו.

קארין אלהרר: תחליט, הם סגורים או לא סגורים?

קארין אלהרר: אתה לא קוהרנטי.

שלמה קרעי: עכשיו אזרחי ישראל לא טסים לחו"ל.

שלמה קרעי: הם שומעים את ראש הממשלה שאומר: אל תטוסו.

שלמה קרעי: חלק מצפצפים עליו, כי לא מאמינים לו ולא חושבים שהוא בכלל לגיטימי לתת להם הנחיות, וחלק מפחדים, "אשרי אדם מפחד תמיד", והם לא טסים.

שלמה קרעי: אבל ראש הממשלה החליפי מצפצף על ראש הממשלה שלו.

קארין אלהרר: כרגיל הוא – – –

שלמה קרעי: אני אגיד לך, השרה אלהרר, למה יאיר לפיד לא מפריע.

שלמה קרעי: אתן לך גם סיפור כדוגמה לזה.

שלמה קרעי: יאיר לפיד מכיר מספיק טוב את בנט, כנראה, אנחנו לא הכרנו אותו מספיק טוב, ויאיר לפיד יודע שלא צריך לעזור לבנט להיכשל; בנט ייכשל מעצמו.

שלמה קרעי: מספיק שלא נפריע, ובנט מתרסק לבד.

שלמה קרעי: זה הזכיר לי – – –

אריה מכלוף דרעי: אתה נותן לי עשר דקות?

שלמה קרעי: אי-אפשר לתת לך עשר דקות.

שלמה קרעי: זה לא על חשבון – זה לפי הסתייגויות.

שלמה קרעי: אתה לא יכול לדבר על ההסתייגויות שלי.

שלמה קרעי: הינה, תשאל את היושב-ראש.

איתן גינזבורג: אבל אתה רשום.

איתן גינזבורג: יש לך רשות דיבור מייד אחריו.

איתן גינזבורג: אתה רשום שלישי ברשימה.

אריה מכלוף דרעי: כמה דקות?

איתן גינזבורג: חמש דקות.

שלמה קרעי: הם לא מגמישים את הכללים כשמדובר בקואליציה.

איתן גינזבורג: הוא הגיש הסתייגויות למשך ארבע שעות דיבור.

איתן גינזבורג: השר לשעבר ישראל כץ, השר דרעי – חבר הכנסת קרעי היה חבר כנסת נמרץ וחרוץ, והוא הגיש הסתייגויות ברמה של ארבע שעות דיבור.

איתן גינזבורג: זו השעה האחרונה שלו.

איתן גינזבורג: נשארו לו עוד 18 דקות מתוך ארבע.

יעקב מרגי: שעה אחרונה לפרק הזה.

איתן גינזבורג: בחוק הבא יש 10,000 הסתייגויות, אז אולי – – –

שלמה קרעי: יש עוד לילה ארוך.

שלמה קרעי: זה מזכיר לי איך שלפיד – הרב דרעי, אריה, תשמע סיפור עם מוסר השכל.

שלמה קרעי: איך שלפיד מתנהג עם בנט ולא מפריע לו, ונותן לו להיכשל כי הוא יודע שהוא ייכשל לבד, זה מזכיר לי סיפור.

שלמה קרעי: כמה פרופסורים להנדסה עלו על מטוס.

שלמה קרעי: לאחר שכל הפרופסורים התרווחו במושבים שלהם, הטייס עולה במערכת הכריזה ואומר: רבותיי הפרופסורים, אני רוצה לבשר לכם, המטוס הזה – השרה אלהרר, את מקשיבה?

שלמה קרעי: השר שטרן, אני באמצע המתח ואתה, אתה נורבגי.

שלמה קרעי: שניכם נורבגים, זה בסדר.

אלעזר שטרן: אני שבדי.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: אמרו לי שאם אני נורבגי, אז אני לא אשמע אותך.

אלעזר שטרן: אז אני לא נורבגי.

שלמה קרעי: ראש ממשלת נורבגיה לא אוהבת את השימוש המושחת שאנחנו עושים בחוק הנורבגי שלה.

אלעזר שטרן: אצלנו יש שרים שצריכים לעבוד, אתה יודע.

איתן גינזבורג: צריך לפנות אליו בתור ראש ממשלת היהודים.

אלעזר שטרן: לא, אנחנו לא תופרים חליפות.

איתן גינזבורג: הוא ישפוט.

שלמה קרעי: אני מתחיל מההתחלה את הסיפור.

שלמה קרעי: כמה פרופסורים להנדסה עלו על מטוס.

שלמה קרעי: לאחר שהתרווחו במושבים שלהם, עולה הקברניט במערכת הכריזה ואומר להם: פרופסורים נכבדים, אני רוצה לבשר לכם שהמטוס שאתם יושבים בו – מי שייצר אותו זה הסטודנטים שלכם להנדסה.

שלמה קרעי: כל הפרופסורים קמו בריצה, בפניקה, ורצו לדלת היציאה של המטוס.

שלמה קרעי: כולם פחדו.

שלמה קרעי: לא סומכים על הסטודנטים שלהם, לטוס במטוס שהם בנו.

שלמה קרעי: רק פרופסור אחד, יאיר לפיד, נשאר לשבת.

שלמה קרעי: רגוע, נינוח.

שלמה קרעי: באו אליו ושאלו אותו: תגיד, למה כולם רצים ובורחים ואתה נשארת לשבת רגוע?

שלמה קרעי: הוא אמר להם: אם הסטודנטים שלי באמת בנו את המטוס הזה, אני סמוך ובטוח שהוא אפילו לא יניע.

שלמה קרעי: בנט לא קיבל מטוס על הקרקע – הוא קיבל מטוס מפואר, את המטוס של מדינת ישראל באוויר, בצורה הכי טובה שיש.

שלמה קרעי: אבל מה שהוא עושה עכשיו, כשהוא גנב את הגה המטוס, שהוא גנב את כס הקברניט והתיישב בו – הוא פשוט מוביל אותנו, את המטוס של מדינת ישראל, להתרסקות.

שלמה קרעי: ויאיר לפיד נותן לו לעשות את זה, כי הוא יודע שכשהמטוס יתרסק הוא זה שיאחה את השברים.

שלמה קרעי: אז הגיע הזמן, גברתי השרה, שתלכו הביתה.

קארין אלהרר: שקלנו, והתשובה היא לא.

שלמה קרעי: אגב, מה שאמרת קודם, הסיפור שסיפרתי על החמור שלא עושה כלום, אז יכול להיות, אני לא יודע, שהממשלה המנומנמת הזאת, שלא יודעת באמת לעשות משהו, אם תעברי אתגר-אתגר – ביטחוני, כלכלי, חברתי, בריאותי, של מדינת ישראל – בכול אתם נכשלים.

שלמה קרעי: את הנגב מכרתם; את היחסים עם רוסיה ערערתם; את היחסים עם עומאן יאיר לפיד הרס; הקורונה – הבאתם עלינו מגפה מתפרצת.

שלמה קרעי: כמעט כל דבר שאתם צריכים לשמר אותו, אפילו לא לקדם אותו, כל מה שביקשנו מכם – כשעמדנו כאן ביום הקמת הממשלה אמרנו: רבותיי, הצלחתם לגנוב את המנדט, אל תעשו יותר מדי נזק.

שלמה קרעי: אז אתם אולי – אבל לא התכוונו, אדוני היושב-ראש, לא התכוונו שלא תעשו נזק במובן שתשבו ולא תעשו כלום וכך הנזק לא ייעשה.

שלמה קרעי: כי לפעמים כדי שלא ייעשה נזק צריך לעשות פעולות אחזקה.

שלמה קרעי: צריך לשמר קצת כדי שלא ייעשה נזק.

שלמה קרעי: אל תצמיחו, אבל תשמרו קצת שלא ייעשה נזק, כמו בשנת השמיטה, אגב.

שלמה קרעי: השנה הבאה היא שנת שמיטה, אני הזמנתי גנן אליי הביתה בשבוע שעבר, והוא טיפל בכל העצים בגינה, כי זו ההזדמנות האחרונה, כי בשנה הבאה כבר אי-אפשר לגזום ואי-אפשר לטפל בגינה.

שלמה קרעי: מותר לעשות פעולות שנחוצות כדי לשמר.

שלמה קרעי: להשקות את העצים מותר, אבל לגזום ולגרום להם לצמוח יותר טוב אסור.

שלמה קרעי: אז לפעמים כדי שלא יהיה נזק צריך לעשות קצת פעולות אקטיביות.

איתן גינזבורג: אז מה אתה מציע לשרה שתעביר לכל שרי הממשלה?

איתן גינזבורג: מה אתה מציע לעשות כדי לשמר את – – –

שלמה קרעי: קודם כול אני מציע להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

שלמה קרעי: הממשלה הזו, אין לה זכות קיום.

איתן גינזבורג: אי-אמון?

שלמה קרעי: אי-אמון.

שלמה קרעי: ממשלת הונאה שאין לה מנדט – –

איתן גינזבורג: כך משמרים?

שלמה קרעי: – – היא ממשלה לא לגיטימית.

איתן גינזבורג: בשנת שמיטה אפשר להצביע אי-אמון?

שלמה קרעי: אפשר להצביע אי-אמון, כן.

שלמה קרעי: זה פיקוח נפש דוחה הכול.

שלמה קרעי: אבל אם אתם לא מצביעים אי-אמון, אז אני אומר, תשמרו, תעשו מעט רק כדי לשמור שלא יהיה נזק.

איתן גינזבורג: מה אתה מציע?

שלמה קרעי: הינה, למשל בקורונה, תחסמו את נתב"ג, תחסנו חיסון שלישי, כמו שראש הממשלה נתניהו כבר חודש מתריע בפניכם, תחסנו מבוגרים חיסון שלישי, תעשו את זה מה שצריך כדי להביא חיסונים.

שלמה קרעי: אל תמכרו את הנגב, אל תיתנו הכול לסעיד אלחרומי ולמנסור עבאס, ראש הממשלה בפועל שלכם.

שלמה קרעי: תעשו את מה שאפשר.

קארין אלהרר: תגיד לי – – – משילות בדרום?

שלמה קרעי: מה?

שלמה קרעי: סליחה?

קארין אלהרר: מי היה בשלטון 12 שנה?

איתן גינזבורג: 14.

שלמה קרעי: זה 70 שנה, זה לא 12 שנה.

קארין אלהרר: 14.

שלמה קרעי: זה 70 שנה.

שלמה קרעי: 70 שנה שהנגב הולך ונהיה יותר ויותר מופקר, ובשנים האחרונות אנחנו הרסנו אלפי מבנים בלתי חוקיים כל שנה.

שלמה קרעי: לא מספיק.

שלמה קרעי: יש ביקורת.

שלמה קרעי: במיוחד לא כאשר בשנתיים וחצי האחרונות לא הייתה ממש ממשלה – אם הייתה, היו בתוכה ניסנקורן וגנץ, שהרסו כל חלקה טובה.

קארין אלהרר: תמיד זה מישהו אחר.

שלמה קרעי: לא, אבל תמיד אתם – – –

קארין אלהרר: אף פעם לא אתם.

יצחק פינדרוס: מי שהיה בשלטון היו אסתר חיות ואהרן ברק כבר 70 שנה.

יצחק פינדרוס: הייתה בדיחה כזאת, ישבו פה כמה אנשים.

יצחק פינדרוס: עזבי, אל תתייחסי לזה ברצינות.

שלמה קרעי: השרה, תמיד כשאתם נכשלים אתם אומרים: אבל ביבי.

שלמה קרעי: למה אתם עושים נורבגי?

שלמה קרעי: אבל ביבי.

שלמה קרעי: אבל ביבי לא עשה נורבגי בריבוע.

שלמה קרעי: אבל ביבי.

שלמה קרעי: הוא התחיל.

שלמה קרעי: למה אתם עושים שרים בלי תיק?

שלמה קרעי: אבל ביבי.

קארין אלהרר: אני לא ביקשתי 14 שנה בשלטון.

קארין אלהרר: תן לי שנה – – –

שלמה קרעי: אבל תגידי לי מה עשיתם בחודש וחצי.

שלמה קרעי: לא השארתם כלום, כיליתם את הכול.

קארין אלהרר: נו, באמת.

שלמה קרעי: תכף אנחנו נכנסים לסגר רביעי.

קארין אלהרר: קרעי, דבר ענייני – – –

שלמה קרעי: אבל זה ענייני.

שלמה קרעי: את מוכנה לומר עכשיו – תורידי את המסכה שאזרחי ישראל יראו אותך מבטיחה, מתחייבת להם, שבראש השנה הם יחגגו כולם ביחד בבתים את שולחן החג ויוכלו לטוס לאן שירצו ויוכלו לעשות מה שהם רוצים בתקופת החגים.

שלמה קרעי: את מוכנה להבטיח להם את זה?

קארין אלהרר: כמו שאתה תבטיח להם.

שלמה קרעי: אם ביבי היה ראש ממשלה עדיין, בוודאי שהוא היה מבטיח.

שלמה קרעי: הבאנו לכם את הממשלה עם ארבעה מאומתים ביום.

קארין אלהרר: אתה שומע את עצמך?

קארין אלהרר: כי נראה לי שאתה מאבד קשב.

שלמה קרעי: לא, כי שולחים פה שאלות מהקהל, שנייה.

קארין אלהרר: אה, שאלות מהקהל.

שלמה קרעי: הם מתעקשים, למרות שאין טוויטר.

שלמה קרעי: יש פה משהו מהקהל.

שלמה קרעי: מישהו בשם דרור כהן, שולח: פעם אחת – לא קראתי עד הסוף, אז אני תוך כדי – – –

קארין אלהרר: תקרא קודם, אולי לא כדאי לך.

שלמה קרעי: לא, זה נראה לי בסדר.

שלמה קרעי: פעם אחת היה שר בממשלה שהתפטר לאחר שהסתבך.

שלמה קרעי: כשהגיע המחליף שלו לחפיפה, אמר לו השר היוצא: הכנתי לך שלוש מעטפות ממוספרות במגירה.

שלמה קרעי: אם תסתבך, תפתח אותן לפי הסדר.

שלמה קרעי: אחרי שבוע בתפקיד השר החדש הסתבך.

שלמה קרעי: אץ רץ למגירה, ופתח את המעטפה הראשונה.

שלמה קרעי: מה היה כתוב?

שלמה קרעי: האשם את השר הקודם.

שלמה קרעי: האשים את השר הקודם ונפתרה הבעיה.

שלמה קרעי: שוב, לאחר שבוע הסתבך שוב השר.

שלמה קרעי: אץ רץ לפתוח את המעטפה השנייה ובה היה כתוב: תאשים את עובדי המשרד.

שלמה קרעי: האשים את עובדי המשרד ובדרך פלא הבעיה נפתרה – כמו ליברמן שפיטר ככל העולה על רוחו במשרד האוצר, ובתקשורת דממה.

שלמה קרעי: שוב, לאחר שבוע השר הסתבך, אץ רץ לפתוח את המעטפה השלישית ובה היה כתוב: תכין שלוש מעטפות.

שלמה קרעי: אז תתחילו להכין, קארין, כי כבר האשמתם את הממשלה הקודמת, כבר פיטרתם עובדי משרד.

קארין אלהרר: מי כתב את המייל, זה נתניהו?

שלמה קרעי: מישהו בשם דרור כהן, אני לא מכיר.

שלמה קרעי: את רואה, הקהל שולח אלינו.

שלמה קרעי: אנחנו מפלגה של מחוברים לקהל, לא מנותקים מהעם.

איתן גינזבורג: אלה הצופים האדוקים של שלמה קרעי.

איתן גינזבורג: הוא הזמין את כולם לצפות בו בטוויטר ובפייסבוק, ומכיוון שחבר הכנסת קרעי, יש לו הרבה מאוד עוקבים, אז יש לו – – –

אריה מכלוף דרעי: אולי כדאי להציע לכנסת, שערוץ הכנסת יעשה – – – כי יש לו הרייטינג הכי גבוה שיש.

איתן גינזבורג: אני חושב שיש פה מישהו ששבר את הרייטינג.

שלמה קרעי: הם עשו היום – – –

אריה מכלוף דרעי: שלמה, אם ייוודע שאתה בעל הרייטינג הגבוה, יחליטו לסגור את ערוץ הכנסת.

אריה מכלוף דרעי: ראה גלי צה"ל.

איתן גינזבורג: אדוני, יש היום מנכ"ל חדש ועורך חדש לערוץ הכנסת.

איתן גינזבורג: בואו נראה, בואו נראה.

איתן גינזבורג: אנחנו לא יודעים.

שלמה קרעי: רגע, מינוי של מי?

איתן גינזבורג: זה הדירקטוריון של חברה שזכתה בזיכיון.

אריה מכלוף דרעי: שלמה, הכול מקצועי.

איתן גינזבורג: הכול מקצועי.

שלמה קרעי: הנדל עושה את הכול מקצועי.

איתן גינזבורג: מה קשור הנדל עכשיו?

שלמה קרעי: הוא שר התקשורת, לא?

איתן גינזבורג: כן, אבל הוא לא קובע.

איתן גינזבורג: מי שמאשר בסוף זה הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

איתן גינזבורג: הכול מקצועי.

איתן גינזבורג: מי אישר את היושב-ראש לרשות הטלוויזיה ורדיו?

קארין אלהרר: אבל עזוב, מה – – – אתה לא רואה שלאורך כל הדרך?

שלמה קרעי: אני אומר, הכול מקצועי.

שלמה קרעי: למה את חושבת שאני אומר בציניות?

קארין אלהרר: לא, אני לגמרי איתך.

שלמה קרעי: אם את חושבת שאני אומר בציניות, כנראה שאת מבינה שיש סיבה למה זה יכול להיאמר בציניות.

קארין אלהרר: – – – אני אגיד לך, זה בגלל ששמעתי אותך פעם או שתיים קודם, לא משהו אחר.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בסיום דבריי – ואז אני אסכם את תחלואי הממשלה הזאת.

שלמה קרעי: אגב, אדוני היושב-ראש, קיבלת תשובה.

שלמה קרעי: שאלת שאלה, מה קארין תמסור.

איתן גינזבורג: כן, מה המלצותיך.

שלמה קרעי: מה המלצותיי.

שלמה קרעי: תכינו שלוש מעטפות.

איתן גינזבורג: טוב, גברתי השרה.

איתן גינזבורג: דרכך לכל שרי הממשלה.

שלמה קרעי: אחרי שבוע האשמתם את ביבי.

שלמה קרעי: אחרי שבועיים שמענו על פיטורים ומינויים חדשים.

שלמה קרעי: אחרי שלושה שבועות, שלוש מעטפות.

קארין אלהרר: בסיום הקדנציה אני אכין מעטפה – – – בסוד מה כתוב בה.

איתן גינזבורג: רק שנייה, זה שלוש מעטפות לכל אחד מהשרים?

שלמה קרעי: לכל אחד מהשרים.

איתן גינזבורג: אה, לכל אחד.

איתן גינזבורג: זה הרבה מעטפות, אדוני, נכון?

שלמה קרעי: כסף לא חסר לכם.

קארין אלהרר: אצלנו אין מעטפות, קרעי.

שלמה קרעי: אצלכם אין הגבלת – את יודעת מה, עכשיו אמרת "אצלנו", והזכרת לי משהו.

שלמה קרעי: מישהו אצלכם בקואליציה סיפר לי, אמר לי: כשישבנו בתחילת הדרך עם אלקין ועם אילת שקד ורצינו להגיש חוקים, דיברנו על החוק הזה ועל החוק הזה, אז כל הזמן אלקין אמר:

שלמה קרעי: החוק הזה לא בגיץ, וההוא אמר: זה לא יעבור בג"ץ.

שלמה קרעי: ואנחנו יושבים ומסתכלים עליהם בעיני עגל, על מה הם מדברים?

שלמה קרעי: אז קמתי ואמרתי לאלקין, אמרתי לו: חביבי, אתה כבר לא בימין, אתה איתנו בשמאל, בג"ץ בצד שלנו.

שלמה קרעי: אין לך מה לדאוג, הכול בגיץ, הכול בסדר, הכול יעבור.

שלמה קרעי: אז זה אצלנו.

שלמה קרעי: אז תכינו שלוש מעטפות, כי בקרוב בעזרת השם ביבי יחזור לשלטון.

שלמה קרעי: אגב, גנץ שוקל ברצינות.

שלמה קרעי: אנחנו הצענו לגנץ, עכשיו הצעתי, הבוקר, ליושב-ראש, שבהצבעת אי-אמון אחת גנץ הופך לראש ממשלה עד סוף הקדנציה, בלי פריטטית, בלי רוטציה, בלי כלום.

קארין אלהרר: נראה לי שכבר לא מאמינים לכם.

שלמה קרעי: זה לא עניין של אמונה, זו עובדה.

שלמה קרעי: תרים את היד, תהיה ראש ממשלה.

קארין אלהרר: ואתם תיתנו לו לכהן בכיף.

שלמה קרעי: את זה לא הבטחנו.

איתן גינזבורג: זה נקרא דברים לחוד ומעשים לחוד.

איתן גינזבורג: כי בעובדה, בכל הצעות החוק שהליכוד העלה, המועמד לראשות הממשלה הוא לא גנץ.

שלמה קרעי: כי אנחנו לא יכולים, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: במחילה מכבודך, אי-אפשר.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר.

אריה מכלוף דרעי: בשביל להגיש מועמדות אתה צריך הסכמה של המועמד.

שלמה קרעי: בדיוק.

שלמה קרעי: אחרת כבר מזמן היינו עושים את זה.

שלמה קרעי: תן לנו הסכמה של גנץ ואנחנו נעלה אותו בכל הצעת אי-אמון.

שלמה קרעי: בבקשה.

שלמה קרעי: הרב דרעי, הוא הבטיח.

שלמה קרעי: הסכמה של גנץ, ואנחנו שמים אותו בכל הצעת אי-אמון.

שלמה קרעי: דרעי מוותר על הכבוד.

קארין אלהרר: זה נשמע מפתה.

שלמה קרעי: נכון?

שלמה קרעי: לומדים מכם קצת.

שלמה קרעי: גם אתם הצעתם כס ראש ממשלה לראש מפלגה עם שישה מנדטים כדי שיגנוב את המנדט מהבוחר שלו.

איתן גינזבורג: בשבתי כאן כיושב-ראש אני לא יכול להשיב ולהגיב, תסלחו לי.

קארין אלהרר: אם אני גנץ – – –

שלמה קרעי: בסיום דבריי אני באמת רוצה להתייחס לאירוע שהיה כאן אתמול עם אחמד טיבי ואיתמר בן גביר.

שלמה קרעי: אז אני רוצה לומר בעניין הזה, שציפיתי שמישהו מהם יגיע, שיקשיבו קצת למה שיש לי לומר להם, אבל הם כנראה חבורת פחדנים.

שלמה קרעי: אחמד טיבי הוא בהחלט תומך טרור; יועץ לשעבר של אחד מגדולי הטרוריסטים שהיו כאן, ערפאת, יימח שמו וזכרו.

שלמה קרעי: טיבי עצמו וכל המפלגה שלו הם תומכי טרור במובהק.

שלמה קרעי: הם אף פעם לא התביישו בזה, אגב.

שלמה קרעי: כשאתה אומר לו "תומך טרור", הוא לא מסמיק, הוא לא מלבין, הוא עוד צועק עליך בחזרה.

שלמה קרעי: בכלל, הם מחבקי מחבלים ומהללי שהידים בכל הזדמנות.

שלמה קרעי: אני, האמת, כשראיתי את טיבי אתמול אמרתי לו את זה גם: טיבי, כשאתה נפגעת מכך שהוא אמר לך "מחבל", מה זה אומר, שאתה מגנה מחבלים?

שלמה קרעי: הוא שתק.

שלמה קרעי: הוא היה נבוך.

שלמה קרעי: הוא פתח כך את הפה פעמיים – אם תסתכלו בסרטון – ולא הייתה לו תשובה.

שלמה קרעי: הוא לא ידע מה לומר, כי הרי הוא מחבק מחבלים.

שלמה קרעי: אני ציפיתי ממנו שייקח את המילה "מחבל" ויקשור אותה כעטרה על ראשו.

שלמה קרעי: הוא הרי הסמל של האבסורד הישראלי ושל ההלקאה העצמית של השמאל המטורלל – בג"ץ ושאר חבורת השמאל המזוכיסטי, שבלי תומכי טרור שצוחקים עליהם בפנים הם לא יוכלו לישון טוב בלילה.

שלמה קרעי: נכון, אני מסכים, כשמישהו יושב בכס יושב-ראש המליאה, יושב-ראש הכנסת, צריך לכבד את המעמד, אבל טיבי לא שה תמים.

שלמה קרעי: הוא התגרה והוא מתגרה באופן קבוע, וזאת לא הפעם הראשונה.

שלמה קרעי: לא בן גביר הבעיה.

שלמה קרעי: בכמה מקרים נוספים, עם כמה חברי כנסת שהיו, כולל אלקין שעמד כאן על הדוכן, וכולל עוד אחרים, טיבי יצא משליטה באותו מעמד, כשהוא יושב כאן וחברי כנסת עומדים על הדוכן.

שלמה קרעי: בזמנו זאב אלקין הורד מהדוכן על ידי טיבי כשאמר לו: "כדאי גם להבין למה יוצא אותו גל טרור.

שלמה קרעי: לצערי" – כך אמר אלקין – "לך, אדוני היושב-ראש, כחלק מחבריך, יש אחריות כבדה ביותר על הדם שנשפך ברחובותיה של מדינת ישראל".

שלמה קרעי: והיום אותו תומך טרור מרגיש שהוא הריבון של הכנסת ושל המדינה הזו, ובצדק הוא מרגיש כך.

שלמה קרעי: טיבי מרשה לעצמו, כי גם אם הוא וחבריו באופוזיציה, הרי הם רשת הביטחון של הממשלה המופקרת הזו.

שלמה קרעי: לכן הם קיבלו, אגב, שני חברים בוועדת הכספים כמו הליכוד.

שלמה קרעי: כל מה שהם רוצים הם מקבלים.

שלמה קרעי: הממשלה תלויה בהם וברע"מ.

שלמה קרעי: בעיניי, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת צריך להשעות את טיבי מניהול ישיבת המליאה עד לבירור העניין בוועדת האתיקה של הכנסת.

שלמה קרעי: כנ"ל לגבי ההשתלחות שהייתה לו יותר מאוחר אתמול בחברת הכנסת אורית סטרוק.

שלמה קרעי: הוא צעק עליה: "עכשיו תשתקי את ותשבי במקום".

שלמה קרעי: אם היה מישהו מהימין אומר את זה לחברת כנסת, וואו, איך הארץ הייתה גועשת ורועשת.

שלמה קרעי: תודי, השרה אלהרר: "תשתקי את".

שלמה קרעי: אמרו כאן למישהי "ילדה קטנה" והמהדורות, המסכים, נחרכו מהביקורת.

שלמה קרעי: כן, השרה.

קארין אלהרר: זה מה שאמרו לה?

קארין אלהרר: רק "ילדה קטנה"?

קארין אלהרר: עזוב.

שלמה קרעי: כן, כן, על זה יצא הקצף.

קארין אלהרר: היה מאוד לא ענייני.

שלמה קרעי: על זה יצא הקצף, לא על ביקורת עניינית.

קארין אלהרר: לא נכון.

שלמה קרעי: נכון, זה מראות לא לעניין, אבל מי שאחראי להם, רבותיי, זה היה הדיקטטור ביבי – אה, טיבי – – –

איתן גינזבורג: מה היה פרויד אומר על זה?

שלמה קרעי: אחרי ארבע שעות.

שלמה קרעי: אחרי ארבע שעות.

איתן גינזבורג: מה פרויד היה אומר על זה, אדוני?

קארין אלהרר: יאללה.

קארין אלהרר: קרעי אמר.

שלמה קרעי: זה רק מראה מה קורה כאן, אם חלילה – – –

איתן גינזבורג: אתה יודע מי הדובר אחריך?

איתן גינזבורג: אתה יודע מי רשום כדובר אחריך?

שלמה קרעי: זה או ביבי או טיבי.

שלמה קרעי: אם חלילה אנשים מסוגו של טיבי באמת היו שולטים כאן בטעות, אוהו, איזו דמוקרטיה הייתה כאן.

איתן גינזבורג: מכיוון שאתה אלוף הנאומים היום – –

שלמה קרעי: אני מסיים במשפט אחד.

איתן גינזבורג: – – אז אני אתן לך דקת סיום.

שלמה קרעי: תודה, אני לא אנצל את כולה.

שלמה קרעי: אני לא מקבל הטפות מוסר ממי שנשען ונתמך – אתמול עמדו כאן מירב בן ארי ורם בן ברק והתחילו להטיף.

שלמה קרעי: אני לא מקבל הטפות מוסר ממי שנשען ונתמך – ובעצם שבוי – על ידי תומכי טרור.

שלמה קרעי: רם בן ברק, אצלך, בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, יושבת חברה שבמקרה הטוב החלום שלה הוא לא לראות יהודים בארץ הזו.

שלמה קרעי: אתה מעז לדבר?

שלמה קרעי: אתה, כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, צריך לעצור לאלתר, להפסיק לאלתר את כל הדיונים בוועדה הזו עד שחברת הכנסת הזו, שוועדת הבחירות המרכזית פסלה אותה מלכהן בכנסת, תצא מוועדת החוץ והביטחון.

שלמה קרעי: מכרתם את המדינה לאנטי-ציונים.

שלמה קרעי: אתם הורסים כל חלקה טובה.

שלמה קרעי: מנין עזות המצח שלכם להטיף לנו בכלל מוסר?

שלמה קרעי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה קרעי.

איתן גינזבורג: אני חייב לומר, היה תענוג.

שלמה קרעי: כרגיל, תודה.

איתן גינזבורג: אנחנו נעבור, חברי הכנסת, לבקשות רשות דיבור.

איתן גינזבורג: ראשון הדוברים, חבר הכנסת בנימין נתניהו – אינו נוכח; יולי אדלשטיין – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: ישראל כץ, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, נא לציין שזה נאום בכורה באופוזיציה.

איתן גינזבורג: כן?

שלמה קרעי: נאום בכורה אופוזיציוני.

אריה מכלוף דרעי: נאום בכורה, ולכן הוא מבקש תוספת אופוזיציה, תוספת בכורה.

איתן גינזבורג: אדוני, אמרו לי שזהו נאום הבכורה שלך כאופוזיציה.

ישראל כץ: כחבר כנסת.

איתן גינזבורג: לכבוד הוא לי שאני יושב בכס היושב-ראש בזמן שאתה נואם את נאום הבכורה שלך כחבר כנסת באופוזיציה.

אריה מכלוף דרעי: אני הגעתי במיוחד כדי לשמוע את הנאום שלך.

ישראל כץ: אתם מעלים את רף הציפיות.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני שמח שאתה מנהל את הישיבה, אריה דרעי וכל החברים כאן, אני אכן המתנתי לפני נאום הבכורה כדי לראות מה משרד האוצר מביא, מאחר שהייתי שר אוצר וגיבשתי תוכניות.

ישראל כץ: קודם כול, סייענו שנה שלמה לכולם והבאנו את מדינת ישראל להיות מדינה גם מחוסנת וגם מחוסנת כלכלית, עם דירוג אשראי גבוה, עם סיוע לשכירים, לעצמאים ולכולם.

אריה מכלוף דרעי: וגם לפשוטי העם.

ישראל כץ: וגם לפשוטי העם.

ישראל כץ: גם חמלה, גם לכל עם ישראל ולכל אזרחי ישראל.

ישראל כץ: אנחנו גיבשנו עשרות חוקי הסדרים, אתה הכרת אותם כראש סיעת כחול לבן, וחיכיתי לראות.

ישראל כץ: אחרי שבועיים הגישו אותם, ברור שלא יכלו לתכנן מחדש את הכול, ובאופן טבעי הגישו, ורציתי לראות, אולי אני יכול לתמוך בזה.

ישראל כץ: אולי הייתי פונה לידידי אריה דרעי ולחבריי בליכוד ובאופוזיציה, להגיד: תשמעו, החוקים האלה הם לטובת המדינה, בואו נקדם.

ישראל כץ: ואז ראיתי שני דברים ביחס למה שתכננו, כולל באופן מקצועי.

ישראל כץ: קודם כול, התחילה התגרות בחרדים.

ישראל כץ: לא תוכניות שהוכנו, בלי נימוקים מקצועיים: להפסיק תשלומים למעונות יום, אחרי זה סיפור הכשרות שאולתר, ולא במקרה שני הדברים האלה לא נמצאים עכשיו, כי זה לא דברים שהם באמת הכינו.

ישראל כץ: והדבר הדרמטי שראיתי, השינוי הגדול הוא שכל הדברים שאני דחיתי, זרקתי לתוך המגירה האדומה והשחורה, כל העלאות המיסים חזרו.

ישראל כץ: כל מה שאני לא הסכמתי; כל מה שגיבשנו, שנעשה רפורמות, ותחרות, וצמיחה והכנסות למשק כתוצאה מהצמיחה, בלי להעלות מיסים – כל המיסים חזרו.

ישראל כץ: אביגדור ליברמן, שר האוצר, לא רק בבחירות, גם בטקס ההחלפה הקצר, עמד ואמר:

ישראל כץ: אנחנו לא נעלה מיסים.

ישראל כץ: נפתלי בנט הביא את תוכנית סינגפור, שבמוקד שלה התחייבות להפחית מיסים באופן דרמטי.

ישראל כץ: במקום להוריד מיסים הם הביאו מס אחד חדש: מס עבאס.

ישראל כץ: מס עבאס, על שמו של מנסור עבאס.

ישראל כץ: מאחר שהבטיחו לו 60 מיליארד שקלים בתוך כמה שנים הם חיפשו מקורות מאיפה להביא את הכסף מעבר למה שתוכנן וסוכם.

ישראל כץ: ואז אני רואה שהם מתכננים להעלות ארנונה על כל משקי הבית בישראל, במאות ואלפי שקלים, כדי לפנות מיליארדים, להעביר אותם לעבאס, לתנועה האסלאמית.

ישראל כץ: הכניסו את זה להסדרים, הוציאו מההסדרים, רוצים להכניס להסדרים.

ישראל כץ: כל הסיפור של אגרת גודש על כניסת רכבים לתל אביב לפני שתשתית התחבורה הציבורית – ואני לראשונה הוצאתי לדרך את עבודות הרכבת הקלה ונתיבי תחבורה, ושבילי אופניים – לפני שזה מוכן, ברגע שגובים את זה, זה מס על הפריפריה.

ישראל כץ: כל מי שמחוץ לתל אביב ומגיע ישלם מס, ולא תהיה לו אלטרנטיבה כמו בלונדון: תיסע בתחבורה הציבורית, אחרת תשלם.

ישראל כץ: הוא עדיין לא יכול.

ישראל כץ: זאת אומרת עוד פעם מיליארדים.

ישראל כץ: לקחו את הנכים, שאני הובלתי באופן אישי – באופן אישי, התחייבות – לא מתקציב הקורונה אלא מתקציבי המדינה; עומד כאן שר הרווחה – דיברנו על זה ועדכנתי אותו:

ישראל כץ: בשנת 2020 מתוך ה-11 מיליארד שאישרו לנו, קודם כול הנכים קיבלו מעל מיליארד, וב-2021, מתוך התקציב העברנו כאן חוק, חצי מיליארד.

ישראל כץ: עכשיו היה צריך להמשיך את המענקים ולעגן בחוק את הסיכום שרשמנו.

ישראל כץ: הנכים לא הפגינו בזמני, כי הם ידעו שאנחנו מייצגים אותם נאמנה.

ישראל כץ: הינה, הם עוד פעם ברחובות.

ישראל כץ: התוכנית עם החקלאים שאני גיבשתי – אני יזמתי לעבור למודל אירופי: תמיכה בגידולים של החקלאים ולא תמיכה על ידי מכסים ודברים אחרים.

ישראל כץ: אבל קבענו שני דברים עם שר החקלאות הקודם ועם נציגי החקלאים: שהכול יהיה בהידברות ובהסכמה, ודבר שני, שהתשלום יהיה תשלום ראוי במונחים אירופיים.

ישראל כץ: אז אחת הפקידות אמרה: לא, ניתן להם 100 שקל לדונם.

ישראל כץ: אמרתי: אנחנו לא ניתן להם 100 שקל לדונם, כי המשמעות היא חיסול החקלאות.

ישראל כץ: אנחנו לא באים לסדר את החקלאים.

ישראל כץ: להפך, אנחנו באים לעגן את החקלאות והחקלאים באופן שגם יכול להוזיל את המוצרים לציבור, אגב, בתחום הצומח.

ישראל כץ: כל הניסיון להכניס את מגדלי הביצים בגליל, שנהנים היום מחוק הגליל, וזו הפרנסה שלהם וזה הביטחון הסוציאלי האישי שלהם – לבוא ולבטל את המכסות זה מעשה לא ציוני, לא פטריוטי, להעמיד אותם מול החיזבאללה ללא אמצעים.

ישראל כץ: זה בתחום הצומח.

ישראל כץ: אני רואה עכשיו שה-100 שקל חזרו לשולחן.

ישראל כץ: ה-100 שקל חזרו.

ישראל כץ: אומרים להם: חד-צדדית, 100 שקלים לדונם.

ישראל כץ: המשמעות היא לחסל את החקלאות.

ישראל כץ: כך אני יכול לתת תחומים.

ישראל כץ: הסיפור הזה של מס על כלים חד-פעמיים נשמע מאוד יפה.

איתן גינזבורג: אדוני, יש לך עוד דקה, כי נאום – – –

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: זה נשמע מאוד יפה אלא שזה מס לכל דבר.

ישראל כץ: אתה רוצה לטפל במחזור?

ישראל כץ: תממן מחזור.

ישראל כץ: אתה רוצה לטפל בשתייה?

ישראל כץ: תעשה הסברה.

ישראל כץ: אלה שיטות להעלות מיסים.

ישראל כץ: עכשיו, בדקה הזאת אני אומר איפה הבעיה.

ישראל כץ: בדרך כלל יש ראש ממשלה שיוצר איזונים.

ישראל כץ: יש ויכוח על תקציב הביטחון, יש ויכוח על הנכים, יש ויכוח על הדברים האחרים.

ישראל כץ: היום, אין ראש ממשלה במדינת ישראל.

ישראל כץ: יש פורמלית ואין מעשית.

ישראל כץ: מדוע?

ישראל כץ: יש כמה ראשי ממשלה.

ישראל כץ: אביגדור ליברמן הוא ראש הממשלה הכלכלי.

ישראל כץ: אתה רוצה לטפל בנושא כלכלי?

ישראל כץ: אתה הולך לליברמן.

ישראל כץ: היה ויכוח על הביטחון?

ישראל כץ: אמרו: בנט יכריע.

ישראל כץ: ליברמן אמר: אצלי אף אחד לא מכריע.

ישראל כץ: ראש הממשלה המדיני זה יאיר לפיד.

ישראל כץ: ראש הממשלה הביטחוני זה בני גנץ.

ישראל כץ: עכשיו חשבתי שאולי בתחומים אחרים בנט יהיה מעורב.

ישראל כץ: ראיתי שמשלשום יש גם ראש ממשלה חינוכי.

ישראל כץ: ד"ר יפעת שאשא ביטון, שרת החינוך, מצפצפת על ראש הממשלה, קובעת כללים שלא יוכלו הרי לעמוד בהם.

ישראל כץ: היום ההורים לא יודעים אם שולחים את הילדים לכיתות קטנות עם קפסולות, עם חיסונים.

ישראל כץ: ומנסור עבאס הוא בכלל ראש ממשלה בפועל בנושא דת, מדינה, הריסת בתים, כל הדברים.

ישראל כץ: הוא עמד כאן בנושא לגליזציה של הקנביס, מניעת הפללה, ואמר: מועצת השורא הורתה לא לקדם את זה.

ישראל כץ: לכן, אנחנו בבעיה כפולה.

ישראל כץ: קודם כול, בגלל ההתחייבויות לתנועה האסלאמית ב-60 מיליארד שקלים ביטלו את הרכבת לאילת.

ישראל כץ: מעבירים את הכסף לאלה שהולכים לבנות שם באופן לא חוקי, בנגב, במקום לחבר את הנגב.

ישראל כץ: בכל סדרת התחומים האלה אנחנו רואים גזרות, ואין מי שיושיע ויתערב.

ישראל כץ: לכן, אנחנו נתנגד לחוק ההסדרים – –

איתן גינזבורג: תודה.

ישראל כץ: – – נתנגד לתקציב.

ישראל כץ: אני מקווה שגם מתוך הקואליציה מי שאכפת לו מהנכים, מי שאכפת לו מהחקלאות, מי שאכפת לו מתושבי אילת והנגב ומי שאכפת לו מתושבי מדינת ישראל, שלא יוכו בתשלומי ארנונה – כולם צריכים להצטרף ולמנוע את זה.

ישראל כץ: אני מקווה, היושב-ראש, שכך הכנסת אכן תעשה.

ישראל כץ: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל כץ.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת מירי רגב – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב גלנט – אינו נוכח; חבר הכנסת ניר ברקת – אינו נוכח; חבר הכנסת אבי דיכטר – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת חיים כץ יעלה ויבוא, אדוני.

איתן גינזבורג: בבקשה, חמש דקות מלאות.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, אני קורא לך "היושב-ראש" למרות שאני לא צריך.

חיים כץ: אני מכבד אותך, אז אני קורא לך "היושב-ראש", כי כשאני עולה לפה, לדוכן, מספיק שאגיד "כנסת נכבדה".

חיים כץ: נכון שזו נורמה, אבל הנורמה השתנתה בכנסת הזאת.

חיים כץ: אני 22 שנה בכנסת.

חיים כץ: אתם נבחרתם, קיבלתם מנדט.

חיים כץ: אתם צריכים לשלוט.

חיים כץ: אתם צריכים רוב בוועדות, אתם צריכים לקבוע את סדר-היום – ככה רצה העם; אתם לא חייבים לדרוס.

חיים כץ: אין לכם זכות לבוא ולהגיד: אתה תקבל ציר אחד פה וציר אחד שם.

חיים כץ: אתה, איתן גינזבורג, יודע, שאי-אפשר לנצח ועדה.

חיים כץ: אם יש לך רוב של אחד ובמקרה הפסדת בהצבעה, אתה עושה רוויזיה.

חיים כץ: אז מה?

חיים כץ: אתם לא רוצים לעבוד קשה?

חיים כץ: להתאמץ?

חיים כץ: יש לך רוב, קיבלת מנדט מהעם.

חיים כץ: הכנסת הזאת, חודשיים אחרי כינון הממשלה, לא עובדת.

חיים כץ: אתם מתייפייפים: אנחנו עובדים בשביל העם, אנחנו עובדים בשביל העם.

חיים כץ: אתם לא עושים את העבודה שלכם.

חיים כץ: קיבלתם מנדט?

חיים כץ: תשלטו.

חיים כץ: תכבדו את הדמוקרטיה.

חיים כץ: כי אם אתם לא מכבדים את הדמוקרטיה – אני שקלתי לבוא לפה – – –

קריאה: – – –

חיים כץ: לא חשוב.

חיים כץ: אני שקלתי לבוא לפה, אתה יודע, עם מכנסיים קצרים, כפכפים וחולצה של ים, כי זה מה שהולך לקרות פה.

חיים כץ: אם אתם לא מבינים שאתם מובילים את הכנסת הזאת לעברי פי פחת ואתם קובעים נורמות עתידיות, אז אתם לא מבינים איפה אתם חיים.

חיים כץ: זה לא עוד ועדה כזו ולא עוד ועדה כזו.

חיים כץ: דוד ביטן, דוד, אם אתה תקבל ועדה מסוימת, לא משנה איזו, והם לא יעבירו אליך לשם נושאים, אז יהיה לך יו"ר ועדה ויהיה לך עוד עוזר פרלמנטרי.

חיים כץ: אנחנו לא צריכים את זה.

חיים כץ: אנחנו לא צריכים את זה.

חיים כץ: אנחנו רוצים כנסת מתפקדת, מכבדת, שהעסק יעבוד.

חיים כץ: יש הרבה צרות.

חיים כץ: הרבה בעיות לפתור.

חיים כץ: ראיתי את חוק ההסדרים, ודווקא אהבתי.

חיים כץ: מאוד אהבתי את הקטע של העלאת קצבת הבטחת הכנסה.

חיים כץ: מאוד אהבתי.

חיים כץ: נכון שזה צריך שיפורים מסוימים, אבל זה בסדר.

חיים כץ: מי יעשה את השיפורים האלה?

חיים כץ: אני לא אדרוך בוועדה.

חיים כץ: אני לא אבוא לוועדה.

חיים כץ: כל עוד אתם תבזו אותנו ותגידו לנו: אתה תהיה בוועדה הזאת או בוועדה אחרת, ואני לא אקבל את הרוב היחסי שהעם נתן לי – העם נתן לי איקס אחוזים, ולא יכול להיות שאתם תתנהגו כמו בריונים.

חיים כץ: לא יכול להיות שתבואו ותחליטו איפה אני אהיה ומה אני אהיה.

חיים כץ: העם אמר דבר אחד: אתם השולטים.

חיים כץ: זה בסדר, זו ההחלטה הדמוקרטית של העם, אתם צריכים לשלוט.

חיים כץ: אבל מפה לדרוס, לקבוע, להתנהל?

חיים כץ: תקשיב, הייתי פה בכמה דברים.

חיים כץ: אני רואה פה דברים שלא ייעשו.

חיים כץ: אין כללים, אין משחק, אין כלום – דיונים תוך כדי ועדה.

חיים כץ: נגמר.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: תקשיבו, אתם מנהלים את הכנסת.

חיים כץ: תראו מה אתם משאירים אחר כך.

חיים כץ: מה יהיה אחרי שתלכו – או שלא תלכו – בעוד ארבע שנים, בעוד שמונה שנים?

חיים כץ: זו הכנסת שאתה רוצה לראות?

חיים כץ: כמו שכונה.

חיים כץ: העסק נראה פה כמו שכונה.

חיים כץ: כל יום באים חדשים, באים אחרים, הולכים, לא מכירים אחד את השני.

חיים כץ: אני לא מדבר על הרמה.

חיים כץ: אני אומר לך: אם זה יימשך – הינה, אני אומר לך, אני בא לפה עם כפכפים, מכנסיים קצרים וחולצת טריקו, כי זה פיקניק.

חיים כץ: זה מה שיצרתם.

חיים כץ: זה, באלימות שלכם, בהתנהלות שלכם.

חיים כץ: זה לא עובד ככה.

חיים כץ: תנו כבוד – וקבלו כבוד.

חיים כץ: אני קראתי לך "יו"ר הכנסת", כי אני מכבד אותך, כי אם לא, לא הייתי קורא לך "יו"ר הכנסת" – הייתי קורא לך "נציג כחול לבן על השולחן הזה", ומעבר לזה לא, כי אתם הורסים את הכללים.

חיים כץ: אתה צריך להבין: יותר מדי זה לא טוב.

חיים כץ: אימא שלי, עליה השלום, אמרה: יותר מדי יפה – לא טוב, יותר מדי מלוח – לא טוב, יותר מדי מתוק – לא טוב.

חיים כץ: הכול במידה.

חיים כץ: אתם דורסים באופן דרקוני את הדמוקרטיה הישראלית ואת האופוזיציה, וחבל שזה מתנהל ככה.

חיים כץ: תודה רבה לך.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אבי דיכטר.

איתן גינזבורג: אחריו – צחי הנגבי.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מי מאיתנו לא קרא את סיפור הילדים, או הקריא את סיפור הילדים "מעשה בחמישה בלונים".

אבי דיכטר: אני אומר לכם: הרשו לי להקריא לכם את הוורסיה הפוליטית-פרלמנטרית של הספר הזה, אבל זה יהיה סיפור בשבעה בלונים, גברתי השרה.

אבי דיכטר: שכלול יוצא מן הכלל של ספר הילדים המיתולוגי של מרים רות.

אבי דיכטר: מפלגת העבודה, בלון של שבעה מנדטים, ניפחה בלון נוסף, ניפחה אותו – ופוף טראח הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: אל תבכי, עבודה – זה סופו של כל בלון.

אבי דיכטר: ימינה, בלוק של שבעה מנדטים, ניפחה שני מנדטים נוספים.

אבי דיכטר: פוף טראח, ואני לא מתלוצץ – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: אל תבכו אחרי כזה מחדלון, זה סופו של כל בלון.

אבי דיכטר: ישראל ביתנו שכללה הלאה.

אבי דיכטר: בלון של שבעה מנדטים, ניפחו, ניפחו וניפחו שלושה נוספים, ואז פוף טראח, ואני לא מתלוצץ – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: ואלי, אלי, שלא ייגמר לעולם – הכוונה לניפוח – המנדט הרביעי נישא לו ברוח.

אבי דיכטר: כחול לבן, בלון של שלושה מנדטים, ניפחתם לעוד שלושה.

אבי דיכטר: פוף טראח, ואני לא מתלוצץ – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: אל תבכה, ילדי הקטון, זה סופו של כל בלון.

אבי דיכטר: תקווה חדשה, בלון של שישה מנדטים – החליטה לתת לו תקווה סופר-חדשה וניפחו ממנו 50% נוספים, עוד שלושה מנדטים.

אבי דיכטר: פוף, טראח, כמו נפגע מחץ – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: אל תבכו נוכח החידלון – זה סופו של כל בלון.

אבי דיכטר: מרצ, המפלגה החוסכת, המפלגה שמתיימרת, מציגה את עצמה כמצפן הפוליטי בכנסת, ניפחה שישה מנדטים והחליטה לנפח עוד שלושה מנדטים.

אבי דיכטר: ואיך לא, פוף, טראח – ואני לא מתלוצץ – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: אל תבכו, כשיש חידלון – זה סופו של כל בלון.

אבי דיכטר: יש עתיד, anything they can do we can do better – חמישה מנדטים נוספים על ה-17 הקיימים.

אבי דיכטר: אז מה הפלא שהבלון התנפח והתנפח, ופוף, טראח – הבלון התפוצץ.

אבי דיכטר: ככה זה שרוצים לנפח בלון של 58 מנדטים עם עוד 21 מנדטים.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, הפיזיקה לא מכירה דברים כאלה – גם לא הפיזיקה בישראל.

אבי דיכטר: לכן, יודע כל אחד בכל בית, בכל סלון: זה יהיה סופו של הבלון.

אבי דיכטר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת אבי דיכטר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח; חבר הכנסת גדי יברקן – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת חוה אתי עטייה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת קרן ברק.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, בעוד שבועות ספורים או אולי אפילו ימים יעלה על שולחנה של הכנסת נושא חשוב שכרגע נמצא בשוליים: העלאת גיל הפרישה לנשים.

חוה אתי עטייה: כאן במשכן יש נושאים מתוקשרים יותר, אבל לנשים רבות העלאת גיל הפרישה זה הנושא בה"א הידיעה.

חוה אתי עטייה: העלאת גיל הפרישה היא לא סטרטאפ של שר האוצר הנוכחי.

חוה אתי עטייה: מדובר בתוכנית שנמצאת באוצר כבר כמה שנים.

חוה אתי עטייה: היתרונות לקופת המדינה בשינוי המצב הקיים ברורים, ועדיין אני מתקשה להיות תומכת נלהבת של הצעה שבעצם שמה את כל הנשים כמקשה אחת.

חוה אתי עטייה: אני רוצה לדבר על ההצעה לא מהמקום של אישה שעובדת במגזר הציבורי אלא מהמקום של אישה שעובדת, ומתפרנסת מעבודת כפיים.

חוה אתי עטייה: עבור הנשים המוחלשות שרוצות, שלא לומר זקוקות, לפרוש ולהתחיל לממש את קצבת הזקנה ודמי הפרישה שלהן השאלה אם להמשיך לעבוד אחרי גיל 62 היא שאלה קריטית.

חוה אתי עטייה: ישנם סוגי עבודות ששוחקים פיזית וגם נפשית את מי שעובד בהם.

חוה אתי עטייה: אין העלאות שכר משמעותיות בעבודת כפיים.

חוה אתי עטייה: גם ותק הוא לא פקטור משמעותי בעבודות מהסוג הזה.

חוה אתי עטייה: כשראיתי את ההצעה במתכונתה הנוכחית, ראיתי את ההתייחסות למה שקורה במדינות אחרות בעולם.

חוה אתי עטייה: ראיתי את הדגש על הפער בין נשים לגברים ועוד שלל התייחסויות חשובות ונכונות, אבל עדיין הנחות היסוד האלה לא נותנות שום מענה לאותן נשים שעבורן כל שינוי במצב הקיים, אפילו שינוי של חודשים ספורים, הוא קריטי.

חוה אתי עטייה: אני קוראת מכאן לשר האוצר, לבכירי המשרד: תנו את דעתכם על האותיות הקטנות של ההצעה.

חוה אתי עטייה: תנו כלים משלימים ותומכים לאותן נשים שאתם מבקשים להשאיר במעגל העבודה שנים נוספות.

חוה אתי עטייה: מה שנראה לכם כאותיות קטנות, נראה להן כאותיות של קידוש לבנה.

חוה אתי עטייה: כל עוד ההסתכלות על הנושא הזה היא כקולקטיב, מדובר בכישלון שיביא לנזק נפשי ואפילו גופני לאלפי נשים.

חוה אתי עטייה: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת חוה אתי עטייה, ותודה רבה על העמידה בזמנים.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיקי זוהר – אינו נוכח; חברת הכנסת קטי שטרית – אינה נוכחת; חבר הכנסת פטין מולא – ויתר; חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

איתן גינזבורג: חמש דקות.

חיים כץ: אני אעודד אותך, טוב?

חיים כץ: אריה, אני אעודד אותך.

איתן גינזבורג: שאתה תוותר, אדוני?

איתן גינזבורג: מליאה שלמה רוצה לשמוע את – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: הוא מקוזז עם אזולאי.

אופיר אקוניס: אזולאי – – –

איתן גינזבורג: אזולאי דיבר חצי שעה.

אופיר אקוניס: זה הכול?

אופיר אקוניס: בוא'נה, אזולאי, אומרים שדיברת רק חצי שעה.

איתן גינזבורג: תמיד כשהרב דרעי מדבר בדרך כלל שורר שקט, ולא בזכות היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: אין לי תלונות.

אריה מכלוף דרעי: באמת אין לי תלונות.

איתן גינזבורג: רוצים לשמוע את דבריו.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באמת הופתעתי.

אריה מכלוף דרעי: אני יושב פה הרבה זמן.

איתן גינזבורג: נכון.

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

איתן גינזבורג: שומעים, שומעים.

אריה מכלוף דרעי: אני יושב פה הרבה זמן.

אריה מכלוף דרעי: נהניתי מאוד לשמוע את הדוברים.

אריה מכלוף דרעי: לא שמתי לב שאני – – –

דוד ביטן: לא שמעת אותנו בלילה.

אריה מכלוף דרעי: בסדר.

איתן גינזבורג: הוא גם היה פה עד די מאוחר.

איתן גינזבורג: עד 02:00 הוא היה פה.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לדבר על נושא מאוד מאוד כאוב:

אריה מכלוף דרעי: אתמול בישיבת הסיעה אירחנו את החקלאים, את ראשי ההתיישבות וחקלאים מרכזיים מאוד מהנגב והצפון, והייתה השתתפות מאוד ערה.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין שהם היו בעוד סיעות אחרות.

אריה מכלוף דרעי: מי שראה את המשלחת – זאת משלחת לא פוליטית, ששייכת לכל המפלגות, מכל הסיעות.

אריה מכלוף דרעי: הזעקה שלהם, אני אומר מראש: אני מאוד מאוד מאוד בעד הורדת יוקר המחיה.

אריה מכלוף דרעי: הייתי שר הכלכלה תקופה לא ארוכה, וניסיתי לעשות ככל שאני יכול להוריד את מחיר הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שמדינת ישראל היא מהמדינות, לצערי הרב, היקרות בעולם ביוקר המחיה.

אריה מכלוף דרעי: כל מי שמסתובב בחוץ לארץ, נכנס לסופרמרקט או נכנס לחנויות גדולות, רואה שהמצרכים, אם זה אוכל או מצרכי ניקיון או מצרכים אחרים, הם הרבה יותר זולים מהמחירים בישראל.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שיש פה פערי תיווך גדולים מאוד.

אריה מכלוף דרעי: הבת שלי הקטנה, שנישאה לפני כחודשיים, עלתה לירקן השכונתי אצלנו ורצתה לעשות טוב לבעלה, סלט אבוקדו טעים, ומצאה בסך הכול שלושה אבוקדו בודדים.

אריה מכלוף דרעי: היא רצתה לקחת אותם – דרך אגב, שם רושמים עליי, אז היא לא הייתה צריכה לשלם, ובכל זאת, היא ראתה שזה בודד ויקר ושאלה כמה זה, ושישקול לה את שלושת האבוקדו – 57 שקלים לשלושה אבוקדו.

אריה מכלוף דרעי: וזה אבוקדו קטן.

אריה מכלוף דרעי: אין לזה קילו – כמה מאות גרם.

אריה מכלוף דרעי: הוא אמר: לא נורא, אבא שלך אוהב אותך בטוח, תרשמי את זה.

אריה מכלוף דרעי: היא לא רצתה לקחת.

אריה מכלוף דרעי: אמרה, אני צריכה לשאול את בעלי, והשאירה את זה.

אריה מכלוף דרעי: זה מצב לא טוב.

אופיר אקוניס: בשוהם זה יקר.

אופיר אקוניס: בשוהם זה יותר יקר.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק – אני מקדים ואומר שיוקר המחיה בישראל הוא גבוה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: כשביררתי קצת עם החקלאים – הם מקבלים על קילו אבוקדו בין 7 שקלים ל-8 שקלים.

אריה מכלוף דרעי: 7 עד 8 שקלים מקבל החקלאי.

אריה מכלוף דרעי: תבין, כשחיים כץ אומר 80 שקל לקילו – לא חשוב, בסדר; מישהו אחר עושה כאן פערי תיווך.

אריה מכלוף דרעי: אבל מכאן ועד לחסל את החקלאות במדינת ישראל, ולבוא ולפתוח את הכול בצורה חופשית, ללא מכס; לתת מתנה ל"ידידנו", במירכאות, ארדואן בטורקיה, ולידידינו המצרים והירדנים, שכל כך ישמחו להביא את התוצרת שלהם, שעולה פרוטות בגלל שאין להם שכר עובדים, אין להם זכויות עובדים; כל הדברים הללו – לקחת את חוק הגליל, שעבדנו עליו כל כך קשה, מכסת הביצים.

אריה מכלוף דרעי: גם פה סתם מוציאים דיבתם רעה של כל היושבים, מי שמחזיקים למעשה את קו העימות במדינת ישראל; במקום לשלוח לשם גדודים או חטיבות של חיילים, שישבו על הגבולות הללו, אנחנו מושיבים שם את המשפחות שלנו.

אריה מכלוף דרעי: רובם ככולם יוצאי עדות המזרח שנמצאים שם עשרות שנים.

אריה מכלוף דרעי: ומה הם מקבלים?

אריה מכלוף דרעי: כאילו הם עושקים את המדינה עם מכסת הביצים.

אריה מכלוף דרעי: משפחה, אדוני היושב-ראש, מקבלת 8,000 שקל לחודש על מכסת ביצים – זה כל הסיפור, 8,000 שקל לחודש.

אריה מכלוף דרעי: אבל זה דבר קבוע, זה דבר מסודר; הם יודעים שיש להם ביטחון תזונתי לחודש.

אריה מכלוף דרעי: לא משנה מה יקרה בחקלאות – זאת הפנסיה שלהם.

אריה מכלוף דרעי: ואת זה רוצים לקחת להם.

אריה מכלוף דרעי: מה הם יעשו?

אריה מכלוף דרעי: כולם יעזבו את המקומות שלהם.

אריה מכלוף דרעי: מה מחזיק משפחה באביבים?

אריה מכלוף דרעי: מה מחזיק משפחה בעלמה?

אריה מכלוף דרעי: מה מחזיק משפחה בכל קו העימות, 100 מטר מנסראללה?

אריה מכלוף דרעי: ולכן, אני לא מבין – דיבר כאן השר ישראל כץ, שגם הוא היה השר בתוכנית הכלכלית, בחוק ההסדרים, כדי להוריד את יוקר המחיה, אבל יחד עם זאת בשום שכל, בתבונה: מה לתת לחקלאים כפיצוי, איך למצוא את שביל הזהב, לשמר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על הביטחון של מדינת ישראל, שלא נהיה תלויים בתקופות של מלחמה או בתקופות של קורונה או בתקופות אחרות; שיהיה לנו לפחות את המינימום של המינימום של ביטחון באספקת חלב ולחם ומצרכי היסוד שלנו מישראל ושלא נצטרך לייבא את הכול מחוץ לארץ.

אריה מכלוף דרעי: לכן הבטחתי – ואני שמח מאוד, אדוני, שגם סיעת כחול לבן הודיעה על תמיכה בהם, וגם סיעת העבודה הודיעה שתתמוך בהם.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שעוד סיעות בבית.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נושא פוליטי, זה נושא שחוצה את כל המפלגות בישראל.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חייבים.

אריה מכלוף דרעי: מצד אחד כולנו מחויבים להוריד את יוקר המחיה.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, אנחנו מחויבים לשמור על החקלאים ככל יכולתנו, ואסור לפגוע בתושבי הגליל.

אריה מכלוף דרעי: הם הביטחון שלנו שם.

אריה מכלוף דרעי: תחשבו, על כל משפחה שתרד – נצטרך לשים שם חיילים במקומם.

אריה מכלוף דרעי: זה יהיה לנו יותר זול?

אריה מכלוף דרעי: זה יהיה יותר טוב?

אריה מכלוף דרעי: זה דבר אחד.

אריה מכלוף דרעי: דבר שני – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הנושא של הנכים, גם זעקתם עלתה אלינו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חייבים – זה לא כבוד למדינת ישראל לראות את ההפגנות הללו.

אריה מכלוף דרעי: ואני לא מאשים עכשיו לא ממשלה זו ולא ממשלה אחרת.

חיים כץ: אריה, הם ייתנו להם, כי הם מבינים את השפה של הנכים.

חיים כץ: הם ייתנו להם.

חיים כץ: הם לא צריכים את העזרה שלך.

חיים כץ: החקלאים צריכים.

אריה מכלוף דרעי: חיים, בדיוק רציתי לסיים במשפט הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים איתך, אבל אנחנו צריכים לשמור גם על הכבוד של הנכים הללו.

אריה מכלוף דרעי: למה אנחנו צריכים לתת להם להתבזות בכבישים בכל ההפגנות?

חיים כץ: אחרת הם לא מרגישים אדונים.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: אני מציע לגמור את העניין.

אריה מכלוף דרעי: יש כבר מתווה שהוחלט – צריך ליישם אותו במלואו ולגמור את העניין הזה, גם של הנכים, וכמו שאמרת, גם של החקלאים; זה אלפי משפחות.

אריה מכלוף דרעי: זאת החקלאות במדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שהדברים ייפלו על אוזניים קשובות.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, כל מה שנוגע לנושא של חרדים נופל על אוזניים ערלות.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שאף אחד לא חושד, לא בחקלאים ולא בנכים, שהם שייכים למגזר החרדי, ולכן יש סיכוי שאולי מישהו יקשיב לדברים שאני אומר.

איתן גינזבורג: תודה רבה על הדברים החשובים שאמרת, חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת חיים ביטון יעלה ויבוא.

איתן גינזבורג: אחריו – חבר הכנסת משה ארבל.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אתמול עמד פה שר הדתות ונתן נאום על רפורמת הכשרות שלו.

חיים ביטון: הוא גם אמר שזו לא איזו תוכנית שהוא עשה אותה כלאחר יד אלא טובי המוחות ישבו, כתבו אותה, ישבו על המדוכה והשקיעו ימים ולילות ממיטב זמנם ומרצם, כדבריו, לעשות תוכנית סדורה ומגובשת כדי שתיתן סעד – לדבריו – לכשרות הקלוקלת שהייתה נהוגה עד כה.

חיים ביטון: הדברים, כמובן, נאמרו בצורה מאוד מאוד מזלזלת ובוטה.

חיים ביטון: וכל שאלה שהופנתה אליו מצד האופוזיציה, שהביעה חששות לגבי היישום של המתווה ופחד רציני שכך זה יפתח פתח כפתחו של אולם בשביל שייכנסו לשם כל מיני ארגונים שאינם אורתודוקסיים – הוא ענה על זה בגיחוך, על כל אחת מהטענות הללו.

חיים ביטון: אבל שימו לב, רבותיי, עוד לא יבשה הדיו וכבר הבוקר דווח בכלי התקשורת כי השר מבקש להעביר את החוק לוועדת הכלכלה, מוועדת החוקה, כי הוא פוחד שייעשו בה שינויים בגלל שיושב-ראש הוועדה שם יכול להפנות את הדברים לעבר דברים שהוא לא היה רוצה שיקרו, נקרא לזה כך.

חיים ביטון: כך פורסם בתקשורת הבוקר.

חיים ביטון: ואני רוצה לשאול שאלה: האם הנאום חוצב הלהבות – קבוצה שישבה על המדוכה, קבוצה כל כך מוכשרת, כדי לדאוג שלא יהיו בה חורים שכאלה, לא שמה לב לפיל הגדול שבחדר, שיום למוחרת פתאום נמצא שם?

חיים ביטון: פתאום אתה חושש שזה יגיע לרפורמים.

חיים ביטון: אתה מזיז את זה מהוועדה.

חיים ביטון: הרי הפיל הזה היה לפני כן בחדר.

חיים ביטון: בואו נשאל, אולי באמת הסיבה שאתה מוטרד היא לא בגלל שאתה רוצה לדאוג שלא ייכנסו לשם גופים שאינם אורתודוקסיים אלא בגלל שאתה חושש שהמתחרים הגדולים של הרפורמים, ארגון צהר – שייכנסו בעובי הקורה ואולי ינצחו את הארגון שאתה כל כך דואג לו ושבשבילו אתה כל כך נלחם על הרפורמה הזאת.

חיים ביטון: הרי זה ברור מאליו שאני לא חושש – ואנחנו לא חוששים.

חיים ביטון: בדיוק לאחר שאתמול, מעל במה זו, כמה וכמה פעמים גיליתי אמפתיה והמון המון סובלנות כלפי אלה שרצו להתפלל; אותם רפורמים שרצו להתפלל בעזרת ישראל, ומדוע מפריעים להם.

חיים ביטון: מה פתאום אתה פוחד מהם למוחרת?

חיים ביטון: הרי יש לך כל כך הרבה אמפתיה מולם, למה שלא תיתן להם גם את הכשרות?

חיים ביטון: רבותיי, ציבור נכבד, חבריי חברי הכנסת – מסתתר פה דבר מאוד חשוב: הפחד שלו שהתוכנית שלו לרפורמה לא תגיע ליעדה, לארגון צהר.

חיים ביטון: צריך לומר זאת בקול ולדעת את האמת.

חיים ביטון: ולכן, זה שוב מזכיר לנו את המצב של הממשלה הזאת.

חיים ביטון: הממשלה הזאת כבר הקריבה את היהדות, והיא מקריבה גם את הדמוקרטיה.

חיים ביטון: שימו לב מה קורה פה בכל החקיקה.

חיים ביטון: כל הדאגה המדומה, לכאורה, לכניסתם של ארגונים שאינם אורתודוקסיים היא גם חלק מהעניין של אותה הפקרות שמתנהלת כאן גם בנושא הדת וגם בנושא הדמוקרטיה.

חיים ביטון: אתה יודע מה, השר כהנא?

חיים ביטון: אני לא מאמין לך שתעצור את הרפורמה הזאת בגלל הנזק שהיא יכולה לעשות ליהדות, כי אתה רץ אליה כסוס עיוור בחשכה.

חיים ביטון: אבל אולי תחליט להפסיק עם הרפורמה הזאת רק בגלל ההפסד שעלול להיות לך, לארגון צהר.

חיים ביטון: ועל זה נאמר:

חיים ביטון: אולי בגלל זה יהיה מתוך שלא לשמה, בא לשמה, והרפורמה הזאת לא תצא לאוויר העולם בגלל כמה שהיא רעה לעם ישראל.

חיים ביטון: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ביטון, שתמיד תמיד תמיד מסיים את נאומיו לפני השעון.

איתן גינזבורג: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה ארבל.

איתן גינזבורג: אחריו – חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: חמש דקות מלאות.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד השרה, כיף לראות אותך, למרות היותך נורבגית.

משה ארבל: חבריי חברי הכנסת, ידידנו יהודה שלזינגר פתח איזו פינה חדשה בענייני מזון וקולינריה, ואני רוצה להקדיש שניונת קטנה מהנאום ולומר שבעבר ידענו שיש שני דברים שאתה לא רוצה לדעת איך מכינים – זה היה נקניקיות וחוקים.

משה ארבל: אתה לא רוצה לדעת איך חוקקו חוקים.

משה ארבל: חקיקת חוקים דומה ונמשלה להכנת הנקניקיות, שאין לך מושג מה היה שם.

משה ארבל: כל זה, לצערי הרב, היה בעבר בנוגע – – –

חיים כץ: – – –

משה ארבל: לא, אני אמרתי "אדוני".

משה ארבל: כל זה היה – – –

חיים כץ: משה, שלא יורידו אותך מהדוכן.

איתן גינזבורג: – – –

חיים כץ: כל אחד, כל אחד שיושב במקום שלך, כי אתם מתנהגים שם כמו בריונים.

חיים כץ: כל אחד מכם יכול להוריד אותו, כי אתם מתנהגים כמו בריונים.

משה ארבל: רבי חיים, רבי חיים.

משה ארבל: פעם, בעבר, הגישה הזאת הייתה נכונה לגבי חוקים רגילים, אבל לצערנו, ביושבנו עכשיו במליאה, בדיון על חוקי-יסוד – שמשמעותם היא שבישיבתנו בבניין, באולם הזה, כרשות מכוננת, שמכוננת חוקה, פרקים מהחוקה הקבועה למדינת ישראל – אנחנו גם מייצרים חוקי-יסוד כמו נקניקיות.

משה ארבל: ככה זה נראה.

משה ארבל: בבג"ץ שפיר הידוע כותב בית המשפט העליון בסעיף 38 לפסק הדין: "אחד מסימני ההיכר המובהקים של נורמות חוקתיות הוא מעמדן היציב והבלתי-משתנה.

משה ארבל: לפיכך, מבחן העזר הראשון שבו ניתן לעשות שימוש – – – הוא מבחן היציבות".

משה ארבל: וכך כתבה הנשיאה בייניש: "המאפיין המרכזי של חוקה – מאפיין שהוא חלק מהגדרת היסוד של חוקה וגם חלק מהיתרונות הגלומים בעצם קיומה של חוקה – הוא יציבותה.

משה ארבל: חוקה נועדה לשרוד שינויים תכופים ולעמוד איתנה מול שינויים בהרכב הפוליטי של השלטון ואל מול שינויים חברתיים כאלה ואחרים.

משה ארבל: חוקה מציבה בפני החברה אמת מידה נורמטיבית.

משה ארבל: הליך השינוי המורכב של החוקה הוא המאפשר לאמת מידה זו לעמוד איתנה ויציבה גם אל מול חברה גועשת ומשטר משתנה".

משה ארבל: והינה, אנחנו כאן, מכוננים חוקה.

משה ארבל: במקביל לכינון החוקה בדיונים חשובים במליאת הכנסת, הוועדות דנות, ולא רק מקיימות דיונים במקביל לכינון החוקה – מקיימות הצבעות; על אחת כמה וכמה אם זו ועדת כלכלה שדנה היום, ועדת הפנים, ועדת החוקה.

משה ארבל: ככה אנחנו מתייחסים לכינון חוקה – מבשלים נקניקיות, מייצרים נקניקיות.

משה ארבל: הדבר הזה הוא דבר חמור ביותר.

משה ארבל: אני באמת חושב שאם יש כאן, בבית הזה, אדם עם מעט יושרה פנימית, עם הבנה – ויש לך את זה, גברתי השרה; אני יודע שאת היום לא חברת כנסת, אבל אם היית חברת כנסת לא היית מאפשרת לדברים האלה להתהוות כאן, בבית הזה.

משה ארבל: ברגע שאנחנו באמת דנים כאן – ובג"ץ הגדיר מה המשמעות של חוק-יסוד בהוראת שעה, שזה דבר והיפוכו, זה בלתי מתקבל על הדעת.

משה ארבל: אז מה עשו, אדוני היושב-ראש?

משה ארבל: מחקו את המילים "הוראת שעה" מהכותרת, אבל תפרו חוקי-יסוד למידתם של הסכמים קואליציוניים – חליפה בהזמנה.

משה ארבל: מדויקים, לטובת ממשלה ספציפית.

משה ארבל: כן, כבוד השרה.

קארין אלהרר: זה לא נעשה אף פעם.

משה ארבל: לא, אבל בין לבין, אני מכיר את התשובה עם הוואטאבאוטיזם, "איפה אתם הייתם".

משה ארבל: הבדל אחד קרה: בין לבין ניתן פסק דין בבג"ץ.

משה ארבל: מה לעשות שפסק הדין ניתן ערב הקמת הממשלה הזו, ממשלת הריפוי והאיחוי?

משה ארבל: והממשלה הזאת מצפצפת על הנחיות בית המשפט העליון ברגל גסה, ופוגעת בהן, פוגעת בכבודה של הכנסת כרשות מחוקקת, ובכבודה של הכנסת כרשות מכוננת.

משה ארבל: אנחנו בדיון הזה מכוננים חוקה.

משה ארבל: בית המשפט העליון מדבר על יציבותה אל מול גלי הים המתרגשים.

משה ארבל: והינה, שאי עינייך וראי: אולם ריק.

משה ארבל: שרה אחת עשתה פה טובה, כי יש לה תורנות.

משה ארבל: ככה אנחנו מכוננים חוקה למדינת ישראל.

משה ארבל: אלה הפנים שלנו.

משה ארבל: הדבר הזה הוא דבר באמת קשה.

משה ארבל: הוא דבר חמור.

משה ארבל: חמור שבעתיים שאני כבר יודע מראש, לצערי הרב, שאני לא אקבל סעד, כי אני לא מהצד הנכון של המפה.

משה ארבל: כשאני יוצא כנגד יו"ר הכנסת על מניעת חקיקה פה, בכנסת, בניגוד לסמכותו, ותוך מסירת כזבים לבית המשפט – העליון לא מקיים דיון אפילו.

משה ארבל: אנחנו מיעוט, אבל גם בדמוקרטיה, ובפרט בדמוקרטיה, מיעוט לא צריך להיות נרמס תחת גלגלי הרוב בצורה כזו דורסנית.

משה ארבל: יש – ואני יודע, ואני אומר את זה – חברים בקואליציה עם הרבה מאוד יושרה פנימית ועם הרבה מאוד יכולת לשאול שאלות קשות את עצמם ואת חבריהם, והחשיבות של מנהיג בעת הזאת היא בלא לקבל מוסכמות כמובנות מאליהן ולשאול את השאלות הנכונות.

משה ארבל: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת משה ארבל, תמיד נעים ומשכיל לשמוע אותך.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת מיכל וולדיגר – אינה נוכחת; חבר הכנסת אופיר סופר – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, יעלה ויבוא.

איתן גינזבורג: אחריו – חבר הכנסת עופר כסיף.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש – חבר הכנסת כץ, אני נותן כבוד ליושב-ראש, ואומר לו "כבוד היושב-ראש", אפרופו מה שקרה אתמול.

חיים כץ: זה הפך להיות אישיו בכנסת.

אוסאמה סעדי: כן, אבל זה צריך להיות לא מן המפורסמות; אפילו לא צריך להיות לא בנוהל ולא בתקנון – קצת כבוד ודרך ארץ.

אוסאמה סעדי: כבוד השרה, עד שאומרים "כבוד השרה" – – –

חיים כץ: אוסאמה – – –

איתן גינזבורג: אגב, הכבוד הוא לא אליי – הכבוד הוא למוסד.

אוסאמה סעדי: כבוד השרה קארין אלהרר, כמה טוב להגיד.

אוסאמה סעדי: אמרתי שהתגעגעתי, שאנחנו לא רואים אותך בוועדות, אבל לפחות מקווים שתצליחי.

אוסאמה סעדי: אני הזכרתי אותך היום, כבוד השר לשעבר, כבוד יושב-ראש ועדת העבודה לשעבר.

אוסאמה סעדי: כשהיינו, כשבחרנו את חברת הכנסת אפרת רייטן כיו"ר ועדה, הזכרתי את פועלך כיו"ר ועדה, ושעשית וקידמת דברים טובים, וגם את מתווה הנכים, הקצבאות לנכים.

אוסאמה סעדי: היום הגשתי ערר לוועדת הכנסת, לאחר שדיברתי איתה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מקיימים היום דיון בוועדת העבודה על – – –

חיים כץ: היום בלילה יש זמן.

חיים כץ: למה השבוע?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: אני יודע.

אוסאמה סעדי: הנשיאות דחתה את ההצעה הדחופה.

חיים כץ: – – – הנכים פחות חשובים מחוק הדיינים?

אוסאמה סעדי: בסדר.

אוסאמה סעדי: אני בעניין הזה איתך ועם האופוזיציה, ואנחנו נגד חוק-יסוד: הממשלה.

אוסאמה סעדי: גם בכנסת הקודמת, כשהיה ההסכם של נתניהו-גנץ.

אוסאמה סעדי: גם אז הצבענו נגד, כי אני מסכים עם מה שאמר חברי משה ארבל, חוקי-יסוד הם חוקי-יסוד והם פרק בחוקה.

אוסאמה סעדי: כשמשנים חוקים כאלה, אז צריך לעשות את זה בכובד ראש, בענייניות ולא על פי הסכמים פוליטיים.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת, כבוד יושב-ראש ועדת החוקה, חוקי-יסוד צריך לעשות כפרק בחוקה.

אוסאמה סעדי: לא כל ממשלה לא כל כנסת שבאה, והסכמים קואליציוניים, צריך לעגן בחוקי-יסוד, וראינו בכנסת הקודמת שאפילו את זה לא עזר.

אוסאמה סעדי: תמיד יש את הפרצות ועכשיו מנסים לתקן.

אוסאמה סעדי: אבל אני רציתי לדבר, חבריי חברי הכנסת, על הטביעות ועל המוות הנוראי שקורה בחופי הים בחודש האחרון.

אוסאמה סעדי: המספרים הם זוועתיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על 22 מקרי מוות.

אוסאמה סעדי: רק בסוף שבוע אחד, השבוע האחרון, היו חמישה או שישה מקרי טביעה.

אוסאמה סעדי: היום, עכשיו, היום, ילד בן שנה וחצי, ג'לאל אבו אל-קיען טבע בדלי בבית שלו.

אוסאמה סעדי: שנה וחצי.

אוסאמה סעדי: המקרה האחרון של סאמר מקאזחה והבן שלו חוסאם מקאזחה מנצרת, שנכנסו לחוף בעכו ומצאו את מותם.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בחג, חג אל-אדחא, חג הקורבן, הייתי בחוף טנטורה, עין דור.

אוסאמה סעדי: כשהגענו לשם אמרו: מישהו טבע עכשיו.

אוסאמה סעדי: עדיין מחפשים אחרי הבחור מבית לחם, שטבע בחוף ביפו.

אוסאמה סעדי: עד עכשיו לא מצאו את הגופה שלו.

אוסאמה סעדי: 22 מקרים, אדוני היושב-ראש, מהם 11 ילדים.

אוסאמה סעדי: כבוד שר הפנים הקודם, צריך לעשות משהו בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר שבכל עונת רחצה בקיץ אנשים ימצאו את מותם בטביעה.

אוסאמה סעדי: 22 מקרים מצאו את מותם.

אוסאמה סעדי: ולכן אני חושב שאולי צריך ללמד שחייה בבתי הספר.

אוסאמה סעדי: אם יש תקציבים, ועכשיו מוצאים תקציבים ומיליארדים, אז כמה עולה קורס כזה של שחייה לתלמידי בית ספר?

אוסאמה סעדי: וגם אחריות בעונת הרחצה – במקום בשעה 18:00, שהמצילים יעבדו עד שעה 20:00.

אוסאמה סעדי: למה לא? אני הייתי בחוב טנטורה, אז המציל אומר בשעה 18:00 אנחנו מפסיקים את שירותי ההצלה.

אוסאמה סעדי: חיים, בשעות 18:00–19:00 הכי טוב להיכנס לים בשעות האלה.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר שזה קול זעקה, גברתי השרה, צריך לעשות משהו.

אוסאמה סעדי: נכון שבסופו של דבר אנחנו מאמינים, מאמינים בגורל, אבל אני אומר שגם צריך למצוא פתרונות לדברים האלה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת עופר כסיף – אינו נוכח; חבר הכנסת אבי מעוז – אינו נוכח; חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת.

איתן גינזבורג: אם כך, תמה רשימת הדוברים.

איתן גינזבורג: אני מזמין את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט לבוא ולסכם את הדיון לקראת ההצבעה על הקריאה השנייה והשלישית של חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10).

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, גברתי השרה, אחר צוהריים טובים לכולם.

חוק ומשפט): בתום הדיון הארוך שהתקיים כאן, שבמסגרתו נשמעו טיעונים מעטים בלבד ביחס להצעת החוק, לתיקונים שהכניסה בהצעה ועדת החוקה, במהלך דיון ארוך של קרוב ל-15 שעות, שבהן במקום להתייחס עניינית, להסתייגויות הרבות שהוגשו, שמענו דברים רבים.

חוק ומשפט): ואני מבקש בפתח הדברים, לפני שאתייחס להסתייגויות, לומר, אדוני היושב-ראש, שאחד הדברים המטרידים ביותר שנשמעו כאן במהלך הלילה הזה – וזו לא הפעם הראשונה – –

שלמה קרעי: לידיעתך, אתה קיימת דיונים בוועדה כשאני עמדתי ונאמתי כאן במליאה.

שלמה קרעי: תתביישו לכם, הרמיסה הזאת שלכם – – –

חוק ומשפט): – – זו ההתקפה הבלתי-נגמרת שאנחנו שמענו מצד דוברים רבים מאוד מהאופוזיציה – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קרעי, תודה.

איתן גינזבורג: אמרת קריאת ביניים, די.

חוק ומשפט): – – על הכוונה של הממשלה הנוכחית להשקיע סכומים משמעותיים בסגירת הפערים בין הציבור היהודי במדינת ישראל לציבור הערבי.

חוק ומשפט): ופעם אחר פעם, כחוט שני עכור ומכוער, דוברי האופוזיציה תקפו את המהלך הזה – מהלך שזכה לעיגון גם בוועדת החקירה הממלכתית בראשות השופט תיאודור אור; מהלך שהוכר על ידי הממשלה היוצאת; מהלך שלרוב המכריע של אזרחי ישראל ברור שמן הראוי לבצע אותו, להשקיע באופן משמעותי במגזר הערבי במדינת ישראל, ברשויות המקומיות הערביות במדינת ישראל, ולתקן באמת מציאות, שגם מבלי לקרוא לה עוול – מציאות מתמשכת של שנים שגם מבלי לקרוא לה עוול דורשת תיקון.

חוק ומשפט): צריך מעל הבמה הזאת לבוא ולומר שהרטוריקה שנשמעת מעל הדוכן הזה כלפי הכוונה להשקיע סכומים משמעותיים במגזר הערבי היא רטוריקה מכוערת, שמנסה לסכסך מגזר אוכלוסייה אחד במגזרי אוכלוסין אחרים, ולהציג את מה שמגיע בדין ובצדק לאזרחי ישראל הערבים כמהלך שבא על חשבון מגזרים אחרים.

חוק ומשפט): והדבר המדהים ביותר בכל העניין הזה הוא מידת הצביעות הבלתי-תיאמן של דוברי המפלגה המובילה את האופוזיציה – ואני עוד אתייחס למידת הצביעות שמאפיינת את הנאומים ששמענו כאן הערב.

חוק ומשפט): בכל סיעת הליכוד יש מעט מאוד חברי כנסת שזכו לבקר בבית ראש הממשלה בזמן כהונתו של יו"ר האופוזיציה הנוכחי בנימין נתניהו, בהשוואה לביקוריו של סגן יושב-ראש הכנסת מנסור עבאס.

חוק ומשפט): והעדות היא עדותו.

חוק ומשפט): ראש הממשלה לשעבר, ראש האופוזיציה הנוכחי בנימין נתניהו, הזמין פעם אחר פעם את יושב-ראש מפלגת רע"מ למשכנו הרשמי, למעונו הרשמי.

חוק ומשפט): עוד פעם, יותר מאשר זכו לכך חברי סיעתו של ראש הממשלה.

חוק ומשפט): אומר סגן יושב-ראש הכנסת מנסור עבאס שכל דבר שסוכם איתו הוצע לו גם על ידי ראש האופוזיציה.

חוק ומשפט): אבל מרגע שמפלגת רע"מ והיושב-ראש שלה, מנסור עבאס, בחרו להיכנס לקואליציה הנוכחית, פתאום משוחרר הרסן, ורוב חברי הליכוד שעולים לבניין הזה, ורוב חברי הליכוד שקוראים קריאות ביניים, נוהגים מנהג של שיסוי, חוסר כבוד והייתי אומר אפילו הסתה כלפי הדרישות המוצדקות של חברי הכנסת הערבים וחברי כנסת יהודים רבים שממשלת ישראל תפעל בצורה משמעותית לצמצום הפערים.

חוק ומשפט): וצריך לומר, דווקא על רקע אירועי יום האתמול, שלא צריך שחבר כנסת קנאי, קיצוני, גזען, כזה שהורשע בחברות בארגון טרור – לא צריך שחבר כנסת יעמוד כאן ויאמר לסגן יושב-ראש כנסת שיושב בראש הישיבה מילים שאסור שתישמענה בבית הזה; די להאזין לנאומים של חברים בכירים בסיעת הליכוד ולקריאות הביניים שלהם על מנת להבין את עומק ההסתה ואת עומד הגזענות.

חוק ומשפט): ואני היום הזה דווקא, ובנוכחותו של חבר הכנסת אחמד טיבי, מעדיף שלא לגנות את איתמר בן גביר אלא לגנות דווקא את אותם חברי אופוזיציה שעולים כאן לבמה ומרשים לעצמם לדבר בשפה בלתי מתקבלת על הדעת במדינה דמוקרטית כלפי הישגים קואליציוניים לגיטימיים של הציבור הערבי, שזועק כבר שנים לצמצום הפערים.

חוק ומשפט): והצביעות המכוערת הזאת של ראש האופוזיציה ושל חברי סיעתו היא הדבר החולה של כל התייחסותם של חברי האופוזיציה להצעה שניצבת כאן.

חוק ומשפט): לפני רגעים אחדים עמד כאן על הבמה חבר הכנסת משה ארבל – משפטן רציני וחבר כנסת ברוך כישרונות.

חוק ומשפט): הוא מלין וזועק על הפגיעה במעמד החוקתי של חוקי-היסוד.

חוק ומשפט): הוא מצטט מתוך פסק הדין של בית המשפט העליון ביחס לצורה שבה ניתן או לא ניתן לחוקק חוקי-יסוד, זועק את כבודה של החוקה הישראלית ושוכח את עובדת היסוד – חבר הכנסת משה ארבל היה חבר בכיר בקואליציה ששינתה בתוך קדנציה קצרה אחת את חוקי-היסוד של מדינת ישראל 13 פעמים, ומתוך זה שמונה פעמים את חוק-יסוד: משק המדינה.

חוק ומשפט): רוב יוזמות השינוי של חוקי-היסוד נבעו מהתנהלותו של ראש האופוזיציה הנוכחי, שלא היה מסוגל לכבד את ההסכמים שהוא יזם וחתם עליהם, ופתאום חבר הכנסת משה ארבל זועק את כבודם של חוקי-היסוד.

חוק ומשפט): הרי פסק דין שפיר, פסק הדין הראשון בתולדות מדינת ישראל שבו בית המשפט העליון הוכרח להתייחס לשאלת החוקיות של חקיקת חוקי-יסוד, כל-כולו, כל פסק הדין הזה הוא תוצר ההתנהלות הבלתי-מתקבלת על הדעת, הלא-חוקתית, של ראש הממשלה לשעבר, יו"ר האופוזיציה הנוכחי.

חוק ומשפט): לא היה לי את הזמן לבדוק את פרוטוקול הכנסת הקודמת – איפה היה חבר הכנסת משה ארבל בהגנתו הנחרצת על חוקי-היסוד.

חוק ומשפט): ואם לא די בכך, חבר הכנסת משה ארבל הרי ישב בדיוני ועדת החוקה שהתקינה את הצעת החוק הזאת, כשם שהתקינה גם את התיקון לחוק-יסוד: הכנסת, ויודע חבר הכנסת ארבל שבניגוד למה שקרה בכנסת הקודמת, ועדת החוקה, למרות שיש בה רוב, כתמיד, לקואליציה, ועדת החוקה שינתה את הצעות החוק, וועדת החוקה לא רק שדנה בהצעות החוק לעומקן, ולא היה חבר כנסת אחת של האופוזיציה שלא דיבר פעם אחת ופעם שנייה ופעם שלישית – – –

חיים כץ: מתי היא דנה?

חיים כץ: מתי היא דנה?

חוק ומשפט): לא לא לא.

חוק ומשפט): חבר הכנסת כץ, טעות – – –

חיים כץ: מתי, ב-02:00?

חיים כץ: אתה עומד ומדבר בפתוס – מדהים.

חיים כץ: אני 22 שנה פה – לא הייתה התנהלות בריונית – – –

חוק ומשפט): חבר הכנסת כץ, אתה טועה.

חוק ומשפט): לפחות תדייק בעובדות.

חיים כץ: ב-02:00, מה אתה אומר לי לא?

חוק ומשפט): אתה טועה.

חיים כץ: אני טועה?

חוק ומשפט): אתה טועה.

חיים כץ: – – –

חוק ומשפט): חבר הכנסת כץ, אם לפחות טענת טענה, תשמע את התשובה.

חוק ומשפט): רגע.

חוק ומשפט): בניגוד לחברי הכנסת החרדים אתה אדם הגון, אתה מוכן לשמוע את דבריי, נכון?

חיים כץ: למה בניגוד, אבל?

חוק ומשפט): כי הם יצאו.

חוק ומשפט): תכף נגיע ליציאתם, אל תדאג, נמשיך גם לעניין הצביעות הזאת.

חוק ומשפט): חבר הכנסת כץ, הטענות שלך בעניין קיום דיונים במליאה בזמן הדיון הזה נשמעו, אבל לעניין הצעת החוק הזאת, הצעת חוק-יסוד: הממשלה לא נדונה במקביל לדיוני מליאה – – –

חיים כץ: – – –

חוק ומשפט): רגע, חבר הכנסת כץ, נשמעת.

חוק ומשפט): חבר הכנסת כץ, רגע.

חוק ומשפט): אנחנו קיימנו שלושה דיונים רציניים מאוד בחוק הזה.

חוק ומשפט): אפשרנו לכל חבר אופוזיציה לדבר ללא הגבלה ויותר מפעם אחת, שמענו ארגונים אזרחיים, ויותר מזה – מכיוון שידענו שעתיד בית המשפט העליון – –

חיים כץ: אתה תענה לי על מה שאשאל אותך?

חיים כץ: אתה תענה לי על מה שאני אשאל אותך או שאני – – –

חוק ומשפט): לא.

חוק ומשפט): – – מכיוון שידענו שעתיד בית המשפט העליון לפרסם פסק דין בנושא העתירות כנגד ההסדר החוקתי, גם המתנו לקרוא בעיון את פסק דינו, ורק לאחר מכן ניגשנו להצבעות.

חוק ומשפט): והינה דבר מדהים: חברי הקואליציה בוועדה הם שהביאו הצעות ענייניות לצמצום תחולתו, הם שבאו בדין ודברים עם הממשלה על מנת לא לבצע שינויים משמעותיים, וחברי האופוזיציה – מה עשו?

חוק ומשפט): לא העלו הסתייגות עניינית אחת על החוק, והעלו שורה של מאות הסתייגויות שכל-כולן חוסר כבוד לדיון החוקתי.

חוק ומשפט): ולכן צריך לומר בצורה הגונה: חבר כנסת ארבל, שעלה לפה וזעק כנגד הליכי התיקון שגלומים בהצעת החוק הזאת, עלה לבמה כשחמאה מרוחה על ראשו.

חוק ומשפט): הצביעות הזאת היא קו מתאר של התנהלות האופוזיציה, וכאן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך דבר לגבי יציאתם של חברי הכנסת החרדים מן האולם ברגע שהתחלתי לדבר: במסכת מכות בתלמוד הבבלי מופיעה אגדה נפלאה, שאומרת שפעם אחת רבי עקיבא וחבריו עלו למקום המקדש וראו שועל יוצא מבית קודשי-הקודשים אחרי החורבן, והגמרא מספרת שחבריו של רבי עקיבא החלו לבכות, ורבי עקיבא החל לשחוק.

חוק ומשפט): ושאלו אותו: מה פתאום אתה שוחק כשאתה רואה מראה כזה?

חוק ומשפט): ואז הוא מסביר שמכיוון שהגענו לנקודת השפל, מכאן אפשר לטפס.

חוק ומשפט): דהיינו, רבי עקיבא הסתכל על המציאות הקשה ומצא גם בה סימנים של אופטימיות.

חוק ומשפט): ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מוצא הרבה אופטימיות בזה שהשר לשעבר אריה דרעי קם ויצא מן המליאה ברגע שהתחלתי לדבר בהיותי רב רפורמי.

חוק ומשפט): ולמה, אם תשאל אותי, אני אופטימי?

חוק ומשפט): כי אני הרי יודע שהבן של אריה דרעי, של חבר הכנסת אריה דרעי, מכהן כיום כראש מחלקה בהסתדרות הציונית מכוח ההסכם הפוליטי שסיעת ש"ס במוסדות הלאומיים חתמה איתנו ועם הקונסרבטיבים.

חוק ומשפט): אז האבא יוצא מן המליאה כאשר רב רפורמי שהוא נבחר ציבור מדבר, אבל אני יודע – את זה לא מספרים ביום ליום לציבור שמצביע לש"ס, אבל כל מי שמעורה בפרטים יודע שהבן של דרעי, של השר לשעבר חבר הכנסת דרעי, יושב היום בממשלה – בתוך ההסתדרות הציונית יחד עם ראשי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית.

חוק ומשפט): אז אפשר לומר שזו צביעות, כי כאשר מדובר בסידור ג'וב לבנו של אריה דרעי זה בסדר.

חוק ומשפט): אבל אני יהודי אופטימי, אז אני לא הולך לכיוון הצביעות, אלא אני רואה פה סימן אופטימי.

חוק ומשפט): האבא חסר גינונים של סובלנות, האבא לא יודע לנהוג במנהג של דרך ארץ ולא יודע לנהל מחלוקת, נוקבת ככל שתהיה, אבל בגבולות של ערבות הדדית ושל אהבת חינם בתוך עם ישראל, אבל לא נורא, כי הינה מסתבר שהדור הבא הולך ומשתפר, והינה מסתבר שבנו של חבר הכנסת אריה דרעי כבר לא מוצא בעיה גדולה בלשבת עם מנהיגי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית.

חוק ומשפט): וכדי להגדיל את ממד השמחה שלנו והאופטימיות לעתידה של החברה הישראלית, נספר שזה לא רק בנו של חבר הכנסת אריה דרעי.

חוק ומשפט): גם מהצד של הסיעה החרדית האשכנזית, המנכ"ל לשעבר של עיריית בני ברק, איש שמזוהה כל-כולו עם מפלגת וסיעת דגל התורה, יושב בקואליציה במוסדות הציוניים ביחד עם ראשי היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית.

חוק ומשפט): אז עוד פעם, יהיו כאלה שיקראו לזה צביעות, אבל בעיניי זאת זכות גדולה לחיות בדור שבו ההורים מסיתים כאן לשנאת חינם, אבל כנראה משהו הם עשו נכון בחינוך הביתי שלהם, כי הילדים והדור הבא הם כבר קצת פחות עוינים ויותר מיומנים בלנהל מחלוקת לשם שמיים, אבל לעשות את זה בגבולות הסביר.

חוק ומשפט): הדבר היחיד שאני מצטער עליו הוא שביתד נאמן לא יספרו שגם הבן של הרב גפני עובד היום במוסדות התנועה הציונית ובעצם פועל ביחד עם רפורמים וקונסרבטיבים.

חוק ומשפט): ומכיוון שיתד נאמן לא מספר על זה ויום ליום לא מספר על זה, אז במקום שהרבה מאוד צעירים חרדים ידעו שבשלה השעה להשתלב בכל מסדרונות העשייה הציבורית, ואפשר לשבת גם עם אנשי שמאל, ורחמנא ליצלן גם עם יהודים רפורמים וקונסרבטיבים – וגרוע מכך, עם אנשי הציונות הדתית, כי כרגע לשיטתם הם היריבים הכי גדולים – אז חבל שחבר הכנסת דרעי וחבר הכנסת גפני לא מספרים לציבור שלהם שילדיהם כבר משתלבים ביחד עם רפורמים וקונסרבטיבים במוסדות הלאומיים.

חוק ומשפט): זה חבל, כי יכולנו להביא עוד הרבה מאוד צעירים חרדים וצעירות חרדיות מוכשרים להשתלב במסדרונות השלטון.

חוק ומשפט): עכשיו, הצביעות הזאת שדיברתי עליה – – –

איתן גינזבורג: יש לך מים, אם אתה רוצה לשתות כוס מים.

חוק ומשפט): לא, אני בסדר, זה – – –

איתן גינזבורג: גרונך ניחר, אז – – –

חוק ומשפט): הצרידות שלי היא כבר מגיל שלוש, זה בסדר.

איתן גינזבורג: אה, אוקיי, טוב.

חוק ומשפט): תודה, גברתי.

איתן גינזבורג: מרינה, תודה רבה למרינה.

חוק ומשפט): עכשיו, למרות שאנחנו לא עוסקים ברפורמת הכשרות אבל אנחנו כן עוסקים בהלכות צביעות ודו-פרצופיות, אז אולי כדאי להזכיר את עומק הצביעות של ההתנגדות החרדית לרפורמת הכשרות – דרך אגב, רפורמה שלא קשורה בדבר וחצי דבר עם הזרמים הליברליים.

חוק ומשפט): הרי מי שקורא את פרטי רפורמת הכשרות יודע שהשר לשירותי דת מתן כהנא מכוון את הרפורמה לכך שהרבנות הראשית היא שתקבע מהם התאגידים שיכולים להעניק את תעודת הכשרות, נכון?

חוק ומשפט): אז פשיטא שתאגיד קונסרבטיבי או תאגיד רפורמי לא ייכנסו באותו פול.

חוק ומשפט): אבל תראה את מידת הצביעות: היום במדינת ישראל פועלים עשרות תאגידים פרטיים של כשרות חרדים, בד"ץ העדה החרדית.

חוק ומשפט): משפחת הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, מעורבת בשני בד"צים:

חוק ומשפט): בד"ץ בית יוסף, ועכשיו התבשרנו שעוד בן של הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, גם הוא מקים תאגיד כשרות.

חוק ומשפט): לחסידות בעלז יש את תאגיד הכשרות שלה, מחזיקי הדת של בעלז.

עידית סילמן: תמשיך בינתיים.

חוק ומשפט): אה, יש לי הרבה מה לומר על הצביעות החרדית.

חוק ומשפט): אז לבעלז יש את תאגיד הכשרות שלה, ואנחנו מכירים את בד"ץ העדה החרדית, ורק בבני ברק פועלים קרוב לעשרה תאגידי כשרות פרטיים.

חוק ומשפט): אז כשמדובר בתאגידי כשרות פרטיים של הרבנות של החרדים, אף אחד לא חושש למעמד הרבנות הראשית.

חוק ומשפט): התנהלו במדינת ישראל חקירות פליליות – שומע, אדוני היושב-ראש?

איתן גינזבורג: בהחלט.

חוק ומשפט): התנהלו במדינת ישראל חקירות פליליות, איך יכול להיות שרב עיר – אחת מהערים הגדולות במדינת ישראל, שחברי הכנסת מש"ס מכירים אותו היטב, רב עיר גדולה במדינת ישראל – בזמן שכרב עיר הוא היה מופקד על הנפקת תעודות כשרות במערכת הממלכתית, הוא עסק בקידום ענייניו של תאגיד כשרות פרטי שקשור במשפחתו.

חוק ומשפט): אם אינני טועה – ואני זהיר בדברים, אני אומר אם אינני טועה – בשל כך אותו אדם לא התמנה לרב הראשי, למשרת הרב הראשי במדינת ישראל.

חוק ומשפט): אז כאשר מדובר בתאגידי כשרות פרטיים שמזוהים עם תנועת ש"ס ובתאגידי כשרות פרטיים שמזוהים עם היהדות החרדית האשכנזית אין שום בעיה, זה לא מאיים על מעמד הרבנות הראשית.

חוק ומשפט): אבל כאשר באה המדינה, והשר לשירותי דת מבקש להסדיר את פעילות תאגידי הכשרות הפרטיים ולהותיר את מעמדה הבכיר של הרבנות הראשית כגוף המפקח, כאן כבר מדובר על הרס הרבנות הראשית.

חוק ומשפט): זו צביעות.

חוק ומשפט): ואנחנו מכירים את המקור שבו המלך ינאי אמר על ערש דווי לרעייתו המלכה שלומציון: אל תפחדי לא מהפרושים ואל תפחדי לא מהצדוקים, תפחדי בעיקר מן הצבועים.

חוק ומשפט): אז הינה, קיבלנו עוד דוגמה לצביעות החרדית בענייני רפורמת הכשרות, ועד כמה הם באמת חרדים למעמד הרבנות הראשית.

חוק ומשפט): כדרך אגב, הלילה אני לא זוכר מי זה היה שדיבר פה על הידיעה שהתפרסמה היום ברשת ב', כאילו ישנו מאמץ להעביר את הדיון ברפורמת הכשרות מוועדת החוקה לוועדת הכלכלה.

חוק ומשפט): אלא שבדיקה פשוטה בדברי הכנסת תגלה שמעולם נושאי כשרות לא נדונו בוועדת החוקה אלא תמיד בוועדת הפנים או בוועדת הכלכלה, אז טוב שרפורמת הכשרות תעשה את דרכה באמת לאחת מן הוועדות שעוסקות בנושא.

חוק ומשפט): ואני בטוח שבכל מה שקשור לכשרות אורתודוקסית – הרפורמה לא נוגעת לכשרויות לא אורתודוקסיות – הרפורמה רק תעלה את קרנה של הכשרות בישראל, שהיום נמצאת במצב איום ונורא, והדבר משתקף בכל דוחות מבקר המדינה.

חוק ומשפט): אז אחרי שדיברנו קצת על מידת הצביעות שמאפיינת את התנהלותם של חברי הכנסת החרדים כאן במליאה, אני, ברשותך, אדוני היושב-ראש, חושב בכל זאת שאנחנו צריכים לכבד את ההליך הפרלמנטרי.

חוק ומשפט): וכאשר חברי כנסת מן האופוזיציה טורחים ומגישים הסתייגויות לחוק, גם אם ההסתייגויות הללו לא נוגעות לעניינו של החוק, וגם אם ההסתייגויות הללו עודכנו באיזושהי אפליקציה שמחוללת הסתייגויות – אפרופו איכות הדיונים בבית הזה מאז השבעת הכנסת ומה קורה פה בלילות הארוכים, האם מתקיימים פה דיונים ענייניים או לא ומי אשם בכך – אני כן חושב שמן הראוי שאני אתייחס להסתייגויות שהגישו חברי האופוזיציה.

חוק ומשפט): אני לפחות, כיושב-ראש הוועדה שהתקינה את החוק, רוצה לכבד את הפרוצדורה הפרלמנטרית, שאם הגישו הסתייגויות להצעת החוק אני אתייחס אליהן.

חוק ומשפט): עכשיו, מכיוון שהוגשו כל כך הרבה הסתייגויות, אני לא אוכל כמובן להתייחס לכולן, אבל סימנתי לי איזשהו מבחר של הסתייגויות שמן הראוי לתת עליהן את הדעת, ולעשות בכך גם כבוד לחברי הכנסת מן האופוזיציה שבאמת נשארו כאן כל הלילה מול מליאה ריקה ונאמו כאן על שלל נושאים שבינם לבין הצעת החוק אין דבר וחצי דבר, אבל בכל זאת נכבד אותם על כך שהם היו כאן כל הלילה, ולכן נתייחס להסתייגויות שלהם.

חוק ומשפט): הראשון הוא חבר הכנסת משה גפני, שההסתייגות הראשונה שהוא הגיש, שהיא גם ההסתייגות הראשונה לחוק, הייתה "מטרת חוק זה לאבד את המשילות בנגב".

חוק ומשפט): עכשיו אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש:

חוק ומשפט): הרבה דברים אפשר לומר על חבר הכנסת גפני, אבל יש כאן קונסנזוס בבית הזה שהוא היה ועודנו אחד מחברי הכנסת המוכשרים, וגם שהוא ניהל ברמה את ועדת הכספים במשך שנים ארוכות.

חוק ומשפט): לא אחת עיתונאים נהגו לומר שחבר הכנסת גפני הוא באמת המנהיג האמיתי של הקואליציה, שבשבתו בוועדת הכספים הוא מצליח להוביל מהלכים יותר מכל חבר קואליציה אחר ושכוחו גדול מכוחם של בכירי השרים.

חוק ומשפט): ואז אני קורא שחבר הכנסת משה גפני אומר שמטרת חוק זה לאבד את המשילות בנגב, ואינני מאמין למקרא עיניי.

חוק ומשפט): הרי המציאות הקשה בנגב, המציאות של חוסר ביטחון אישי, המציאות של הזנחה בקרב הפזורה הבדואית, של היעדר פתרונות דיור, של היעדר מענים חינוכיים, העובדה שהמשטרה אינה מצליחה להבטיח את הביטחון הציבורי בנגב, העובדה שיש תופעות של דמי חסות – הרי הדבר לא צמח בחודשיים האחרונים.

חוק ומשפט): ואני רוצה לשאול את חבר הכנסת גפני: איפה היית?

חוק ומשפט): אתה נחשבת לאחד האנשים החזקים בקואליציה, ישבת על כיסא יו"ר ועדת הכספים במשך שנים, ואתה זה שאפשרת את ההידרדרות הדרמטית של המשילות בנגב, אז מה לך כי תלין?

חוק ומשפט): אתה יכולת לדאוג להקצאת משאבים אסטרטגית למשטרה, יכולת לדאוג שהמשטרה באמת תתמודד עם התופעה הזאת עם כוח אדם מוגבר ואמצעים, יכולת אתה לקדם מיזמים בתחום החינוך והדיור בנגב, ובגדול לא עשית דבר, ואתה נושא באחריות ישירה להידרדרות איכות החיים, הסדר הציבורי, הביטחון האישי והקהילתי בנגב.

חוק ומשפט): אז אולי מתוך איזשהו ממד של צניעות היית צריך לומר: מכיוון שנכשלתי, אני וחבריי, נותיר את הדבר לממשלה החדשה ונתפלל להצלחתה.

חוק ומשפט): בא חברו של משה גפני לסיעה יעקב ליצמן, ומציע שתי הסתייגויות, והאמת שאני קצת מתבייש לדבר על ההסתייגויות הללו, כי הן נוגעות בנושאים שהם בנימי נפשנו.

חוק ומשפט): ההסתייגות האחת אומרת:

חוק ומשפט): מטרת חוק זה לאפשר לחברת כנסת ממפלגת העבודה לא לעמוד בצפירה, ואני רק רציתי לשאול אם בחסידות גור נוהגים לעמוד בצפירה.

חוק ומשפט): האם בחסידות גור מכבדים את המנהג הלאומי החשוב הזה של לעמוד בצפירה, שחבר הכנסת ליצמן, מכל ההסתייגויות שהוא יכול היה להגיש, הוא חשב בהסתייגות שלו לדבר על מקומה של הצפירה?

קטי קטרין שטרית: אתם לא שונים.

קטי קטרין שטרית: אבל אתה חוזר.

קטי קטרין שטרית: אם הוא אמר את זה, גם לך מותר להגיד?

חוק ומשפט): לא.

קטי קטרין שטרית: אז למה אתה אומר?

קטי קטרין שטרית: מה השוני?

קטי קטרין שטרית: איפה השוני?

חוק ומשפט): חבל על הכעס, חברתי חברת הכנסת שטרית.

חוק ומשפט): אני רוצה להתייחס, אני אומר מדוע – – –

קטי קטרין שטרית: אתם ממשיכים בשנאה, שנאה, שנאה.

חוק ומשפט): זו לא שנאה.

חוק ומשפט): אני רוצה להתייחס ברצינות להסתייגויות.

קטי קטרין שטרית: אז למה?

קטי קטרין שטרית: תבוא עם משהו אחר.

חוק ומשפט): בסדר, אז אני אעבור הלאה.

קטי קטרין שטרית: פשוט לא יאומן.

קטי קטרין שטרית: או שנאה או – – – זה מה שיש לכם.

חוק ומשפט): אני מקבל את עצתך.

חוק ומשפט): אומר חבר הכנסת ליצמן בהסתייגות שלו: מטרת חוק זה לאפשר לחברת כנסת להכחיש שואה.

חוק ומשפט): אני רוצה להציע כאן הצעה ברוח דבריה של חברת הכנסת שטרית, שבכלל מן הראוי שחברי כנסת מכל סיעות הבית לא ישתמשו בזכר השואה בתוך ההסתייגויות שהם מגישים בצורה לא עניינית.

מאי גולן: זה רק בדם שלכם – – –

חוק ומשפט): בואו נחליט שאנחנו משאירים את זכר השואה לא לצורך תרגילים פוליטיים.

מאי גולן: – – –

קטי קטרין שטרית: כל הנאום שלו זה – – –

חוק ומשפט): נחליט, גם אופוזיציה וגם קואליציה, להוציא את המילה "שואה" מתוך מחוללי ההסתייגויות האוטומטיים.

חוק ומשפט): אני בטוח שאפשר להגיע כאן להסכמה רחבה בבית הזה, וכך נכבד כולנו, אופוזיציה כקואליציה, את כבודם של שורדי השואה ואת זכר נספיה.

חוק ומשפט): עכשיו נעבור הלאה, ליתר ההסתייגויות.

חוק ומשפט): תראו, חבר הכנסת יעקב אשר, שאני ירשתי את כסאו כיו"ר ועדת חוקה – אדם מאוד מאוד רציני – – –

קריאה: לא ירשת, יורשים רק כשמישהו הולך לעולמו.

חוק ומשפט): נכון, חס וחלילה.

חוק ומשפט): זכיתי להיכנס בנעליו, אני זוכה לשבת על כיסאו.

חוק ומשפט): חבר הכנסת יעקב אשר, איש דגל התורה, יש לו הסתייגות מאוד מעניינת: מטרת חוק זה לאפשר לשר החוץ לאשר תחבורה ציבורית בשבת בירושלים.

חוק ומשפט): אני לא יודע אם כל חברי הכנסת יודעים, אבל סיעת דגל התורה, מפלגת דגל התורה של חבר הכנסת גפני ושל חבר הכנסת יעקב אשר, של חבר הכנסת פינדרוס, תמכה בבחירה של ראשת עיריית חיפה גב' עינת קליש בבחירות המוניציפליות האחרונות, עד כדי כך שבליל הבחירות, לאחר היוודע התוצאות, התקיימו ריקודי שמחה במוסדות החרדיים בחיפה על בחירתה של ראשת העיר עינת קליש.

חוק ומשפט): קודם כול, הינה עוד סימן לאופטימיות – גברים חרדים תלמידי ישיבה רוקדים במעגל על בחירתה של אישה לראשת עיר.

חוק ומשפט): הינה, חברים, סימנים של אתחלתא דגאולה.

חוק ומשפט): כולכם הרי יודעים שבחיפה יש תחבורה ציבורית בשבת מ-1948.

חוק ומשפט): בירושלים אין אוטובוסים; בתל אביב אין אוטובוסים; אזרחים קשישים, ישראלים עם מוגבלויות בכל רחבי הארץ, אין להם תחבורה ציבורית; אנשי הפריפריה, ההתיישבות העובדת, המושבים, הקיבוצים, לא יכולים ביום המנוחה להשתמש בשירותי תחבורה ציבורית, אבל בעיר היחידה שבה דגל התורה המליכה ראש עיר שהוא לא חרדי יש תחבורה ציבורית בשבת.

חוק ומשפט): ואני שואל אותך, מר אשר, חבר הכנסת יעקב אשר: איך יכול להיות שתמכתם בראשת עיר שלא התחייבה לעצור את התחבורה הציבורית בשבת בעיר היחידה שיש בה תחבורה ציבורית בשבת?

חוק ומשפט): האם ההבטחות של ראשת עיריית חיפה לתמיכה במוסדות חרדים בעיר חיפה, ודרך אגב, תמיכה שכל עוד היא נעשית בקריטריונים שוויוניים זה דבר לגיטימי – אבל זה בסדר לרקוד בחיפה לכבודה של ראשת עיר שממשיכה בהנהגת תחבורה ציבורית בשבת, וזה לא בסדר לדבר על הזכות של יתר אזרחי ישראל ותושבי ישראל ליהנות מתחבורה ציבורית ביום המנוחה.

חוק ומשפט): טוב, דיברנו על זה.

חוק ומשפט): הינה מגיע חבר הכנסת פינדרוס כאן לקדמת הבמה לדבר – –

יצחק פינדרוס: אסור להסתכל בפני רשע.

חוק ומשפט): – – על כך שמטרת חוק זה – אם אתם זוכרים את הנאום האחרון שלי, הארוך, אני כבר הזכרתי שחבר הכנסת פינדרוס היה באולם בן-גוריון בבניין הסוכנות כשחתמנו על ההסכם הקואליציוני במוסדות הלאומיים שהרפורמים והקונסרבטיבים חתומים עליו וש"ס והחרדים האשכנזים חתומים עליו.

חוק ומשפט): כבר הזכרנו את זה שחבר הכנסת פינדרוס עמד באולם כשאני חתמתי, הרב גלעד קריב, בשם התנועה הרפורמית.

יצחק פינדרוס: שקרן, שקרן.

יצחק פינדרוס: אתה שקרן.

יצחק פינדרוס: אתה שקרן.

חוק ומשפט): אני רק מזכיר את זה.

חוק ומשפט): רציתי שלא תשכחו.

חוק ומשפט): חבר הכנסת פינדרוס – – –

יצחק פינדרוס: אסור להסתכל בפני רשעים.

יצחק פינדרוס: אתה שקרן.

חוק ומשפט): חבר הכנסת פינדרוס מציע הסתייגות שמטרת החוק היא לסגור את תלמודי התורה.

חוק ומשפט): חבר הכנסת פינדרוס יודע הרבה יותר טוב ממני עד כמה עשרות אלפי התלמידים בתלמודי התורה הפרטיים והקטנים – אני לא מדבר על הרשתות החרדיות הממוסדות, אלה שזוכות ל-100% תקצוב, אבל עד כמה המצב של הבטיחות, שלא לדבר על הליווי הפדגוגי והפיקוח הפסיכולוגי – עד כמה המצב בתלמודי התורה קשה ומחפיר, והכול מכיוון שהמפלגות החרדיות וראשי הממסד החרדי לא דואגים להכניס את תלמודי התורה הפרטיים לתוך הרשתות המאורגנות והמפוקחות, ובכך הם מפקירים, הם, חברי הכנסת החרדים, מפקירים את שלומם ואת רווחתם של עשרות אלפי תלמידים חרדים שיכלו ללמוד – –

מאי גולן: בחיפה התחבורה הציבורית לא עובדת בשבת.

מאי גולן: אתה טועה ומטעה.

מאי גולן: רשע, זה מה שאתה.

מאי גולן: רשע.

מאי גולן: אתה משקר.

מאי גולן: אתה שקרן.

מאי גולן: אתה משקר.

מאי גולן: אתה משקר.

חוק ומשפט): – – במוסדות בבתי הספר של הרשתות של אל המעיין והחינוך העצמאי, אבל הם לא עושים את זה.

חוק ומשפט): מכיוון שזמננו מגיע לכדי סיום, חברת הכנסת מאי גולן, אני מצטער שלא התייחסתי להסתייגות שלך, כי לא הגשת כאן הסתייגות.

חוק ומשפט): זהו, סיימנו?

חוק ומשפט): אני הוראות מקבל רק מיושבת-ראש הקואליציה.

חוק ומשפט): הכול בסדר.

חוק ומשפט): אבל מכיוון שלאט-לאט זמננו קצר, אני מדלג הלאה, להסתייגות הנפלאה שהגיש חבר הכנסת אריאל בוסו מש"ס – ידידיי, אתם סותרים זה את זה.

חוק ומשפט): תנו הודעה מוסמכת.

חוק ומשפט): חבר הכנסת אריאל בוסו הגיש הסתייגות.

חוק ומשפט): אני אקריא לכם אותה, כי היא קצרה: מטרת חוק זה לאפשר לראש הממשלה להמשיך לשבור את מילתו.

חוק ומשפט): שמעתם?

חוק ומשפט): כנראה חבר הכנסת אריאל בוסו, לא סיפרו לו שהתחלפה ממשלה, והוא עדיין חושב שראש הממשלה המכהן זה מר בנימין נתניהו.

חוק ומשפט): הוא רגיל לראש ממשלה שלא מסוגל לכבד את המילה שיוצאת לו מהפה ולכן הוא הגיש את ההסתייגות הזאת.

חוק ומשפט): אז הינה, המשפט האחרון – נכון, חברת הכנסת סילמן?

חוק ומשפט): חברת הכנסת סילמן, כן?

חוק ומשפט): אז המשפט האחרון: חבר הכנסת אריאל בוסו, התחלפה ממשלה במדינת ישראל.

חוק ומשפט): לא צריך יותר לחשוש מראש ממשלה ששובר את מילתו, כפי שחוויתם שנים ארוכות עם ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו.

חוק ומשפט): תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנא תפסו את מקומותיכם.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, אבקש גם לשמור על השקט וגם להקשיב.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעות על הסתייגויות להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10).

איתן גינזבורג: גברתי המזכירה, אם אפשר לחלק לאופוזיציה ולחברי הכנסת מהקואליציה את ההסתייגויות, אנחנו נודה לכם.

מיקי לוי: – – – את חברי הכנסת שאם לא ישימו מסכות, אני מעלה אותם למעלה.

מיקי לוי: תחזור על זה עכשיו, תסתכל כמה בלי מסכות.

איתן גינזבורג: מאה אחוז.

איתן גינזבורג: אני אגיד את זה, מאה אחוז.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, בפתח הדברים נבקש מכולם לעטות מסכות, בבקשה.

איתן גינזבורג: אנחנו נמצאים כאן כולם בחלל אחד, ועל מנת שלא נעלה למעלה ליציע, אני מבקש מכל מי שלא שם מסכה על פניו לשים מסכה, בבקשה.

איתן גינזבורג: אין שום סיבה שלא תהיו עם מסכות.

איתן גינזבורג: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: ההצבעה הראשונה, לפני סעיף 1, תהיה הצבעה שמית, לפי בקשת הממשלה ולפי בקשת האופוזיציה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: מחלקים, מחלקים לכם, חברים.

איתן גינזבורג: מחלקים, לאט-לאט.

איתן גינזבורג: להרגיע, בסדר, שמענו.

איתן גינזבורג: הצבעה ראשונה – על הסתייגות מס' 1, לפני סעיף 1, של חבר הכנסת משה גפני.

איתן גינזבורג: מחלקים?

איתן גינזבורג: הינה, מחלקים.

איתן גינזבורג: אנחנו נעבור להצבעה שמית.

איתן גינזבורג: גברתי המזכירה, בבקשה להקריא את השמות.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 1, לפני סעיף 1.

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: אבקש לשמור על השקט.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – אינו משתתף בהצבעה אופיר כץ – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד פטין מולא – בעד טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו משתתף בהצבעה יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח חיים כץ – בעד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח שלמה קרעי – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מישהו מחברי הכנסת שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם לא, ההצבעה הסתיימה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, התוצאות הן כדלקמן: בעד – 50, נגד – 61.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים ליתר ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: ההצבעות יהיו אלקטרוניות.

איתן גינזבורג: אני מזכיר שעל פי החלטת ועדת הכנסת, יתקיימו לא יותר משלוש הצבעות שיתבקשו על ידי הממשלה או הקואליציה ולא יותר משלוש הצבעות – ארבע הצבעות, סליחה, ארבע הצבעות מהממשלה וארבע הצבעות מחברי הכנסת מהאופוזיציה.

איתן גינזבורג: חברים, אנחנו עוברים להצבעות.

דוד ביטן: גינזבורג, תצביע על הכול.

איתן גינזבורג: מאה אחוז.

איתן גינזבורג: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' – – –

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: אני לא שומע, אני לא יכול לשמוע.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: אביגדור, אפשר לחלק?

איתן גינזבורג: מה קרה לך, חבר הכנסת גפני?

איתן גינזבורג: מה קרה?

איתן גינזבורג: מה קרה?

איתן גינזבורג: מה קרה?

משה גפני: – – – עומד פה – – – בוועדת החוקה – – – ואני מוותר על זה, בגלל שהוא לא שווה את ההודעה האישית – – – בושה – – –

איתן גינזבורג: טוב, חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: עד שיחלקו לכם, אני אקרא את ההסתייגות, וכך תדעו על מה אתם מצביעים.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 2.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאבד את הריבונות בנגב".

איתן גינזבורג: הצבעה – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: מאה אחוז.

איתן גינזבורג: אני מוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת מיקי לוי, שהצבעתו לא נקלטה.

איתן גינזבורג: אם כך, ההצבעה תהיה 50 ו-61 בעד ונמנע אחד.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 3.

איתן גינזבורג: לפי הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת החוק לאפשר לשר האוצר להחרים את החרדים.

איתן גינזבורג: " הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 4.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת החוק לאפשר לחברת כנסת ממפלגת העבודה להתכחש למדינה היהודית והדמוקרטית.

איתן גינזבורג: " הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 5.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאפשר לחברת כנסת ממפלגת העבודה לא לעמוד בצפירה.

איתן גינזבורג: " אנחנו עוברים להצבעה – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 6.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאפשר לחברת כנסת ממפלגת העבודה להכחיש שואה.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנע אחד, אני קובע כי הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

דוד ביטן: בושה וחרפה.

דוד ביטן: יש לי את הסרטון.

דוד ביטן: קראה פעמיים שאשא ביטון על מנת שתתקן.

דוד ביטן: היא לא עברה לשני בתור.

דוד ביטן: זה היא עשתה את זה.

דוד ביטן: כמה אפשר ללכת לקראת?

דוד ביטן: היא צריכה לעשות את העבודה שלה.

דוד ביטן: היא, זה התפקיד שלה, שתעשה אותו.

איתן גינזבורג: די, די, לא ראוי.

איתן גינזבורג: זה לא ראוי, דוד, לא ראוי.

איתן גינזבורג: אני עובר להסתייגות מס' 7.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאפשר לחברת כנסת ממפלגת העבודה לטרנספר את תושבי זיכרון יעקב.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 8.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאפשר לשרת הפנים להסתיר את סיבת כאבי הבטן שלה.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אני עובר להסתייגות מס' 9.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק לאפשר ליו"ר ועדת הכספים לסגור בתי כנסיות.

איתן גינזבורג: " מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 10.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק לאפשר ליו"ר ועדת הכספים לקצץ בקצבאות ילדים.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 11.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק לאפשר ליו"ר ועדת הכספים לקצץ בתקציבי הישיבות.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנעים – שניים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 12.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק זה לאפשר לבדואים לבנות חופשי בנגב.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף את קולך, שרת התחבורה.

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף את קולך.

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, בתוספת קולה של השרה מרב מיכאלי, נמנעים – שלושה.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 13.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – 1.

איתן גינזבורג: מטרת חוק לאפשר לבדואים לשלוט בנגב.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף.

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף, כבוד השרה.

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, בתוספת קולה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שרת התחבורה, נמנעים – שלושה.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 14.

איתן גינזבורג: לפני הסעיף יבוא: "מטרה – מטרת חוק זה לאפשר לחבר כנסת ממפלגת מרצ לזהות תהליכים בחברה הישראלית.

איתן גינזבורג: " מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, בתוספת קולה של שרת התחבורה מרב מיכאלי, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 15.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה הצבעה שמית, לפי בקשת האופוזיציה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי המזכירה, נא לקרוא את השמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – אינו משתתף בהצבעה אלי אבידר – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – נגד אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד פטין מולא – בעד טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו משתתף בהצבעה מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה משתתפת בהצבעה

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח יואב קיש – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח

איתן גינזבורג: האם יש חבר כנסת שלא הצביע או שלא קראו בשמו?

איתן גינזבורג: אם כך, ההצבעה הסתיימה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

איתן גינזבורג: נא לשבת במקומות.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה הן כדלקמן: בעד – 50, נגד – 61, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות מס' 15 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להמשך הצבעה על ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: נא לשבת.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה אלקטרונית.

איתן גינזבורג: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 16.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו להצבעה על הסתייגות מס' 17.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 18.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 19.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 20.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 21.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 22.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 23.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 24.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 25.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 26.

איתן גינזבורג: בבקשה, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 27.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 28.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 29.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 30.

איתן גינזבורג: בבקשה, חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 31.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 32.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 33.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 34.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 34.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: ההצבעה היא על מס' 35, אני טעיתי.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 35.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות מס' 35 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 36.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 37.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 38.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 39.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 40.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 41.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 42.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 43.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד –61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 44.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 45.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 46.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 47.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 48.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 49.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 50, של חבר הכנסת דוד אמסלם.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 51.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 52.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 53.

איתן גינזבורג: מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 54.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 55.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: לפי הודעת חבר הכנסת דוד ביטן, הסתייגות מס' 56 שלו הוסרה.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 57, של חבר הכנסת דוד ביטן.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 58.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 59.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 60 הוסרה על ידי חבר הכנסת ביטן.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 61.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 62, של חבר הכנסת יריב לוין.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 63.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 64.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 65, של חברת הכנסת לוי אבקסיס.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 66 הוסרה.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 67.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 68.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 69.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 70 הוסרה.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 71, של חבר הכנסת שלמה קרעי.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 72.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: ההסתייגויות ממס' 73 עד מס' 77 הוסרו.

איתן גינזבורג: על כן, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 78.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: עוברים להסתייגות מס' 79.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: ההסתייגויות מ-80 עד 85 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 86.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 87.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: 47 בעד, נגד – 62, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 88 – חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 62, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: ההסתייגויות ממס' 89 ועד מס' 93 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 94.

איתן גינזבורג: מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 95.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות מס' 96 עד מס' 100 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 101.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 102.

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 103.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: ההסתייגויות מ-104 עד 109 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 110, של חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן.

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 111, של חבר הכנסת יעקב מרגי.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות מס' 112–116 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 117, של חבר הכנסת יואב בן צור.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 118.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 46

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 46, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, הסתייגויות מס' 119–122 הוסרו.

איתן גינזבורג: על כן אנחנו עוברים להצבעה מס' 123.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 61, נמנעים – שלושה.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 124, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 125.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות 126 עד 129 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 130, של חבר הכנסת ינון אזולאי.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 61, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 131.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות 132 עד 134 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 135.

איתן גינזבורג: מי בעד? מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות 136 ו-137 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 138, של חבר הכנסת אוריאל בוסו.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, נמנעים – שלושה.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות 139.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות 140.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 61, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: משהוסרו ההסתייגות לפני סעיף 1, אנחנו נעבור להצבעה על סעיפים 1 ו-2 כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה הצבעה שמית, לפי בקשת הממשלה.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט, בבקשה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה שמית על סעיף מס' 1 בלבד.

איתן גינזבורג: הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1, הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: נא להתחיל בהצבעה, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – נגד אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד משה ארבל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – נגד סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – נגד אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – נגד יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – נגד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – נגד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח נפתלי בנט – בעד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד איימן עודה – אינו נוכח יצחק פינדרוס – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח

איתן גינזבורג: יש מישהו באולם שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך אנחנו נועלים את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה הן כדלקמן: בעד – 62, נגד – 53, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 1 אושר כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 2 כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה הצבעה שמית, על פי בקשת הממשלה.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת, לשים מסכות וגם להיות מרוכזים.

איתן גינזבורג: בבקשה, הצבעה שמית על סעיף מס' 2 כנוסח הוועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – נגד אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד משה ארבל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – נגד סימון דוידסון – בעד

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט, מזכירת הכנסת לא יכולה לשמוע את הצבעתם של חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: מי שהצביע, שיצא החוצה או שיהיה בשקט.

איתן גינזבורג: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – נגד אופיר כץ – נגד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – נגד אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – נגד יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – נגד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – נגד שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – נגד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – נגד מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות מי שלא הצביע, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאיר כהן – בעד חיים כץ – נגד איימן עודה – אינו נוכח שמחה רוטמן – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח

איתן גינזבורג: האם יש מישהו שלא קראו בשמו או שלא הצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) גילה גמליאל – נגד

איתן גינזבורג: עוד מישהו לא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו נועלים את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעות על הסתייגויות בהצבעה אלקטרונית.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 61, נגד – 56, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להמשך ההצבעה על הסתייגויות.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 141 הוסרה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 142.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 54

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 54, נגד – 61, בתוספת הקול של אלחרומי, שלא נקלט, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו נצביע על סעיפים 3 ו-4 כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה – נצביע על סעיף מס' 3 בלבד, בהצבעה שמית, על פי בקשת הוועדה.

קריאה: אין לכם שמית כבר.

איתן גינזבורג: יושב-ראש הכנסת, לפי סדרי הדיון, הוסיף הצבעות שמיות לטובת האופוזיציה ולטובת הקואליציה.

קריאה: אין דבר כזה בחוק.

קריאה: הוא לא יכול.

איתן גינזבורג: הוא יכול.

איתן גינזבורג: זה בסדרי דיון, חברים, זה בסדרי דיון.

איתן גינזבורג: זה קבוע והדבר הזה מגובה.

איתן גינזבורג: בבקשה, מזכירת הכנסת, נא להתחיל את ההצבעה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: סעיף 3 – הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: נא להתחיל את ההצבעה, בבקשה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ביטן, גם לכם יש אפשרות לבקש, 11 הסתייגויות.

איתן גינזבורג: בבקשה, נא להצביע הצבעה שמית – סעיף מס' 3.

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: ההחלטה היא לכולם.

איתן גינזבורג: בבקשה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת ביטן, יש לכם עוד הסתייגויות, על מה המהומה?

איתן גינזבורג: חבר הכנסת דוד ביטן, יש לכם עוד הסתייגויות רבות שאפשר לבקש עליהן שמיות.

איתן גינזבורג: אנחנו לא עוצרים את ההצבעה.

איתן גינזבורג: אנחנו מתחילים את ההצבעה על סעיף מס' 3 כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: נא להצביע הצבעה שמית, בבקשה.

קריאות: – – –

שלמה קרעי: אתם אפילו לא עדכנתם אותנו כמה הוא מוסיף לקואליציה וכמה לאופוזיציה.

קריאה: עדכנו, עדכנו גם את מזכירת הכנסת.

קריאה: עדכנו.

דוד אמסלם: לא הגיוני.

דוד אמסלם: חבר'ה – – – איתן, אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: היושב-ראש, בגלל מה – – – אלקין רוצה?

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, חברי הכנסת – – –

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

איתן גינזבורג: תפסיק לצעוק.

דוד אמסלם: אל תגיד לי תפסיק לצעוק.

דוד אמסלם: אתה בריון – – –

איתן גינזבורג: החלטת ועדת הכנסת ברורה.

איתן גינזבורג: הדבר הזה מאפשר גם לאופוזיציה וגם לקואליציה לבקש שמיות.

איתן גינזבורג: יש לכם 11 הסתייגויות שאפשר לבקש שמיות.

דוד אמסלם: אל תגיד לנו מה לעשות.

איתן גינזבורג: אנחנו מתחילים בהצבעה: כנוסח הוועדה – סעיף 3.

איתן גינזבורג: בבקשה.

דוד אמסלם: אתה לא תעשה מה שאתה רוצה פה.

דוד אמסלם: אתה לא תעשה מה שאתה רוצה פה.

איתן גינזבורג: תשב במקומך.

איתן גינזבורג: תתרחק מהדוכן ושב במקומך.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: שב במקומך.

איתן גינזבורג: בבקשה, תתחילו בהצבעה.

דוד אמסלם: לא, אנחנו לא נסכים לזה.

איתן גינזבורג: בבקשה, מזכירת הכנסת.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת דוד אמסלם, נא להירגע.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, אפשר להתחיל.

איתן גינזבורג: נא להתחיל את ההצבעה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אמסלם, עוד יש לכם הרבה הסתייגויות.

איתן גינזבורג: יש לכם הצבעות שמיות.

איתן גינזבורג: אני לא מבין על מה המהומה.

איתן גינזבורג: נא להתחיל בהצבעה.

איתן גינזבורג: יש לכם עוד מלא הסתייגויות.

איתן גינזבורג: מה קרה לכם?

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, מזכירת הכנסת.

דוד אמסלם: תגנוב, ככה.

דוד אמסלם: תגנוב.

דוד אמסלם: תגנוב מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: תגנוב, תגנוב.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, רק למען הסר ספק, עד כה מותר היה לקואליציה להצביע על ארבע שמיות.

איתן גינזבורג: זו הצבעה רביעית שביקשה הקואליציה.

איתן גינזבורג: זו הצבעה רביעית.

איתן גינזבורג: גם אתם ביקשתם שמית, ולכן, אתם סתם צועקים, כי עד כה לא חרגנו ממה שנקבע בהחלטה.

איתן גינזבורג: אתם סתם צועקים.

איתן גינזבורג: אתם סתם יוצרים מהומה על כלום.

איתן גינזבורג: אתם רשאים להחליט מה תעשו.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: יושב-ראש הכנסת אישר ארבע, אנחנו ברביעית.

איתן גינזבורג: הוא מאשר עוד שתי הצבעות – עוד לא הגענו אליהן – ולכן, אנחנו עדיין בתוך ההחלטה בלי החריגה, ולכן אין פה שום סיבה למהומה שאתם מחוללים במליאה כרגע.

איתן גינזבורג: שום סיבה.

קריאות: – – – יש לכם שלוש – – –

איתן גינזבורג: ארבע.

קריאה: זה לא בסדר.

קריאה: זה לא בסדר.

קריאה: אתה לא יודע על מה מדובר בכלל.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו הודענו, יש ארבע.

איתן גינזבורג: דוד, אתם ביקשתם שמית על סעיף מס' 15 ועל סעיף מס' – – –

אורלי לוי אבקסיס: המצאתם דיקטטורה פרלמנטרית – – –

איתן גינזבורג: אתם ממש עוררתם סתם מהומה על כלום.

איתן גינזבורג: הודעתי בתחילת הדיון: ארבע שמיות בכל צד.

איתן גינזבורג: יושב-ראש הכנסת הוסיף שתי שמיות.

איתן גינזבורג: אנחנו בסדר.

איתן גינזבורג: בתחילת הדיון הודעתי על ארבע לכל צד.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: אבל דוד, אנחנו בתוך ההחלטה.

איתן גינזבורג: נו, באמת, דוד, אתם סתם מעוררים מהומה.

איתן גינזבורג: באמת, סתם.

איתן גינזבורג: אתם מחפשים – באמת.

איתן גינזבורג: חברים, אנחנו נמצאים בהצבעה.

איתן גינזבורג: זו הרביעית.

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: לא, הוא הוסיף שתיים לכל צד.

איתן גינזבורג: הוספת שתיים לכל צד?

קריאה: – – –

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

איתן גינזבורג: כמו שאמרתי בתחילת הדיון, לכל צד – ארבע הצבעות שמיות.

איתן גינזבורג: בסמכות יושב-ראש הכנסת להוסיף הצבעות שמיות.

קריאות: – – –

מאי גולן: – – – כל הכבוד לכם.

איתן גינזבורג: טוב.

איתן גינזבורג: אנחנו ממשיכים בהצבעה.

איתן גינזבורג: על פי בקשת הקואליציה, אנחנו נעשה אחת שמית בהסתייגויות.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי המזכירה.

איתן גינזבורג: נא לקרוא – הצבעה שמית על סעיף מס' 3 כנוסח הוועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – בעד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד

איתן גינזבורג: משה גפני, אם משתתף או לא משתתף?

איתן גינזבורג: לא מגיב.

איתן גינזבורג: משה גפני, חייבים – – –

מאיר פרוש: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת שנוכח חייב לומר אם הוא לא משתתף.

איתן גינזבורג: תמשיכי בהצבעה.

איתן גינזבורג: לא עונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה גפני – אינו משתתף בהצבעה סימון דוידסון – בעד

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קריב, לא להפריע בהצבעה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קריב, חבר הכנסת ליצמן, תודה.

איתן גינזבורג: אנחנו באמצע הצבעה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קריב, תודה.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: אנחנו באמצע הצבעה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קריב, אני לא יכול להוציא אותך, אנחנו באמצע הצבעה, אז לא להפריע.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה גבי לסקי – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא שוב בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו משתתף בהצבעה סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מיכל וולדיגר – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח גבי לסקי – בעד פטין מולא – אינו נוכח מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – לא משתתף מאיר פרוש – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מישהו שלא קראו בשמו ולא השתתף בהצבעה ולא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו נועלים את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות.

מיקי לוי: רגע, אני מבקש הודעה מהצד.

איתן גינזבורג: כן, בבקשה, אדוני היושב-ראש, הודעה מהצד.

מיקי לוי: שיהיה ברור, אני רוצה פשוט להגיד מה שקרה כאן: ב-98 הסכמנו על שלוש-שלוש, שלוש אופוזיציה ושלוש קואליציה.

מיקי לוי: לאחר מכן הוספתי עוד אחת והוספתי את זה על אותו משקל: ארבע אופוזיציה וארבע קואליציה.

מיקי לוי: סגן יושב-ראש הכנסת, שישב על הכיסא למעלה, על הבמה, הודיע את זה.

מיקי לוי: הודיע את זה לפרוטוקול.

מיקי לוי: יתרה מזו, גם עכשיו בסמכותו של יושב-ראש הכנסת להוסיף עוד שתיים, לשש.

מיקי לוי: אם אני ארצה ואראה צורך, אני אוכל להוסיף גם עוד ארבע או עוד חמש או עוד עשר – זו סמכותו של יושב-ראש הכנסת – ובתנאי שאני עושה איזון: הן לאופוזיציה והן לקואליציה, וכך נהגנו, כמו שצריך, בצורה מאוזנת לשני הצדדים.

מיקי לוי: תודה.

איתן גינזבורג: תודה.

משה ארבל: אתה מתכוון אם אלקין יחליט, לא אם אתה תחליט.

משה ארבל: בושה וחרפה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 61, אין מתנגדים, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 3 אושר כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: גם זאת הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: אני מודיע כי יושב-ראש הכנסת הוסיף שתי הצבעות שמיות לאופוזיציה ולקואליציה.

איתן גינזבורג: גברתי המזכירה, נא לקרוא את השמות, בבקשה.

איתן גינזבורג: הצבעה על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו משתתף בהצבעה סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – אינו משתתף בהצבעה ישראל אייכלר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – בעד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – אינו משתתף בהצבעה יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מיכל וולדיגר – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו משתתף בהצבעה יואב קיש – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח

איתן גינזבורג: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם אין אף אחד שלא הצביע, אנחנו נועלים את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא למנות את הקולות, בבקשה.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה: 61 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 4 עבר ואושר כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים הלאה.

איתן גינזבורג: לנוכח העובדה שהמסתייג חבר הכנסת שלמה קרעי נעדר מאולם המליאה, ולנוכח העובדה שכל ההסתייגויות הבאות הן של חבר הכנסת קרעי, שלא נמצא כאן, אז לא נצביע עליהן.

איתן גינזבורג: ועל כן, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

איתן גינזבורג: ההצבעה תהיה הצבעה שמית, לפי בקשת הממשלה, ההצבעה בקריאה שלישית.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

איתן גינזבורג: בבקשה, מזכירת הכנסת.

איתן גינזבורג: נא להצביע שמית בקריאה שלישית, לאחר שכל ההסתייגויות לאחר סעיף 4 הוסרו כי חבר הכנסת קרעי לא נוכח באולם.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו משתתף בהצבעה סמי אבו שחאדה – נגד אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – בעד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – אינו משתתף בהצבעה סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – אינו משתתף בהצבעה גבי לסקי – בעד

יעקב ליצמן: את לא יכולה להגיד בשמי.

קריאה: מה?

יעקב ליצמן: את לא יכולה להגיד בשמי.

איתן גינזבורג: אדוני, אם אתה לא אומר מה עמדתך, אז אתה לא משתתף בהצבעה.

יעקב ליצמן: לא למזכירה.

יעקב ליצמן: אין שום זכות למזכירה להחליט מה אנחנו עושים.

איתן גינזבורג: אם אתה לא אומר בעד או נגד, אתה לא משתתף.

יעקב ליצמן: היא לא יכולה להגיד "לא משתתף".

איתן גינזבורג: אז אתה לא משתתף בהצבעה.

איתן גינזבורג: בבקשה.

קריאה: אני לא יכולה להגיד שהוא לא נוכח, כי הוא נוכח.

איתן גינזבורג: לא.

איתן גינזבורג: הוא לא השתתף.

איתן גינזבורג: לא משתתף.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

איתן גינזבורג: נא לקרוא שוב בשמות חברי הכנסת שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מיכל וולדיגר – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח מאיר פרוש – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח

איתן גינזבורג: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

איתן גינזבורג: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך, תמה ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא לספור את הקולות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני לא הצבעתי.

איתן גינזבורג: הודעת אחרי שכבר סגרתי את ההצבעה.

יעקב ליצמן: אני לא הודעתי כלום, אתה הודעת.

איתן גינזבורג: אלה הם הכללים, אדוני.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 61, נגד – שניים, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10) עבר, ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

איתן גינזבורג: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 29), התשפ"א–2021, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איתן גינזבורג: תודה למזכירת הכנסת.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת פינדרוס נמצא להודעה אישית?

איתן גינזבורג: האם הוא נמצא?

איתן גינזבורג: לא נמצא.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אלכס קושניר, הודעה אישית, בבקשה.

איתן גינזבורג: פינדרוס, קראתי לך.

איתן גינזבורג: יתחיל קושניר, ואחריו תהיה אתה.

אלכס קושניר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, במהלך הפיליבסטר שהיה פה נכנסתי למליאה והיה לי ויכוח עם חבר הכנסת מרגי, שכנראה לא קרא את חוק ההסדרים אלא ניזון מהטוויטר על מה שכתוב שם, ולכן פשוט אמר שקרים.

אלכס קושניר: כשהתפתח הוויכוח אז הוא אמר לי משפט – אני מצטט: מי אתה שתגיד לי מה עשית.

אלכס קושניר: אתה באת ומצאת הכול מוכן.

אלכס קושניר: חצוף שכמותך, באת לכול מוכן, על הגב שלי.

אלכס קושניר: חצוף.

אלכס קושניר: זה סוף ציטוט.

אלכס קושניר: אז אני רוצה להגיד לאדון מרגי שאני מבין את אובדן העשתונות ואת הפניקה של אובדן השלטון, ולכן כל הטבע האמיתי כנראה יוצא החוצה.

אלכס קושניר: אז אני רק רוצה לספר לחבר הכנסת מרגי מה עשיתי.

אלכס קושניר: אני עליתי לפה בגיל 14 יחד עם אימא שלי, ומאז היום העשירי, פחות או יותר, מאז שאני בארץ, לא היה יום אחד שלא עבדתי, חוץ מהתקופה שהייתי בצה"ל.

אלכס קושניר: שירתי בצה"ל חמש שנים, הייתי קצין קרבי, השתתפתי בהרבה מאוד פעולות כאלה ואחרות.

אלכס קושניר: לאחר מכן המשכתי לעבוד בשירות הביטחון הכללי, ועד לא מזמן גם עשיתי מילואים.

אלכס קושניר: לכן אני חושב שא.

אלכס קושניר: עשיתי מספיק; ב.

אלכס קושניר: לאף אחד, כולל לחבר הכנסת מרגי, אין שום זכות לבוא ומתוך גזענות לנסות להטיף לי מוסר.

אלכס קושניר: אני מבין שאתם מרגישים שהשלטון שכל כך התרגלתם אליו, אתם מאבדים אותו, אבל עדיין, אני חושב שגם אתם מסוגלים לשמור על שיח נאות, וגם מדי פעם – לא תמיד, אבל מדי פעם – להגיד את האמת.

אלכס קושניר: אבל כנראה שהסימפטום הבולט ביותר של אובדן השלטון הוא שכחה, הכחשה ופשוט שקר.

אלכס קושניר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: בבקשה, הודעה אישית לחבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, ואני יכול להוסיף גם "ידידי", כי פה זה הפך להיות אישיו אישי, כל אחד עם יושבי-הראש.

יצחק פינדרוס: זו הפעם הרביעית שאני מבקש הודעה אישית, ומסיבות שלא אפרט כל פעם ההודעה האישית נדחתה – פעם שכחו ופעם היושב-ראש נעל את הדיון מכל מיני סיבות, אבל על אותו דבר.

איתן גינזבורג: אבל לא בכוונת מכוון.

יצחק פינדרוס: עומד כאן אדם שכיאה לממשלה שבנויה על שקר, הוא מונה להיות יושב-ראש ועדת החוקה של השקר – ואני לא אזכיר את שמו, ועל פי רוב אני גם לא נמצא באולם כשהוא מדבר, ואני משתדל גם לא להיות בוועדה שלו, עד כמה שאפשר – ומשקר פעם אחר פעם אחר פעם עם השם שלי, וכל פעם את אותו שקר.

יצחק פינדרוס: מעולם לא ישבתי איתו בחדר להסכם; מעולם לא ישבתי, לא מתכוון לשבת איתו; לא חתמתי, לא אחתום ולא הייתי איתו באף חדר.

יצחק פינדרוס: הוא משקר ומצייץ וכותב פעם אחר פעם.

יצחק פינדרוס: אין לי עסק עם נוכלים שחיים על חשבוננו, חיים על חשבון ישראל ומספרים לכולכם שהם חיים על חשבון ארצות הברית; מקבלים מכספי קק"ל 15 מיליון דולר בשנה לבזבוזים.

יצחק פינדרוס: את המשלחות שאתם רואים פה, של האמריקאים – זה על חשבוננו, כולנו פה, על חשבוננו, משלם המיסים, לא כספים מחוץ לארץ; מסתובבים פה עם לוביסטים ועורכי דין ומגישים תביעות משפטיות מכספנו.

יצחק פינדרוס: התוודעתי לדברים הזויים במקום הזה, והאיש הזה עוד פעם אומר שאני הייתי איתו בחדר בשביל לעשות איתו הסכם.

יצחק פינדרוס: לא הייתי איתו בחדר, סיעת יהדות התורה גם לא תשלח לגוף הזה לעולם שום נציג, כי אנחנו לא רוצים להיות שותפים של פושעים, נוכלים ושקרנים.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק זאב פינדרוס.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, ברשותכם, נצא להפסקה של עשר דקות.

איתן גינזבורג: ישיבת המליאה תתחדש בשעה 19:20– נצא ל-12 דקות.

איתן גינזבורג: הפסקה.

בשעה 19: << נושא >> נאומים בני דקה << נושא >>

מיקי לוי: חברי הכנסת, אני מתכבד לחדש את ישיבת הכנסת של יום שלישי, י"ח באב התשפ"א, 27 ביולי 2021.

מיקי לוי: עוברים לסדר-היום הרגיל של יום שלישי.

מיקי לוי: אני רוצה להפעיל שעון לנאומים בני דקה.

מיקי לוי: כל מי שרוצה – בבקשה להירשם.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: כנסת נכבדה, כמו בכל שבוע, גם הפעם אציין את תאונות הדרכים הקטלניות שאירעו בשבוע האחרון: ביום שלישי, 20 ביולי, נהרגה הולכת רגל, ילדה בת חמש, ברחוב נשרים בצפת.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 21 ביולי, נהרג צעיר בן 22 סמוך ליישוב כליל.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 23 ביולי, נהרג רוכב אופנוע, גבר בן 34, בכביש 89 סמוך לצומת כברי; עוד באותו היום נהרג גבר בן 57 בכביש 90, כביש דמים, סמוך לצומת פארן.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 24 ביולי, נהרג הולך רגל נוסף, עוד ילד, בן שבע, ברחוב אלסלאם ברהט.

בועז טופורובסקי: בשבוע החולף נהרגו חמישה אנשים – שני ילדים, שני צעירים ועוד גבר מבוגר – מוות מיותר.

בועז טופורובסקי: כבר חצינו מתחילת השנה את רף 200 ההרוגים בדרכים – עלייה של כמעט 30% לעומת התקופה המקבילה אשתקד.

בועז טופורובסקי: אנשים ממשיכים למות, ואנחנו שוכחים מהם סדרי העדיפויות החשובים.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כלפון, בבקשה.

יום טוב חי כלפון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אומנם טרם נאמתי נאום בכורה, אבל הכנסת מציינת היום את יום העקירה מגוש קטיף וצפון השומרון, ואינני יכול שלא להתייחס.

יום טוב חי כלפון: כאן, באולם הזה, לפני 16 שנים, נקבע גורלם של 8,600 יהודים שבמעשה איוולת גורשו מביתם.

יום טוב חי כלפון: לצערי הרב, אינני רואה שנעשה חשבון נפש.

יום טוב חי כלפון: אני יושב כאן, במליאה, בשבועות האחרונים, ושומע את ראש האופוזיציה חבר הכנסת בנימין נתניהו מדבר – ואני מצטט – על ההונאה הגדולה בתולדות ישראל, כשהוא מתייחס דווקא לממשלה הנוכחית.

יום טוב חי כלפון: כך גם חבריו באופוזיציה.

יום טוב חי כלפון: אחד מהם דיבר על "לא נשכח ולא נסלח" כשהוא מדבר על הקואליציה הנוכחית, ולא על גוש קטיף.

יום טוב חי כלפון: זהו ניסיון להוזיל את המעשה הנורא ולטייח את ההיסטוריה.

יום טוב חי כלפון: חברים, ההונאה הגדולה בתולדות ישראל זו ממשלת הליכוד, שהצהירה כי דין נצרים כדין תל אביב ולבסוף החריבה את חבל קטיף.

יום טוב חי כלפון: מי שהיה שותף להונאה הזאת והצביע בעד ההתנתקות בכל ההצבעות בכנסת זה בנימין נתניהו, ולצידו 23 חברי ליכוד שחלקם עדיין יושבים כאן היום.

יום טוב חי כלפון: את זה לא נשכח ולא נסלח.

יום טוב חי כלפון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טל, בבקשה.

אלון טל: אדוני היושב-ראש, ביום ראשון קיבלה ממשלת ישראל החלטה על מעבר לכלכלה דלת פחמן.

אלון טל: זוהי בשורה גדולה וצעד הצהרתי חשוב ביותר עבור מדינת ישראל, גם במובן המהותי – יעדים משמעותיים נקבעו – ויש לברך את כל הגורמים שקיבלו את ההחלטה.

אלון טל: אולם, סעיפים חיוניים צומצמו ואף נמחקו מההחלטה ברגע האחרון, למשל החלשת היעדים למעבר לאנרגיה מתחדשת, מחיקת היעדים להתייעלות אנרגטית, מחיקת המעבר לבנייה ירוקה, והכי מצער – היעדר כל התייחסות למיסוי פחמני.

אלון טל: אלו סעיפים שאסור לוותר עליהם.

אלון טל: אני וחבריי, שמבינים את האיום של משבר האקלים, כמובן לא נוותר.

אלון טל: ישראל היא חברה בקהילה הבין-לאומית, ויש לה מחויבות שנובעת מכך.

אלון טל: כרגע, המדיניות שלנו היא אנמית ביחס להתחייבויות הבין-לאומיות של מדינות אחרות.

אלון טל: הגיע הזמן שמעצמת ההייטק, מעצמת החקלאות והמים, תיהפך גם למעצמת הקלינטק, כדי שנוכל להוביל את העולם בפיתוח ובשימוש באנרגיה מתחדשת וצמצום פליטות פחמניות.

אלון טל: בקיצור, החלטת הממשלה היא צעד חשוב, אך לחלוטין לא מספיק.

אלון טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 22, והפעם על יהודים וישראלים.

אבי מעוז: אחד מהאירועים המכוננים להקמת הממשלה היה ההופעה המשותפת של אברהם פריד ואביב גפן – כשאברהם פריד מייצג את היהדות הדתית, החרדית, אולי הגלותית, ואביב גפן הוא הישראלי החדש, האולטימטיבי.

אבי מעוז: זה חלק מגנבת הדעת של בנט בעשר השנים האחרונות.

אבי מעוז: בתחילה הוא הקים את מפלגת הישראלים, כחלק מטשטוש הזהות הדתית, וכשהבין שאין לו סיכוי לממש את חלומותיו בפלטפורמה ההיא, השתלט על הבית היהודי, הרס אותו מבפנים ורוקן אותו מהתוכן היהודי-תורני שהיה בו; כולל שיתוף של מי שאינם מחויבים לתורה ומצוות, ועד כדי רצון לשתף ישראלים שאינם יהודים במפלגה שהייתה בעבר דתית-לאומית.

אבי מעוז: קו ישיר מתוח מהקמתו את ברית האחים בתחילה ועד הקמת ממשלת מדינת כל אזרחיה הנוכחית, שדרכה סלולה לטשטוש זהותה היהודית של מדינת ישראל.

אבי מעוז: אך באמת זוהי הנדסה תודעה, מכיוון שהיהדות בצורתה השלמה מופיעה בעם ישראל ריבוני בארצו במדינתו הישראלית, והישראליות האמיתית היא זו שנאמנה לעם ישראל ולזהותו היהודית, ללא טשטוש ההבדלה שבין קודש לחול ובין ישראל לעמים.

אבי מעוז: אני ממליץ לאזרחי ישראל לא ליפול בפח הנדסת התודעה של מר בנט ולהמשיך לדבוק בזהות היהודית-הישראלית של המדינה.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אני מבקש להשתדל להקפיד על דקת נאום.

מיקי לוי: זו המגמה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרימו יד בתורת משה – גדול הדור מרן חכם שלום כהן, בהוראה נחרצת לרבני ודייני ישראל להתנגד בכל תוקף לכל שינוי במערכת הכשרות והגיורים, אשר יגרום להרס וחורבן היהדות בארץ ישראל.

משה אבוטבול: הוא מתבטא בחריפות רבה כנגד היוזמים, חברי הממשלה והשר כהנא.

משה אבוטבול: הכריזו מלחמה בהשם ובתורתו ומבקשים להחריב את יסודות הדעת, להביא מכשול ותקלות חמורות לעם ישראל.

משה אבוטבול: "נשיא מועצת חכמי התורה, גדול הדור מרן הרב שלום כהן", ראש הישיבה, "שיגר אתמול מכתב מיוחד לכל רבני ישראל, ובכללם רבני הערים, דיינים, חברי מועצת הרבנות הראשית, ובו הוראה חריגה ונחרצת כנגד הרפורמות החדשות שיוזמים חברי הממשלה החדשה, שאותן מנסה לקדם שר הדתות מתן כהנא, ומורה לרבנים 'להתנגד בכל תוקף לכל שינוי כלשהו במערכת הכשרות והגיורים', וקורא להם 'לעמוד איתנים כחומה בצורה כנגד הרפורמות אשר יגרמו להרס וחורבן היהדות בארץ ישראל'".

משה אבוטבול: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אבוטבול.

מיקי לוי: חברת הכנסת בזק, בבקשה.

ענבר בזק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישנם גורמים בכנסת היוצאים כנגד הענקה של זכות לבית מגורים לחברי קיבוצים ולבנים החוזרים לקיבוציהם.

ענבר בזק: גורמים אלו הפכו את הקיבוצים לשק החבטות שלהם משיקולים פוליטיים ופופוליסטיים, ומנסים לייצר מצג שווא כאילו חברי הקיבוצים הם נדל"ניסטים פריבילגיים שמקבלים מתנות חינם מהמדינה.

ענבר בזק: מעבר לכך שמדובר במצג שווא שקרי, אמירות דורסניות ופוגעניות אלה גורמות לפילוג מיותר ומלבות שנאה כלפי בני הקיבוצים.

ענבר בזק: בפועל, המצב האמיתי רחוק שנות אור מהתיאור של אותם הגורמים, וחשוב לי להעמיד כאן דברים על דיוקם.

ענבר בזק: עיגון משפטי של הזכות לבית מגורים – היא זכות יסוד שמומשה בקרב כל החוכרים על מקרקעי המדינה, למעט חברי הקיבוצים.

ענבר בזק: חברי קיבוץ ותיקים, חלקם ניצולי שואה, טרם זכו לזכות מסודרת על ביתם, לאור סחבת קשה, ונותרו ברי רשות בלבד בנכסים.

ענבר בזק: רובם המכריע של תושבי הקיבוצים חיים באזורי הפריפריה המרוחקים בגליל ובנגב, ולא באזורים היקרים והמבוקשים במרכז הארץ.

ענבר בזק: תושבי קיבוצים רבים סובלים מאפליה בתחומים כמו חוק הבטחת הכנסה, הסדרי מס הכנסה, ביטוח לאומי, פיצויים בתקופת הקורונה – והרשימה עוד ארוכה.

ענבר בזק: בחמש השנים האחרונות חלה ירידה של 40% בהיתרי בנייה למגורים בקיבוצים, באופן שצמצם משמעותית את האפשרות של בני קיבוץ לחזור לקיבוצם.

ענבר בזק: בני קיבוץ שבונים בקיבוצים משלמים היטל בדיוק כמו שכניהם בערים ובעיירות הפיתוח הסמוכות ואינם מקבלים מתנות או הקלות מהמדינה.

ענבר בזק: חשוב לחדד: הרצון לחזרת בנים לקיבוצים נובע בראש ובראשונה מהצורך של משפחות צעירות לגור ליד הסבים.

ענבר בזק: זה חשוב לקשר הבין-דורי ומאפשר לילדים לתמוך בהוריהם המבוגרים.

ענבר בזק: מדובר בזכות שקיימת לכל תושב בכל מקום בארץ.

ענבר בזק: אין למנוע אותה דווקא מבני ובנות הקיבוצים.

ענבר בזק: הגיע הזמן לחדול מההסתה ומהסיסמאות הפופוליסטיות; הגיע הזמן שהמידע שנמסר פה, על בימת המשכן הנכבד הזה, יהיה מבוסס על עובדות ועל נתונים אמיתיים.

ענבר בזק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תמו הדוברים לנאומים בני דקה.

הצעות לסדר-היום: << נושא >> ציון יום העקירה מגוש קטיף וצפון השומרון << נושא >>

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסעיף מס' 2: ציון יום העקירה מגוש קטיף, הצעות לסדר-היום מס' 221, 227, 229, 236, 259, 267, 291.

מיקי לוי: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

מיקי לוי: אני מבקש לעמוד בזמן שניתן לכל דובר ודובר.

אורית סטרוק: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יום העקירה של יישובי גוש קטיף וצפון השומרון היה צריך להיות יום האבל ויום חשבון הנפש של הכנסת, שמעלה בשליחותה, שמעלה בתפקידה, שמעלה בעקרונות היסוד הכי בסיסיים שלה.

אורית סטרוק: הכנסת מעלה בשליחותה הדמוקרטית כאשר חברי כנסת, ובראשם ראש הממשלה דאז אריאל שרון, הפנו עורף לבוחריהם ולהבטחותיהם המפורשות לפני הבחירות, ובראשן ההבטחה: דין נצרים כדין תל אביב, ויזמו, קידמו וביצעו תוכנית של נסיגה ללא הסכם, עקירת 10,000 מתיישבים חלוצים, מסירת חבלי ארץ ישראל למחבלים – כן, כן, עזה היא ארץ ישראל – והפקרת כל דרום הארץ, ובעצם כל הארץ כולה, לירי טילים.

אורית סטרוק: חברי הכנסת הפנו עורף לצו מצפונם כאשר הצביעו פעם אחר פעם בעד ההתנתקות בתמורה לטובות הנאה כאלה ואחרות.

אורית סטרוק: אני יודעת מקרוב שהם ידעו, חשבו והרגישו שההתנתקות היא עוול אנושי וטעות היסטורית, אבל לא יכלו לעמוד בפני הפיתויים או האיומים של שרון.

אורית סטרוק: חברי הכנסת הבודדים שהעזו להצביע בהתאם להתחייבויותיהם לבוחרים כונו "המורדים".

אורית סטרוק: מי שנאמן לבוחריו הוא המורד.

אורית סטרוק: הכנסת מעלה בשליחותה כמחוקקת.

אורית סטרוק: ישבתי בכל הדיונים על חקיקת חוק ההתנתקות.

אורית סטרוק: מומחים שונים – ביטחוניים, כלכליים ודמוגרפיים – הופיעו בפני חברי הכנסת.

אורית סטרוק: לא היה בהם אחד שהצליח להסביר את ההיגיון, את ההגינות או התועלת שבתוכנית ההתנתקות.

אורית סטרוק: מי שיפתח את הפרוטוקולים של ועדת החוקה מאותם ימים ויקרא את השאלות ואת התשובות של המומחים האלה יחשוב שהוא קורא מערכון של הגשש.

אורית סטרוק: הבעיה שהבדיחה העצובה והנוראה הזו היא על חשבוננו.

אורית סטרוק: חברי כנסת רבים מדי אטמו את אוזניהם בפני האמת והצביעו כמו רובוטים, על פי הנחיית ראש הממשלה.

אורית סטרוק: הכנסת מעלה בתפקידה כמפקחת על הממשלה וכמגוננת על זכויות האזרח כשהובאו בפניה, בזו אחר זו, עדויות קשות מאוד על אכיפת חוק דורסנית כלפי מתנגדי ההתנתקות; על ילדות בנות 12 שהושלכו לשבועות של מעצר; על מפגינים שנעצרו כשעמדו על המדרכה עם שלטים; על מעצרי מנע של מפגינים; על מכות רצח שחטפו.

אורית סטרוק: וכאשר התברר לחברי הכנסת, כאן, בבית הזה, שקיימים נהלים מיוחדים לאכיפת דרקונית של החוק כנגד מתנגדי ההתנתקות – נוהלי שי ניצן – הכנסת לא פעלה כדי למנוע זאת.

אורית סטרוק: חמור מכך, כשבועיים לפני ביצוע ההתנתקות התקיים כאן, במשכן הכנסת, דיון משולב של כמה ועדות כדי לבחון אם אכן יש פתרון לכל מתיישב.

אורית סטרוק: זוכרים את הסיסמה הזו.

אורית סטרוק: לדיון הגיעו נציגי כל המשרדים: שיכון, חינוך, עבודה חקלאות ועוד.

אורית סטרוק: התמונה שעלתה מהדיון הייתה ברורה: כלום לא מוכן.

אורית סטרוק: אנשים יושלכו אל הרחוב.

אורית סטרוק: הבקשה שהוגשה לכנסת הייתה לדחות את ההתנתקות בכמה שבועות כדי להיערך טוב יותר לקלוט את המגורשים.

אורית סטרוק: רוב חברי הכנסת הצביעו נגד.

אורית סטרוק: התוצאה העגומה ידועה.

אורית סטרוק: המגורשים אכן הושלכו לרחוב ואיבדו לא רק את הבית אלא גם פרנסה, מסגרת חינוכית, ולא קיבלו טיפול נפשי ראוי לטראומה הנוראה שעברו.

אורית סטרוק: הכנסת מעלה בתפקידה הציוני.

אורית סטרוק: הגירוש מגוש קטיף וצפון השומרון; הנסיגה – ובעצם הבריחה – מפני הטרור העזתי; השימוש המזעזע בחיילי צה"ל, החיילים שאמורים להגן עלינו, לתפקיד האכזרי של המגרשים; השימוש הדוקר והמכאיב בדגל ישראל ובסמל המדינה על כובעיהם ומדיהם של כוחות הגירוש; ההרס הבלתי-נתפס של מפעל חיים שלם, של חיים שלמים של אחינו, שחלקם הגדול דומעים ומדממים עד היום – על כל אלה ראוי לה לכנסת לקבוע לעצמה יום של אבל וחשבון נפש.

אורית סטרוק: אבל הכנסת גם החלה לתקן.

אורית סטרוק: ראשית היא תיקנה כמה תיקונים בסעיפי הפיצויים של חוק ההתנתקות – יוזמה ברוכה וחשובה של חבר הכנסת דאז אורי אריאל.

אורית סטרוק: בהמשך תיקנה הכנסת במידה מסוימת את העוול כלפי מתנגדי ההתנתקות כשחוקקה את חוק החנינה למתנגדי ההתנתקות.

מיקי לוי: משפט סיכום, בבקשה.

אורית סטרוק: ולאחרונה החלה הכנסת בתיקון האמיתי והיסודי ביותר של פשע ההתנתקות; התיקון שיבטל את הנסיגה ויאפשר את חידוש ההתיישבות.

אורית סטרוק: החוק לביטול הנסיגה הזו.

אורית סטרוק: החוק שיאפשר את חידוש ההתיישבות בצפון השומרון עבר כאן, בכנסת העשרים-וארבע, ברוב עצום של 42 תומכים נגד 29 מתנגדים בלבד.

אורית סטרוק: החוק הזה ממתין עכשיו בוועדת הכנסת אצל חבר הכנסת ניר אורבך.

אורית סטרוק: צריך לעשות הכול כדי שהוא ימשיך ויקודם, כי הכנסת חייבת לתקן את הפשע הגדול של ההתנתקות – לחזור לכל מרחבי ארצנו ולבנות מחדש את היישובים שנעקרו.

אורית סטרוק: זה צו המצפון – – –

מיקי לוי: תודה.

אורית סטרוק: צו השעה של הכנסת הזאת.

אורית סטרוק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת סטרוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום את האסון הנוראי שהיה לעם ישראל בפעולה הנוראית שעשתה הממשלה בישראל לפני סדר גודל של קצת יותר משבוע באותה שנה נוראית.

יצחק פינדרוס: עם ישראל, מאז שחזר לארצו – שמעתי את זה פעם מאחד מרבותיי – שזכה לשוב לארץ ישראל אחרי חורבן בית שני, על אף ההבטחה – לא על אף:

יצחק פינדרוס: יש הבטחה לבני ישמע

יצחק פינדרוס: אל שתהיה להם מציאות בארץ, ויציקו לנו לפני ביאת המשיח, אבל הדרך היחידה שבה הם קיבלו חבלי מולדת הייתה רק אם היהודים נתנו להם את זה.

יצחק פינדרוס: לצערנו הרב, לא הייתה שום מציאות.

יצחק פינדרוס: הערבים לא הצליחו לכבוש גרגיר אדמה ממה שנכבש, או לקבל גרגיר אדמה, אלא אם כן היהודים – מיוזמתם וביוזמתם.

יצחק פינדרוס: תוכנית ההתנתקות, כפי שאני זוכר אז, הייתה החלטה ישראלית ללא התערבות בין-לאומית – אפילו ללא בקשה בין-לאומית, ללא בקשה מארצות הברית.

יצחק פינדרוס: זכור לי שאחד מהאנשים שהוצע לו להיות ראש המינהלת אמר שיש לו כמה הערות על התוכנית, ונשלח, בטיפשות, על ידי מי שאז עשה את המעשה הנורא והנפשע הזה, שהיה אריאל שרון – שבייש את צעירותו בזקנותו – לארצות הברית.

יצחק פינדרוס: נכנס לבית הלבן, לפגישה, ואמר: יש לי הערות, והתגובה הייתה מייד: זו תוכנית ישראלית, למה באת לפה?

יצחק פינדרוס: ביקשו מאיתנו לגבות את התוכנית הישראלית, למה הגעת אליי?

יצחק פינדרוס: האיש היה בשוק.

יצחק פינדרוס: אני לא רוצה לומר: אותו איש גם, בסופו של דבר, הצטרף לקדימה.

יצחק פינדרוס: כנראה שיש אנשים שבשביל תפקיד מסוגלים לעשות הכול.

יצחק פינדרוס: השקר הזה מלווה אותי עד היום – איך הם העזו – שקר שעומד להתגלות – לעשות את הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: אנשים גורשו מבתיהם.

יצחק פינדרוס: אנשים סבלו במשך שנים.

יצחק פינדרוס: אף אחד לא דאג להם.

יצחק פינדרוס: מכרו להם סיפורים.

יצחק פינדרוס: יש אנשים שעד היום סוחבים צלקות.

יצחק פינדרוס: רק לפני חודשיים הייתי בפגישה על אנשים שסוחבים צלקות על הבטחות שהיו אז וסיכומים שהיו אז ולא בוצעו עד היום הזה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, יותר חמור מזה – ופה אני מצטרף לקודמתי – הכנסת צריכה לעשות מעשה בעניין זה.

יצחק פינדרוס: עד היום, עוד כיבלת, השטח של חומש ושאנור הוא שטח צבאי סגור שאסור לאזרח ישראלי לדרוך שם בגלל חוק ההתנתקות שלא תוקן.

יצחק פינדרוס: אין לזה לא הצדקה מוסרית, לא ביטחונית, לא צבאית.

יצחק פינדרוס: סתם, אסור ללכת לטייל שם.

יצחק פינדרוס: אסור על פי חוק.

יצחק פינדרוס: אני לא מכיר עוד שטח שאסור ללכת לטייל בו.

יצחק פינדרוס: אסור להיכנס למקום הזה.

יצחק פינדרוס: מקום מדהים.

יצחק פינדרוס: חבל ארץ בתוך ארץ ישראל, במקום שהיה נחלה שנים רבות.

יצחק פינדרוס: במדינת ישראל יש עדיין חוק שלא מאפשר לעבור במקום הזה.

מיקי לוי: – – –

יצחק פינדרוס: הצבא יודע לעשות ביישוב קומי אורי סגר גם בלי שיחוקק חוק בכנסת, לצערי הרב; יודע לעשות את זה אם הוא חושב שיש סיבה ביטחונית.

יצחק פינדרוס: אין הצדקה לחוק הזה, והחוק הזה צריך להיות מבוטל.

יצחק פינדרוס: אבל אני רוצה בדקה וחצי שנותרו לי לומר עוד משפט אחד.

יצחק פינדרוס: אם תשימו לב – ואני, כמי שהייתי בביתר עילית בהסכם אוסלו, והייתי בביתר עילית גם בתקופת הגירוש מצפון השומרון ומגוש קטיף, זוכר היטב שתי פעולות.

יצחק פינדרוס: לא הייתה אף פעולה נוראית כזאת של גירוש והוצאת יהודים, או סוג דבר דומה לזה, בלי שקדמו לה דברים שהכינו אותנו לזה.

יצחק פינדרוס: וכיהודי חרדי מאמין, אנחנו מאמינים שלכל דבר יש סיבה, ויש את הגורם שנראה באותו רגע.

יצחק פינדרוס: הגמרא, בשבת, אומרת: "לא חרבה ירושלים אלא בשביל שביטלו בה תינוקות של בית רבן".

יצחק פינדרוס: ושימו לב, גם לפני הסכם אוסלו, גם לפני הגירוש מגוש קטיף, במשך שנה עד שנתיים עסקה הממשלה באיך להפסיק לימוד תורה של תינוקות של בית רבן.

יצחק פינדרוס: והיה עוד משהו שקרה: בשני המקרים האלה, הנוראיים האלה, שנה-שנתיים לפני שהממשלה עסקה כאילו בפתרון המדיני, באסון והצונאמי המדיני הזה, הממשלה עסקה בביטול תינוקות של בית רבן, כמו שכתוב בגמרא בשבת, בביטול שבת, בחילול שבת.

יצחק פינדרוס: עסקה גם עסקה, גם בפעם הקודמת, בשתי הפעמים הקודמות.

יצחק פינדרוס: והיא עסקה בעוד משהו שאותה הגמרא בשבת קי"ט אומרת: עסקה גם בלאבד אנשי אמונה; עסקה בתרבות של שקר.

יצחק פינדרוס: זה קרה בכל המקרים, תשימו לב.

יצחק פינדרוס: אני מציע לכולנו לזכור שלכל גורם יש בסוף סיבה שעומדת מאחוריו.

יצחק פינדרוס: חז"ל לימדו אותנו את הסיבות אלפיים שנים קודם.

יצחק פינדרוס: אנחנו צריכים ללמוד את הלקח ולדעת שפגיעה בתינוקות של בית רבן, פגיעה בשבת ופגיעה באנשי אמנה שלא ביקשו משפט מביא אותנו לאסונות כאלו.

יצחק פינדרוס: מי ייתן שזו תהיה הפעם האחרונה שנתנסה בניסיון הזה לאחר שזכינו לחזור לארץ ישראל, ומכאן ואילך רק נראה במהרה שהר השם ייבנה, בית המקדש, ותהיה השראת שכינה.

יצחק פינדרוס: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברת הכנסת דיסטל – איננה נוכחת.

מיקי לוי: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

יעקב ליצמן: איפה ימינה?

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

יעקב ליצמן: אני לא קיבלתי שום דבר – – –

ניר אורבך: בוא נכבד את המעמד, בסדר?

יעקב ליצמן: מכבד מאוד, תאמין לי.

יעקב ליצמן: כואב לי – – –

ניר אורבך: אז בוא נכאב ביחד וננסה להגיד כמה מילים.

יעקב ליצמן: – – –

ניר אורבך: אני מאוד אשמח אם לא תפריע.

ניר אורבך: אני מאוד אשמח אם לפחות באירוע הזה לא תפריע.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: לפני כמה שנים סיפרתי על החוויה שלי כיושב-ראש פורום המדרשות התורניות לבנות טרם הגירוש מגוש קטיף, ממש בשבועות האחרונים לגירוש, כאשר הורדנו את בנות המדרשות השונות ללמוד בבוקר ולעזור אחר הצוהריים למשפחות בגוש.

ניר אורבך: היום הייתי רוצה לשתף אתכם ביום הפינוי עצמו, באירוע המטלטל שחוויתי יחד עם בנות המדרשות והאולפנות בבית הכנסת בנווה דקלים – אני אשמח מאוד, חבר הכנסת פינדרוס, אני אשמח מאוד אם תקשיב.

ניר אורבך: תודה.

ניר אורבך: היו שם מאות בנות בוכות, שרות, כואבות.

ניר אורבך: ראיתי את הבכי ואת התפילה, את התחנונים ואת הזעקה.

ניר אורבך: שמעתי, ראיתי ובכיתי איתן.

ניר אורבך: אני חושב שפינוי הגוש היה טעות נוראה.

ניר אורבך: אני חושב שתחושת הבגידה של אותן בנות ושל כלל הציבור ששהה והזדהה עם מגורשי גוש קטיף הייתה כבדה וקשה מנשוא.

ניר אורבך: אני חושב שהיחס לציבור כמעט הכי ממלכתי במדינת ישראל, בני ובנות הציונות הדתית, ככזה שיגרום כאן לכאוס, היה שגוי ואפילו מרושע.

ניר אורבך: הממשלה ששלחה את אזרחי מדינת ישראל לגור וליישב את חבל קטיף הייתה הממשלה שפינתה אותם, ממשלת ישראל.

ניר אורבך: השימוש בחיילי צה"ל, שמטרת גיוסם היא להגן על החברה הישראלית, היה לא במקום ולא ראוי; שימוש בצעירים וצעירות שרק התגייסו ושנפגעו נפשית מפינוי האנשים והנשים, שנפגעו מהקריעה שבבחירה בין פינוי לסירוב פקודה.

ניר אורבך: הלב עדיין קרוע.

ניר אורבך: עדיין לא התבגרנו וגם לא התגברנו על גירוש גוש קטיף.

ניר אורבך: אנחנו עדיין כואבים ועדיין מתגעגעים.

ניר אורבך: אני מרגיש שאחת הסיבות שבגללן עדיין לא התבגרנו ולא התגברנו היא כי השבר הגדול מול עם ישראל והחברה הישראלית שקרה בגירוש עדיין לא תוקן, ואולי לא עלינו המלאכה לגמור אך ודאי איננו רשאים להיבטל ממנה.

ניר אורבך: היינו שם בחבל הארץ הפורח עם אנשים ונשים שהם מלח הארץ, אנשי תורה וחינוך, חקלאים יראי שמיים, נערים ונערות שעשו מעשה ציוני ממדרגה ראשונה, משפחות שהפריחו את השממה והחיו את האדמה.

ניר אורבך: בתקופת הגירוש הבנתי שהציונות הדתית לבדה במערכה על ארץ ישראל ולבד במערכה הכללית.

ניר אורבך: החברה הכללית לא הבינה אותנו.

ניר אורבך: מי שזוכר את הפעולות האזרחיות הנפלאות של ועד מתיישבי גוש קטיף, מי שזוכר את השרשרת האנושית הנפלאה והגדולה שהקיפה את רחבי מדינת ישראל, מבין על מה אני מדבר.

ניר אורבך: החברה הישראלית לא הבינה את הכאב שלנו, לא הבינה את המלחמה שלנו, לא הבינה את הבכי הגדול והשבר הגדול שחווינו מול המדינה, הממשלה, הצבא והגורמים הממלכתיים שאנחנו חלק מהם באופן אינטגרלי ויום-יומי.

ניר אורבך: החברה הישראלית לא הייתה איתנו.

ניר אורבך: כחלק מהקמפיין נגד הגירוש ניסינו לעשות מפגשים של פנים מול פנים, לצאת לרחובות ולדבר אל האנשים, אבל החברה לא הבינה.

ניר אורבך: באותם ימים הבנתי והגעתי למסקנה שהחברה הישראלית והציונות הדתית עדיין צריכות לעשות פעולות מחברות.

ניר אורבך: אנחנו צריכים למצוא את המילים המשותפות, את המטרות המשותפות, את הדרך שבה אנחנו יכולים ללכת יחד ולהילחם עלינו.

ניר אורבך: זה לא קשה, פשוט צריך לחזור לשורשים והערכים המשותפים של כולנו.

ניר אורבך: אני יודע שעוד יש דרך ארוכה לפנינו.

ניר אורבך: אני יודע כי הגירוש שהתרחש בשבוע של תשעה באב – ואני חושב שלא רק לי חרה שבכל ערוצי הטלוויזיה לא הייתה תוכנית אחת על גירוש גוש קטיף, תוכנית אחת שתראה ותדבר על השבר הגדול שחווינו כחברה, כעם.

ניר אורבך: גם אם אנחנו לא מסכימים על הכול, גירוש גוש קטיף היה ועודנו חלק משמעותי בהיסטוריה של עם ישראל ושל מדינת ישראל, ולא ייתכן שזה לא יהיה ברור שעדיין צריך לדבר על השבר ושעדיין צריך לרפא אותו.

ניר אורבך: אחת המטרות שלי בהגעה לכנסת היא לייצר את החיבורים, לייצר מפגשים ונקודות חיבור בין כלל חלקי החברה הישראלית.

ניר אורבך: במשבר הגדול הבא, לא עלינו, שאחד מחלקי החברה או העם הזה יחוו, חשוב לי שנדע לקחת חלק בבחינת "עִמו אנֹכי בצרה", שנדע להזדהות ולחוש אמפתיה, שנמצא את הדרך לגשר על הפערים ולבכות יחד.

ניר אורבך: אני מבקש בקשה קטנה: לכו לראות קטעים, אפילו קטנים, מתפילת הנערות, מהתפילה בבית הכנסת בנווה דקלים ביום הגירוש.

ניר אורבך: לכן לראות את הבכי של הבנות.

ניר אורבך: אני בטוח שתצליחו גם אתם למצוא את החיבור ולבכות, ולו רק לרגע, יחד איתן.

ניר אורבך: "תפִלה לעני כי יעטֹף ולפני ה' ישפֹּך שיחו, ה' שמעה תפִלתי ושַׁוועתי אליך תבוא, אל תסתר פניך ממני ביום צר לי".

ניר אורבך: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת דיסטל, בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלית דיסטל אטבריאן: בעברי הלא-רחוק לימדתי כתיבה יוצרת.

גלית דיסטל אטבריאן: באחד הקורסים שערכתי בתל אביב הגיע אליי בחור צעיר, הייטקיסט, היפסטר חילוני למהדרין, אלא שלקראת אמצע הקורס הוא שלח לי פתאום סיפור שגילה לי מעט על עברו.

גלית דיסטל אטבריאן: נזכרתי בסיפור הקצר של מולי – זה שם הבחור הזה – כשהתכוננתי לנאום הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: אתמול ביקשתי ממנו את רשותו לקרוא כמה שורות מהסיפור והוא הסכים, אז הינה חלק קטן מהסיפור הזה: ליאת, קטנה ממני בחצי שנה, הייתה האהבה הראשונה שלי, בהנחה שהתאהבות בגיל שלוש נחשבת.

גלית דיסטל אטבריאן: היינו חופרים יחד בורות ענקיים בחולות שבין הבתים שלנו, אוספים חיפושיות בבקבוקי פלסטיק ישנים ופעם אפילו התחבאנו במקלט ליד הבית של בלומה המעשנת.

גלית דיסטל אטבריאן: כשהייתה בת 11, מפותחת ממני פיזית ומנטלית, היא שברה לי את הלב כשהודיעה לי שהיא כבר לא יכולה להיות יותר חברה שלי.

גלית דיסטל אטבריאן: היא החליטה להיות חברה של קובי סלע מהכיתה המקבילה.

גלית דיסטל אטבריאן: 14 שנים מאוחר יותר החולות היו מלאים בורות מפצצות המרגמה שנחתו השכם והערב.

גלית דיסטל אטבריאן: בלומה המעשנת כבר הפסיקה לעשן אבל חזרה בגלל החרדות, וליאת ואני, אנחנו היינו סתם ידידים טובים.

גלית דיסטל אטבריאן: ליאת פתחה ראשונה: מגרשים אותנו מוחרתיים.

גלית דיסטל אטבריאן: הצבא הודיע עכשיו שגני טל יהיה היישוב הראשון שיפונה.

גלית דיסטל אטבריאן: הם מתחילים למוחרת הצום.

גלית דיסטל אטבריאן: את הסיפור האנושי שמאחורי הגירוש התחלתי להבין רק דרך בלומה השכנה המעשנת מהסיפור הנפלא הזה שמולי כתב לי בסדנה.

גלית דיסטל אטבריאן: מולי היה זה שפתח לי צוהר ראשוני לכאב הבלתי-נתפס של אדם, כל אדם, שנקרע מעל ביתו ומגורש מנוף ילדותו, מבורות החול שנחפרו בין הבתים, מהחיפושיות, מהמטע, מבית הכנסת, מהשכנים, מההווי, מהחיים עצמם.

גלית דיסטל אטבריאן: מולי אחז את ידי בידו, וצעדתי בסיפורו דרך הנופים האנושיים והגיאוגרפיים של גן העדן ההוא שממנו הוא גורש, גן עדן פורה ומרהיב שנחרב עד יסוד.

גלית דיסטל אטבריאן: מולי היה הראשון, אבל הוא לא היה האחרון.

גלית דיסטל אטבריאן: כמעט בכל סדנה שבה לימדתי היה לפחות סטודנט או סטודנטית אחת ששיתפו אותי דרך הסיפורים שהם כתבו בחוויה המחרידה הזאת של עקירה מהשורשים, של מחיקת הקיום, של חוויית הגירוש, חוויה שלא מרפה גם שנים אחר כך.

גלית דיסטל אטבריאן: אני צריכה לבקש סליחה כי אני לא ידעתי את כל זה.

גלית דיסטל אטבריאן: לא ידעתי כי אף אחד לא סיפר לי.

גלית דיסטל אטבריאן: אף אחד לא תיווך, אף אחד לא עצר לרגע כדי לשקף לציבור הישראלי הגדול את השבר העצום שמגורשי גוש קטיף חוו.

גלית דיסטל אטבריאן: את הידע שלי אני שאבתי מהתקשורת, אותה תקשורת שציירה את האנשים הטובים האלה כסכנה ממשית, אולי אפילו אנרכיסטית, שעלולה להתנגד בכוח ואף לפגוע בחיילים בשעת הגירוש.

גלית דיסטל אטבריאן: זה כל מה שתיווכו לי.

גלית דיסטל אטבריאן: הצער העמוק מני ים, הכאב האנושי הלופת, המשפחות שנעקרו מחייהן, כל אלה רודדו או הועלמו לטובת הנרטיב התקשורתי הקדוש:

גלית דיסטל אטבריאן: הגירוש הוא טוב וכל מי שמתנגד לו הוא קיצוני ומסוכן.

גלית דיסטל אטבריאן: לאחרונה הייתה לי הזכות לפגוש את התאום הרוחני של מולי, הסטודנט התל אביבי הצעיר.

גלית דיסטל אטבריאן: קוראים לו שלמה וסרטיל.

גלית דיסטל אטבריאן: שלמה אומנם מבוגר ממולי, הוא חובש כיפה, הוא סבא גאה והוא איש ארץ ישראל מוכר וידוע.

גלית דיסטל אטבריאן: אבל הכאב של שלמה ומולי הוא אותו כאב, וזה כאב שעד היום אין לו מרגוע.

גלית דיסטל אטבריאן: הפצע הוא אותו פצע והפצע הזה מסרב להגליד.

גלית דיסטל אטבריאן: גם שלמה גורש מגני טל, ממש כמו מולי, הסטודנט שלי.

גלית דיסטל אטבריאן: אולי הם אפילו היו שכנים, אולי הם מכירים זה את זה, אולי מולי הילד ביקש פעם איזה כוס חלב משלמה וסרטיל.

גלית דיסטל אטבריאן: שלמה וסרטיל הקים בירושלים מוזיאון קטן לזכר הגירוש ההוא.

גלית דיסטל אטבריאן: הייתי במוזיאון הזה בשבוע שעבר, הבטתי בתמונות התלויות על הקירות, וחשבתי לעצמי כמה העוול שנעשה למגורשים היה כפול.

גלית דיסטל אטבריאן: כשהם נעקרו מבתיהם הם חיבקו את החיילים, הם לא היו אלימים והם לא פגעו באף אחד.

גלית דיסטל אטבריאן: אני למדתי לפחד מהם רק בגלל התקשורת.

גלית דיסטל אטבריאן: התמונות שצרחו מקירות המוזיאון היו מוזרות וכואבות עד אימה.

גלית דיסטל אטבריאן: להביט בחייל בוכה כשילד קטן נישא על כתפיו, להביט בחיילת דומעת מלטפת ילדה קטנה, להביט בבחורים צעירים, רגע לפני גיוס, נשענים בוכים על חיילים שמפנים אותם מביתם.

גלית דיסטל אטבריאן: להביט בכל אלה ולהבין איך נראה גוף שתוקף את עצמו.

מיקי לוי: משפט סיכום, בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: לא אלימות הייתה שם, רק כאב, כאב בין אחים.

גלית דיסטל אטבריאן: כאב בין אלה הנאלצים לגרש לבין אלה הנאלצים ללכת.

גלית דיסטל אטבריאן: שאלתי את שלמה וסרטיל: איך סולחים על כל זה?

גלית דיסטל אטבריאן: הוא השיב שהשלם גדול מסך חלקיו, שאין ברירה, שאנחנו עם אחד ואין לנו את הפריבילגיה לנטור או לכעוס אלה על אלה.

גלית דיסטל אטבריאן: שחובה עלינו לאהוב.

גלית דיסטל אטבריאן: לגירוש הקשה ההוא יש גם לקח.

גלית דיסטל אטבריאן: והלקח הוא שהשיח הציבורי המושל בכיפה לא תמיד משקף לנו את המציאות.

גלית דיסטל אטבריאן: לפני 16 שנים, 26 יישובים משגשגים נעקרו מרצועת עזה ומהשומרון, אלפי אנשים נעקרו מבתיהם, מחייהם ומאדמתם הטובה, שעליה הקימו את חלקת הציונות הנפלאה שלהם.

גלית דיסטל אטבריאן: הארץ הזאת ניתנה לנו אבל היא לא שלנו למוסרה לאחרים.

גלית דיסטל אטבריאן: קיבלנו אותה למשמרת מאבותינו לעובדה ולשומרה ולמוסרה לדורות הבאים.

גלית דיסטל אטבריאן: בסופו של דבר אנחנו רק חוליה בשרשרת הנצחית של עם ישראל, מורשת ישראל וארץ ישראל.

גלית דיסטל אטבריאן: או אם לשאול את מילותיו של ז'בוטינסקי בהקשר הזה ובקשרים אחרים: "שלשלת פז נצחית בין שיר תל חי ורעם הפלא של סיני".

גלית דיסטל אטבריאן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מבקש בכל לשון של בקשה להתכנס לחמש דקות.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת, באמירה אישית – חזרתי היום אחר הצוהריים מבית החולים, שוחררתי, וחשבתי שאני אקח לעצמי מנוחה, אבל הנושא הזה הוא מספיק חשוב היסטורית, מהותית, כדי לחרוג מהנטייה הזאת של האדם לקחת רגע לנשימה, כי צריך לדבר על הדברים החשובים גם בפרספקטיבה של זמן.

צבי האוזר: בקיץ 2005 הייתה עקירה מרצועת עזה של 8,600 בני אדם, בראש ובראשונה.

צבי האוזר: גוש קטיף – 22 ישובים, צפון השומרון – ארבעה יישובים.

צבי האוזר: ראוי וחשוב לדבר על מה שהיה אבל אני רוצה להקדיש את מעט הדקות המיועדות או הניתנות לי דווקא לדבר לא על העבר, אלא על הלקחים ההיסטוריים צופי פני העתיד.

צבי האוזר: אני רוצה להביע תקווה, ואולי אפילו קביעה, שאירועי העקירה מרצועת עזה ומצפון השומרון היו הפעם האחרונה שבה מדינה דמוקרטית נשענת על רעיון של העברת אוכלוסייה לצורך פתרון של סכסוך אתני.

צבי האוזר: אי-אפשר להשלים עם רעיון כזה, שמקורותיו, הייתי אומר, במאה ה-20, ואין לרעיון זה הצדקה – לא מוסרית, לא מעשית, ולא עקרונית – במאה ה-21.

צבי האוזר: אתגרי העקירה, כמו שקראו לזה, הם לא אתגרים לוגיסטיים אלא בראש ובראשונה אתגר או שאלה בסיסית, מוסרית, רעיונית וחברתית, שנדמה לי שהתשובה באשר אליה ברורה וחדה.

צבי האוזר: אני רוצה לדבר על הסיפור האמיתי לכאורה שעומד לפנינו.

צבי האוזר: חצי מיליון ישראלים בשטחי C, שיש מי שעד היום מנסה לנרמל את הלא-נורמלי ולהסיק מאותה פרקטיקה שעוצבה לראשונה ב-1981, בנסיגה מסיני, שבה נעקרו 3,000 בני אדם – בנסיגה מרצועת עזה נעקרו קרוב ל-9,000 בני אדם – ויש מי שרוצה להחיל את אותו רעיון, אותה פרקטיקה על יהודה ושומרון, שבהם חיים, ברוך השם – לא מספיק – חצי מיליון ישראלים למעלה מחצי מאה.

צבי האוזר: ההיבט העקרוני של הדיון – אני לא רוצה להיכנס אליו, אנחנו מכירים אותו ואני מניח שעוד נידרש אליו – הוא שחזרתו של עם ישראל לשטחי מולדת איננה עוול.

צבי האוזר: יהודה ושומרון הם שטח מכונן של הציוויליזציה היהודית.

צבי האוזר: איננו מרגישים ביהודה ושומרון כפי שהצרפתים הרגישו או התייחסו לאלג'יר.

צבי האוזר: זה סיפור אחר לגמרי.

צבי האוזר: אבל ההיבט הוא לא רק היבט עקרוני, הוא היבט מוסרי שצריך וחשוב לקבע אותו, לדון בו ולשים עליו את עינינו ודעתנו: הכרה בזכויות אדם.

צבי האוזר: עקירה של אנשים מביתם נוגדת את עקרונות היסוד של השיטה הדמוקרטית, של השיטה של מדינת ישראל, נוגדת את הזכות לכבוד, את הזכות לקניין, ואיננה יכולה לבוא במחוזותינו.

צבי האוזר: אי-אפשר לעקור אנשים מביתם ומנוף מולדתם כאילו היו חפץ להזזה.

צבי האוזר: לא זאת השאלה.

צבי האוזר: והשאלה היא לא רק בהקשר שלנו.

צבי האוזר: אני נותן דוגמה – אולי הכי קרובה גיאוגרפית ואולי גם עניינית: אף אחד לא העלה על דעתו בסכסוך בין טורקיה לקפריסין, בצפון קפריסין, לעקור אנשים מביתם למרות ההתנחלות הטורקית בצפון קפריסין.

צבי האוזר: נדמה לי שבית הדין האירופי שדן בנושא בהקשר המוסרי של זכויות אדם קבע קביעה שאותה גם אנחנו צריכים לאמץ: לא מתקנים עוול באמצעות עוול.

צבי האוזר: אינני חושב חלילה שמישהו יעלה על דעתו שהתיישבות של יהודים בחבלי מולדתם היא עוול.

צבי האוזר: אבל מי שחושב כך ומי שמאמין כך, צריך לפחות בהקשר המוסרי לאמץ את העובדה שלא מתקנים עוול בעוול.

צבי האוזר: זו הפרקטיקה של המאה ה-21.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חצי מיליון ישראלים גרים היום ביהודה ושומרון.

צבי האוזר: לכל איש יש שם, כתובת מגורים, משפחה ויישוב.

צבי האוזר: אי-אפשר, כמו שאמרתי, באופן חד-צדדי לאמץ את אותה פרקטיקה.

צבי האוזר: אי-אפשר להעביר אוכלוסייה, לגרום לקרע ושסע חברתי שממנו החברה הישראלית יותר לא תשתקם.

צבי האוזר: ולכן, כפי שפתחתי ואמרתי, את אותה עקירה מרצועת עזה של אנשים – ואני מתייחס להיבט הזה של הנושא – צריך כל הבית הזה לאמץ כלקח היסטורי ולהגיד: לא עוד עקירות.

צבי האוזר: אפשר לחשוב על פתרונות כאלה ואחרים לסכסוך, אני מניח שעמדתי אולי שונה מעמדתם של חלק מהאנשים כאן, אבל בהקשר המוסרי העקרוני – לא עוד עקירתם של אנשים מביתם.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, רינו צרור, בסרטו הידוע "תפילת הנערות", בריאיון לוואלה לקראת השידור הראשון, אמר: "לתפיסתי, לפעמים כשאין מכות אבל המתח ברור, ישנו משקל דרמטי הרבה יותר גדול מסיטואציה אלימה.

משה ארבל: הסרט מציג את הסיפור המלא.

משה ארבל: הוא מציג גם אם הכיסופים, גם את הלהט, את התמימות, את הדמויות עצמן שלאט לאט אתה מפסיק לחשוש מהן.

משה ארבל: אתה מבין שמדובר בתמימות באמונה.

משה ארבל: אתה גם מבין שמדובר בהרבה מאוד כוח, ויותר מכל זה אתה אמור להבין שבשורה התחתונה, כל החבורה הזאת ויתרה על הקרב, ויתרה על מלחמת אחים.

משה ארבל: ויתרה על הבית והלכה לגור בניצן או במקומות אחרים.

משה ארבל: אני חושב שמהבחינה הזו, בעשרים השנים האחרונות הכתומים הם החבורה שהוכיחה הכי הרבה נאמנות לארץ ישראל.

משה ארבל: אני ואתה לא נדרשנו לכזאת נאמנות.

משה ארבל: לא נדרשנו לוותר על אמת מאוד יסודית בלב ועל בית פיזי".

משה ארבל: הדברים הללו, שנאמרו על ידי אדם שלא נמנה עם ציבור שוחרי ההתיישבות מחוץ לקו הירוק, ביהודה ושומרון ובחבל עזה, מדברים בעד עצמם.

משה ארבל: מדברים באמת על אוכלוסייה שהבינה היטב ממלכתיות מהי.

משה ארבל: לצערי הרב, בשם אותה ממלכתיות יש מי שמנסה – וגם מעל במה זו דיבר לפניי – לקחת את זה צעד קדימה ולהושיב תומכת טרור בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

משה ארבל: העמדה הזו, אני יודע שהיא לא נעימה לשמיעה, נאמרה על ידי שופט בית המשפט העליון דוד מינץ, בדעת מיעוט, ביחס לחברת הכנסת מראענה.

משה ארבל: הוא סבר שעלה כדי מסה קריטית של אמירות שהיא תומכת טרור.

משה ארבל: זו לא ממלכתיות.

משה ארבל: לא לזה התכוונתם כשדיברתם על אותה ממלכתיות נדרשת.

משה ארבל: גם מחברי מפלגת העבודה יכולתם לבקש שיהיה נציג אחר ולא היא.

משה ארבל: אסיים את דברי בקינה של חיים צבי, שמופיעה באתר "ביכורים", ופורסמה בתשס"ה – קינה על חורבן חבל קטיף.

משה ארבל: "אלי קטיף ועריה, כמו אישה בציריה, / וכגאולה חגורת שק, על חדות נעוריה.

משה ארבל: // אלי סיני אשר זומם, באשמת פשע שׂריה, / למסור חינם לישמעאלים את עמל קציריה.

משה ארבל: // עלי גלות אשר קפצה על בכירי קציניה, / ועל צבאה אשר רדף את בנותיה ובניה.

משה ארבל: // עלי היגיון אשר אבד, בתביעת פרקליטיה / ועל משפט אשר נמכר, וחסרון סנהדרֶיה.

משה ארבל: // עלי טִכּוּס יועציה, עומרי, גלעד – נסיכיה, / ועל מוסר אשר נרמס, ברדיפת שלמוניה.

משה ארבל: // עלי יגון ורוב דמעות, אשר זלגו מעיניה, / ועל אדמת אם אשר זעקה, עת הומרו אדוניה.

משה ארבל: // עלי שמחת אויביה, שָׂחֲקוּ על שבריה, / ועל עינוי בני חורין, צדיקיה, גיבוריה.

משה ארבל: // עלי פשע אשר "טוהר", בתוכניות זדוניה, / ועל צבאות שוטרים חוסמים עורקיה וציריה.

משה ארבל: // עלי שמך אשר חולל, בפי קָמֵי מְצֵרֶיהָ, / ועל תחינות יצווחו לך, ילדי טְהוֹרֶיהָ, // עלי ניסיון אשר הוטל, בשליחות שילטוניה, / ועל כיסוף קרועי בגדים, לא בגדו אֱמוּנֶיהָ".

משה ארבל: אני, באופן אישי, זוכר היטב את שבת פרשת בהעלותך בשנת תשנ"ז, 1997, הייתה זו שבת בר-מצווה של אחד מחברי הכיתה, שהייתה במלון בנוף דקלים.

משה ארבל: זו הייתה, מבחינתי, חוויה שהייתה פעם או פעמיים, לראות את חבל הארץ הנפלא הזה – –

עודד פורר: "רני ושמחי בת ציון".

משה ארבל: אכן, הפטרת "רני ושמחי בת ציון", כפי שאומר לנו השר פורר, הפטרה שהיא גם בפרשת "בהעלותך" וגם בשבת חנוכה.

משה ארבל: אנחנו סמוכים ובטוחים שלמרות ואף על פי שיתמהמה, עם כל זה אחכה לו.

משה ארבל: עם ישראל ישוב לארצו, לכל חלקיה, במהרה בימינו אמן.

משה ארבל: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בגין אולי הגיע?

מיקי לוי: הוא ביקש ממני.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: השר פורר, בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יוזמי ציון היום הזה, תודה לכם על היוזמה.

עודד פורר: הרבה פעמים ביום הזה עוסקים בחידוד העמדות: מי בעד, מי נגד; מזכירים מי תמך, מי הצביע בעד, מי הצביע נגד.

עודד פורר: אני כשלעצמי לא הייתי פה, אבל כמי שהתנגד להתנתקות, אז כהיום, שמח, גם בדיעבד, להיות בצד שהוביל את ההתנגדות.

עודד פורר: אבל אני חושב שדווקא בימים האלה צריך לדבר לא על מי היה בעד או מי היה נגד, אלא מה הלקח המשמעותי שאנחנו יכולים לקחת מההתנתקות.

עודד פורר: ואני רוצה לשתף קצת את תחושותיי אז, באותה תקופה, שהימים הם ימי לקראת ההתנתקות, ימי בין המצרים, מגיעים לתשעה באב.

עודד פורר: התחושה שאני חוויתי כבחור צעיר, שנים ספורות אחרי השחרור שלו, הייתה תחושה שמתקרבים לאיזושהי מלחמת אחים.

עודד פורר: הייתה תחושה של קיטוב נוראי, שהיה ציבור שהרגיש – יותר מהרגיש – שפשוט לא הקשיבו לו.

עודד פורר: דרסו אותו.

עודד פורר: היה חשש גדול מאוד.

עודד פורר: היה חשש בקרב כל הציבור הישראלי: מה יקרה?

עודד פורר: מה יקרה באותו יום?

עודד פורר: והחשש הזה מצטלב עם המועד, בלוח השנה העברי, של תשעה באב.

עודד פורר: אתה אומר לעצמך: אנה אנו באים?

עודד פורר: את האווירה הזאת, באיזה שהוא מקום אני נושא עמי עד היום.

עודד פורר: ואני חייב לומר שביום הזה צריך לציין דווקא את המגורשים ואת הגבורה שלהם ואת היכולת שלהם בתוך האירוע הזה, כשלא הקשיבו להם, כשדרסו אותם, כשהלכו בניגוד למה שהבטיחו להם – עשו משאל כזה ומשאל אחר – ועדיין האירוע הזה עבר בשלום – תוך מחאה אבל אני חושב שבצורה שכשאתה עוקר את האנשים האלה מביתם, עדיין מדינת ישראל צלחה את האירוע הזה.

עודד פורר: היא צלחה אותו בזכותם – בזכות אלה שידעו לגלות את גדלות הנפש.

עודד פורר: אני אומר את זה שוב כי גם עכשיו אנחנו באותם ימים, אנחנו ציינו את תשעה באב רק לא מזמן, וכדי להבין את החשיבות של מה שעשו אז אותם עקורים, אני רוצה לצטט את מה שכתב יוספוס פלביוס בספרו מלחמות היהודים, כשהוא תיאר את מה שקרה אז – – –

קטי קטרין שטרית: – – –

עודד פורר: אני רואה, אני רואה.

עודד פורר: אני לא אקרא את כל הספר, אבל בתוכו הוא תיאר במשפט אחד, שכדאי לנו לזכור אותו גם היום, משפט אחד על חורבן ירושלים, כשהוא אמר: "המריבה כבשה את העיר והרומאים כבשו את המריבה, אשר הייתה חזקה יותר מחוסן חומותיה הבצורות".

עודד פורר: אם אני לוקח משהו, ואם אני מבקש שניקח משהו כשאנחנו מציינים את יום העקירה, זה את היכולת הזאת, בתוך המריבה, לא להפוך אותה למריבה שכבשה את חוסן חומותיה הבצורות של מדינת ישראל.

עודד פורר: כי אם אותם עקורי גוש קטיף לא היו מגלים באמת אחריות באותם האירועים, אני לא יודע לאן האירוע הזה, בימים האלה, שנקראים מדינת ישראל היו מגיעים.

עודד פורר: ואני אומר את זה שוב, כאז כן היום, לכולנו, מכל קצות הארץ, נלמד – – –

אורית סטרוק: ומה עם האחריות של הממשלה – – –

עודד פורר: אני אדבר על זה.

אורית סטרוק: אם הממשלה והכנסת של אז היו מגלות יותר אחריות לא היינו נתונים היום תחת הטילים שאנחנו נתונים.

אורית סטרוק: מה עם האחריות של הממשלה והכנסת?

עודד פורר: אני חוזר ואומר, בעניין הזה את יודעת את עמדותיי לגבי התוכנית.

עודד פורר: את יודעת מה אמרתי, לא הייתי פה כדי – – –

אורית סטרוק: אי-אפשר לבקש – – – לגלות אחריות – – – צריכים לגלות אחריות.

עודד פורר: לא הייתי פה כדי להצביע.

עודד פורר: אם הייתי, אני יודע מה הייתי מצביע.

עודד פורר: אני לפחות שקט שיושב-ראש – – –

אורית סטרוק: אני מתכוונת למערכה – – –

עודד פורר: יושב-ראש המפלגה שלי גם עזב את השררה כדי להתנגד לתוכנית ההתנתקות.

עודד פורר: את הממשלה.

עודד פורר: אבל אני אומר שוב, בואו נתנתק רגע מהתוכנית עצמה והמשמעויות שלה – אפשר לדבר על זה ימים ארוכים – וניקח – –

אורית סטרוק: למנוע את האסון הבא.

עודד פורר: – – לעצמנו את היכולת לנהל את הדיונים שלנו במדינת ישראל כדיונים קשים, מרים, אבל שלא הופכים להיות מריבה, שהיא זאת שכובשת את העיר.

עודד פורר: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה לשר החקלאות.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לסעיף הבא בסדר-היום, נאום בכורה של חברת הכנסת לימור מגן תלם.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת עבאס.

מנסור עבאס: בבקשה.

לימור מגן תלם: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, שר החקלאות עודד פורר, משפחתי האהובה, אני עומדת מולכם היום, נושאת את דברי הבכורה שלי בבית הזה, ביתו של הציבור הישראלי.

לימור מגן תלם: זוהי זכות גדולה בעבורי להיות חברת כנסת, ואני מודה, אני נרגשת.

לימור מגן תלם: נרגשת מגודל המעמד והמחויבות הגדולה שלי לעבודת הכנסת.

לימור מגן תלם: נרגשת מההזדמנות שנפלה בחלקי לעשות ולעסוק בשורה ארוכה של תחומים: מהדיור הציבורי וזכויות האזרחים הוותיקים, דרך החינוך, שהוא היסוד לכל מה שאנו עושים.

לימור מגן תלם: לאחר שני עשורים של עשייה ציבורית כיועצת משפטית של עיריית מגדל העמק והוועדה לתכנון ובנייה, בכוונתי לפעול לצמצום פערים בין הפריפריה החברתית והגאוגרפית למרכז.

לימור מגן תלם: ראיתי מקרוב את הפנים והשמות מאחורי הסטטיסטיקות; את הקושי, האתגר, החלום והמצוקה.

לימור מגן תלם: לא פעם שאלתי את עצמי: היכן הממשלה?

לימור מגן תלם: היכן המדינה בסיוע לאותן שכבות שלא תמיד שפר גורלן או שלא הצליחו להביא לידי הגשמה את חלומן?

לימור מגן תלם: לא פעם תהיתי על מה חולמת הילדה, שכבר בשנותיה הראשונות בבית הספר נתקלת בקשיים כלכליים וחינוכיים.

לימור מגן תלם: ישראל היא מדינה קטנה עם פערים גדולים; פערים שלצערי רק הולכים וגדלים.

לימור מגן תלם: ישראל היא מדינה שתפקידה להעניק שוויון הזדמנויות, על מנת שכל אחד ואחת יוכלו להגשים את החלום.

לימור מגן תלם: שוויון הזדמנויות איננו רק סיסמה חלולה, הוא ייעוד לחברה בריאה ומצליחה יותר.

לימור מגן תלם: אני מבטיחה לכם, אנשי הפריפריה, לא לשכוח להשמיע את קולכם בדיוני המליאה והוועדות.

לימור מגן תלם: אבל היום – היום תרשו לי לדבר על משהו אחר.

לימור מגן תלם: מכובדיי, מגפת הקורונה שהכתה בעולם כולו ועודנה איתנו, הביאה עימה שורת מגפות אחרות: תחושת אובדן השליטה ושינוי סדרי עולם, חוסר בשגרה, ביציבות ובוודאות, הצטיידות חסרת היגיון בכמויות של מזון וקצת ניחומי ממתקים וחטיפים.

לימור מגן תלם: הבידוד והריחוק החברתי גרמו לבנות ובני הנוער לשקוע ברשתות החברתיות, לשהות בטיקטוק ובאינסטגרם זמן ממושך.

לימור מגן תלם: ובו בזמן על מסך הטלוויזיה תוכנית אוכל רודפת תוכנית אוכל, ובין לבין, בהפסקת הפרסומות, תרבות השפע מציגה בפנינו אין-סוף אפשרויות לצרוך מוצרים עתירי שומן, סוכר ונתרן.

לימור מגן תלם: הקורונה ערערה את סדר-היום של כולנו, ופגעה משמעותית באפשרות שלנו לשמר סדר-יום ופעילויות קבועות.

לימור מגן תלם: עבור מתבגרים ומתבגרות רבים מדי הדרך היחידה להתמודד עם המצוקה, המתח והחרדה המתעצמים הייתה בניסיון להחזיר, או להחזיק, סוג של שליטה במציאות הכאוטית.

לימור מגן תלם: איך?

לימור מגן תלם: באמצעות האוכל.

לימור מגן תלם: באמצעות האוכל, שהיה גיבור תקופת הסגרים.

לימור מגן תלם: הימנעות ממנו במקרה של אנורקסיה, אכילת יתר במקרה של בולימיה, או פשוט אכילה עד נחמה – נחמה שלא באמת מגיעה.

לימור מגן תלם: ואז, מגיעות גם הביקורות וההערות.

לימור מגן תלם: לפעמים ההערות באות מבחוץ ולפעמים מבני הבית.

לימור מגן תלם: אבל הכי גרועות הן ההערות שמגיעות מבפנים, מבלי שיהיה צורך שמישהו יעיר משהו או יביט במבט לא מרוצה.

לימור מגן תלם: אנחנו כבר כל כך בטוחים שאנחנו יודעים מה אחרים יחשבו או יאמרו עלינו, עד שדעתם הופכת לחשובה הרבה יותר ממה שאנחנו חושבים על עצמנו.

לימור מגן תלם: הפרעות האכילה הללו נולדות מהצורך העז להשיב לעצמנו את השליטה בחיים שלנו, כמו זו שאבדה באופן חריג בקורונה.

לימור מגן תלם: אלה הפרעות שגורמות, בסופו של דבר, לאובדן שליטה מוחלט.

לימור מגן תלם: לאחרונה שודר בטלוויזיה סרטה של פאולה רוזנברג, "כמו שאת".

לימור מגן תלם: אחריו נערה אחת סיפרה: לא אכלתי כי אני רעבה, אכלתי כי לא היה לי אף אחד.

לימור מגן תלם: נער אחר סיפר שהיה לו כל כך הרבה זמן, שהוא התמקד בלמנות ולפרט את כל הפגמים שהוא הצליח למצוא בעצמו.

לימור מגן תלם: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, התופעות הללו היו כמובן עוד הרבה לפני שידענו שיום אחד מגפה עולמית תשנה את החיים של כולנו.

לימור מגן תלם: אני הייתי חלק ממה שמכונה עולם הזוהר של הדוגמנות.

לימור מגן תלם: הייתי ילדה טובה חיפה, קצרתי הצלחות ותארים, עבדתי ברחבי העולם וייצגתי את ישראל בכבוד בתחרות יופי בין-לאומית.

לימור מגן תלם: אבל מהר מאוד הבנתי שלחיות בתוך העולם הזה זה לשלם מחיר נפשי כבד מאוד.

לימור מגן תלם: בכל חדר הלבשה או היערכות לתצוגה, המשפטים שהדהדו בחלל האוויר תמיד היו: מה את אוכלת?

לימור מגן תלם: למה את אוכלת?

לימור מגן תלם: כמה את אוכלת?

לימור מגן תלם: לפעמים אפילו לא היה צריך לומר; מבט סוקר, עיקום של חיוך, וביקורת, ביקורת, ביקורת.

לימור מגן תלם: לי הספיק זמן קצר בעולם הזה.

לימור מגן תלם: בחרתי לעזוב אותו.

לימור מגן תלם: סיימתי את לימודיי בבית הספר הריאלי העברי בחיפה ועברתי להתמקד בלימודי משפטים: תואר ראשון ותואר שני.

לימור מגן תלם: לקחתי את הנחישות וההתמדה לעולם הפריפריה, כעורכת דין.

לימור מגן תלם: מאז כמובן העולם השתנה.

לימור מגן תלם: הרשתות החברתיות הוסיפו התמודדויות עם ציפיות ואכזבות, כישלונות וחרדות בהיקפים שלא היו שם קודם, עם תגובות ארסיות וחורצות גורלות, שלא תמיד קל לקום מהן.

לימור מגן תלם: הערות שלפעמים עלולות להישאר בעומק התודעה שנים ארוכות.

לימור מגן תלם: אך תקופת הקורונה, לדעת כל המומחים, היא נקודת השיא, שהקצינה את כל המגמות שהיו לפניה.

לימור מגן תלם: התוצאה היא כמובן עגומה.

לימור מגן תלם: ילדים וילדות במצוקה אקוטית נשארים בבית וממתינים בייאוש להתקדם בתורם ברשימות המתנה בלתי נגמרות לקבלת טיפול, פשוט כי אין מספיק תקנים ואין מספיק מיטות.

לימור מגן תלם: במדינת ישראל כולה יש היום תקן רק ל-46 מיטות אשפוז – 46 בלבד – לבנות ובני נוער הסובלים מהפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: גם במחלקות ילדים לא ייעודיות מספר המטופלים מזנק.

לימור מגן תלם: ולצערי, כאשר אין טיפול מתאים ובזמן, ההתדרדרות היא הרבה יותר מהירה.

לימור מגן תלם: יש לנו אחריות כלפי בנות ובני הנוער הללו, הם הילדים שלנו; אסור לנו לתת להם ללכת לאיבוד או להרגיש שהם כישלון.

לימור מגן תלם: מי שלא עשה מספיק ולא התאמץ כדי לשנות את המציאות הזו, אלה מקבלי ההחלטות לאורך כל השנים האחרונות.

לימור מגן תלם: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, המציאות הזאת הולכת להשתנות – לא רק בהגדלה של מספר מיטות האשפוז ותקני המטפלים, אלא גם ברתימה של הגורמים הרלוונטיים לשינוי המסר.

לימור מגן תלם: אותו מסר שמועבר לנו ולחברינו ולילדנו, שיש אידיאל יופי אחד ויחיד שאליו יש לשאוף, וכל מי שאינם עומדים ברף הזה מוקעים ומובכים.

לימור מגן תלם: המסר הזה אינו רק שקרי ושגוי, המסר הזה הוא מסוכן.

לימור מגן תלם: הוא לא רק פוגע באותה קבוצת נערים ונערות הסובלים ממצב אקוטי של הפרעות אכילה, הוא פוגע בכולנו כחברה.

לימור מגן תלם: בעבור אנשים הסובלים מהפרעות אכילה, המסר הזה הוא לא פחות מהרסני.

לימור מגן תלם: עלינו לתמרץ חברות אופנה לשדר אנושיות, לא רק מודל; לעודד גופי שידור לקיים שיח ציבורי בנושא; להכניס את נושא דימוי הגוף לתוכנית הלימודים; לספק הכשרות לצוותי החינוך וההוראה, במערכת שחייבת לתת מענים גם להתמודדויות הרגשיות של הילדים והילדות שלנו ולא רק הקוגניטיביות.

לימור מגן תלם: לעזור לבנות ובני הנוער שלנו לאהוב את עצמם.

לימור מגן תלם: להאמין בעצמם בכל רגע בדיוק כמו שהם.

לימור מגן תלם: למזלי, זכיתי לגדול בבית שהעניק לי את התחושה הזו בכל יום.

לימור מגן תלם: אימי רותי, המנוע של חיי, הקפידה תמיד לדחוף אותי להאמין בעצמי, להצטיין, לכוון גבוה, ולנסות.

לימור מגן תלם: כך כאשר רציתי כילדה להתקבל לבית ספר הריאלי בחיפה; כך כשנרשמתי ללימודי המשפטים.

לימור מגן תלם: המוטו שלה בחיים הוא: את ה"לא" כבר יש לך, יכול להיות לך רק "כן".

לימור מגן תלם: זה משפט שגרם לי לצעוד קדימה בכל פעם שהיססתי לרגע אם לעשות עוד צעד.

לימור מגן תלם: אז אימא, העובדה שאני עומדת כאן היום היא בזכותך.

לימור מגן תלם: לאורו של המוטו הזה השתדלתי לחנך גם את ילדיי האהובים: עידן, שהוא אחד היוטיוברים ויוצרי התוכן המובילים בארץ, ועמית, שעוד רגע מתגייסת והופכת להיות חיילת בצה"ל.

לימור מגן תלם: אני גאה בכם בכל יום יותר ויותר.

לימור מגן תלם: אבי, מיכה ז"ל, נפטר לפני שנה וחצי.

לימור מגן תלם: אבא הגיע איתי לכל כנס ולכל כינוס פעילים בכל מקום בארץ, מסור ועוטף, עד שבאמצע מערכת הבחירות בשנת 2020 אבי נפטר מדום לב.

לימור מגן תלם: הרגע הזה עבורי הוא מרגש ועצוב כאחד.

לימור מגן תלם: אבי לא זכה לראות אותי ניצבת כאן היום במשכן הזה, ואם הוא היה פה, הוא היה גאה.

לימור מגן תלם: כל כך גאה.

לימור מגן תלם: ובן זוגי, יוסי שלי, שיחד אנחנו רוקמים חיים מיוחדים משלנו כבר למעלה מעשור, תודה לך, אהוב שלי על התמיכה והגב העצום שלך, ועל כל מה שאתה בשבילי.

לימור מגן תלם: אני מבקשת להודות ליושב-ראש המפלגה שלי, שר האוצר אביגדור ליברמן, על האמון הגדול שנתן בי.

לימור מגן תלם: עכשיו מגיע החלק שלי לעבוד למען הציבור הישראלי, ולמלא את שליחותי הציבורית נאמנה.

לימור מגן תלם: ואתם, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, לכם אני מבקשת להודות על ההקשבה ומייחלת שיחד נפעל לתקן את העיוותים לטובת הציבור הישראלי כולו.

לימור מגן תלם: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה לך, חברת הכנסת לימור מגן תלם.

מנסור עבאס: ברכות, וכולנו מאחלים לך בהצלחה.

מנסור עבאס: אז אחרי הברכות של חברי הכנסת יעלה השר עודד פורר לברך את חברת הכנסת לימור.

מנסור עבאס: אלינה, הפסקת להיות היחידה של ישראל ביתנו.

מנסור עבאס: נכון?

עודד פורר: טוב.

עודד פורר: לימור יקרה, אני רואה את ההתרגשות על פנייך, למרות שאני חייב לומר – תשבי, תשבי – שהקילומטרז' שצברתם כאן בלילות בשבועות האחרונים הוא שווה ערך לקדנציה כמעט, אז כאילו את כבר באמצע קדנציה מבחינת הקילומטרים.

עודד פורר: אבל בהחלט, אני חושב שיש כאן התרגשות לא רק בעבורך אלא גם עבור החברים שלך.

עודד פורר: בסך הכול עברת איתנו שנתיים וחצי של מערכות חוזרות ונשנות, שכל עם ישראל חווה אותן איתנו ביחד.

עודד פורר: אבל בוודאי שברמה האישית – וקצת דיברנו על כך – זה לא פשוט לצאת ממקום העבודה, להיכנס למערכת בחירות, עוד פעם, ועוד פעם, ולחזור ולהתאכזב ושוב, חוסר הודאות הזה.

עודד פורר: לצערי בדרך הזאת אביך לא זכה לראות אותך כאן, נואמת את נאום הבכורה שלך, אבל אולי תתנחמי בזה שמה שאת תעשי כאן בבניין הזה, הוא לא משהו לנאום אחד או לאירוע אחד, אלא הוא להשאיר חותם לדורות.

עודד פורר: את זה תוכלי לעשות ותצליחי לעשות – אין לי שום ספק – בדיוק כפי שעשית וידעת למצוא את הנתיבים גם בקריירה שלך – הרבה פעמים בניגוד למוסכמות.

עודד פורר: את נלחמת, כמו שאמרתי, קשה, כדי להצטרף למועדון הזה של חברי הכנסת ולהיות חברת כנסת.

עודד פורר: אבל בעצם הכניסה שלך קודם כול עשית דבר טוב לסיעת ישראל ביתנו, כי הכוח הנשי שלנו בסיעה עלה, והצטרפת – היום אנחנו מונים כבר רוב נשי עוד מעט בסיעה.

עודד פורר: זה יהיה בכלל מצוין.

עודד פורר: המועדון הזה שאת מצטרפת אליו, המועדון של חברי הכנסת, הוא מועדון שיש לו כללים ויש את תקנון הכנסת, נכון.

עודד פורר: אבל את רוב הכללים את קובעת.

עודד פורר: את תקבעי איזה חברת כנסת תהיי, וכמה תצליחי במאבקים שלך על מה שאת מאמינה בו.

עודד פורר: אם אני יכול לתת לך את העצה שלי אלייך: תילחמי על משהו שאת מאמינה בכל הכוח.

עודד פורר: בנושאים שבהם את מאמינה שהצדק איתך, גם אלה בהם שצועקים עלייך ונוזפים בך ומקללים אותך בתחילת הדרך.

עודד פורר: בסוף הם אלה שימחאו לך כפיים על ההצלחות שלך.

עודד פורר: ואין לי ספק שכפי שתיארת את הקריירה שלך – שהלכת נגד הזרם ויצאת מכל מיני נתיבים כאלה ואחרים – את תצליחי לעשות את זה כאן.

עודד פורר: אני רק מקווה ומאחל לך ולעם ישראל שהקדנציה הזאת תהיה מאוד מאוד ארוכה.

עודד פורר: לפחות הקדנציה הזאת.

עודד פורר: אחר כך יש עוד הרבה קדנציות.

עודד פורר: אבל אנחנו מדברים על הכהונה הזו.

עודד פורר: תודה.

מנסור עבאס: תודה לשר עודד פורר.

מנסור עבאס: נאום הבכורה הבא של חברת הכנסת אלינה ברדץ' יאלוב, בבקשה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, חברי ממשלה נכבדים, אזרחי מדינת ישראל, אם אתה רוצה משהו אזי כבר אין זה חלום – אמרה בזמנו ראש ממשלת ישראל, ילידת העיר קייב, גולדה מאיר, ראש ממשלת ישראל, זיכרונה לברכה.

אלינה ברדץ' יאלוב: המשפט הזה הוביל אותי במשך יותר מעשור בשלל התפקידים השונים שמילאתי, וממשיך להוביל אותי גם היום.

אלינה ברדץ' יאלוב: והינה, כעת אני עומדת פה, גאה ונרגשת, ותוהה עם עצמי, האם הילדה ההיא, אלינה בת ה-13, אשר ניסתה ללמוד לבד עברית במוסקבה וספרה ימים עד עלייתה ארצה, רצתה או חלמה לעמוד כאן על דוכן הנואמים?

אלינה ברדץ' יאלוב: כנראה שלא, אבל האישה שעומדת מולכם היום, מלאה ברצון להיות חלק מהכנסת – לקדם, ליזום ולפעול למען הציבור.

אלינה ברדץ' יאלוב: הרצון הזה התעורר בי לאחר שעקבתי שנים אחר שינויים וטלטלות שעברה מדינת ישראל.

אלינה ברדץ' יאלוב: והשינויים האלה לא היו לטובה.

אלינה ברדץ' יאלוב: שיח של קיטוב ושנאה השתלט לאט-לאט על המרחב הציבורי.

אלינה ברדץ' יאלוב: קללות וגידופים ברשתות החברתיות הפכו לדבר שבשגרה.

אלינה ברדץ' יאלוב: שיימינג וחרמות של ילדים וילדות, נשים וגברים; הדרת ציבורים שלמים ועוד תופעות דומות רבות הפכו לחלק מההוויה היום-יומית שלנו.

אלינה ברדץ' יאלוב: אך למה ללכת רחוק?

אלינה ברדץ' יאלוב: גם בבית הזה נאמרים לעיתים דברים שמעולם לא חשבתי שאשמע בפרלמנט של מדינה דמוקרטית מתוקנת.

אלינה ברדץ' יאלוב: בשנים האחרונות יריבים פוליטיים הפכו לאויבים, ונדמה כי שכחו את המטרה שלשמה הם באו לכאן: ייצוג העם מתוך העם ולמען העם.

אלינה ברדץ' יאלוב: פוליטיקאים רבים הפסיקו לחלוק כבוד אחד לשני והשיח הרדוד, המאשים והאלים התפשט מעבר לכותלי המשכן, אל אזרחי המדינה.

אלינה ברדץ' יאלוב: זאב ז'בוטינסקי כתב בזמנו: אמת אינה מה שהתרחש במציאות אלא מה שנכתב ובמה שנשמר לאורך מאות שנים.

אלינה ברדץ' יאלוב: וראינו בשנים האחרונות לא מעט ניסיונות ליישם עיקרון זה ברמה המעשית באמצעות שיח אלים, מפלה ותוקפני.

אלינה ברדץ' יאלוב: אבל אני רחוקה מאוד מלהטיף מוסר, אלא רוצה להתחייב מעל הבמה המכובדת הזאת כי בתור חברת כנסת, שניתנה לה הזכות לשרת את הציבור, אקדיש את כל כוחי ומרצי כדי לשנות את אופי השיח וטיבו.

אלינה ברדץ' יאלוב: חינוך או חינוך מחדש נדרשים כדי למגר חלק מהתופעות שציינתי, אך גם דוגמה אישית של אלו שמסרבים לדבוק בשנאה ומחפשים את המשותף ולא את המפלג.

אלינה ברדץ' יאלוב: כולי תקווה שבתפקידי כחברת כנסת אוכל לגעת בחלקיה השונים של החברה הישראלית, לתמוך ולעזור – ובפרט לדור הצעיר, אשר עבר טלטלה משמעותית בשנת הקורונה, שלצערנו, מסרבת לחלוף מן העולם.

אלינה ברדץ' יאלוב: ילדי הגנים, תלמידי בתי ספר, סטודנטים – כל אלה נאלצו בשנה וחצי האחרונות ללמוד ולהתפתח בצל הקורונה.

אלינה ברדץ' יאלוב: זו משימה שהייתה קשה ומורכבת, אך הם ביצעו אותה בהצלחה.

אלינה ברדץ' יאלוב: כאימא לבן קטן וכמרצה במוסדות להשכלה גבוהה אני מזדהה עם מה שעברו הצעירים בתקופה האחרונה, ומבטיחה להיות להם לעזר: לפעול למען רפורמות שיקלו עליהם, ייטיבו עימם, ובתוך כך גם לעודד השכלה, ולצמצם ככל הניתן את הפערים התהומיים בחברה שלנו.

אלינה ברדץ' יאלוב: כמו כן, ארגוני נשים תמיד יוכלו למצוא אצלי סיוע, וסוגיות של גיל הזהב תמיד תקבלנה אצלי מענה.

אלינה ברדץ' יאלוב: כתושבת הדרום הנושאים שקשורים לפריפריה בכלל, ולעיר אשדוד בפרט, אף הם בראש מעייני, וכולי תקווה שאוכל לעזור בפתרון הבעיות שעולות בהקשרים הללו.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני סבורה ובטוחה, כי בשנים הקרובות הממשלה הנוכחית תטפל בשלל הסוגיות: כלכליות, חברתיות, ביטחוניות, שלא קיבלו מענה ראוי במשך תקופה ארוכה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני שמחה ומאושרת שאוכל לתרום את חלקי למאמץ חשוב זה.

אלינה ברדץ' יאלוב: כעת אני רוצה לפנות, במעמד מכובד זה, לאישה החשובה בחיי: לסבתא שלי, נינה פיקו ז"ל, בת ורד וניסן, זכרם לברכה.

אלינה ברדץ' יאלוב: לפני יותר מ-30 שנה, כשנסעתי איתך, סבתא, לבית הספר שלי ברכבת התחתית במוסקבה, חשבתי לעצמי שאת עושה עבודה מיותרת; שזה מאמץ גדול מדי ושהייתי יכולה ללכת כמו כולם, ללמוד בבית הספר הציבורי שליד הבית שלנו, במקום לנסוע שעה לכל כיוון, לבית הספר המיוחד ההוא במרכז עיר הבירה.

אלינה ברדץ' יאלוב: כשאמרתי לך את זה, הסברת לי שהחינוך הוא הבסיס לכול, ושאת מוכנה להשקיע שעות מזמנך, רק כדי שאני אקבל את החינוך הטוב ביותר שביכולתך לתת.

אלינה ברדץ' יאלוב: בתור מורה לספרות ולשון האמנת שהכול מתחיל ונגמר בחינוך, קודם כול בבית, אך גם בחוץ.

אלינה ברדץ' יאלוב: כשקיבלתי את הדוקטורט שלי לא הייתה מאושרת ממך.

אלינה ברדץ' יאלוב: אמרת לי אז שאת ממש גאה בי ושאין לך ספק שבעתיד תתגאי בי עוד יותר.

אלינה ברדץ' יאלוב: צר לי שהלכת לנו ושלא זכית לראות אותי מושבעת לכנסת ישראל ונואמת כאן היום מעל דוכן הנואמים.

אלינה ברדץ' יאלוב: אין לי ספק שהיית מתגאה בי, כמו שאני תמיד התגאיתי בך, על שלא נשברת, לא בימי מלחמת העולם השנייה ולא אחריה; על שתמיד ידעת להבדיל בין הטוב ובין הרע; לעזור, לתמוך, לעודד וללכת עד הסוף עם האמת שלך.

אלינה ברדץ' יאלוב: את התאהבת במדינת ישראל מהמבט הראשון.

אלינה ברדץ' יאלוב: היית אחת התלמידות הטובות באולפן למרות גילך המופלג, והפכת לדוגמה אישית לעולים רבים ולעולות רבות.

אלינה ברדץ' יאלוב: סבתא, אני גאה מאוד שהייתה לי הזכות להיות הנכדה שלך, ללמוד ממך, ולהפנים כי לכל אדם ניתנת הזדמנות לתקן ולשנות, ואסור לפספס אותה.

אלינה ברדץ' יאלוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית).

אלינה ברדץ' יאלוב: אני רוצה להודות כעת להוריי היקרים, נאדז'דה ויעקב, לבעלי ליאוניד ולבני חנניאל, על זה שתמכו בי וממשיכים לתמוך בי לאורך כל הדרך.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני מודה ליושב-ראש מפלגת ישראל ביתנו, שר האוצר אביגדור ליברמן, על ההזדמנות שנתן לי לגדול ולהתפתח בתוך המפלגה – מפלגה שהפכה לבית האמיתי שלי.

אלינה ברדץ' יאלוב: תודה מיוחדת לחבריי, ידידיי ולצוות הלשכה שלי, שתמיד עוזרים לי ודואגים לי.

אלינה ברדץ' יאלוב: וינסטון צ'רצ'יל אמר בזמנו כי כל הדברים הגדולים הם פשוטים במהותם, ורבים מהם ניתנים לביטוי במילה אחת: חופש, צדק, כבוד, חובה, רחמים ותקווה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני ניצבת כאן היום, מסתכלת על חבריי לכנסת, ומאמינה שהאחריות והחובה שלנו היא לשנות את המציאות.

אלינה ברדץ' יאלוב: לשפר את חיי תושבי ותושבות מדינת ישראל, ולשפר את האמון שלהם במערכות המדינה.

אלינה ברדץ' יאלוב: בשביל זה הגעתי לכנסת, בשביל זה אני מוכנה לעבוד קשה לילות כימים.

אלינה ברדץ' יאלוב: הדרך לא תהיה קצרה, ולא תהיה קלה, אך תקוותי כי בעבודה מאומצת ומשותפת נצליח להגיע אל היעד ולשמור על כל הדברים הגדולים, אך הפשוטים, שאותם ציין צ'רצ'יל.

אלינה ברדץ' יאלוב: תודה רבה.

מנסור עבאס: ברכות לחברת הכנסת אלינה.

מנסור עבאס: מאחלים לך הצלחה.

מנסור עבאס: יעלה חבר הכנסת – השר חמד עמאר, לברך את חברת הכנסת אלינה ברדץ' יאלוב.

חמד עמאר: גם לי קשה – אלינה.

חמד עמאר: אלינה.

מנסור עבאס: בבקשה, השר חמד עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

חמד עמאר: אני מאוד שמח לברך אותך, אבל אגיד לך את האמת, אחרי הנאום שלך אני גם מתרגש.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת החדשים עברו סדנה – אני לא מאמין שמאז קום המדינה היה דבר כזה.

חמד עמאר: בחודש וחצי הם צברו ניסיון של שנים.

חמד עמאר: הטעות של הקואליציה, שהיא חשבה שהיא תשבור אותם.

קריאה: – – –

חמד עמאר: לא, אני מדבר על הטעות הקואליציה שהם יישברו.

חמד עמאר: אבל להפך – זאת הייתה טעות גדולה של האופוזיציה.

חמד עמאר: טעות גדולה.

חמד עמאר: כי אם נתנו לכם את הניסיון הגדול – בדרך כלל הקואליציה נותנת לחברי הקואליציה – אבל הפעם האופוזיציה נתנה לכם ניסיון, והוכחתם את עצמכם, שאתם חרוצים, יודעים לעבוד, לא עצלנים, מגיעים בזמן, מצביעים.

חמד עמאר: ואני מאמין שהסדנה הזאת שעברתם רק תביא את הקואליציה הזאת לארבע שנים.

חמד עמאר: ואני רוצה לראות אותך כאן איתנו לא רק ארבע שנים, גם בקדנציה הבאה, כי מגיע לך.

חמד עמאר: אני מכיר אותך אישית שנים רבות, גם כדוברת של יושב-ראש המפלגה אביגדור ליברמן; היית שם איתו, ראיתי את היכולות שלך, את האני מאמין שלך, את היכולות שאת יכולה לנווט את כל הנושאים שנגעו אלייך.

חמד עמאר: והדבר החשוב, אלינה, מי שלא יודע, היא בגיל 27 כבר קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטה באנגליה, ובהצטיינות.

חמד עמאר: היא הרצתה בכמה וכמה אוניברסיטאות בארץ וגם בחו"ל; איפה שהייתה – השאירה חותם, ואני מאמין שגם כאן את תשאירי חותם בעשייה שלך.

חמד עמאר: היא אשת ציבור, אשת חברה, היא אף פעם לא שוכחת מאיפה היא הגיעה; היא תמיד דאגה לדוברי רוסית ועשתה למענם, ועשתה רבות למענם, גם בעיר שלה אשדוד וגם בכל מקום שהיא יכלה.

חמד עמאר: היא דאגה לציבור באופן כללי, ועבדה חזק למען הציבור, למען החברה, למען אנשים ולמען כל אחד ואחד במדינת ישראל.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל לך בהצלחה, ואני מאמין שתצליחי במשימה.

חמד עמאר: להיות חבר כנסת – כל אחד שואף להיות שם; הרבה אנשים שואפים להיות כאן, אבל בדרך כלל רק 120 מגיעים לכאן, ואת אחת מה-120.

חמד עמאר: תצליחי, תשאירי חותם, ושיהיה לך רק בהצלחה.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה, השר חמד עמאר.

מנסור עבאס: בהצלחה לחברת הכנסת אלינה.

יבגני סובה: חמד, רק 1,000 איש בכל ההיסטוריה של המדינה.

מנסור עבאס: הנאום הבא – –

יבגני סובה: 1,000 איש ב-73 שנים.

מנסור עבאס: – – בואו נקבל את חברת הכנסת נעמה לזימי.

קריאה: זה נתון שרץ – – –

יבגני סובה: לא, זה נתון שמזכירת הכנסת סיפרה לנו כשנכנסנו פעם ראשונה לפני שנתיים.

מנסור עבאס: בבקשה.

מנסור עבאס: בהצלחה, נעמה.

נעמה לזימי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, כנסת נכבדה, אני רוצה לפתוח בשורה התחתונה של הנאום הזה.

נעמה לזימי: אתן ואתם שלחתם אותי; אני עובדת עבורכם.

נעמה לזימי: הטלפון שלי הוא: 052-4441435, ואני כאן בשבילכן ובשבילכם.

מנסור עבאס: יפה.

נעמה לזימי: אני עומדת כאן היום, אישה צעירה, בוגרת מחאת 2011, המציינת עשור בימים אלו, כאקטיביסטית ופעילה בחברה האזרחית, אך עוד קודם לכן – כמי שגדלה בבית המאמין בשלום, חברה צודקת ושוויון.

נעמה לזימי: אבל לפני ומעל הכול אני קודם כול אימא.

נעמה לזימי: כשהבת שלי רונה אסתר נולדה, הרגשתי שכל מה שעשיתי עד אז התנקז אליה.

נעמה לזימי: מאישה הפועלת למען הכלל, למען אידיאל נשגב, זה הפך להיות למענה, למען מה שאני רוצה להשאיר עבורה בעולם הזה.

נעמה לזימי: כשהיא נולדה קראנו לה רונה אסתר, על שמן של הנשים החשובות בחיינו: רונה על שמה של סבתי, פרחה אפללו, ולימים סימנה, זכרה לברכה, שהביאה שמחה כל כך גדולה לבית הוריה בפס שבמרוקו, ועל כן קראו לה שמחה, פרחה.

נעמה לזימי: היא הייתה אישה של אמת, פשוטה, בעלת טוב לב טהור ומוחלט.

נעמה לזימי: בדיוק כמו בשירו של סמי שלום שטרית: "כשנולדה פרחיה בדר אל-בידה / קרתה אותה אימה פרחה / שיהיו חייה מלאים שמחה.

נעמה לזימי: / פרחה שם יפה, אמרה.

נעמה לזימי: / פרחה שם יפה".

נעמה לזימי: את אהבת חיי הכרתי דווקא בזירת האקטיביזם המזרחי של הדור השני והשלישי, במקום שמבקש תיקון, המבקש צדק, הכרה וריפוי.

נעמה לזימי: כשהקמנו משפחה החלטנו להכיל את התיקון הזה כבר בביתנו, ואת אותו שם שבישראל הפך ללעג ובושה וסמל לגזענות כלפי נשים מזרחיות החזרנו למשמעותו היפה במקור.

נעמה לזימי: קראנו לבתנו רונה, על שם השמחה והאור שהכניסה אלינו, כשם שסבתי הכניסה לבית הוריה.

נעמה לזימי: בגאווה על השם היפה הזה, המלא בתום ואהבה הורית, על שמה של האישה שאני תמיד נושאת אליה את עיניי בתפילה והודיה ומתגעגעת כל כך.

נעמה לזימי: אסתר – על שם שתי האימהות שלנו, הנשים שנתנו לנו חיים; על שם אימא שלי, שהחזיקה ידיי בלידותיי.

נעמה לזימי: את הנאום הזה אני מקדישה עבור כל אותן נשים שלא תמיד האירו את הכתבים בספרי ההיסטוריה, אך היו שם, התוו דרך, לקחו חלק.

נעמה לזימי: לחיי הנשים שעשו מהפכות בקול ובשקט, בתודה ובתקווה שההיסטוריה תדע למצוא, להכיר ולהכיל אתכן, את אלו שהיו, אלו שכאן ואלו שעוד יבואו.

נעמה לזימי: הוריי, אבי ואסתר, שניהם יוצאי מרוקו, גידלו אותי ואת אחותי נטע בבית אוהב ומשפחתי.

נעמה לזימי: אבי איש חינוך.

נעמה לזימי: אומנם ניבאו לו בילדותו להיות פייטן גדול, אך הוא הלך אחרי תשוקתו הגדולה ועוסק בחינוך ושינוי חברתי כל חייו.

נעמה לזימי: תמיד דיבר איתנו על הכמיהה לשלום, לחיים בשכנות טובה לצד חינוך לאהבת האדם באשר הוא.

נעמה לזימי: אימי היא זו שלימדה אותי שלתת זו מצווה, בלי שיפוטיות או דעות קדומות.

נעמה לזימי: לדעת שאם אדם מבקש עלינו לעזור ולהושיט יד.

נעמה לזימי: גדלתי בבית שבו התחנכנו לצדק, אך גם צדקה.

נעמה לזימי: בית שבו האנושות והאנשים עומדים יחד בהלימה והדדיות.

נעמה לזימי: ילדותי במגדל העמק לימדה אותי מהי קהילה, את הסולידריות של השגרה, של חוויית החיים המשותפת, של אמת פשוטה וערבות הדדית.

נעמה לזימי: חיפה היא עירי מבחירה, אהובתי.

נעמה לזימי: ממנה יצאתי לפעילות שהביאה אותי עד לכאן, במועצת העיר ובכנסת ישראל.

נעמה לזימי: אני שליחה מחויבת לעיר חיפה, למטרופולין הצפוני, זה שפה הממשלות הקודמות שכחו.

נעמה לזימי: אהיה פה עבור ציבור שכבר יותר מדי שנים אין לו כתובת לזעוק הזנחתו.

נעמה לזימי: המפתח לישראל הצופה פני עתיד נמצא בצעדים שנעשה למען המרחבים שנשכחו והופקרו – בריאותית תעסוקתית, בטיחותית – על ידי ממשלות קודמות, ועוד יותר בממשלות האחרונות, בציניות ואטימות גדולה.

נעמה לזימי: אני עומדת פה היום עם תקווה, תקווה שנקיים את הציווי החשוב ביותר במשכן הזה, לכונן פה את ישראל של כולן וכולם: עבור ישראל של אתוס משותף, של שלם המורכב מהפסיפס האנושי המרהיב שלנו; שלם שבו היופי הוא המגוון, והקולקטיב מכיל בגאווה וברצון מיעוטים, קהילות וחברות שונות.

נעמה לזימי: שנדע להתעלות מעל מנהיגות הממשלה הקודמת, שכל כוחה שאול מהעמקת שסעים, קטלוג וליבוי שנאות, ונתמודד באומץ עם המטען המורכב של החברה שלנו דרך מנהיגות היודעת לגעת ולרפא פצעים עמוקים וקשים.

נעמה לזימי: למען ישראל הדמוקרטית, מדינה עם רשויות ושומרי סף חזקים ויציבים שלא ניתנים לערעור; מדינה שלא משלימה עם מציאות שבה שליש מהציבור לא מגיע אל הקלפי בשל ניכור והיעדר אמון במערכות ומוסדות המדינה, לעיתים רבות בצדק.

נעמה לזימי: האחריות לזכות באמון הציבור מוטלת עלינו, זו חובה יום-יומית.

נעמה לזימי: למען ישראל של העבודה המאורגנת, המאוגדת והסולידרית, והאדם העובד הוא חלק פעיל ומשפיע בחברה; ישראל שבה הדמוקרטיה לא נגמרת בביקור בקלפי, שבה כל אזרח הוא בעל הכוח לעצב את חייו ולבנות את המציאות סביבו במדינה, במקום העבודה, בשכונה ובכל מקום.

נעמה לזימי: כי דמוקרטיה היא גם החברה האזרחית ומידת ההשתתפות בה, והיכולת של כל אדם להתפרנס בכבוד ולצפות אל פני האופק.

נעמה לזימי: עבור ישראל של יהדות שוויונית, יהדות של רווחה סוציאלית המאמינה בציווי לשבת, למנוחה ולשמיטה של כלל החברה, הסביבה והטבע; המזהירה אותנו מהמרוץ היום-יומי שנכפה עלינו ומאותה תחרות וצבירת כוח שלא פעם באים ורומסים את האדם ומשאבי הטבע בדרך; יהדות שבה הראייה החברתית היא לא רק צדקה אנושית אלא צדק אלוהי, כי חביב אדם שנברא בצלם.

נעמה לזימי: מקום שבו זכויות אדם הן לא עניין שולי ומוקצה, הן אבני יסוד לבניין האומה, לחמלה אנושית, מזכויות הפליט והעובד הזר ועד הזכות לקורת גג וחיים בביטחון, שבהם משיכה מינית וזהות מגדרית הן בחירה אישית לגיטימית, וכל תא משפחתי הוא נורמלי; ישראל השואפת להיות מקום שבו אין אדם המודר מהעין, שבה השקוף מקבל צבע, וצבע הוא לא עול; מקום שבו כל בן ובת אנוש ראויים לחיים בכבוד, ללא אפליה, דיכוי ורדיפה.

נעמה לזימי: מנהיג מרד ואדי סאליב, דוד בן הרוש, זכרו לברכה, אמר: אם לא למדתי, אם לא הייתה לי אפשרות ללמוד, אני צריך להקים דור של סבלים?

נעמה לזימי: והאקדמאים יקימו דור של אקדמאים?

נעמה לזימי: אם אני בור, לא יודע קרוא וכתוב, אולי הבן שלי יהיה גאון?

נעמה לזימי: אולי יצא ממנו איינשטיין?

נעמה לזימי: עבור ישראל של שוויון, שבה חינוך טוב לא עובר דרך עומק הכיס של ההורים אלא מתוך הכרה ממשלתית בחובה שלנו לאפשר לכל אחד ואחת לממש את הכישרונות והיכולות הגלומים בהם; שמקום מגורים, מוצא, מגדר או מעמד אינם יכולים לחרוץ גורלות.

נעמה לזימי: מדינה המבינה שצוואתה הראשית היא לוודא שחיים בעוני לא יעברו בירושה.

נעמה לזימי: למדינה שבה לא משליכים משפחה אל הרחוב, שבה לא שולחים הוצאה לפועל לצלק נפשות, כאשר מנגד מוחקים באחת חובות למי שמשחקים ברולטה על הפנסיות שלנו.

נעמה לזימי: מדינה שבה היחס כלפי כל אדם לא קשור למצב חשבון הבנק שלו.

נעמה לזימי: המשוררת עדי קיסר כתבה: "אני / אישה / שהולכת בפחד בלילות / ברחובות חשוכים שנקראים / על שם / גברים".

נעמה לזימי: למען ישראל הפמיניסטית, שבה סחר בנשים וצריכת שירותי מין תהיה היסטוריה רחוקה; שבה אלימות מינית ורצח נשים הן סוגיות לאומיות שמטופלות מכל היבט, עד למיגורן המוחלט.

נעמה לזימי: ישראל שבה נשים מקבלות מקום שווה בכל זירה, ובה הן שוברות כל רצפת בטון המושכת אותן כלפי מטה ומנפצות כל תקרת זכוכית מעלה.

נעמה לזימי: ישראל של שלום, עם שכניה ובתוכה.

נעמה לזימי: ישראל שלא רק מייחלת לשלום בליבה, אלא רודפת אותו בלהט, ככתוב: "בקש שלום ורדפהו".

נעמה לזימי: לחיי ישראל שהיא מדינת רווחה הוגנת, יציבה וטובה לכל יושביה.

נעמה לזימי: הכנסת היא הסנהדרין של ימינו.

נעמה לזימי: עיני העם נשואות אלינו.

נעמה לזימי: אנחנו חלון הראווה של האומה.

נעמה לזימי: כפי שאמר ברל כצנלסון, אבי הציונות הרוחנית של תנועת העבודה: בנייננו אינו בניין אבנים אלא בניין לבבות.

נעמה לזימי: אבן מונחת במקום שמניחים אותה.

נעמה לזימי: לב האדם תמיד מפרכס, תמיד זע ונע.

נעמה לזימי: בניין זה טעון תמיד התחדשות, בדיקה ובחינה, ותמיד יש לשאול האם הקו נטוי לעומת החזון.

נעמה לזימי: הגעתי לפה, לשליחות שאין שנייה לה, בשם כל החברים והחברות הצועדות וצועדים איתי דרך, שהם המצפן של השליחות הזו.

נעמה לזימי: אני מבקשת להודות לכל מי שזכיתי שהם בחיי, אשר נעמדו מאחוריי ללא כל היסוס: לחברות הסוציאל-דמוקרטיות ממפלגת העבודה; השותפים מעולם זכויות העובדים והעבודה המאורגנת; השותפות הפמיניסטיות; החברים מחיפה ובכלל; הפעילות למען חיים משותפים ושלום; המאבק המזרחי מאז ועד היום; הפעילים למיגור גזענות, ובמילה אחת – השמאל.

נעמה לזימי: תודה.

נעמה לזימי: הישראלי על גווניו היפים והרבים – לכל אחת ואחד מכם יש חלק גדול במקום שאני עומדת בו היום.

נעמה לזימי: תודתי לכם לעד.

נעמה לזימי: תודה אחת גדולה ליושבת-ראש המפלגה שלי, שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מרב מיכאלי, שהיא זו הראויה באמת לתואר קוסמת.

נעמה לזימי: זו שהשיבה מהמתים לחיים שוקקים מפלגה ותנועה.

נעמה לזימי: ותודה לחברות וחברי הסיעה שלי.

נעמה לזימי: תודה אחרונה למשפחתי שבה בורכתי.

נעמה לזימי: לאבא שלי, שלא ויתר והפציר בי להתמודד חודש וחצי לאחר לידה.

נעמה לזימי: היה זה הוא שאמר לי, כמו תמיד, שאני מסוגלת, שהוא מאמין בי ויעשה הכול כדי לעזור, וכך היה.

נעמה לזימי: לאימא שלי, שאספה את כל המשפחה להתגייס למשימה, שדואגת לכל פרט, מהגדול לקטן, שנמצאת שם תמיד.

נעמה לזימי: לנטע, אחותי היחידה, הקטנה והיקרה מכול, ובן זוגה המדהים דניאל.

נעמה לזימי: וכמובן לך, אבי שלי, אהובי, כי לא הייתי יכולה אפילו להעז לחלום על זה בלעדיך.

נעמה לזימי: אתה החבר, בן הזוג, האבא והאדם הטוב ביותר שיכולתי לרצות למסע החיים המשותף הזה.

נעמה לזימי: לילדיי, הלב שלי, רונה אסתר בת השלוש וחצי ואראל ציון בן השבעה חודשים, שנולד לתוך החיים החדשים האלה והאיר את חיינו בקסם שלו באור גדול.

נעמה לזימי: אסיים בחלק קצר מתוך שירה ויסלבה שימבורסקה, מסר אישי לבנות ובני הדור שלי, שרבים מדי מהם אמרו נואש על הפוליטיקה הישראלית: אנחנו ילדי התקופה / התקופה היא פוליטית.

נעמה לזימי: / כל המעשים היום-יומיים / או הליליים שלך, שלנו, שלכם / הם מעשים פוליטיים.

נעמה לזימי: / תרצה או לא תרצה, / לגנים שלך עבר פוליטי / לעור גוון פוליטי / לעיניים היבט פוליטי.

נעמה לזימי: / כך או אחרת / לכל דבריך הדהוד, / לכל שתיקותיך השתמעות / פוליטיים.

נעמה לזימי: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: בהצלחה, חברת הכנסת נעמה.

מנסור עבאס: בערבית נעמה – מרב תסביר לך.

מנסור עבאס: מי שיברך הוא דווקא חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: בנחת, בנחת.

משה ארבל: סבלנות, יש זמן.

מנסור עבאס: בהצלחה.

מנסור עבאס: השתכנעתי עכשיו שהחוק הנורבגי הוא חוק טוב.

משה ארבל: יש דברים בגו, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: בבקשה, חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, השרות, חבריי וחברותיי חברי וחברות הכנסת, טרם אפתח בדבריי ובעניין שמה של נעמה, אז כידוע נעמה הראשונה הלוא הייתה אשתו של נוח, וחז"ל אומרים שנקרא שמה נעמה לפי שמעשיה נעימים.

מנסור עבאס: יפה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כמובן חברת הכנסת נעמה לזימי ובני משפחתה היקרים, הרשי לי לברך אותך בשם חברי הבית הזה, אותך ואת משפחתך היקרה, את בן הזוג שאנחנו מתגאים על כך שבעבר, אני מקווה שגם בעתיד, הוא נמנה עם חברי המועצה האזרחית המייעצת של תנועת ש"ס, אבי מוטהדה, שאת כמובן מכנה אותו ג'וֹן, שזה נשמה – – –

נעמה לזימי: ג'וּן, ג'וּן.

משה ארבל: ג'וּן, ג'וּן.

משה ארבל: מחילה.

משה ארבל: המשמעות היא נשמה בפרסית.

משה ארבל: איש אקדמיה, חינוך וספר.

משה ארבל: הילדים, כמובן, רונה אסתר ואראל ציון, כן ירבו, בעזרת השם, וההורים, שגם האב היה מנהל בית ספר שנמנה עם רשת מעיין החינוך של תנועת ש"ס.

משה ארבל: בקיצור, חשפנו כאן הרבה סודות.

משה ארבל: נאום הבכורה בכנסת הוא תמיד ציון דרך מרגש ביותר בעבור חברי הכנסת ובני משפחתם.

משה ארבל: נאום הבכורה של חברת הכנסת נעמה לזימי הוא ציון דרך מרגש גם בעבורי ובעבור הבית הזה, שצמא לכוחות חברתיים חדשים, ששמים את האזרח הקטן במרכז ומבקשים לעשות שינוי בחברה הישראלית.

משה ארבל: כאחת מחברות הכנסת הצעירות במשכן, את מגיעה לכאן עם ניסיון פוליטי וחברתי עשיר באגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, כיועצת פרלמנטרית פה בכנסת של חברת הכנסת שלי יחימוביץ', שלשכתה הייתה בעבר מול לשכתו של חבר הכנסת יואב בן צור, אשר גם אני כיהנתי כיועצו הפרלמנטרי, וכן בארגונים חברתיים ובמועצת העיר חיפה.

משה ארבל: לאורך דרכך, נעמה, בלטת במחויבות שלך לחלש, למאבק חברתי עיקש, ולעיתים סיזיפי, למען חברה צודקת יותר.

משה ארבל: הניצוץ הזה שכל כך מאפיין אותך, של אמונה בצדקת הדרך, של רצון בתיקון עולם, הוא נצרך בפוליטיקה, והוא יבוא לסיועך כשתית

משה ארבל: קלי בקירות, כשתישארי במליאה לילות ארוכים להצבעות על חוק ההסדרים וחוקים אחרים.

משה ארבל: הדרך בכנסת ארוכה ומלאת מהמורות.

משה ארבל: אין לי ספק שבאמצעות הניסיון והתבונה שלך, גם הניסיון הפוליטי וגם ניסיון החיים, תגיעי להישגים כבירים.

משה ארבל: חברת הכנסת לזימי נולדה וגדלה במגדל העמק.

משה ארבל: בת לאבי ולאתי, שהחדירו בה שאפתנות ואמונה עצמית.

משה ארבל: בית של יוצאי מרוקו, שחינכו את ילדיהם שיוכלו להשיג כל מה שהם רוצים, בחיים בכלל, בפרנסה ובאקדמיה.

משה ארבל: ציפור קטנה לחשה לי שגם הצטיינת בשירה במקהלת מגדל העמק, ולא רק בפעילות חברתית ודאגה לאחר.

משה ארבל: לפני כמה שבועות קראתי ריאיון עימך, ולא יכולתי שלא להתרגש מהתשובה שנתת כשנשאלת:

משה ארבל: איך זה שאת יצאת לקצונה והלכת לאקדמיה והשכנות והחברות שלך בחרו שלא?

משה ארבל: את סיפרת על הביטחון שנתנו לך הורייך, על האמונה העצמית שהחדירו בך, ולצד זה לא שכחת לספר על האחרות, על השכנות ממגדל העמק שלא המשיכו איתך למסלולי הצטיינות באקדמיה.

משה ארבל: את ענית: ראיתי אצל אחרים שכשאין את הדבר הזה, זה חורץ גורלות.

משה ארבל: שוויון הזדמנויות צריך להגיע לא רק מהבית, אלא גם מתוך המערכת.

משה ארבל: כשהמערכת לא מקנה לך את הכלים ואין לך או לך תשתית מהבית, את אבודה.

משה ארבל: זאת סוגיה שאני רוצה לעסוק בה.

משה ארבל: עוד הוספת וציינת: ברור שיש ישראל שנייה.

משה ארבל: היא ישראל של אי-ביטחון תזונתי, של היעדר קורת גג, של חיים ללא קצבת קיום או פנסיה ראויה.

משה ארבל: עדיין צריכים לדבר על החיבור בין קשר אתני עדתי מובהק למעמד נמוך בדרך כלל.

משה ארבל: הסיפור הזה שאת מביאה איתך והיכולת לספר על החיים בעיירת פיתוח, על החינוך שקיבלת בבית וגם על הקושי של המערכת להשוות את תנאי הפתיחה ולתת לילדים מהפריפריה סיכוי שווה – הסיפור הזה הוא סיפור שאת מסוגלת להשמיע כאן בצורה הכי אמיתית שיש, ושהבית הזה, ובכלל המרחב הציבורי בישראל, צריך לשמוע.

משה ארבל: לא מספיק שומעים את הקולות הללו שמייצגים מיליוני ישראליות וישראלים.

משה ארבל: בעיות של אי-שוויון, בעיות של ביטחון תזונתי, דיור ציבורי, חיים ללא קצבת קיום או פרנסה ראויה, שיפור מערכת החינוך, אלו רק חלק מהבעיות אשר קרובות לליבך ושתוכלי להשתמש בכנסת ובמעמד הציבורי שחברות בכנסת מעניקה לך כדי לקדם.

משה ארבל: כשתעשי זאת, תדעי תמיד שיש גם במפלגות אחרות, וגם בצד השני, בין אם זה באופוזיציה או בקואליציה, חברי כנסת שדעתם קרובה לשלך ויבקשו להיות שותפים.

משה ארבל: אני הראשון שבהם.

משה ארבל: לקראת סיום, בעבודת מחקר מקיפה שעשה צוות לשכתי לקראת נאום הבכורה, הצלחנו לאסוף פריט מידע חשוב מאוד שנוגע גם כן לרפורמה ביבוא בחקלאות.

משה ארבל: ציפור לחשה לי שאם פרי כמו אפרסק, שזיף או אגס לא קשה כמו אבן, לא תסכימי לאכול אותו.

משה ארבל: כדאי לקחת את זה בחשבון ביבוא פירות מחו"ל.

משה ארבל: הפירות חייבים להגיע לכאן טריים ממש.

משה ארבל: אין לי ספק שכהונתך בכנסת תביא גאווה רבה למשפחתך, למפלגת העבודה שאת מייצגת ולבית הזה, ואני מאחל לך מעומק לב הצלחה רבה בכל מעשי ידייך.

משה ארבל: ברכות.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה ארבל.

מנסור עבאס: ותרשה לי לברך אותך על ההשקעה בנאום הזה.

מנסור עבאס: כל הכבוד, משה.

מנסור עבאס: כל הכבוד.

מנסור עבאס: חברי הכנסת, אנחנו רוצים לחזור לעבודה.

מנסור עבאס: אני אמליץ ליו"ר הכנסת לפזר את נאומי הבכורה בין החוקים השונים כדי שנוכל להתאוורר ולנשום.

מנסור עבאס: מדהים, יופי.

מנסור עבאס: תודה לכם, בהצלחה לחברות הכנסת.

מנסור עבאס: [מס' מ/1436; דברי הכנסת, חוברת זו, ישיבה זו; נספחות.

מנסור עבאס: ]

מנסור עבאס: ברשותכם, חברים, נחזור לסדר-היום.

מנסור עבאס: הסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 29), התשפ"א–2021, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מנסור עבאס: קיבלה פטור כמובן מחובת הנחה.

מנסור עבאס: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט גלעד קריב.

מנסור עבאס: אתה שוב בא עם המחשב, גלעד?

חוק ומשפט): כן, אני עוד צריך לעבוד על הטאבלט.

חוק ומשפט): אנחנו נעבוד על זה.

חוק ומשפט): האמת, אדוני היושב-ראש, אני מרגיש כמו במעבר מקודש לחול.

חוק ומשפט): ירידה במעלות הקדושה.

מנסור עבאס: כן, אני מסכים איתך.

חוק ומשפט): היטבת לתאר את ההרגשה אחרי הנאום של חברתנו נעמה לזימי, אבל גם אחרי הנאומים של שתי חברות הכנסת הנפלאות שהקדימו אותה.

מנסור עבאס: כמובן.

חוק ומשפט): ואולי באמת ראוי להסיר את כל ההסתייגויות שחוזרות פה על ענייני חברי הכנסת וחברות הכנסת שנכנסו מכוח החוק שהזכרת, כי אין ספק שהם והן מביאות ברכה גדולה לבית הזה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת, בפעם השנייה, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית, את הצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 29), התשפ"א–2021.

חוק ומשפט): הצעה זו היא הצעת חוק ממשלתית, שמבקשת לערוך שינוי בהרכב הוועדה לבחירת דיינים.

חוק ומשפט): בדומה להרכבה של הוועדה לבחירת שופטים, גם הרכבה של הוועדה לבחירת דיינים מביא לידי ביטוי את קולן של שלוש קבוצות שונות: הקול של הרשות השופטת, שאליה מתמנה בעל המשרה השיפוטית, שופטים – ובמקרה שלנו דיינים; הקול של נבחרי הציבור – שרים וחברי כנסת; והקול של נציגי הפרקטיקה המקצועית שמופיעה בפני בעל המשרה השיפוטית ואמונה על ייצוג האזרח והאזרחית – עורכי הדין, ובמקרה של בתי הדין הרבניים גם הטוענים והטוענות הרבניים והרבניות.

חוק ומשפט): הצעת החוק מבקשת לערוך שני תיקונים לגבי הרכבה של הוועדה לבחירת דיינים: הראשון, הגדלת המשקל היחסי של נבחרי הציבור באמצעות הגדלת ייצוגה של הממשלה משניים לשלושה שרים.

חוק ומשפט): לצעד הזה שתי הצדקות חשובות: ראשית, בוועדה מכהנים ארבעה נציגים של עולם הדיינות: שני הרבנים הראשיים ושני דיינים בבית הדין הגדול, על פי הכלל שלנבחרי הציבור הייצוג הגדול ביותר אך לא רוב בקרב חברי הוועדה.

חוק ומשפט): כך זה קורה בוועדה למינוי שופטים וגם בוועדה למינוי קאדים.

חוק ומשפט): יש להעלות את ייצוג נבחרי הציבור בקול נוסף ולייצר מצב של חמישה נבחרי ציבור מול ארבעה דיינים.

חוק ומשפט): ההצדקה השנייה נעוצה בעובדה שבתי הדין הרבניים קשורים בקשר של ממש מעצם מהותם הן לשר המשפטים והן לשר לשירותי דת, ומן הראוי להעניק לשניהם ייצוג בוועדה.

חוק ומשפט): התיקון השני נוגע לייצוג המינימלי של נשים בוועדה.

חוק ומשפט): במסגרת התיקון מוצע להגדיל את הייצוג הנשי המינימלי בוועדה מארבע לחמש נשים, לכל הפחות, באמצעות הגדלת ייצוגן של הטוענות הרבניות בוועדה – מטוענת אחת לשתי טוענות.

חוק ומשפט): בכך יישמר ייצוגן המינימלי היחסי של נשים בוועדה תוך השוואה נכונה של מספר הנציגים של עורכי הדין למספר הנציגים של מקצוע הטיעון הרבני.

חוק ומשפט): בהקשר זה חשוב להזכיר כי לייצוג מגדרי הולם יש חשיבות גדולה בכל פורום שלטוני, אך בוועדה למינוי דיינים חשיבותו כפולה ומכופלת לאור העובדה שכיום תפקיד הדיינות חסום בפני נשים, למרות שבעולם היהודי כיום, וגם כאן בישראל, תלמידות חכמים ונשות הלכה מובהקות של ממש.

חוק ומשפט): בעקבות תיקונים אלה מוצע לערוך גם תיקוני התאמה הנגזרים מהגדלת הרכב הוועדה מ-11 ל-13 חברים: הגדלה יחסית של הרוב המיוחס הנדרש למינוי דיין לבית הדין הרבני הגדול, הגדלת הקוורום הנדרש לצורך כינוס הוועדה והגדלה יחסית של הרוב המיוחס הנדרש לצורך השעיה או הדחה של דיין, והכול תוך שמירה על ההסדרים היחסיים בין הקבוצות השונות בוועדה שנמצאים כבר היום בחוק.

חוק ומשפט): כמו כן, נוספה הוראת מעבר שמסדירה את השינויים הנדרשים במעבר שבין ההסדר הקודם לבין ההסדר המוצע, בדגש על הליכי המינוי של הטוענות הרבניות בוועדה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חשוב לציין כי ההסדר המוצע בנוסח שלפני הכנסת הוא תוצאה של שינויים משמעותיים שערכה הוועדה בנוסח המקורי של הצעת החוק הממשלתית, שעורר לדעת הוועדה וגם לדעת הייעוץ המשפטי של הכנסת קשיים של ממש.

חוק ומשפט): ההסדר המונח לפני חברי וחברות הכנסת מותיר על כנו באופן מוחלט את אופן בחירת נציגי הכנסת לוועדה, ובמקביל מתקן עיוותים שקיימים בהרכב הוועדה הנוכחי, שעמדתי עליהם בדבריי.

חוק ומשפט): גם אם הדבר לא יבוא לידי ביטוי בדברים של חברי האופוזיציה במליאה במסגרת הדיון, אבהיר כי חלק מהשינויים נעשו בעקבות הצעות של חברי סיעות האופוזיציה ומתוך רצון לגבש עד כמה שניתן גם הסכמות סביב החוק.

חוק ומשפט): אני מבקש, כתמיד, להודות לצוות הוועדה ולייעוץ המשפטי של הכנסת, לנציגי משרדי המשפטים והמשרד לשירותי דת, וכמובן לכל חברות וחברי הכנסת שנטלו חלק בדיון ובהצבעות.

חוק ומשפט): אציין את הנוכחות החשובה של נציגות מרכז רקמן לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר אילן, ולנציגים של תנועת נאמני תורה ועבודה בדיוני הוועדה.

חוק ומשפט): להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

חוק ומשפט): אני מבקש מן הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאות השנייה והשלישית בנוסח שאושר בוועדה.

חוק ומשפט): תודה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת גלעד קריב.

מנסור עבאס: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

מנסור עבאס: תחילה עם חברת הכנסת מאי גולן, בבקשה.

מנסור עבאס: רבע שעה.

מאי גולן: רבע שעה יש לי.

מאי גולן: זה משהו לא רגיל, אבל הצלחתי היום.

מאי גולן: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת המעטים שיש פה, צופים נכבדים, שאני יודעת שצופים בנו עכשיו בערוץ הכנסת, "בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל-אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי".

מאי גולן: עד כאן ציטוט של מגילת העצמאות.

מאי גולן: ועכשיו, הרי אנחנו בעידן של שינוי וריפוי – נכון, אדוני היושב-ראש?

מאי גולן: לכן אני רוצה דווקא לצטט מן הספר שאני אישית מאמינה שהולך לשנות את כל העולם כולו.

מאי גולן: חבל שאין פה מספיק אנשים כדי לחזות ברגע ההיסטורי הזה שכולנו הולכים עכשיו להתנחם בו.

מאי גולן: הוא אגב ספר-הספרים, אדוני היושב-ראש, של הממשלה הפלסטינית הישראלית הראשונה.

מאי גולן: אתה מחכה להפתעה כמוני?

מאי גולן: חבריי חברי הכנסת, כולל הנורבגים שבינינו – מחילה, אני לא זוכרת עדיין את שמם של כולם; שתהיו בריאים, באתם ככה באוטובוסים מאורגנים היישר מהמחאה בבלפור, ישר לפה, אז ייקח לנו כמה חודשים ללמוד את השמות של כולם, אבל גם לכם – אני מתכוונת להציג בפניכם – גפני, אני שמחה שאתה פה, יש גם משהו בשבילך עוד מעט.

מאי גולן: אתה נשאר, נכון?

מאי גולן: אני מתכוונת להציג בפניכם את המתכון לחיסול כליל של המגפה בחמישה שבועות בלבד של כלל המוטציות והווריאנטים, למעט המוטציה הנורבגית כמובן, שהשתלטה השתלטות עוינת על הכנסת.

מאי גולן: ובכן, את זה, מסתבר, ניתן לעשות רק בצורה אחת, תתפלאו.

מאי גולן: איך אמר חכם חנוכה – אתה ראית סרטי בורקס, אדוני היושב-ראש?

מאי גולן: פחות, נכון?

מאי גולן: איך אמר חכם חנוכה?

מאי גולן: רגע, רגע.

מאי גולן: איזה עמוד זה בכלל?

מאי גולן: אז הינה, אני אפתח את העמוד.

מאי גולן: תנו לי רגע.

מאי גולן: אתם מכירים את הספר הזה?

מאי גולן: אני קוראת ממנו, אני לא מציגה.

מאי גולן: זה הספר.

מאי גולן: אגב, הוא אזל בחנויות.

מאי גולן: אפשר למצוא אותו ב-19.90, מי שרוצה, "איך לנצח מגפה".

מאי גולן: אבל תשמעו, אני מתחילה עם הציטוט הראשון: הדבר הראשון זה להעביר את הטיפול למשרד הביטחון – שמענו נכון כולם.

מאי גולן: נכון?

מאי גולן: – משרד הביטחון.

מאי גולן: נמשיך.

מאי גולן: נעביר דף, בבקשה: הרבה מאוד בדיקות אמונות ומהירות, תשאול מהיר ויסודי של נדבקים לגבי מגעים שהם קיימו עם אנשים אחרים, ובידוד יעיל של כל הנשאים.

מאי גולן: אני ממשיכה.

מאי גולן: חברים, אל תתבלבלו, זה לפי הספר.

מאי גולן: מותר לי לקרוא מהספר.

מאי גולן: אני רואה שאת מתרגשת.

מאי גולן: אם זה על זה, מותר לי.

מאי גולן: בבקשה לא להתבלבל, אנחנו עדיין לפי הספר – הספר, בה"א הידיעה: זה לא מדע טילים – זה ציטוט חשוב, "לא מדע טילים", זה סך הכול פשוט – זה לא בציטוט, הציטוט הוא "זה לא מדע טילים", אבל מה שכן – אני ממשיכה – מגפה עולמית הרי בממשלה הזאת זה קלי-קלות, אז זה לא מדע טילים.

מאי גולן: אני ממשיכה: זה היגיון פשוט.

מאי גולן: כך קוטעים את שרשראות ההדבקה ומונעים התפרצות גדולה של המגפה.

מאי גולן: אני מקווה שאתם שומעים את זה טוב.

מאי גולן: אני ממשיכה: אבל במקרים כמו הקורונה, חייבים, אבל חייבים, לאמץ גישה אחרת – אחרת, כבוד הרב גפני, גישה אחרת מבקשים מאיתנו לאמץ.

מאי גולן: מה שדרוש הוא גוף יעיל – יעיל – וזריז – זריז, לא סתם – ודינמי ומתעדכן כל הזמן, כל הזמן, כך כתוב בספר, שמסוגל גם לפעול ולטעות וללמוד ולתקן תוך כדי תנועה.

מאי גולן: מה שצריך להוביל אירוע בסדר הגודל הזה הוא רוח של – ניחושים?

מאי גולן: יזמות.

מאי גולן: אנחנו לא חשבנו על זה, אבל בספר כתוב שצריך רוח של יזמות.

מאי גולן: זה חשוב.

מאי גולן: אני מקווה שהצופים שומעים את זה, יש פה רגע היסטורי.

מאי גולן: אני מרגישה שאתה מתרגש, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: גם את.

מאי גולן: אני מאוד מתרגשת.

מאי גולן: בכלל עד שהשגתי את הספר הזה הייתה המון התרגשות.

ינון אזולאי: אגב, בינתיים הוא רק טוען, הוא לא רק – – –

מאי גולן: למה, למה ככה?

מאי גולן: אנחנו בספר-הספרים, וככה אתה מדבר, חבר הכנסת?

מאי גולן: תמתין.

מאי גולן: תמתין.

מאי גולן: נמשיך.

מאי גולן: אגב, חבר הכנסת גפני, כשהוא אומר "יזמות", זה א-גרויסע מציאה, נכון?

מאי גולן: זה משהו חזק.

מאי גולן: איך אני ביידיש?

מאי גולן: אתה לא מפרגן לי.

מאי גולן: לא טוב?

ינון אזולאי: כמה אפשר לפרגן לך?

מנסור עבאס: – – –

מאי גולן: אדוני, אני מתנצלת.

מאי גולן: אני ממשיכה.

מאי גולן: לא עוצרים בשעה כזאת.

מנסור עבאס: מאי, יש לנו – – –

מאי גולן: יש לי עוד זמן.

מאי גולן: למה אתה ככה?

מנסור עבאס: לא, לא.

מנסור עבאס: זה לא העניין.

מאי גולן: מה העניין?

מנסור עבאס: החזקת ספר – – –

מאי גולן: אבל אני מקריאה מתוך הספר.

מאי גולן: עמדו פה חברי כנסת במשך ארבע-חמש שעות, קראו מן הספר.

מאי גולן: אני קוראת ממנו, אני לא מניפה אותו.

ינון אזולאי: את יכולה לתלוש את הדפים, יהיה לך יותר קל.

מאי גולן: חבל.

מאי גולן: ספר שכזה.

מאי גולן: אוי ואבוי.

מאי גולן: אתה רוצה להרוס?

מאי גולן: הינה, אני אנמיך אותו.

מאי גולן: אני אניח, סליחה.

מאי גולן: אוי ואבוי.

מאי גולן: אניח ואסתכל.

מאי גולן: בסדר?

מנסור עבאס: כן.

מאי גולן: תודה.

מאי גולן: תודה.

מאי גולן: אני מודה לכם, שלא יורידו אותי כמו אתמול.

מאי גולן: אוקיי, נמשיך: דבר שני שצריך לעשות, וכמה שיותר מהר, "זה לתת לנגיף מכה" – מכה, שמעתם?

מאי גולן: במקרה שמישהו לא שמע – "מכה חזקה ככל האפשר, כדי להוריד בחדות את מספר האנשים שנדבקים בכל יום".

מאי גולן: אני ממשיכה.

מאי גולן: האמת, תקשיבו טוב, חבריי חברי הכנסת הנורבגים שנמצאים פה, את זה לא תשמעו – את הציטוט הבא לא תשמעו מעיתונאים, לא מפרשני האולפנים, שכבר נופשים בחודשים האחרונים בנורבגיה, מאז שהוקמה הממשלה החדשה הזאת, ואדוני היושב-ראש – אדוני לא ידאג, אתה לא צריך לחשוב יותר מדי, אתה לא צריך לדאוג.

מאי גולן: חשבו בשבילנו – באמת, הינה, אני לא מניפה – חשבו בשבילנו.

מאי גולן: אז איך עושים את זה?

מאי גולן: זה חלק חשוב.

מאי גולן: גפני, אני מקווה שאתה מקשיב.

מאי גולן: זה חלק חשוב עכשיו בספר.

מאי גולן: זה החלק הכי חזק בספר.

משה גפני: אני במתח.

מאי גולן: לא חראם?

מאי גולן: אני רואה.

מאי גולן: ציטוט – – –

ינון אזולאי: אפילו לי הוא לא מרשה ללכת בגללך.

מאי גולן: זה ציטוט חשוב: עושים זאת רק באמצעות מגבלות טיסה – מגבלות טיסה, כן – כניסה לישראל – אני מקווה שכולם שומעים – ומגבלות שונות בתוך המדינה.

מאי גולן: אגב, זה, הוא אומר, "שלב הפטיש", כותב הספר.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, יש לך פטיש?

מאי גולן: כי הגענו לשלב הפטיש.

מאי גולן: אגב, גפני, תהיה רגוע, כי אתה לא שמעת, אבל הגענו לשלב הפטיש.

מאי גולן: אגב, הפטיש בממשלה הזאת, הזאת, במקרה שלנו יגיע רק במקרי הטיסות לאומן, הוא לא יגיע בדברים אחרים.

מאי גולן: אתה יודע, נכון?

מאי גולן: לפי כותב הספר המהולל.

ינון אזולאי: יש להם תוספת – – –

מאי גולן: אוקיי, אני מורידה.

מאי גולן: כרגע זה שלב החגיגות בנתב"ג לחוזרים מחופשות עיד אל-אדחא, נכון?

מאי גולן: לא יכלו לעצור את הטיסות לטורקיה, לא יעשו דבר כזה, אבל אומן?

מאי גולן: אויש, אוי ואבוי, זה מסע הדבקה הלוך חזור, אבל לטורקיה ולשאר המדינות, אתה יודע, למגזר, לא יעצרו את זה.

מאי גולן: בממשלת הריפוי הזאת, מה שחשוב זה לא לעצבן את איימן עודה ועופר כסיף.

מאי גולן: בסוף אלה הם האנשים החשובים, צריך את האצבעות שלהם לכל הצבעה.

מאי גולן: אתה הבנת את זה, גפני?

מאי גולן: אני אשגע אותך בנאום הזה.

מאי גולן: אני רוצה שתבין את מה – – –

משה גפני: – – –

מאי גולן: ינון, אני מבקשת שלא תפריע לרב גפני.

ינון אזולאי: – – –

מאי גולן: בסדר.

מאי גולן: חשוב שהוא ישמע על הבשורה.

מאי גולן: המשך ציטוט – אני מעבירה דף, בבקשה: "העקרונות הבסיסיים של התוכנית שהצעתי לא היו מורכבים: צמצום פעילות עתירת הדבקות, שמירה על כללי הריחוק, בניית מערך מדויק ונכון לזיהוי הנשאים, איתור נקודות הדבקה" – זו המצאה חדשה לחלוטין – "אפשרויות ובידוד של הנשאים כדי למנוע הדבקות נוספות".

מאי גולן: ככה מנצחים מגפה, במקרה שלא ידענו.

מאי גולן: אז, חבריי חברי הכנסת, אנחנו תכף מגיעים לחלק האהוב עליי.

מאי גולן: גפני, לא יעזור לך, אני אגיד לך כך הזמן שתהיה קשוב, כי זה החלק הבאמת-חזק.

מאי גולן: זה לא היה באומן, זה עכשיו החזק.

מאי גולן: זה עוד מעט נגמר, יהיה לך – – –

משה גפני: – – –

מאי גולן: הם לא מרשים לי להחזיק.

מאי גולן: אני לא מבינה למה, אבל אני קוראת.

משה גפני: – – – רק שידעו מי העורך של הספר הזה – – –

מאי גולן: ממי גנבו את הספר, אתה מתכוון.

מאי גולן: לא יצביע.

משה גפני: את יכולה גם להחזיק את הספר – – –

מאי גולן: חבל, אנחנו צריכים לתת קרדיט למי שמגיע, ולראש ממששת המנדטים מגיע קרדיט.

מאי גולן: חבל, חבל, חבל.

משה גפני: אבל עם כל הכבוד, אומרים שהוא העתיק את זה.

מאי גולן: נגיע לחלק הזה גם, בוודאי, אנחנו לא מקפחים אף אחד בציטוטים פה.

מאי גולן: אבל עכשיו זה החלק החזק, לא סתם אני אומרת לך.

מאי גולן: בבקשה: "וכאילו הקורונה לא הגיעה אלינו מבחוץ" – לא הגיעה – "אנשים אלה לא נבדקו בנחיתתם וגם לא בימים שלאחר מכן.

מאי גולן: הם פשוט ירדו מהמטוס בכיף, נכנסו למונית ונסעו", לעבר האופק.

מאי גולן: הם נסעו.

מאי גולן: "זו כמובן לא אשמתם של הנוסעים, אלא של החלטה שגויה וחוסר יכולת ביצועית מהמדרגה הראשונה".

מאי גולן: מהמדרגה הראשונה.

מאי גולן: זה ספר.

מאי גולן: זה ספר.

מאי גולן: אתם מסכימים איתי שזה ספר?

מאי גולן: אתה מסכים איתי, אדוני היושב-ראש?

מאי גולן: זה ספר.

מאי גולן: חבריי חברי הכנסת – אני אוריד את זה – מה אני אגיד?

מאי גולן: באמת, מה אני אגיד?

מאי גולן: מי שהעתיק את ספרון ההפעלה הזה, הוא גאון.

מאי גולן: הוא פשוט גאון.

מאי גולן: אני מורידה בפניו את הכובע.

מאי גולן: אני אומרת לו שאפו, כמו שאני אומרת מתחילת הקמת הממשלה ההזויה הזאת.

מאי גולן: הוא רק לא האמין בחלומות הכי ורודים שלו שהוא יסחט מדינה שלמה ויהפוך לראש ממשלה בשם בלבד, בכותרת, בדיוק כמו שהשמאל היה עסוק בלחלום לעבור את אחוז החסימה.

מאי גולן: הרי ניצן הורוביץ, שהגיע לאולפנים עם קילומטרים של טישיו, חלם על להיות שר בממשלה?

מאי גולן: תאמינו לי שלא.

מאי גולן: הוא רצה רק לעבור את אחוז החסימה.

מאי גולן: הוא התחנן באולפנים, הוא כמעט בכה.

מאי גולן: עד שהגיעו מנורבגיה נביאי השקר והמרמה וראש הממשלה הנורבגי בכבודו ובעצמו נפתלי בנט.

מאי גולן: טוב, נמשיך?

מאי גולן: חבר הכנסת גפני, נמשיך?

מאי גולן: עמוד – הינה, מצאתי.

מאי גולן: זה עוד מעט נגמר, אני יודעת שקשה לך.

משה גפני: מי חיבר לו את הספר הזה?

מאי גולן: זו שאלה טובה, שאלה טובה.

מאי גולן: יש ראש ממשלה נורבגי שטוען שהוא חיבר את הספר הזה.

מאי גולן: מאידך יש מישהו שתובע וטוען כי הספרון נגנב.

מאי גולן: ממש.

מאי גולן: אבל גם אם הספרון נגנב, למה לא מבצעים את תוכנית הפעולה החשובה הזאת?

מאי גולן: הרי יש פה את כל התשובות, זה ספר הבשורה.

מאי גולן: אינני מבינה, אינני מבינה.

מאי גולן: הינה, ציטוט אחרון, אחרון, כי הוא מאוד – אי-אפשר, אי-אפשר.

מאי גולן: אם הייתי יכולה, הייתי מצטטת את כולו: "מסיבות העיתונאים שמנהלים ראש הממשלה ושר הבריאות אינן חלופה להסברה ואינן כלי מדויק להעברת פרטי הסברה".

מאי גולן: אני מניחה את הספר הזה, אדוני היושב-ראש.

מאי גולן: אתם שמעתם?

מאי גולן: כולם שמעו?

מאי גולן: גם הצופים שמעו?

מאי גולן: "מסיבות העיתונאים שמנהלים ראש הממשלה ושר הבריאות אינן חלופה להסברה ואינן כלי מדויק להעברת פרטי הסברה".

מאי גולן: נו, מה אני אגיד לכם, חבריי חברי הכנסת, הנורבגים, הלא-נורבגים, צופים, כל עם ישראל.

מאי גולן: הרי רק לא מזמן ישבנו וראינו את נפתלי בנט בהצגה שהוא נתן במסיבת העיתונאים בהדרכת המרפקים.

מאי גולן: הוא אפילו הציג עם אחת העוזרות שלו איך זה לתת מרפק למרפק, כאילו אנחנו לא יודעים.

מאי גולן: אתה יודע לתת לי מרפק, אדוני היושב-ראש?

מאי גולן: אתה לא יודע.

מאי גולן: אתה יודע בטח, אני לא צריכה ללמד אותך.

מאי גולן: אבל נפתלי בנט חש שהוא צריך להראות לעם ישראל איך לתת מרפק.

מאי גולן: זה כן היה חשוב באיך לנצח מגפה.

מאי גולן: אבל בסדר, העיקר לראות איך הוא עשה.

מאי גולן: או את הצגת הפרבולות והמטוסים המתנגשים – ראיתם את זה?

מאי גולן: למעלה, למטה.

מאי גולן: אתה ראית את זה, חבר הכנסת ינון, את המטוס המתנגש?

מאי גולן: אתה ראית את זה?

ינון אזולאי: – – –

מאי גולן: למעלה, למטה ומטוס מתנגש.

מאי גולן: למה אתה מזלזל?

ינון אזולאי: – – –

מאי גולן: אתה מזלזל.

מאי גולן: בסדר, תמשיך.

מאי גולן: אגב, עכשיו אני מבינה למה ארץ נהדרת יצאה לפגרה.

מאי גולן: יש לה מחליף מארץ המחליפים.

מאי גולן: היא באמת יכולה לצאת לחופשה הרבה יותר ארוכה.

מאי גולן: אז מסתבר, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שבהעתקת ספרונים ומסיבות עיתונאים שנראות כמו ריכוז בגן פעוטות, לא מנצחים מגפה – אח, ככה זה, אתם יודעים – ובטח ובטח שלא מנהלים מדינה.

מאי גולן: מסתבר לנו שהווריאנט הוא לא מהודו והוא גם לא מאנגליה; הווריאנט הנכלולי הזה שישראל מתמודדת מולו הוא בכלל הגיע מרעננה.

מאי גולן: הייתם מאמינים?

מאי גולן: זה הווריאנט האמיתי.

מאי גולן: הוא השתלט לנו על המדינה בדרך לא דרך, בלי שצפינו את זה בכלל.

מאי גולן: אבל מזלנו שיש לנו תרופה.

מאי גולן: והתרופה היחידה, מסתבר, נמצאת בקיסריה.

מאי גולן: אז אחרי ששניים וחצי מיליון איש הלכו לקלפי והצביעו בעד התרופה הזאת מקיסריה ובעד המועמד של המחנה הלאומי לראשות הממשלה, הגיע הזמן שגם מי שעבר את אחוז החסימה בקושי, מר בנט, יבין את זה.

מאי גולן: הרי אנחנו הבנו מכם, מההסבר שלכם, שישראל היא מעל הכול, לא?

מאי גולן: אז הספרון הזה, שאזל בחנות – ושוב אני אומרת, 19.90, אפשר להשיג אותו – הוא הדבר היחיד שיש לראש הממשלה המרמה להציג לכם, היחיד, וגם זה גנוב ולא שלו.

מאי גולן: ובעזרת השם, בעזרת השם, כשהמחנה הלאומי יחזור לשלטון, נראה לכם שלא נדע איך לנהל את זה?

מאי גולן: לא.

מאי גולן: אנחנו נראה לכם איך באמת מנצחים מגפה בלי להעתיק שום ספרון עלוב ושקרי, אלא איך מיישמים מדיניות בשטח, כמו שממשלת המחנה הלאומי עשתה.

מאי גולן: תודה רבה.

מאי גולן: אתה גאה בי שזה היה בדיוק על הדקה?

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, בדיוק על הדקה.

מנסור עבאס: כן, כל הכבוד לך.

מאי גולן: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת מאי גולן.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: מכובדי ואדוני היושב-ראש – – –

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: עשר דקות.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אם יש פה שר, אז מכובדי השר, אבל אם אין פה שר – – –

מנסור עבאס: הינה, שם.

אורי מקלב: אה, נמצא.

אורי מקלב: אוקיי.

אורי מקלב: חבריי חברי הכנסת, באמת, אחד הדיונים הארוכים בחוקים שלכאורה לא ארוכים ולא מסובכים לכאורה, והינה דיון ועוד דיון, כולל גם פסילת החוק או החוק שלא עבר, אי-העברת החוק בוורסיה בפעם הקודמת, ואנחנו נמצאים פה שוב.

אורי מקלב: גם החוק עצמו בוועדה הוא חוק אחר, למי שלא יודע, לא אותו חוק ממשלתי שהגיע אלינו בקריאה הראשונה בפעם הקודמת וגם עכשיו.

אורי מקלב: גם החוק הזה הוא חוק אחר לגמרי, הוא חוק – אפילו מילה אחת מהחוק הקודם שהממשלה הביאה לא נמצאת בכלל בחקיקה.

אורי מקלב: מי שמשפטן ומי שיודע קצת תהליכים של משפטים, זה דבר נדיר, אבל תמיד אפשר – יועצים משפטיים יכולים להתגמש עד אין-סוף כשזה מגיע למשהו שמתאים גם לאג'נדה וגם לרצון שלהם, ולרַצות את הממשלה הזאת.

אורי מקלב: ברצון עושים את זה, מה שבמקרים אחרים כבר מזמן היו עוצרים והיו מוציאים חוות דעת שזה לא תקין ושאי-אפשר לעשות את זה, איך אפשר להביא את זה עוד פעם באותה צורה.

אורי מקלב: הממשלה מקבלת לפני כמה ימים החלטה להביא בחקיקה ראשונה חוק כשהיא יודעת שזה לא החוק שקיים, חוק אחר.

אורי מקלב: ואם חוק אחר, ודאי היה צריך תהליך של שימוע, אבל מדלגים על הכול וכולם נותנים יד לזה.

אורי מקלב: זה רק חלק קטן מתוך העוולות הרבות שיש בחוק הזה.

אורי מקלב: איך שלא הופכים את החוק הזה, תמיד אנחנו מקבלים מכה מרמיסת תובנות שהיינו רגילים בהן, דברים מקובלים, נהלים מקובלים, דברים היסטוריים של איך מנהלים, איך מעבירים ואיך אנחנו יוצרים ועדות כאלה ואחרות.

אורי מקלב: לדוגמה, כשלוקחים מאג'נדה מקצועית ייצוג שהוא מכוון, נניח מהטוענים הרבניים, אומרים: לא – אתם בוחרים שתי טוענות רבניות.

אורי מקלב: הרוב טוענים, אבל לא הרוב – חצי-חצי.

אורי מקלב: רק טוענות רבניות.

אורי מקלב: מפסיקים כהונה של טוענת רבנית באמצע.

אורי מקלב: אני לא ארחיב.

אורי מקלב: אנחנו כבר דיברנו על זה, והזמן קצר.

אורי מקלב: אבל אם מישהו מתוך הקואליציה חושב שמישהו ירצה, באים לרצות משהו, הוא טועה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהחוק הזה הוא חוק פרסונלי.

אורי מקלב: הוא חוק שכול כולו-בא לרצות אנשים, לתת להם עוד תפקידים – אחד שלא מוותר לשני.

אורי מקלב: כל הממשלה הזאת עסוקה בהישרדות בינה לבין עצמה, בקטבים הגדולים שיש, וכשלא מגיעים להבנה ואין אחדות – מה שעושים זה שמרצים ונותנים, לזה מיליארד ולזה 50 מיליארד, לזה תפקיד, ולזה עוד שר, ולזה עוד סגן שר, ועכשיו אנחנו נגיע לתקציב ונראה כמה מיליארדים.

אורי מקלב: ומי שמשלם את זה זה אנחנו.

אורי מקלב: אנחנו לא מזמן היינו בשלטון.

אורי מקלב: אף אחד לא יכול להאשים אותנו בסדר גודל כזה, ודאי לא כל אלה שיצאו נגד הגישה הזאת, נגד השיטה, זה הדגל, בכל הנושאים – בנושא של מינויים, בנושא של הג'ובים, בנושא הקורונה, בנושא של ההתנהלות ובנושא מדיניות החוץ.

אורי מקלב: ותראו מה קורה, הציבור מאבד את האמון בממשלה הזאת, בגלל שמה שהיא נוגעת בו היא נכשלת.

אורי מקלב: היא לא מצליחה.

אורי מקלב: הדברים הטובים – באיזו מהירות היא הורסת את זה.

אורי מקלב: איך כל מגע יד שלה הוא כישלון קולוסאלי.

אורי מקלב: בושה שעושים לנו במדיניות החוץ.

אורי מקלב: ותכף נגיע גם לנושא הכלכלי, לקראת התקציב.

אורי מקלב: אבל לפני זה אני רוצה להגיד משהו שהוא כואב מאד.

אורי מקלב: אתמול הזכרתי את זה אולי בקצרה, ואני שוב אומר.

אורי מקלב: בסופו של דבר, מדובר כאן בוועדה שבאה למנות דיינים, ואמרתם בתחילת הדברים שהוא מרגיש כאן, יושב-ראש הוועדה – אני לא רואה אותו – בין קודש לחול, מחול לקודש, ומה קודם.

אורי מקלב: הקודש הזה, שאנחנו מדברים עליו, נקרא קודש, שבאים לחלל אותו גם במינוי של אנשים.

אורי מקלב: החוק הזה יביא למינוי מישהו שיבחר את הדיינים, בתי הדין.

אורי מקלב: גם מי שלא מבין מה זה בתי דין, אצלנו אלה אנשים ערכיים מאוד, שצריכים להיות עם יושרה בלתי רגילה, עם ידע, עם הבנה, עם עמקות ועם הכושר הזה לדעת איך לתרגם הלכות לפרקטיקה מיידית עכשווית ולא לעמוד בלחצים; אנשים שצריכים להיות אנשי מעלה, אנשים שצריך לבחור אותם בפינצטה.

אורי מקלב: מי יבחר אותם?

אורי מקלב: מי יבחר אותם?

אורי מקלב: זה ייתן היום את האפשרות שמי שיבחר אותם זה אנשים שרמסו את ערכי המשפחה, את ערכי הצדק, את ערכי הנאמנות בין שני אנשים, בין בני זוג, ועוד מתגאים בזה.

אורי מקלב: אני לא נכנס לאנשים פרטיים, אבל אנשים שמתגאים ברמיסה של ערכי משפחה, של ערכי אמינות בין אנשים, לדוגמה הרס משפחות – ועוד להתגאות בזה?

אורי מקלב: הערכים האלה הם אוניברסליים.

אורי מקלב: אלה יבחרו אנשים, אנשי מעלה?

אורי מקלב: זו תוצאה של החוק הזה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה – אני לא יכול בלי זה.

אורי מקלב: כשאנחנו מדברים על נושא הכלכלה מנסים להציג לנו איזה מיצג של רפורמות, של שינויים.

אורי מקלב: מה שהיה – לוקחים את הדברים הקטנים ביותר, ושאולי אולי הם פופוליסטיים, שהם פוגעים באנשים ושהם מעלים מיסים – אותם לוקחים.

אורי מקלב: ועוד באים להטיף מוסר על חינוך: מדוע אנחנו פוגעים במעונות?

אורי מקלב: בגלל שהציבור הזה שבוי בידי עסקנים, זה לטובתם.

אורי מקלב: כל אחד שוחר טובתנו.

אורי מקלב: אנשים שרק מחפשים איך הם יכולים לפגוע מבחינה אישית – זה גם לא מבחינה ציבורית; באחד, בעובד, בכל אימא לילד, בהם מנסים לפגוע.

אורי מקלב: את זה מנסים, בכל מיני דברים הזויים שהם נגד התפיסות הכלכליות, נגד תפיסות חברתיות ונגד מדיניות המשרדים בעצמם, כולל משרד האוצר.

אורי מקלב: באים ומטיפים לנו שילדים צריכים ללמוד כפל, שלא יודעים את לוח הכפל.

אורי מקלב: אלה עלילות של דברים שהן לא פחות מעלילות דם שאנחנו רואים בהיסטוריה.

אורי מקלב: לקחת ציבור ולהכפיש ולהשמיץ – אני מוכן להתמודד מול כל מערכת חינוך אחרת.

אורי מקלב: מישהו יגיד לנו מי לומד לוח הכפל?

אורי מקלב: אני מוכן לקחת כל כיתה בתלמוד תורה ובבית ספר חרדי; שייכנס לכיתה ג' ויבחן אותם בהבנת הנקרא בעברית, יבחן אותם בלוח הכפל בחשבון, בהבנה, בארגז הכלים שיש להם כדי לדעת מה טפל ומה עיקר, באיזו חוכמה ואיך לראות דבר – ללמוד דברים יצירתיים יותר בהבנה עמוקה, בחוכמה מיוחדת, מפתחים את הדבר הזה.

אורי מקלב: מאיפה – אני מכיר גם את החינוך הכללי, את החינוך הדתי בחינוך הכללי.

אורי מקלב: להתחרות באיזה גיל קוראים, באיזו – הבנה?

אורי מקלב: עברית לא יודעים בכיתות גבוהות, וככה נשארים.

אורי מקלב: אני לא צריך להגיד את זה.

אורי מקלב: בואו נראה מול ה-OECD ומול מבחנים בין-לאומיים ואירופיים.

אורי מקלב: אז אנחנו מתגאים בכל נושא.

אורי מקלב: אז אנחנו באים להשמיץ מערכת חינוך אחרת בעלילות דברים?

אורי מקלב: זה לא סתם.

אורי מקלב: אני רק אגיד לכם סיפור, זה רק מעניין אותי.

אורי מקלב: איך במפלגה של אביגדור ליברמן, שר האוצר, שהוא זה שבא ואומר את זה במסיבות עיתונאים שלא קשורות לעניין – אני ראיתי ושמעתי חבר כנסת בכיר אצלו שהילד שלו והילדה שלו לומדים במערכת החינוך החרדית, וכיבדו אותו לדבר במסיבת חומש ובמסיבת סידור, בבית ספר חרדי.

אורי מקלב: הוא אומר: אין בתי ספר כאלה – אפשר לשאול את חבר הכנסת יבגני סובה מה הוא אומר על בתי הספר החרדיים – אני הולך כל שנה, וחבריי הולכים, כל פעם, להיאבק בכל מקום על מקום לימוד, שיהיה להם לבתי ספר, וזה לא משנה, בערים רבות – הם שולחים את הילדים לבתי ספר שנמצאים במערכות החינוך החרדיות, ועוד משמיצים ששם לא לומדים כפל, כשהם אומרים שהמדעים שם ברמה הכי גבוהה.

אורי מקלב: אבל זה לא רק מדעים.

אורי מקלב: זה עצם החינוך: שעת שיעור של 45 דקות זה נטו 45 דקות; יש כבוד למורה לא פחות מאשר יש כבוד לתלמיד ולא מקדשים את כבוד התלמיד וזכויות התלמיד לפני זכויות המורה, אלא רצינות בלימוד.

אורי מקלב: אלה המורים הכי טובים, שלוקחים את העבודה שלהם, את הפרנסה שלהם, בערכים הגבוהים.

אורי מקלב: הם יבואו ויגידו לנו שאנחנו לא יכולים, שאנחנו לא מלמדים, כששר החוץ בכל מקום אנחנו מתביישים בייצוג שלנו על ידו ואיזה דברים בסיסיים הוא לא יודע – – – יושב אחד שהוא ראש הממשלה החלופי.

אורי מקלב: סיפרתי את זה אתמול, שהוא בא להגיד: אני מצטער מאוד, ואני רציתי – מה זה ממשלה אידיאלית?

אורי מקלב: ממשלה של שמונה עשרה שרים, והיום פתאום זה נהיה 28 שרים.

מאי גולן: שמונה עשר.

אורי מקלב: אבל לא משנה.

אורי מקלב: אין שמונה עשרה, יש שמונה עשר שרים.

אורי מקלב: אבל לא משנה.

אורי מקלב: סמל לא יודעים, ועוד לא יודעים דברים בסיסיים, ואחרי זה באים להטיף לציבור החרדי.

אורי מקלב: אנחנו עוברים מנושא לנושא.

אורי מקלב: אנחנו רואים איך בכלכלה הציבור מאבד את האמון.

אורי מקלב: מה קרה בקורונה?

אורי מקלב: מה קורה היום בעליית המחירים?

אורי מקלב: בהשתוללות של המחירים?

אורי מקלב: אז מה באים ואומרים: אנחנו נעלה עוד מחירים.

אורי מקלב: מעלים לגבי הכלים החד-פעמיים, וגם: אנחנו ניתן מס על משקאות מסוכרים.

אורי מקלב: הכול זה בגישה של רודנות: אנחנו נכריח את האנשים, אנחנו נכופף, נטיל עליהם קנסות, אנחנו נמנע מהם מעונות.

אורי מקלב: הכול זה בדרכים כאלה שאני לא יודע מאיזה בית מדרש ומאיפה לקחו את זה.

אורי מקלב: בזה הם יצליחו לכופף את האנשים, לכופף ציבורים, את אורח החיים ישנו – הכול בכוח, ברודנות – וחושבים שבאמת בזה יצליחו.

אורי מקלב: מה זה, למשל, חוסר ההתמודדות עם כל עליית המחירים?

אורי מקלב: ועל כלים חד-פעמיים מעלים?

אורי מקלב: אנשים יוצאים לפיקניק.

מאי גולן: – – –

אורי מקלב: אנשים יוצאים לפיקניק.

אורי מקלב: וכי מישהו חושב שמישהו ייקח כלי זכוכית מהבית שלו?

אורי מקלב: אז מה, הוא ישלם עוד 40%–50% – לא בזה.

אורי מקלב: קח הסברה, קח, תתמרץ את האנשים.

אורי מקלב: תגיד להם – ערכים אמיתיים.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, חברת הכנסת גולן, שבציבור החרדי – –

מנסור עבאס: כן, משפט אחד, בבקשה.

אורי מקלב: – – בנושא של מחזור בקבוקים גדולים היה האחוז הכי גבוה שעשו את זה.

אורי מקלב: לימדו אותם.

מאי גולן: – – –

אורי מקלב: את זה לא יגידו, אבל בדוחות יודעים את זה, ומי שאחראים יגידו את הדברים האלה.

מאי גולן: ברור.

מאי גולן: זה לא משרת שנאת חינם.

אורי מקלב: לא, זה לא מספיק: אבל צריך להעלות את הפיקדון כדי לפגוע בהם בכלכלה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת.

אורי מקלב: אני מסיים.

מנסור עבאס: תודה.

אורי מקלב: וכן בעוד דברים וכדומה.

אורי מקלב: כשאנחנו מדברים על כלים חד-פעמיים, אנשים לא עושים את זה כפינוקים.

אורי מקלב: חלק גדול מהצרכנים הגדולים – זה צורך.

אורי מקלב: האישה עובדת ויש חמישה-שישה ילדים, וזה מה שהיא יכולה.

אורי מקלב: זה נותן להם תמריץ אמיתי לעבוד.

אורי מקלב: אז יכולת לבוא ולהגיד: תביא חומרים שמתכלים, תעודד דבר כזה, ויש היום הרבה דברים שהם מחומרים מתכלים – ואל תטיל מייד את הדבר הזה בתקיפת הציבור ומיסוי הציבור.

אורי מקלב: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אורי מקלב.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – –

מנסור עבאס: עשר דקות, אופיר.

אופיר כץ: תודה.

אופיר כץ: – – כנסת נכבדה, אני רוצה להקדיש את תחילת הנאום שלי לסגן שרת הכלכלה החדש, חבר הכנסת יאיר גולן.

אופיר כץ: אתה יודע, יאיר, בין השקפות העולם שלנו ידוע שפעורה תהום.

אופיר כץ: לא פעם התווכחנו על עניינים מהותיים ונושאים מדיניים במליאה ובוועדות.

אופיר כץ: אבל עם כמה שעמדותיך בעיניי שגויות ומסוכנות, האמנתי לך.

אופיר כץ: חשבתי שאתה באמת מאמין לדברים שאתה אומר, שאתה נאמן להם, שגם אם זה עולה לך ביוקר אתה תיצמד לעקרונות שלך.

אופיר כץ: אז חשבתי.

אופיר כץ: וכך אמר סגן השרה החדש יאיר גולן בעבר הלא-רחוק: "קודם מקימים ממשלה מנופחת, בזבזנית ולא יעילה בהכרח, ואחר כך מלינים שלא נותרו ח"כים לעבודת הכנסת.

אופיר כץ: לא די ב-357 התקנים שאושרו עבור משרדי הממשלה המיותרים, עכשיו אנחנו מאשרים עוד עשרות תקנים עבור חברי כנסת מיותרים, על שלל עוזריהם, רכביהם ותקציביהם.

אופיר כץ: בעידן שבו האזרחים נאנקים תחת עולו של המשבר הכלכלי היה אפשר לצפות למינימום דוגמה אישית של נבחרי הציבור".

אופיר כץ: מדהים.

אופיר כץ: פשוט מדהים.

אופיר כץ: גם עכשיו האזרחים נאנקים, ואתם משחקים עם הכסף במנֵה כפי יכולתך.

אופיר כץ: אני נלחם כבר שבועות בוועדת הכספים, ואני מביא את זה גם למליאה.

אופיר כץ: לאחר שהפסיקו את החל"ת יש כמה סקטורים שנותרו ללא מענה, שהמדינה אומרת להם: אתם לא יכולים לעבוד, מצד שני גם לא נותנים להם חל"ת, כמו ענף התעופה, שהינה, אתמול ראינו פרסום שאל על הולכת לפטר מאות עובדים כי אין להם פתרון, ויש כאלה שנמצאים עכשיו בחל"ת ואין להם שכר, ובסוף החודש הזה זה כבר יהיה חודש ראשון שהם לא מקבלים כלום.

אופיר כץ: ואני עדיין לא רואה שום פתרון.

אופיר כץ: אפילו בדיון בוועדה ספציפית לנושא סירבו לקבל משהו שהצעתי.

אופיר כץ: אנחנו רואים כל הזמן את מורי הדרך, שמאוד מאוד רוצים לעבוד אבל לא יכולים כי אין תיירות נכנסת וגם להם אין פתרון.

אופיר כץ: הם לא עובדים, אין להם חל"ת, והממשלה מתעסקת במינויים של סגנים ושרים מיותרים, שסוחטים את המפלגות שלהם.

אופיר כץ: לאזרחים, לדברים החשובים, לאלה שרוצים לעבוד, לא נותנים פתרון.

אופיר כץ: פשוט זורקים אותם, שיסתדרו.

אופיר כץ: אתמול, למשל, בוועדת הכספים העליתי שוב – הייתה הצבעה על החוק של ימי הבידוד והכניסו לשם גם את ה"עזרה" כביכול לנשים בהיריון, שגם להן הפסיקו את החל"ת והן לא יכולות למצוא עבודה, כי, מה לעשות, לא מקבלים אותן לעבודה.

אופיר כץ: אז באמת היו כותרות שהאוצר וכל מיני חברי כנסת מצאו פתרון לנשים בהיריון, וגם אני שמחתי ובירכתי.

אופיר כץ: אם יש פתרון, אני מברך.

אופיר כץ: אין פה ימין ואין פה שמאל, אין פה קואליציה ואין פה אופוזיציה.

אופיר כץ: ואז מציגים את הפתרון: מוסיפים להן 15% על דמי הלידה שהן צריכות לקבל.

אופיר כץ: ואיך עוד מסייעים להן, כאילו מסייעים להן?

אופיר כץ: אומרים להן: אתן יכולות למשוך 50% מקדמה מדמי הלידה שמגיעים לכן.

אופיר כץ: אז מה אתם עושים פה?

אופיר כץ: נותנים להן מהכסף שמגיע להן?

אופיר כץ: הפתרון הזה הוא באמת לא פתרון.

אופיר כץ: גם שמענו בוועדה את נציגות ארגוני הנשים, שאומרות שזה באמת לא יספיק, ועשו לנו חישוב פשוט – אישה שנמצאת עכשיו בחודש רביעי או חמישי תמצא את עצמה, עד דצמבר, חודשיים או שלושה ללא שכר בכלל.

אופיר כץ: ולא מדובר בכסף גדול.

אופיר כץ: זה בסך הכול כמה עשרות מיליונים, כשסגן השר המיותר הזה, ועוד שר שאיים שלא יצביע בעד חוק ונותנים לו שר, זה כמה עשרות מיליוני שקלים.

אופיר כץ: ואותן, את הנשים בהיריון, שגם הן רוצות לעבוד אבל לא יכולות, לא מוצאות עבודה, אז אותן אנחנו מפקירים?

אופיר כץ: את הנשים בהיריון, שצריכות את הסיוע הזה לכמה חודשים?

אופיר כץ: הן לא אומרות: אנחנו רוצות לשבת בבית, שהמדינה תממן אותנו.

אופיר כץ: לא.

אופיר כץ: אלה נשים שעבדו לפני ורוצות לעבוד אבל מה לעשות, הן לא מצליחות למצוא עבודה.

אופיר כץ: אז להן אנחנו – לא אנחנו; אני ניסיתי לעלות את זה, אבל המדינה, האוצר מפנה להם גב.

אופיר כץ: הקואליציה, זה לא כל כך מעניין אותה איך אפשר לסייע.

אופיר כץ: אני הצעתי בוועדה – הגשתי את זה כהסתייגות: אוקיי, לא נעלה להן את זה ל-100% אבל בואו נעלה את זה לפחות מ-15% ל-50%, וכך אנחנו יודעים שעד סוף השנה לפחות, עד הלידה, שהן יתחילו לקבל את דמי הלידה, הן יוכלו להתפרנס, הן יכניסו משהו הביתה.

אופיר כץ: הן כבר ויתרו על דברים.

אופיר כץ: מה עכשיו, רוצים שיוותרו על אוכל?

אופיר כץ: ובאופן לא מפתיע אנחנו באופוזיציה הצבענו בעד ההסתייגות, כן לעלות להן ל-50%, אבל לצערי הקואליציה התנגדה לזה.

אופיר כץ: מחר החוק יגיע למליאה, אני מקווה שחברי הקואליציה יתעשתו ויסייעו, ובאמת ימצאו פתרונות, לא פתרונות לסחטנים פה, לפרוטקשן, שמאיימים בהצבעות – ואז לתת להם על חשבון משלם המיסים תפקידים מיותרים; שנעזור באמת למי שצריך.

אופיר כץ: אנחנו פה בשביל לעזור לאזרחים, לא בשביל לעזור לעצמנו, איך אני משדרג את עצמי.

אופיר כץ: פתאום חבר כנסת – זה נהיה קטן פה על האנשים.

אופיר כץ: לא מספיק להם חבר כנסת.

אופיר כץ: מה זה חבר כנסת?

אופיר כץ: כל אחד שהוא חבר כנסת מתחיל לאיים על הסיעה שלו, על הקואליציה שלו.

אופיר כץ: אנשים נלחמו כל כך, חלמו להיות פה על הדוכן הזה, לנאום מפה.

אופיר כץ: אני חלמתי.

אופיר כץ: זה כבוד בשבילי להיות חבר כנסת.

אופיר כץ: אז יש פה כאלה שזה קטן עליהם.

אופיר כץ: מה זה חבר כנסת?

אופיר כץ: זה מינימום ראש ועדה, ואחרי זה ממשלה.

אופיר כץ: אנחנו נבחרנו על ידי הציבור.

אופיר כץ: אנחנו משרתי ציבור.

אופיר כץ: אנחנו צריכים לשרת את הציבור.

אופיר כץ: במקרה הזה זה אותם הסקטורים שהזכרתי, שלצערי הממשלה הזאת לא רואה אותם, לא סופרת אותם, ואפילו לא מראה נכונות לעזור להם.

אופיר כץ: למרות שאני באופוזיציה וידוע שיותר קשה להעביר דברים, אני אמשיך לנסות וכן לעזור לסקטורים האלה, שיוכלו לקבל שכר עד שיוכלו לחזור לעבוד, ולא יצטרכו באמת להגיע למצב של פת לחם.

אופיר כץ: אני חוזר לעוד ציטוטים, כי יש הרבה, של סגן השרה, שהוא כל כך כל כך נאבק בדבר הזה שנקרא חוק נורבגי ומינוי של שרים וסגני שרים לפני כמה חודשים, כשהוא היה בצד השני.

אופיר כץ: אז כך הוא אמר: "הממשלה הזאת שאתם עומדים להקים לא רק שתהיה בזבזנית, זה ברור.

אופיר כץ: לא רק שהיא מנותקת מהעם" – הוא אומר את זה – "כי בעת הזאת של צרה ומצוקה הדבר האחרון שעם ישראל צריך זה ממשלה מנופחת שכזאת.

אופיר כץ: לא די בכך שזו גם ממשלה לא אפקטיבית, כי אי-אפשר להקים גוף יעיל במעין קונסטלציה רחבת היקף כל כך – – – בלתי אפשרי לעבוד ככה באופן אפקטיבי".

אופיר כץ: זה לא הכול, אני ממשיך לצטט אותו: "כדי לממש שחיתות ציבורית אנחנו רומסים חוקי-יסוד.

אופיר כץ: אין שום דיון מהותי.

אופיר כץ: הכול קומבינה.

אופיר כץ: אנחנו מעבירים חוקים ציניים ומיותרים במסווה של סדרי שלטון תקינים.

אופיר כץ: לצערי, כנסת ישראל נמצאת בשפל של כל הזמנים כי מה שאנחנו עושים כאן ייזכר לדיראון עולם".

אופיר כץ: וגם זה, זה באמת כבר השיא: התפקיד שלנו הוא לשרת את הציבור, לא לשרת את עצמנו.

אופיר כץ: ואני עוצר רגע שוב במשפט הזה.

אופיר כץ: אם אנחנו מפקירים את אותם אנשים, את אותן נשים בהיריון, ואתה דואג לעצמך לסגן שר, איך בדיוק אתה משרת ציבור?

אופיר כץ: איך אתה לא מתבייש?

אופיר כץ: רק לפני כמה חודשים אמרת:

אופיר כץ: אנחנו צריכים לשרת את הציבור, והדבר הראשון שאתה עושה, אתה מתמנה לסגן שר כשלנשים בהיריון לא יהיה מה לאכול עוד מעט?

אופיר כץ: אין לך בושה, יאיר גולן?

אופיר כץ: "החוק הזה", הוא אמר, נועד לסגור ג'ובים, נועד לסגור קומבינה פוליטית מהאפלות והחמורות בתולדות הפוליטיקה הישראלית ומדינת ישראל.

אופיר כץ: אנחנו כאן עכשיו יושבים בשביל להכשיר את השרץ.

אופיר כץ: כל הטיעונים המלומדים איך זה בפרלמנט ההולנדי או בפרלמנט הנורבגי או בפרלמנט הצרפתי הם לא רלוונטיים, כי אנחנו לא דנים פה באמת מהם סדרי השלטון הראויים למדינת ישראל.

אופיר כץ: אנחנו דנים פה בקומבינה פוליטית, צינית, בזבזנית, לא יעילה"; "אדוני, אני לא יכול להצביע, אני יודע שאנחנו עוד רחוקים מהצבעה, אבל אני לא יכול להצביע בעד הסדר שנעשה לא בניקיון כפיים, עתיד להחליש את האופוזיציה בכנסת, שממילא מוחלשת, עוד יותר, ועתיד בסופו של דבר לשתק את עבודת הכנסת.

אופיר כץ: לא לשפר את עבודת הכנסת, לשתק את עבודת הכנסת עוד יותר, כי מי שייכנס לכאן" – שימו לב מה הוא אמר על הנורבגי כשהיום כבר יש לנו נורבגי דה-לוקס, זה מורחב, אבל כך הוא אמר כשנכנסו בעבר בנורבגי – "כי מי שייכנס לכאן יהיה לא יותר מאשר בן ערובה בידי השרים המכהנים ויפגע קשות בין עבודת הכנסת לבין עבודת הממשלה, אין מה לעשות, ויורחב, ומה שאנחנו נקבל, שהמוסד הזה, כנסת ישראל, יהפוך לפחות ופחות רלוונטי.

אופיר כץ: אני אומר פה לכל עמיתיי בוועדה, מה שאנחנו הולכים לאשר פה זו החלשה נוספת של כנסת ישראל.

אופיר כץ: זה לא חיזוקה.

אופיר כץ: אומנם יהיו פה יותר חברי כנסת זמינים לוועדות אבל מה שנאשר באמת זו החלשתה של כנסת ישראל, ובאיזון בין הרשויות נקבל כנסת פחות אפקטיבית, פחות משמעותית, פחות מבקרת, פחות מגבילה את הרשות המבצעת, ואני חושב שהעניין הזה הוא עוד שלב בהידרדרות המתמשכת של הדמוקרטיה הישראלית".

אופיר כץ: << אחרי_כן >> אז אני רואה שכבר נגמר לי הזמן.

מנסור עבאס: כן.

אופיר כץ: האמת שיש לי עוד ציטוטים שלו, אז זו בעיה – בחוק הבא.

מנסור עבאס: כן.

אופיר כץ: משפט סיום, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: יש לך כל כך הרבה זמן לעלות ולדבר.

אופיר כץ: אתה יודע מה יותר חמור, אדוני השר?

אופיר כץ: שיש לי כל כך הרבה ציטוטים להעלות, ולהזכיר אותם פה – מה הוא אמר על החוק הנורבגי ועל מינויים מיותרים.

אופיר כץ: כשאני נאבק ביחד עם חבר סיעתך, אלכס קושניר, לעזור לנשים בהיריון, ובסוף מביאים פתרון עלוב.

מנסור עבאס: כן, אופיר, תודה לך.

אופיר כץ: וזה מה שיאיר גולן עושה – סוגר לעצמו דיל של סגן שר הכי מיותר שיכול להיות, וחבר המפלגה שלך – –

מנסור עבאס: תודה.

אופיר כץ: – – עוד שר, שעד עכשיו לא ברור מה הוא הולך לעשות שם, בשביל הכבוד, ומאיים בהצבעה, בזמן שאנחנו נאבקים בוועדה על נשים בהיריון.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אופיר – – –

אופיר כץ: זו פשוט בושה.

אופיר כץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אבי מעוז, אני רואה שהוא מתכונן לעלות, בבקשה.

מנסור עבאס: בואו, חברי הכנסת, בואו נירגע קצת.

מנסור עבאס: יש לנו נאום של שעה שלמה עם חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אופיר כץ: – – – הן לא מוצאות עבודה.

אופיר כץ: הן הולכות לראיונות – לא מקבלים אותן – – – אבל סגן שר ושר –את זה יש לנו, כי הוא מאיים – – –

מנסור עבאס: אופיר.

אופיר כץ: סליחה.

מנסור עבאס: לפחות תשב להקשיב לחבר הכנסת אבי מעוז למשך, לפחות, עשר דקות.

אבי מעוז: למה?

אבי מעוז: למה?

מנסור עבאס: כי הוא הקשיב לך עשר דקות.

אופיר כץ: אנחנו המשכנו את הדיון.

מנסור עבאס: כן.

אבי מעוז: מאה אחוז, חופשי.

חמד עמאר: אבי, אני מבטיח לך שאני אשמע.

מנסור עבאס: לא, לפחות עשר דקות.

אופיר כץ: כי אין לך ברירה.

חמד עמאר: אני מבטיח שאני אשמע אותך.

מנסור עבאס: ככה כתוב אצלי, אבי – 60 דקות.

אבי מעוז: לפחות.

מנסור עבאס: עד.

אבי מעוז: תלוי אם יגיע זה שאחריי או לא.

מנסור עבאס: נראה.

חמד עמאר: אם הוא לא מאותה מפלגה שלך, הוא לא יכול לקחת את הזמן שלך.

מנסור עבאס: אוקיי, אנחנו נתייעץ בנושא הזה.

אבי מעוז: למה לא – זה 98.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני מכיר את התקנון.

אבי מעוז: לא, זה 98.

אבי מעוז: אני יכול.

מנסור עבאס: בהתאם להסדר, בסדר.

מנסור עבאס: אז חכה רגע, שאוכל ללחוץ, כי אני צריך ללחוץ כמה פעמים.

אופיר כץ: היושב-ראש, אמרת לי שזה עשר דקות – לא גילית לי שזה חצי שעה.

חמד עמאר: כמה יש לו?

מנסור עבאס: 60 דקות, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בואו נצא ביחד למסע בן 60 דקות לפחות.

אבי מעוז: קצת היסטוריה, קצת אקטואליה.

אבי מעוז: אתמול התרחשו שני אירועים במליאה.

אבי מעוז: יושב-ראש הכנסת, מר מיקי לוי, סירב לומר בקולו את שמה של הצעת האי-אמון של סיעות ש"ס ויהדות התורה.

אבי מעוז: הם קראו להצעת האי-אמון שלהם: ממשלת טרפה, והיושב-ראש סירב לחזור על זה, גם לא בשעת ההצבעה, למרות הפצרות חוזרות ונשנות של חברים באופוזיציה.

אבי מעוז: זה אירוע אחד.

אבי מעוז: אירוע שני: סגן היושב-ראש, חבר הכנסת אחמד טיבי, הפריע שוב ושוב לחבר הכנסת איתמר בן גביר בתחילת נאומו, לאחר שהוא סירב לפתוח במילים "אדוני היושב-ראש", ואף הוציא אותו בסופו של דבר מהמליאה – ואני לא אתייחס לסיבת ההוצאה ולמה שהיה אחר כך.

אבי מעוז: אני רוצה להתייחס לשתי המילים האלה: "טרפה", מצד אחד, שהיושב-ראש, חבר הכנסת, מיקי לוי סירב לבטא את זה בשפתיו, ואני רוצה להתייחס למילה "אדוני" ולהבהיר אותה.

אבי מעוז: ראשית, אני שמח מאוד שחבר הכנסת, היושב-ראש, חבר הכנסת מיקי לוי מזדעזע מהמילה "טרפה", כפי שראוי שכל יהודי יחוש ביחס למה שהוא ההפך מכשר ומותר.

אבי מעוז: אבל יש עוד מובן למילה "טרפה".

אבי מעוז: ביהדות, בהלכה היהודית, משמעות המילה "טרפה" היא אדם או בעל חיים שמחמת פציעה או מחלה הוא עומד למות, וכמעט ודאי שהוא ימות.

אבי מעוז: אותו אדם או אותו בעל חיים נקרא "טרפה".

אבי מעוז: המובן הזה של הטרפה, כפי שאמרתי, המובן השני, מדויק לגמרי לממשלה הנוכחית.

אבי מעוז: הממשלה הנוכחית סובלת מכמה מחלות קשות מרגע לידתה.

אבי מעוז: שיתוף תומכי אויבנו בתוכה, הדרת נציגי הציבור הלאומי המסורתי, הדתי והחרדי, ממנה.

אבי מעוז: אבל החמור מכל זה ההתכנסות סביב הפגיעה בזהות היהודית של המדינה, והמגמה של הממשלה להפוך את המדינה למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: לכן, לפי המובן הזה, באמת זו ממשלת טרפה, שימיה ספורים, בעזרת השם.

מנסור עבאס: השאלה אם – – –

אבי מעוז: אדוני, זה על חשבונך.

מנסור עבאס: כן, זה בסדר.

מנסור עבאס: אני בטוח שאתה תשמח שמדי פעם ככה נעשה.

אבי מעוז: בטח.

אבי מעוז: סיכמנו שהולכים לטיול משותף, לסיור משותף.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: האם הם התכוונו לפירוש הזה של "טרפה"?

אבי מעוז: הם התכוונו לכלל הפירושים, לדעתי.

מנסור עבאס: אוקיי.

אבי מעוז: יהדות התורה הגישה את זה בתחכום רב ובמשמעות הרחבה של המילה טרפה.

אבי מעוז: אני חושב שזה קולע בול למצבה של הממשלה הזאת.

אבי מעוז: דבר שני – ותכף אני אתייחס למילה "אדוני", כמו שהבטחתי.

אבי מעוז: דבר שני, אני רוצה להראות את הא-סימטריה שיש פה.

אבי מעוז: כאשר יושב-ראש הכנסת סירב, כמקובל, לבטא את נושא האי-אמון, הוא לא אמר את המילים "ממשלת טרפה".

אבי מעוז: אני לימדתי עליו סנגוריה, וחשבתי שזה בגלל שהוא הזדעזע מהמילה "טרפה", שהיא ההפך מכשר.

אבי מעוז: במקרה הזה לא קרה כלום.

אבי מעוז: אף אחד לא הוציא אותו מהאולם.

אבי מעוז: לאף אחד לא הפריע.

אבי מעוז: לעומת זאת, כשחבר הכנסת בן גביר סירב לומר – לפי טענת סגן היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי, מקובל לפתוח במילים "אדוני היושב-ראש".

אבי מעוז: אז הוציאו אותו – בהשתלשלות, אומנם לאחר מכן, אבל הוציאו אותו מהמליאה.

אבי מעוז: יש פה א-סימטריה, ואני חושב שזה לא הוגן.

אבי מעוז: אני רוצה – – –

מנסור עבאס: הוא הוציא אותו אחרי שהעליב אותו בביטוי – – –

אבי מעוז: ככה הוא טען.

אבי מעוז: אני לא נכנס לזה, באמת.

אבי מעוז: אני לא נכנס למה שהיה אחרי זה.

אבי מעוז: אני רק מתייחס לעצם העובדה שחבר כנסת מסרב לומר "אדוני" כמקובל.

אבי מעוז: הוא גם הסביר את זה.

אבי מעוז: למה?

אבי מעוז: המילים שלו – אני לא משתמש במילים כאלה, אבל יש אי-סימטריה בתגובות.

אבי מעוז: עכשיו למילה "אדוני".

אבי מעוז: יש למילה זו שני פירושים בלשוננו.

אבי מעוז: יש פסוקים שבהם יוסף הצדיק נקרא "אדוני הארץ" בפי אחיו.

אבי מעוז: כשאחיו חוזרים ליעקב אביהם, הם אומרים: "דבר האיש אדני הארץ אתנו קשות".

אבי מעוז: הם מתייחסים ליוסף, שהיה אז השליט במצרים.

אבי מעוז: אז האדון, במובן הזה, הוא שליט.

אבי מעוז: אבל יש עוד פירוש למילה "אדון", "אדוני", והוא פנייה נימוסית לגבר.

מנסור עבאס: כן, כך מתייחסים לזה.

אבי מעוז: כן.

אבי מעוז: אז אני רוצה להודיע מכאן, קבל עם ועולם: כאשר אני פותח את נאומיי במילים "אדוני היושב-ראש", ובמיוחד כאשר מי שמנהל את ישיבת המליאה הוא מתומכי אויבינו, כל כוונתי היא לפנייה הנימוסית.

אבי מעוז: חלילה אין בכך שום כוונה שהיא למובן של שליט.

אבי מעוז: כי שליט על הארץ הזאת ועל המדינה הזאת יש רק אחד, עם ישראל.

אבי מעוז: אין לי שום דבר אישי לא כנגד מוחמד, לא כנגד אחמד ולא כנגד מנסור כלשהו.

אבי מעוז: ה<< אחרי_כן >> ם זכאים לזכויות אזרחיות ככל אזרח, בתנאי, כמובן, שהם נאמנים למדינה ולא מהווים בה גיס חמישי.

אבי מעוז: אבל זכויות לאומיות יש ויהיו רק לעם ישראל, שהוא, ורק הוא, הריבון על הארץ הזאת, שניתנה לו מידי בורא עולם יתברך, אדון כל הארץ.

אבי מעוז: עד כאן בנושא הזה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש – – –

מנסור עבאס: גם אנחנו יכולים לפרש "אדוני היושב-ראש" בהקשר שאנחנו נמצאים פה – גם בהקשר של נימוסים, ואני מקבל את זה.

מנסור עבאס: כאשר אני גם אומר לך: אדוני חבר הכנסת אבי – אתה לא האדון שלי, ואני לא האדון שלך.

מנסור עבאס: אבל אפשר גם לייחס ל"אדוני" פירוש של – בהקשר של יו"ר הישיבה בעצם, לא יו"ר הכנסת – יש יו"ר כנסת אחד – מנהל הישיבה.

מנסור עבאס: אז זה תואר.

מנסור עבאס: זה לא שליט.

מנסור עבאס: זה לא ריבון.

מנסור עבאס: כן, גם אפשר לתת את הפירוש הזה.

אבי מעוז: אני מסכים.

אבי מעוז: גם הפירוש הזה מקובל.

אבי מעוז: אבל אדם שמפריע לו, חבר כנסת שמפריע לו, כי הוא חושב שמפרשים את דבריו כשהוא פונה במילה "אדוני" כאילו שהוא אדונו, שליטו, ריבונו – אז הוא לא רוצה לנקוט את המילה הזאת.

אבי מעוז: אז הוא יכול לא לנקוט.

אבי מעוז: הוא יכול להגיד "ברשות היושב-ראש", "ברשות יושב-ראש הישיבה".

אבי מעוז: אבל אני מכאן רוצה לעבור לנושא הבא, וכמו שהבטחתי, מסע.

אבי מעוז: אדוני, צריך סבלנות.

אבי מעוז: האמת היא שזו פעם ראשונה שאני נואם במשך שעה, אבל זה יעבור מהר, נראה לי.

מנסור עבאס: כן, אנחנו – – –

אבי מעוז: אנחנו ננהל דו-שיח.

אבי מעוז: אדוני, האזנתי ברוב קשב לנאומה של חברתי חברת הכנסת מאי גולן.

אבי מעוז: היא הציגה פה את הספרון שכתב, חיקוי – אני, דרך אגב, עמדתי על כך בלילה הקודם.

אבי מעוז: אני הסברתי איך ראש הממשלה מר בנט מחקה את ראש הממשלה הקודם מר בנימין נתניהו, שהוא המקור.

אבי מעוז: כמו שהוא כתב ספר: "הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח", כך גם הוא כתב ספר: "איך לנצח מגפה".

אבי מעוז: אבל אני לא רוצה לדבר על הספר שהוא כתב עכשיו – אני רוצה לדבר על ספר שמהווה, לטעמי, השראה לכל המעשים שעשה במשך הקריירה הציבורית הקצרה שלו ראש הממשלה מר נפתלי בנט.

אבי מעוז: יכול להיות שאני אקרא ואני אצטט קטעים מהספר הזה.

אבי מעוז: המדינאי והפילוסוף הפוליטי האיטלקי ניקולו מקיאוולי כתב לפני 500 שנה את ספרו המפורסם "הנסיך", שנכתב כמקבץ של עצות מועילות לגבי האופן שבו צריך נסיך – כלומר שליט – להשיג את היכולת למשול.

אבי מעוז: כך כותב פרופ' הלי זמורה במבוא להוצאה בעברית, אני מצטט: ניקולו מקיאוולי היה יודע להעריך את האירוניה ההיסטורית הטמונה בכך שהטרגדיה האישית שלו היא שהביאה לתהילת העולם, או לדיראון העולם, שנחל אחרי מותו.

אבי מעוז: בשנת 1494, לפני יותר מ-500 שנה, כאשר היה בן 25, פלש הצבא הצרפתי לאיטליה, כבש אזורים נרחבים בקלות מסחררת והרס את מאזן הכוחות העדין ששרר בחצי האי.

אבי מעוז: בפירנצה, עירו של מקיאוולי, שברה הטלטלה הפוליטית את עוצמתה של המשפחה השלטת, בית מדיצ'י, והביאה להקמת רפובליקה.

אבי מעוז: עד אז שלטה שם המלוכנות.

אבי מעוז: בשנת 1498 נבחר מקיאוולי לשרת את הרפובליקה בתפקיד מזכיר הלשכה השנייה וכמזכיר של מועצת העשרה לענייני חירות ושלום.

אבי מעוז: אולם בשנת 1512 קרס המשטר הרפובליקני, בני מדיצ'י חזרו מן הגלות היישר אל השלטון ומקיאוולי הודח ממשרתו.

אבי מעוז: זמן קצר לאחר הרסטורציה – הרסטורציה זה חזרה של השלטון המלוכני – נחשף קשר להפלתם, ומקיאוולי, שנחשד במעורבות בו, נעצר ונחקר בעינויים.

אבי מעוז: אחרי שלושה שבועות קיבל את חייו במתנה בזכות חנינה כללית שהעניקו אדוני העיר החדשים-ישנים לרגל בחירת אחד מבני המשפחה לאפיפיור.

אבי מעוז: מקיאוולי שוחרר בתנאים מגבילים והשתקע בנחלה קטנה מחוץ לעיר, אבל מנוחה לא מצא.

אבי מעוז: העשייה המדינית הייתה מרכז הווייתו; הדבר שהחשיב יותר מכול.

אבי מעוז: מכל זה הוא הורחק עתה ונגזרה עליו – כך ראה זאת – בטלה מנוונת.

אבי מעוז: לו צלח את המשברים הפוליטיים הללו ללא פגע והמשיך בתפקידיו הציבוריים, ספק גדול אם היו לו לא רק ההזדמנות אלא גם הרצון והריחוק הנפשי הדרושים לכתיבת חיבורים פוליטיים.

אבי מעוז: אך כפי שהתגלגלו העניינים, נכפו עליו זמן פנוי ומרירות יוצרת, והכתיבה סיפקה מוצא לתשוקתו העזה לפוליטיקה.

אבי מעוז: כך החל להיכתב בשנת 1513 הספר המפורסם ביותר והמושמץ ביותר בהיסטוריה של המחשבה המדינית".

אבי מעוז: עד כאן, סוף ציטוט.

אבי מעוז: בספר מקיאוולי מפרט כיצד לדעתו נסיך שאפתן יכול לעלות לשלטון ולהחזיק בו בצורה יציבה, והוא נודע בכך שהוא מעודד את הנסיך לנקוט גם דרכים ומעשים לא מוסריים כדי להשיג מטרה זו.

אבי מעוז: בעקבות פרסום הספר נוסד המושג "מקיאווליזם" כמבטא – מה המושג הזה מבטא?

אבי מעוז: חוסר מצפון, מניפולטיביות, רמאות, ערמומיות בפוליטיקה וביחסי אנוש בכלל.

אבי מעוז: עד כאן ההקדמה לספר.

אבי מעוז: עכשיו בואו נראה איך ראש הממשלה מר נפתלי בנט בתקופתו בחיים הציבוריים – תקופתו הקצרה.

אבי מעוז: נראה כי נפתלי בנט לקח על עצמו, מתחילת דרכו הפוליטית, לממש כמה וכמה מעצותיו של מקיאוולי, היות שגם אצלו המניע המוביל המרכזי, ואולי אף הבלעדי, היה והינו המשילות, השלטון, והתפקיד שאליו הוא כה נכסף והשתוקק – ראשות הממשלה.

אבי מעוז: אני רוצה להציג כאן, מעל במה זו, כמה ציטוטים מהספר "הנסיך", ולהראות כיצד בנט מימש אותם בדרכו הפוליטית.

אבי מעוז: אני מצטט מעמ' 16–17 של הספר: כשנכנס פולש זר רב כוח לתוך ארץ מסוימת, תומכים בו מייד כל בעלי השררה הקטנים שבמקום, מתוך צרות עין כלפי האדם ששלט בהם עד כה; כך שבלי כל עמל מצליח הכובש לרכוש את אהדתם של בעלי השררה הקטנים הללו, כי מייד כולם מצטרפים, כגוש אחד, אל המדינה המספחת.

אבי מעוז: הכובש חייב לדאוג רק שהם לא יקנו לעצמם כוח וסמכות יתר על המידה – ובקלות הוא יכול, בכוחותיו שלו ובאהדתם של אלה, להשפיל את בעלי העוצמה ולהיוותר הוא, ורק הוא, פוסק וקובע בכל באותה ארץ.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, אחרי שמר בנט הקים את מפלגת הישראלים – כן, הוא בהתחלה הקים את מפלגת הישראלים, אבל הוא ראה שאין לו סיכוי להצליח להתקדם איתה בפוליטיקה – הוא החליט שעדיף לו להשתלט על גוף קיים.

אבי מעוז: היעד שנבחר – מפלגתה של הציונות הדתית, הבית היהודי, לפני קרוב לעשר שנים.

אבי מעוז: לצורך כך כבש בנט בקסמו ובשפתיו החלקות את הציבור הדתי-לאומי, את רבניו ואת אנשי המפלגה.

אבי מעוז: הוא פרט על הנימים של הציבור, שעבר טראומה קשה בחורבן גוש קטיף – רק היום סיימנו את יום עקירת גוש קטיף.

אבי מעוז: ניצל את הטרוניות שקיימות תמיד כנגד ההנהגה הקיימת – ההנהגה הקיימת של הבית היהודי – תוך שהוא לא בוחל אפילו בשימוש בחוקר פרטי כדי להכפיש את מי שיתמודד נגדו.

אבי מעוז: מייד לאחר הצלחת ההשתלטות ושינוי הדנ"א של המפלגה, הוא דאג לשנות את מה שצריך כדי ליצור מצב שבו הכוח והסמכויות יעברו עד כמה שניתן אליו, אליו ורק אליו, כדי לנטרל מראש כל אפשרות של ערעור על מעמדו.

אבי מעוז: אין ספק, לי אין ספק, שהוא עשה את זה בהשראת מקיאוולי.

אבי מעוז: ציטוט נוסף, מס' 2, בעמ' 27: אין שום דרך בטוחה אחרת לשלוט בערים כבושות אלא להחריב אותן – כך כותב מקיאוולי – ומי שייעשה שליט בעיר הרגילה לחיי דרור ואינו מחריב אותה, עליו לצפות שהעיר היא שתחריב אותו.

אבי מעוז: כי תמיד תימצא סיבה למרד בשם החירות ובשם החוק הישן, אשר גם במרוצת הדורות, גם אחרי רוב טובות שתתקבלנה, אינם נשכחים מלב.

אבי מעוז: יעשה הכובש החדש כל שיעשה, יסדיר כל שיסדיר, אם לא יחדיר פירוד בין אוכלוסי המקום ויפזר אותם, הם לא ישכחו את שמם ואת חוקיהם.

אבי מעוז: ומה עשה מר בנט בהשראת אותה פסקה שקראתי?

אבי מעוז: הדבר היסודי שעשה מר בנט למפלגת הבית היהודי זה להחריב את האידיאל של תנועת המזרחי, שהיה לזרוק נשמה בגוף הציוני, זה היה האידיאל.

אבי מעוז: האידיאל שלנו היה לשמור על הזהות היהודית של המדינה, לזרוק נשמה בגוף של המדינה.

אבי מעוז: לפני כן, לפני קום המדינה – בגוף הציוני, בתנועה הציונית, ולאחר קום המדינה – לזרוק נשמה במדינת ישראל.

אבי מעוז: את האידיאל העליון הזה הוא החליף בהמצאה חדשה.

אבי מעוז: מה?

אבי מעוז: מה האידיאל?

אבי מעוז: לשים ידיים על ההגה של המדינה.

אבי מעוז: אידיאל – לתפוס את ההנהגה.

אבי מעוז: שחס וחלילה לא נעסוק בענייני הרוח של המדינה, מה שהוא קרה בזלזול: שלא נהיה משגיחי הכשרות, שלא נהיה מש"קי הדת של המדינה.

אבי מעוז: נמאס לנו להיות מש"קי הדת של המדינה, אלא העיקר שנגיע – כלומר שהוא יגיע – להנהגה.

אבי מעוז: עם הזמן, אחרי שהחריב את האידיאל ואת המטרות; לאחר שהבין כי מיצה את כל מה שהיה יכול ממפלגת הבית היהודי, ולא רק שלא זינק לכמות המנדטים שאליה שאף אלא אף ירד בבחירות לכנסת העשרים מ-12 לשמונה מנדטים, ואולי גם לאור החשש שעם התפוגגות הקסם כבר יעלו סימני שאלה על מנהיגותו, הוא החליט לעבור לשלב הבא.

אבי מעוז: הוא זנח במפתיע את המפלגה תוך שהוא מותיר אותה בחובותיה ובגירעונה העצום.

אבי מעוז: הוא אומנם אמר שהוא פונה לקהלים חדשים ולא יפנה לקהל הבוחרים של הבית היהודי, אבל גם ההתחייבות הזאת, כמו רבות אחרות, התפוגגה ונעלמה.

אבי מעוז: אבל כל זה לא עזר לו, ובבחירות לכנסת העשרים-ואחת הוא כשל בצורה מחפירה ולא עבר את אחוז החסימה, תוך שהוא גורם נזק נוראי לימין באיבוד המנדטים שהיו כה קריטיים, מה שהכניס את המדינה לסחרור הפוליטי.

אבי מעוז: כותב מקיאוולי – ואני לוקח קטע מס' 3, בעמ' 44 ו-45: המגיע לנסיכות בעזרת האצילים, קשה לו יותר להחזיק מעמד מאשר למי שהועלה לדרג זה בתמיכת העם.

אבי מעוז: כי הראשון, מי שעלה בתמיכת האצילים, מוצא את עצמו מוקף רבים הנראים לו שווי ערך לו ועל כן אין הוא יכול למשול בהם ולהפעיל אותם כראות עיניו.

אבי מעוז: יתר על כן, את תביעותיהם הגדולות של האצילים אי-אפשר להשביע בהגינות ובלא לפגוע באחרים.

אבי מעוז: עד כאן ציטוט.

אבי מעוז: בנט, מר בנט, ניסה לפעול במקביל.

אבי מעוז: תוך שהוא פונה אל פשוטי העם, לציבור הדתי והימני – הוא ממתג את עצמו כמנהיג דתי ולאומי, מה שהתברר לבסוף כמי שהוא לא זה ולא זה – הוא גם דאג כל הזמן לנסות לקנות את אהדת מעמד האצילים.

אבי מעוז: מי אלו האצילים באקטואליה?

אבי מעוז: כלומר, האליטות של השמאל, אלו שמסתכלות על עצמן כישראל הראשונה.

אבי מעוז: כך כשהוא פנה מאחורי הגב של החברים שלו במועצת יש"ע, בעודו משמש כמנכ"ל מועצת יש"ע, והלך להתחנף למנהיגי המחאה החברתית ברוטשילד, למרות שידע שהיא מתודלקת מבחינה כספית על ידי קרנות השמאל הקיצוני; כך כשתמך בסגירת העיתון ישראל היום, מכיוון שהוא הפריע לתפוצה ולרייטינג של העיתון של מר נוני מוזס והצליח להציב קצת אלטרנטיבה בעולם התקשורת, שהשמאל התרגל שהוא שולט בו; כך כשבתקופתו כשר לענייני התפוצות הוא הקצה עשרות מיליוני שקלים לארגונים הרפורמיים והקונסרבטיביים; כך כשבתקופתו כשר החינוך ארגוני הלהט"ב זכו לפריחה בפעילותם במערכת החינוך כפי שלא זכו קודם לכן, כולל בתוך החינוך הממלכתי-דתי, וכך כשהקפיד לאורך השנים למצב עצמו כאלטרנטיבה דמיונית לראש הממשלה דאז נתניהו, ובכך זכה לליטופים רבים מהשמאל.

אבי מעוז: וכמובן בחודשים האחרונים, כשמימש את התאווה הענקית של השמאל הפרוגרסיבי להדיח את נתניהו ואת הימין מהשלטון.

אבי מעוז: אני עובר לעוד ציטוט, מס' 4.

אבי מעוז: בעמ' 91 כותב מקיאוולי: אין ספק שנסיכים נעשים דגולים ובעלי עוצמה כשהם גוברים על קשיים ועל התנגדות.

אבי מעוז: על כן יש רבים הסבורים שנסיך נבון, כשניתנת לו הזדמנות, חייב להתסיס בתחבולות איבה כלשהי נגדו, כך שהצלחתו לגבור על אותה איבה תוסיף לגדולתו.

אבי מעוז: כלומר, הוא צריך, אדוני – גם אדוני יכול לקחת את זה כאיזושהי עצה טובה – להתסיס מתוך המפלגה איזושהי התנגדות לאיזשהו מהלך ואז אדוני מתגבר על ההתנגדות הזאת.

אבי מעוז: אוה, מה שנקרא בשפת העם, אדוני יצא גדול.

אבי מעוז: מסתבר – אני חוזר למר בנט – שלצורך הכשרת דעת הקהל, כדי שיצליח לבלוע את עוצמת השחיתות של הקמת הממשלה, אפשר וכשר גם לעשות מניפולציות כאילו יש מתנגדים למהלכים, כאילו יש כאבי בטן והתחבטויות מיוסרות, כאילו באמת קשה לתמוך במהלך, עד שמגיעים להופעה של זמרים ומשתכנעים שנכון לתמוך.

אבי מעוז: אין ספק שגם המהלך הזה, שהיה מתואם לגמרי, שלכל חברי ימינה פתאום היו להם כאבי בטן ולא מווירוס, היה מתואם עם המנהיג.

אבי מעוז: אני מביא דוגמה מס' 5.

אבי מעוז: אני מצטט מעמ' 96: על הנסיך להימנע תמיד מלהתחבר עם החזק ממנו, להילחם יחד איתו נגד האחרים, אלא אם ההכרח לוחץ עליו מאוד, כפי שכבר אמרנו קודם.

אבי מעוז: כי אם תנצחו, אתה נשאר שבוי בידו של הפרטנר שלך, והנסיכים חייבים להימנע ככל האפשר מלהיות תלויים באחרים.

אבי מעוז: מר נפתלי בנט זיהה כבר מזמן מי המנטור שלו, מיהו דמות החיקוי, כמו מי הוא רוצה להיות – כמובן, בנימין נתניהו, המנהיג המוצלח, הכריזמטי, היוזם, המדינאי, הכלכלן, הדובר אנגלית רהוטה.

אבי מעוז: הוא התחיל את דרכו אצל נתניהו בלשכה, אבל מהר מאוד זיהה נתניהו מה המגמות האמיתיות שלו.

אבי מעוז: מאז הקפיד מר בנט לבדל את עצמו מנתניהו, חוץ מהפעמים שההכרח לחץ עליו מאוד.

אבי מעוז: הוא ידע והבין שלהתנהל בצילו של מנהיג כה דגול כמו נתניהו ישאיר אותו שבוי ותלוי בצילו באופן שלא יאפשר לו לפרוץ ולממש את חלומותיו ושאיפותיו האישיות.

אבי מעוז: לסיום, אדוני היושב-ראש, יש לי פה ציטוט טיפה ארוך – – –

מנסור עבאס: לסיום הפרק הזה, לא – – –

אבי מעוז: לסיום הפרק הזה, בטח, הפרק הזה במסע שלנו.

אבי מעוז: אבל זה עדין לא בסיום, יש לי פה עוד שלושה עמודים.

אבי מעוז: אבל לסיום אני רוצה לצטט מתוך הפרק המפורסם ביותר בספר "הנסיך" של מקיאוולי, הפרק שעוסק בשמירת אמונים, ואשר נדמה, כך נדמה לי, שמקיאוולי כתב אותו בהקדשה מיוחדת למר נפתלי בנט.

מנסור עבאס: עד כדי כך?

אבי מעוז: עד כדי כך.

אבי מעוז: ואני מצטט: כמה ראוי לשבח הוא נסיך שישמור אמונים ושינהג ביושר ולא בערמומיות – זה מובן לכול.

אבי מעוז: אך הניסיון בימינו מראה שדווקא נסיכים שלא הקפידו הרבה בשמירת אמונים ושידעו לבלבל את מוחותיהם של בני האדם בערמומיות, דווקא הם עשו מעשים כבירים ובסופו של דבר גברו על מי שהתבססו על היושר.

אבי מעוז: שליט נבון אינו יכול, גם אינו צריך לשמור אמונים אם שמירה זו נגד טובתו הוא, ואם כבר בטלו הסיבות שגרמו לו להבטיח אמונים.

אבי מעוז: לנסיך לעולם לא תחסרנה סיבות כשרות לתרץ הפרת אמונים זו.

אבי מעוז: כידוע, אדוני, אני האשמתי את מר בנט על הממשלה הזאת בשוחד והפרת אמונים; אנחנו מדברים כרגע על הפרת אמונים.

אבי מעוז: אולם צריך לדעת כיצד להסוות היטב תכונה זו ולדעת להתחפש ולהתנכר היטב – להתנכר במובן של להיות נוכרי לעצמך – ובני האדם כה תמימים הם וכה נשמעים הם לצו השעה, שהרמאי ימצא תמיד מי שיניח לו לרמות אותו.

אבי מעוז: ובכן, לא הכרח הוא שיהיה הנסיך מבורך בכל התכונות הטובות שצוינו לעיל אולם הכרחי בהחלט שייראה כמי שניחן בכל התכונות האלה.

אבי מעוז: הוא רק צריך להיראות כמי שניחן בתכונות האלה.

אבי מעוז: יתר על כן, אעז ואומר – אומר מקיאוולי – שאם תהיינה בו כל התכונות האלה ואם יפעל תמיד בהתאם להן, הרי הן מזיקות לו, אולם אם נראה האדם בעיני כול כניחן בהן, הרי שהן מועילות.

אבי מעוז: לכן, טוב להיחשב רחמן, נאמן, אנושי – מציל תוכי – ישר, ירא שמיים – הולך עם כיפה – ואף להיות באמת כזה.

אבי מעוז: אולם עליך להיות מוכן בנפשך לשעה שאם תוצרך להיות לא כך, תוכל ותדע להשתנות ולנהוג על פי התכונות ההפוכות.

אבי מעוז: אני ממשיך את הציטוט: וזאת יש להבין שנסיך, ובעיקר נסיך חדש, לא יכול להקפיד על שמירת כל אותם הכללים שעל פיהם נחשבים בני אדם לטובים כי כדי לשמור על השלטון הוא נצרך לעיתים קרובות – אומר מקיאוולי – לפעול נגד האמונים, נגד אהבת אדם ונגד יראת שמיים.

אבי מעוז: אדוני, הוא לא כתב את זה בהקדשה למר נפתלי בנט?

אבי מעוז: על כן – אני ממשיך לצטט – על כן צריך שיהיה מוכן בנפשו להסתגל לכל מצב לפי שהרוח הנושבת ותהפוכות המזל יצוו עליו.

אבי מעוז: וכפי שכבר אמרתי קודם – צריך שלא ייטוש את דרך הטוב כל עוד יוכל לעשות זאת, אולם צריך שידע גם ללכת בדרך הרשע אם יהיה מוכרח.

אבי מעוז: הנסיך חייב אפוא לדאוג היטב היטב שלעולם לא ייפלט משפתיו דבר שלא יהיה מלא וגדוש בחמש התכונות שציינתי לעיל, ובעיני כל מי שיראה וישמע אותו, ייראה הנסיך כולו רחמים, כולו נאמנות, כולו יושר.

אבי מעוז: ולשום דבר אין האדם נצרך יותר מאשר לדבר זה – להיחשב גדוש מידה אחרונה זו, ומהי?

אבי מעוז: יראת שמיים.

אבי מעוז: שייראה ירא שמיים.

אבי מעוז: כך כותב מקיאוולי.

אבי מעוז: הרי בני האדם שופטים בדרך כלל לפי מראה העיניים יותר מאשר לפי מגע הידיים כי הלוא כל אחד יכול לראות אך לחוש יכולים רק מעטים.

אבי מעוז: כל אדם רואה מה שאתה מתראה כלפי חוץ, ורק מעטים חשים מה שאתה באמת, ואותם מעטים אינם מעיזים להתנגד לדעת הרבים, שסמכותיות הממלכה מגינה עליהם.

אבי מעוז: יעשה הנסיך – אני מתקרב לסיום הציטוט – יעשה הנסיך לקיומה ולשגשוגה של הממלכה.

אבי מעוז: האמצעים שבהם ישתמש תמיד ייחשבו מכובדים, וכל אדם ישבח אותם כי בני האדם הפשוטים נתפסים רק למראה החיצון ולתוצאה הסופית של הפעולה, ובעולמנו הזה אין אלא אנשי עם פשוטים.

אבי מעוז: עד כאן ציטוט מעמ' 75 עד 77 בספר "הנסיך" של מקיאוולי.

אבי מעוז: אני רוצה לסכם – – –

מנסור עבאס: לפני שאתה מסכם – – –

אבי מעוז: לא, לסכם את הפרק הזה של "הנסיך".

מנסור עבאס: אה, אתה עובר לעוד פרק ב"הנסיך"?

אבי מעוז: לא, אבל אני רוצה את הפרק הזה – כן, בבקשה, אדוני.

מנסור עבאס: אדוני חבר הכנסת אבי מעוז, אני מודה שעשית ניתוח מעמיק ומקיף, ועשית יישום על הנסיך שהוא ראש הממשלה נפתלי בנט.

מנסור עבאס: השאלה שלי היא האם אתה מסוגל לעשות היום את היישום הזה ואת הניתוח המעמיק והמקיף על נסיכים אחרים שנמצאים היום בכנסת, ושהיו ראשי ממשלה?

מנסור עבאס: שאלה שנייה – האם יש "נסיך", במירכאות, שאי-אפשר ליישם את הניתוח המעמיק והמקיף הזה של הספר "הנסיך" עליו?

אבי מעוז: שאלה מצוינת, אדוני, ואדוני מכוון למה שאני כבר דיברתי עליו אתמול בלילה, בערב, אני כבר לא זוכר מתי, באחד הנאומים שלי – מה ההבדל בין המקור לבין החיקוי.

אבי מעוז: ואני אשיב לאדוני, אבל לפני כן אני רוצה לסיים את הניתוח על מר בנט, ולאחר מכן, מכיוון שאדוני שאל אותי על ראשי ממשלה אחרים שנמצאים היום בכנסת – יש רק אחד כזה.

מנסור עבאס: או אפילו אנחנו נרחיב על זה, אתה יודע.

מנסור עבאס: אני לא יודע אם אני – – –

אבי מעוז: ואני נותן כבוד לאדוני, אני לא קורא לאדוני ראש הממשלה בפועל כמו שנוהג חברי חבר הכנסת אמסלם.

מנסור עבאס: אני מאוד מודה לך.

אבי מעוז: אבל אני אעשה ניתוח תכף, אני אעשה ניתוח לגבי מר נתניהו ואני אגיד את ההבדל.

אבי מעוז: אבל עכשיו אני רוצה לגמור את הניתוח שלי על "הנסיך", ראש הממשלה הנוכחי מר נפתלי בנט.

אבי מעוז: בתולדות הפוליטיקה הישראלית כבר היו רבים שלא עמדו בדיבורם, וידועות האמרות מהסוג של הבטחתי אבל לא הבטחתי לקיים ודומותיהן.

אבי מעוז: אבל נראה שמר נפתלי בנט הביא את רמת האמינות של פוליטיקאי בישראל לשפל שלא היה כמותו: המוכנות לנהוג בערמומיות; הניצול של התמימות של הציבור הדתי-לאומי ורבניו; המשחק וההתחפשות לאדם ישר, נאמן וירא שמיים, שעמדת הרבנים ודעת תורה חשובים בעיניו; ההסתגלות לכל מצב והזרימה עם הרוח הנושבת והפופוליסטית; ועל הכול – ההונאה, הרמאות והפרת האמונים שהתרחשו במהלך מערכת הבחירות האחרונה וגנבת השלטון שהתרחשה בעקבותיה.

אבי מעוז: << אחרי_כן >> אדוני, עד כאן הניתוח על ראש הממשלה מר נפתלי בנט, בהשראת הספר של מקיאוולי.

אבי מעוז: ועכשיו לשאלתך, אדוני.

אבי מעוז: מר נתניהו, אני קודם כול רוצה לומר שברוך השם – ואני לא אומר מצד שום שמץ של גאווה – ברוך השם, ואני מודה לקדוש ברוך הוא על כך, לא נפלתי ולו פעם אחת בפח של מר נפתלי בנט.

אבי מעוז: לא הצבעתי לו, למרות שהוא כבש את המפלגה שלי.

אבי מעוז: הוא כבש את הבית היהודי.

אבי מעוז: למרות שאני בא מתנועת הציונות הדתית.

אבי מעוז: אני בא מהבית הזה; אני בא מהמפלגה הזאת.

אבי מעוז: לא הצבעתי בשבילו ולו פעם אחת; אפילו לא פעם אחת.

אבי מעוז: אפילו לא פעם אחת האמנתי למה שהוא אומר.

אבי מעוז: ואני לא אומר את זה בתור חוכמה שבדיעבד, אני אומר את זה כי זאת המציאות, ברוך השם.

אבי מעוז: ועכשיו לגבי מר נתניהו.

אבי מעוז: הבדל תהומי.

מנסור עבאס: אוקיי, אתה לקחת את הדברים נכון, הבנת שאני כנראה מתכוון למר נתניהו, אבל אני יכול לדבר על כל מנהיג אחר של מפלגה או ראש ממשלה בעולם הזה.

אבי מעוז: מר נתניהו לא עשה את הדברים שמוזכרים פה.

אבי מעוז: אפילו אם יש דמיון מסוים, הוא לא עשה את זה לפני שהוא נהיה ראש ממשלה.

אבי מעוז: הוא לא עשה את זה.

אבי מעוז: הוא הגיע לארץ – חזר מהשליחות שלו בתור שגריר ישראל באו"ם – התמודד בבחירות לליכוד, נכנס לליכוד, התמודד בבחירות, לאחר ששמיר הפסיד בבחירות 1992, נתניהו נבחר להיות מנהיג הליכוד, ונתניהו – – –

מנסור עבאס: אבל – – –

אבי מעוז: שנייה, שנייה.

אבי מעוז: ונתניהו בשנת 1996, כשנהיה ראש ממשלה בפעם ראשונה, זכה לאמון העם.

אבי מעוז: הוא התמודד מול שמעון פרס, זיכרונו לברכה, בהתמודדות ישירה, בבחירות ישירות, וגבר על שמעון פרס.

אבי מעוז: הוא זכה וקיבל את אמון העם.

אבי מעוז: מר נפתלי בנט לא זכה לאמון העם; הוא זכה לאי-אמון העם.

אבי מעוז: הוא קיבל אי-אמון מהעם, כי הוא הציג את המועמדות שלו עם המפלגה שלו בבחירות האחרונות.

אבי מעוז: הוא הציג אותן כמועמדות לראשות ממשלה.

אבי מעוז: הוא גם אמר שהוא ימליץ רק על עצמו לראשות הממשלה, והוא אפילו אמר לפני הבחירות שהוא מבין שעם עשרה מנדטים בלבד הוא לא יכול לדרוש רוטציה.

אבי מעוז: כלומר, כדי להגיע לכס ראש הממשלה הוא השתמש בכל התחבולות שמקיאבלי הורה לו את הדרך אליהן.

מנסור עבאס: אבל יבוא אחד מימינה, למשל – – –

אבי מעוז: אני מקווה, אדוני, שאתה סוגר את השעון בכל פעם שאנחנו מדברים ככה.

מנסור עבאס: נראה.

אבי מעוז: תיתן לי יותר, בסדר.

מנסור עבאס: הכוונה שלי, מה שאני מנסה להגיד זה שיבוא אחד מימינה, או אחד שככה רוצה להתפלמס, ויגיד לך: גם הוא, הוא לא כבש את הבית היהודי, הוא התמודד בפריימריז של הבית היהודי וניצח מנהיגים היסטוריים של הבית היהודי.

מנסור עבאס: אז הוא לא עלה למצודה של הבית היהודי וכבש אותה – – –

אבי מעוז: אני לא דיברתי על הבית היהודי – שהוא כבש אותה, שהוא עשה תחבולות בשביל לכבוש את הבית היהודי.

אבי מעוז: אני אמרתי שהוא, אז, השתלט על הבית היהודי אחרי שהוא נכשל עם מפלגת הישראלים וראה שהוא לא יוכל להגיע.

אבי מעוז: ואז הוא החריב את הבית היהודי.

אבי מעוז: תראה איפה הבית היהודי נמצא היום, הוא לא נמצא פה היום ולא מיוצג.

אבי מעוז: וזה הכול חורבן שלו.

אבי מעוז: אבל, אדוני, ברשותך אני רק אברך ואני אשתה טיפה, כי גרוני ניחר.

מנסור עבאס: כן, כמובן, רציתי להזכיר לך לשתות מים.

אבי מעוז: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

אבי מעוז: טוב, זה ויכוח שאנחנו אולי עוד ננהל אותו, ואני מוכן לנהל אותו גם לא מעל הבמה הזאת.

אבי מעוז: אבל את הפרק הזה של המסע המשותף שלנו, שכבר לא נשאר הרבה ממנו – וואו.

מנסור עבאס: יש עוד זמן.

אבי מעוז: אדוני, אני רוצה לדבר על השותף של מר בנט, השר מתן כהנא, שאני הגדרתי שהוא עולה עם D-9 על הזהות היהודית של המדינה, על הרבנות הראשית.

אבי מעוז: אבל לפני כן, השר מתן כהנא עלה לדוכן הזה אתמול בהשיבו לאי-אמון על ממשלת הטרפה של יהדות התורה וש"ס’ ודיבר על מה שהיה בכותל המערבי בליל תשעה באב, והגדיר את זה כשנאת חינם, שבגינה חרב בית המקדש.

אבי מעוז: אז ידוע מאמר חז"ל ש"לא חרבה ירושלים, אלא בשביל שנאת חינם שהייתה בה".

אבי מעוז: זה ידוע.

אבי מעוז: וכשאנשים מזכירים את שנאת החינם הם מייד מזכירים את שורפי האסמים.

אבי מעוז: בדרך כלל זה משמש תירוץ להשתיק ביקורת ולסתום פיות.

אבי מעוז: אני רוצה לומר שמעבר לכך שהדוגמה היותר-מוחשית לשנאת חינם בדורנו היא השנאה הפתולוגית של השמאל לבנימין נתניהו, בתור הסמל והמנהיג של רוב הציבור בישראל בעל התפיסה היהודית-לאומית.

אבי מעוז: השנאה הזאת היא זאת שהיוותה את הדבק של הקמת הממשלה.

אבי מעוז: אבל מעבר לכך, אני רוצה לומר שאני דווקא – – –

מנסור עבאס: אין שנאה גם מהצד השני?

אבי מעוז: לא.

אבי מעוז: זה בדיוק מה שאני רוצה לומר לך, אדוני.

אבי מעוז: אני רוצה לומר – תכף אני אתייחס לסיבה נוספת שחרבה ירושלים בגללה, שממנה אני מאוד מודאג.

אבי מעוז: אני מהסיבה של שנאת חינם אינני מודאג, אדוני.

אבי מעוז: אין בנו שנאה.

אבי מעוז: בי – אני יכול להעיד על עצמי – אין שום שנאה.

אבי מעוז: אני אוהב.

אבי מעוז: אוהב כל אדם.

אבי מעוז: "חביב אדם שנברא בצלם", כל אדם נברא בצלם אלוקים, וחביבים ישראל שנבראו בצלם.

אבי מעוז: וחיבה יתרה נודעת להם, לישראל, שנקראו בנים למקום.

אבי מעוז: אני אוהב כל אחד ואחד מישראל, כמו שאני מכבד ואוהב כל אדם.

אבי מעוז: ואני אוהב כל אחד ואחד מישראל כי אני מתסכל אל המקור הפנימי שלו, אל הקודש שבו.

אבי מעוז: ואל הקודש שבו אני מתמלא אהבה, כי הקודש הזה – זה הקודש שנמצא בי.

אבי מעוז: "קֹדש ישראל לה' ראשית תבואתֹה", כך נאמר על עם ישראל.

אבי מעוז: ובהקשר הזה אני לא מודאג.

אבי מעוז: אין בי שנאה, אין בי שנאה.

אבי מעוז: השנאה היא רק בצד השני.

אבי מעוז: אני לא שונא להט"בים, אני אוהב אותם אהבת נפש.

אבי מעוז: אני מצר על כך שהם מתנהגים שלא כמצופה.

אבי מעוז: לא שונא אותם.

אבי מעוז: אמרו עליי – אוהו מה אמרו עליי, אדוני.

אבי מעוז: אדוני לא זכה לכל הכינויים שאני זכיתי, כי לאדוני מתייחסים – אני לא יודע מה – בכבוד.

מנסור עבאס: גם אני בשנה האחרונה זכיתי לכינויים קשים.

אבי מעוז: אבל אני לא שונא אף אחד.

אבי מעוז: לא שונא נשים.

אבי מעוז: אני אוהב.

אבי מעוז: אני אוהב כל יהודי בישראל.

אבי מעוז: כי כל יהודי בישראל נקרא בן למקום; הוא אח שלי.

אבי מעוז: יש לנו מלחמת דעות קשה; יש לנו מלחמת אחים של דעות, אבל הכול מתוך אהבה.

אבי מעוז: כי זו מלחמת אחים.

אבי מעוז: אני אוהב את אחיי.

אבי מעוז: אוהב אותם.

אבי מעוז: אבל יש סיבה אחרת שחז"ל אומרים שחרבה ירושלים בגללה: "לא חרבה ירושלים אלא בשביל שהושוו בה קטן וגדול".

אבי מעוז: ההשוואה.

אבי מעוז: אדוני נזכר בטח במילת הקסם "שוויון".

אבי מעוז: השוויון גובר על הכול.

אבי מעוז: לא ולא.

אבי מעוז: טשטוש – השוויון הזה הוא טשטוש.

אבי מעוז: לא לעשות את ההבחנה בין קודש לחול; לא לעשות את ההבחנה בין ישראל לעמים – נכון, כולנו נבראנו בצלם, אבל יש הבחנה; לא לעשות את ההבחנה בין איש ואישה; לא לעשות את ההבחנה בין קטן וגדול; לא לעשות את ההבחנה בין עם הארץ לתלמיד חכם עצום.

אבי מעוז: הטשטוש הזה הוא הדבר שממנו אני מאוד מאוד פוחד.

אבי מעוז: זה תוצאה של הפוסט-מודרנה, שהיא מטשטשת את כל הזהויות, היא מוחקת את כל הזהויות.

אבי מעוז: הכול שווה.

אבי מעוז: מתן כהנא, אני משוכנע שהוא לא חושב על עצמו שהוא תלמיד חכם.

אבי מעוז: לבוא ולהגיד שרב – מצא רב, שניים, שלושה; כל המהפכות וכל ה-D-9 שהוא מעלה פה על הזהות היהודית של המדינה, הטשטוש הזה הוא חמור ביותר.

מנסור עבאס: אפשר לוודא אם הבנתי נכון?

מנסור עבאס: הסיבה השנייה לחורבן זה שלא הבדילו בין קטן לגדול או שבגלל שהפלו בין קטן לגדול?

אבי מעוז: לא, לא, שהשוו בה, השוו בה.

אבי מעוז: עשו שוויון בין קטן לגדול.

אבי מעוז: לא עשו את ההבדלה.

אבי מעוז: לא עשו את ההבדלה בין קודש לחול.

אבי מעוז: לא עשו את ההבדלה בין ישראל לעמים.

אבי מעוז: לא עשו את ההבדלה בין קטן וגדול.

מנסור עבאס: אבל מה הכוונה של קטן וגדול בהקשר היהודי?

אבי מעוז: בהקשר היהודי, קטן לא יכול לפסוק הלכות; עם הארץ לא יכול לפסוק הלכות; רק תלמיד חכם יכול לפסוק הלכות.

אבי מעוז: רק גדול גדול בתורה יכול לפסוק הלכות.

אבי מעוז: לא השר מתן כהנא, וגם לא אני.

אבי מעוז: תלמידי חכמים גדולים, ויש לנו רבנות ראשית, הם אלו שיפסקו לנו את הלכות הציבור בעם ישראל.

אבי מעוז: אדוני, אני – מתן כהנא בא לפה כדי לעשות מהפכות: מהפכת הכשרות, מהפכת הגיור, מהפכת הכותל, קוראים לזה "מתווה הכותל".

אבי מעוז: אני רוצה להגיד משהו על מתווה הכותל, so called מתווה הכותל.

אבי מעוז: הכותל המערבי, שריד בית מקדשנו.

אבי מעוז: הוא קדוש לכל אורכו.

אבי מעוז: יש בו קדושה לכל אורכו של הכותל.

אבי מעוז: אם אינני טועה הוא קרוב ל-500 מטר.

אבי מעוז: נשאר שריד מבית חיינו.

אבי מעוז: קדושה, אדוני, לא ניתנת להיחלק.

אבי מעוז: הפוך, הקדושה היא מקור האחדות.

אבי מעוז: אין חלוקה באחדות.

אבי מעוז: אי-אפשר לחלק אחדות.

אבי מעוז: אחדות – כשהכול מאוחד.

אבי מעוז: כשאתה מחלק – עשית פירוד.

אבי מעוז: מורנו ורבנו, מורי ורבי, הרב צבי יהודה הכהן קוק זכר צדיק לברכה, אמר שכשהוא מגיע לכותל, הוא מרגיש שתי הרגשות.

אבי מעוז: האחת, הוא מרגיש שהוא נמצא במקווה טהרה.

אבי מעוז: הוא מרגיש שהוא נמצא במקום של טהרה.

אבי מעוז: אין שמה כלום חוץ מטהרה.

אבי מעוז: וזה הכול.

אבי מעוז: זאת הרגשה אחת.

אבי מעוז: כך אני, תלמידו, צריך להרגיש כשאני מגיע לכותל.

אבי מעוז: הלוואי ואזכה להרגיש כך.

אבי מעוז: ההרגשה השנייה שמרגיש – הרגיש – רבנו, הרב צבי יהודה, זכר צדיק לברכה, היא שהוא מתרומם למדרגה כזאת, שהוא צופה מסוף העולם ועד סופו.

אבי מעוז: יכולת צפייה אדירה של המגמות של העולם.

אבי מעוז: לשם מה נברא העולם?

אבי מעוז: לאן העולם הזה הולך?

אבי מעוז: לאן האומה הישראלית צועדת?

אבי מעוז: לעבר הגאולה אנחנו צועדים.

אבי מעוז: הוא צופה מסוף העולם ועד סופו.

אבי מעוז: ועכשיו רוצים לקחת לנו את הכותל המערבי.

אבי מעוז: לקחת את קדושתו של הכותל המערבי ולחלק אותה.

אבי מעוז: לחלק.

אבי מעוז: אדוני, לקראת סוף ימי בית שני הייתה מחלוקת גדולה של תלמידי החכמים הגדולים, של רבותינו, זיכרונם לברכה, עם הצדוקים.

אבי מעוז: ולקראת סוף ימי הבית השני הצדוקים השתלטו על בית המקדש, והם ניהלו את בית המקדש.

אבי מעוז: מעולם לא עלה בדעתו של איש לחלק את המזבח – בואו נחלק את המזבח שבבית המקדש.

אבי מעוז: נחלק.

אבי מעוז: בחלק הצפון-מזרחי, נגיד, יעבדו הצדוקים; בחלק הדרום-מזרחי יעבדו הפרושים; בחלק הדרום-מערבי יעבדו הבייתוסים; ובחלק הצפון-מערבי יעבדו הכלליים, עמך ישראל.

אבי מעוז: לא עלה מעולם בדעתו של איש לחלק.

אבי מעוז: אדוני יודע למה?

אבי מעוז: רבנו הרב צבי יהודה, זכר צדיק לברכה, הגדיר את הכותל המערבי כך: יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם.

אבי מעוז: יש שיר אחרי זה, ובשיר הזה כתבו על המשפט הזה.

אבי מעוז: ושם בשיר גם מתואר: עמד הישיש מול הכותל, הישיש זה רבנו הרב צבי יהודה.

אבי מעוז: אז ראו אותו בכותל, כתבו עליו.

אבי מעוז: כי הכותל המערבי הוא הלב הפועם של עם ישראל.

אבי מעוז: אדוני, לב אפשר לחלק?

אבי מעוז: קדושה אפשר לחלק?

אבי מעוז: מאיפה באה האיוולת הזאת לחלק את קדושת הכותל?

אבי מעוז: מאיפה באה האיוולת הזאת לחלל את קדושת הכותל?

אבי מעוז: אז אותם צעירים וצעירות שהתכנסו ברחבת הכותל הדרומית להתפלל ולקונן את קינות ליל תשעה באב, על חורבן הבית שלנו, ליד שריד בית מקדשנו, ורצו לעשות את זה בטהרה, כאילו הם נמצאים במקווה טהרה, כמו שאמר רבנו, ועשו את זה.

אבי מעוז: אי-אפשר לקרוא לזה שנאת חינם.

אבי מעוז: הם לא עשו את זה בגלל שהם מפחדים, כמו שאמר השר כהנא אתמול, הם לא עשו את זה בגלל שהם שונאים.

אבי מעוז: הפוך.

אבי מעוז: הם עשו את זה כי הם כל כך דבקים בקדושת ירושלים, כל כך דבקים בקדושת הכותל, כל כך מרגישים את הלב הפועם החי של הכותל המערבי, ולא יכולים לשאת את המחשבה הזרה הזאת שאפשר לחלק את קדושת הכותל לחלקים.

אבי מעוז: אני, אדוני – ואני שמח שאתה איתי במסע הזה, אני כבר רואה שאנחנו מתקרבים לסיומו.

אבי מעוז: אני כבר רואה – – –

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: רציתי לברר משהו בקשר לסוגיה הזאת, אבל אני לא מבין בזה ולכן אחר כך, בשיחה פרטית.

אבי מעוז: בשיחה פרטית אני אשמח לענות.

אבי מעוז: אני אשמח לענות על כל השאלות ועל כל הטעון בירור.

אבי מעוז: אני רוצה, אדוני – ואני כבר רואה את מחליפי.

מנסור עבאס: כן, הוא מתכונן.

אבי מעוז: ואני מברך אותו.

מנסור עבאס: עם חליפה והכול.

אבי מעוז: אני מברך אותו.

אבי מעוז: אני רוצה – – –

משה אבוטבול: אפילו מחליף-מחליפך נמצא כאן.

מנסור עבאס: גם, כן.

אבי מעוז: זכינו.

אבי מעוז: אדוני, אני לקחתי, אדוני, את רפורמת הכשרות ששותפו של ראש הממשלה, השר מתן כהנא, המציא.

אבי מעוז: לקחתי את אותם עקרונות וניסיתי לראות אם יש היגיון בדבר הזה, והדבקתי את אותם עקרונות על עוד מערכת: מערכת בתי המשפט שלנו.

אבי מעוז: ואמרתי, בואו נבחן אם זה הגיוני לקחת את אותם עקרונות ולשים אותם על מערכת המשפט.

אבי מעוז: ואני, אדוני רואה, אני עשיתי ממש לפי הטבלה שהוא עשה, ולפי פירוט השיטה.

אבי מעוז: תכף אפרט, כי כולנו מסכימים, מערכת המשפט הנוכחית סובלת מבעיות עומס, אדוני מסכים איתי, עינוי דין, ואף טעויות שיפוט שעולות לעיתים לכדי משפטים חוזרים.

אבי מעוז: כמו כן, המערכת סובלת ממונופול שממנה את עצמו, השופטים ממנים את עצמם.

אבי מעוז: ודבר זה, כל הסיבות האלה גורמות לפגיעה באמון הציבור במערכת המשפט, ומי כמונו יודע כמה מערכת המשפט זקוקה לאמון הציבור.

אבי מעוז: אני חושב שהמהפכה שאני מציע, על בסיס העקרונות של מתן כהנא, תחזק את מערכת המשפט; תשפר את האיכויות; תייצר תחרות ואף תגביר את האמון של הציבור במערכת המשפט, והיא תביא בשורה אדירה לשוחרי הצדק והדמוקרטיה במדינת ישראל.

אבי מעוז: אדוני, בקצרה.

מנסור עבאס: אני חושב שהניתוח שתעשה עכשיו, ראוי שתקדיש לו זמן משמעותי ולא דקות.

אבי מעוז: אין בעיה.

אבי מעוז: אני אתחיל, ואם אני לא אספיק, אז יש אחרי זה עוד נאום, ואחרי זה עוד נאום.

אבי מעוז: אדוני, השבת עוד לא הגיעה, אנחנו עוד לא יוצאים לפגרה.

משה אבוטבול: אבי, כמו הנדסת תודעה – – – יש חלק א' – – –

מנסור עבאס: אני יכול לתת לך, אבל מחליפך ומחליף-מחליפך, ויכול להיות שמחליף-מחליף-מחליפך – בדרך.

אבי מעוז: אדוני, אז תהיה פה בתור יושב-ראש הישיבה?

אבי מעוז: מחליף-מחליף-מחליפי?

מנסור עבאס: אני עד חצות.

מנסור עבאס: יש לי עוד 50 דקות.

אבי מעוז: אז אולי נמשיך עד חצות, יש לי זמן.

מנסור עבאס: אני לא יודע אם המחליף שלי יגיע.

אבי מעוז: אז בוא נהנה ביחד.

מנסור עבאס: בבקשה.

אבי מעוז: העיקרון הראשון: בית המשפט העליון יקבע סטנדרטים לשיפוט הגון, כמו שבמהפכת הכשרות, הרבנות הראשית תקבע את הסטנדרטים.

אבי מעוז: טוב, אבל מי ישפוט בפועל?

אבי מעוז: מי יעשה כשרות בפועל?

אבי מעוז: תאגידים, נכון?

אבי מעוז: העיקרון השני: המפקח על בתי המשפט יגדיר את הסטנדרטים להגינות שיפוטית, והוא גם מאשר את התאגידים.

אבי מעוז: מה עושים התאגידים?

אבי מעוז: אנחנו נפריט את בתי המשפט.

אבי מעוז: מעכשיו לא יהיו בתי משפט, יהיו תאגידי שיפוט עסקיים, או מלכ"רים, שהם אושרו על ידי המפקח, והם יעניקו שירותי שיפוט לאזרח ובקרה על שירותי השיפוט.

אבי מעוז: ככה אנחנו נייצר תחרות.

אבי מעוז: כל אדם יוכל לבחור איפה הוא רוצה להישפט.

אבי מעוז: נגיד, אני גר בירושלים, אני רוצה להישפט בגליל – יאללה, תלך לתאגיד השיפוט שם, הוא כנראה יעשה זירוז של המשפט.

אבי מעוז: תאגידי השיפוט יהיו חייבים לפרסם את נוהלי השפיטה והקריטריונים לצדק שבהם הם עומדים.

אבי מעוז: בראש כל תאגיד, אדוני, יעמוד שופט שהוסמך לשיפוט על ידי הוועדה לבחירת שופטים.

אבי מעוז: התאגיד הוא שיעסיק את השופטים.

אבי מעוז: כל בעל דין יקבע באיזה תאגיד שיפוטי הוא רוצה להישפט.

אבי מעוז: נקודה אחרונה בסעיף 3, ובו אני מסיים – ולא תיפגע עצמאותם של השופטים וחתירתם לאמת.

אבי מעוז: ההמשך יבוא, אדוני.

אבי מעוז: אני מודה לך על ההקשבה.

מנסור עבאס: תודה, תודה, חבר הכנסת אבי מעוז.

מנסור עבאס: היה נעים, ועל אף חילוקי הדעות – נהניתי.

אבי מעוז: טוב, אנחנו בדמוקרטיה.

מנסור עבאס: נקדם בברכה את חבר הכנסת צחי הנגבי.

מנסור עבאס: בבקשה.

מנסור עבאס: אדוני, יש לך רק רבע שעה, אני אומר "רק", כי לחבר הכנסת אבי מעוז הייתה שעה שלמה.

מנסור עבאס: בבקשה.

צחי הנגבי: מסרו לי, אדוני היושב-ראש, שיש לי 20 דקות, אבל לפי מה שאדוני יקבע, כך יהיה.

מנסור עבאס: אנחנו נברר.

צחי הנגבי: אז קודם כול תודה רבה לחבריי בכנסת שהגיעו בהמוניהם לשמוע את הנאום שלי, ובראשם חבר הכנסת משה אבוטבול, ידידי היקר, ראש העיר בית שמש לשעבר, וכמובן אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: פה, מעל הדוכן הזה, לפני קצת יותר מעשר שנים, נדמה לי, עמד חבר כנסת שהיה אז מהבולטים אצלנו בליכוד, ונשא נאום שנקרא בעגה התקשורתית "נאום הסמרטוטים".

צחי הנגבי: אדוני עוד לא זכה להיות איתנו פה בפרלמנט.

מנסור עבאס: לא.

צחי הנגבי: אבל אולי שמעת על זה.

צחי הנגבי: היום הוא מכהן כאחד השרים הבכירים בממשלה.

צחי הנגבי: והוא תקף במילים מאוד נוקבות את מפלגת העבודה על כך שהיא העזה להיות שותפה בממשלה.

צחי הנגבי: ובאמת, הגדיר את חבריה בביטוי הזה – הייתי אומר פחות או יותר פרלמנטרי, לא גס מדי – "סמרטוטים", אבל הוא הסביר ונימק את הסיבה, מדוע הם זוכים בעיניו לתיאור הזה.

צחי הנגבי: ואני באמת תמה איזו הגדרה יאה לחברי הממשלה הנוכחית.

צחי הנגבי: באיזה דימוי הוא היה משווה בדעתו לתאר את פועלם היום, לאחר חמישה שבועות, הייתי אומר חמישה שבועות די מבישים, אדוני היושב-ראש, כמעט בכל סוגיה וסוגיה.

צחי הנגבי: סמרטוטים זו מחמאה, כי בסך הכול הסמרטוט, יש בו איזשהו ערך, יש לו שימוש.

צחי הנגבי: הוא נועד לנקות, לשפר מצב, למחוק כתמים, אולי בסלנג זה הפך להיות מילה שנועדה לפגוע ולהשפיל, אבל כל אחד מאיתנו בביתו, במשרדו, נזקק לעיתים לסמרטוט, כדי שהאינסטינקט הבסיסי שלנו לראות דברים באופן קצת יותר אסתטי, יותר חיובי, שפחות מעיק עלינו – אנחנו לא מנקים עם דש הבגד, אנחנו לוקחים סמרטוט, כך שיש לו איזושהי תרומה.

צחי הנגבי: אני לא רואה שהממשלה הנוכחית, אדוני היושב-ראש, למרות המליצות הגבוהות על ריפוי ושיפור, שינוי – ממשלת השינוי – משכילה לשפר את המצב.

צחי הנגבי: הם, אני לא אומר "אתם"; אדוני עדיין לא חבר בממשלה, אבל אתה חבר בקואליציה, ובעיקר הטענות שלי הן כלפי השרים, וכמובן לראש הממשלה החלופי והרשמי.

צחי הנגבי: בכל אשר תיגע ידם אתה רואה תקלה.

צחי הנגבי: אני מניח שלא בזדון, ולא מתוך רצון רע, אבל הם לא מסוגלים לעשות דברים חיוביים.

צחי הנגבי: אני בטוח שהם באו מתוך איזושהי אנרגיה חיובית עצומה, לשפר מצב שכנגדו הם זעקו.

צחי הנגבי: אפילו בנושא שבאמת לכאורה הייתה אמורה להיות בו כבר התנסות – הקורונה.

צחי הנגבי: ראש הממשלה הוביל לאורך חודשים ארוכים מאבק ציבורי, וסייר ברחבי הארץ, ונועד ונפגש, וכתב ספר, והאמין שכל התרופות והפתרונות בידיו, והגיע לנחלה – לא אל המנוחה, אל הנחלה – ובתוך חמישה שבועות הקערה התהפכה על פיה.

צחי הנגבי: אני לא מאשים, כמובן, שהוא אשם והממשלה אשמה בווריאנט הדלתא, ובכלל, המגפה תקפה את כל העולם, וגם היום היא מתפתחת בכל העולם.

צחי הנגבי: אבל לא היית מצפה מאנשים שכבר עשו קריירה מלנזוף בנו ולחשוף את מחדלינו, ומבוקר עד ערב עמדו כמתריעים בשער ורק הסבירו לנו איך כל מהלך הוא פגום ואיך כל פתרון שהם מציעים הוא האוטופי, הוא האופטימלי, הוא זה שיביא מזור לכל חוליינו – כמשותקים נדמו.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אני בטוח שאתה מרגיש את זה.

צחי הנגבי: חמישה שבועות, נכון לרגע זה, שכל יום הוא יותר גרוע ממשנהו, שבכל יום נחשפים ממדי התחלואה הגואה, שבכל יום מספר החולים הקשים עולה.

צחי הנגבי: אתה מצפה לישיבות חירום, למנהיגות, לשבת מבוקר עד ערב עד בוקר ולנסות לטכס עצה מה המהלך הנכון לעשות.

צחי הנגבי: אתה רואה אובדן שליטה, סוג של שאננות, איזה מין נירוונה כזאת, שרובצת על כל המנגנונים שהיו אמורים עכשיו להדליק את כל הנורות האדומות.

צחי הנגבי: הם לא רוצים לעשות היסטריה.

צחי הנגבי: עמד פה ראש הממשלה ולעג לראש הממשלה הקודם, וניסה להיות קצת יותר קול, לדבר בצורה צבעונית, מבדחת.

צחי הנגבי: אבל לא חלפו אלא שלושה ימים והוא נאלץ היה לעשות בדיוק את אותו דבר שכנגדו יצא הקצף, שעליו הוא ניסה לגחך.

צחי הנגבי: יש מסיבת עיתונאים ב-20:03, ארשת פנים רצינית, אבל בסוף זאת הייתה רק מסיבת עיתונאים.

צחי הנגבי: כשראש הממשלה הקודם נתניהו כינס שוב ושוב ושוב מסיבות עיתונאים זה היה כדי לקבל החלטות קשות, משמעותיות, דרמטיות, ולשמחתנו – בסופו של דבר גם אפקטיביות.

צחי הנגבי: ונדמה שכאילו מתוך החרדה הזאת שמא חס וחלילה יפגעו באיזה ענף במשק, כל הענפים האלה שבאמת נפגעו בצורה נוראית – ושהם הלכו מאחד לאחד והסיתו אותם נגד הממשלה ורצו לגייס את כל הנפגעים והמדוכאים וכל מי שגורלו המר עימו כדי שיהיו נגד הממשלה, ולעשות מזה הון פוליטי.

צחי הנגבי: בסדר, זה מה שעושה אופוזיציה, אבל כעת, כאשר נדרשות החלטות שהן לא קלות – כי אם הכול קל לא צריך מנהיגים, אם הכול פשוט לא צריך אנשים שיהיה להם את חוט השדרה ואת העוצמה לקבל הכרעות שהן לא קלות.

צחי הנגבי: אנשים נבחנים בשעה של אתגרים.

צחי הנגבי: הציבור לא שש לקבל על עצמו עול של גזרות כאלה או גזרות אחרות.

צחי הנגבי: אני גם לא חושב שבכלל אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה הגזרות שנאלצנו ליטול על עצמנו ולהשית על הציבור, הסגרים וכו', שזה כרגע נמצא מעבר לפינה.

צחי הנגבי: אבל כן נדרשת החלטה על חיסון שלישי.

צחי הנגבי: זה כל כך חיוני, זה זועק לשמיים.

צחי הנגבי: אבל קשה להם.

צחי הנגבי: למה קשה להם?

צחי הנגבי: כי אין היום בישראל 2 מיליון חיסונים, שזה רק החיסון לאוכלוסייה המבוגרת, חלקה, וודאי שאין מיליונים לכל אזרחי ישראל מעל הגיל הרלוונטי, מגיל 12.

צחי הנגבי: חלקם לא צריכים לקבל עדיין זריקת דחף כי יש מיליון שלא קיבלו בכלל את הזריקה הראשונה והשנייה, אבל מיליונים חסרים.

צחי הנגבי: למה חסרים?

צחי הנגבי: מכיוון שאנשים שיושבים פה, אך לפני חודשים ספורים, כשראש הממשלה הבהיר את מה שהוא הבין מתוקף זה שהוא באמת ניהל מבוקר עד ערב שיחות עם כל המומחים הגדולים בארץ ובעולם – הבהיר שהמערכת החיסונית, שמתחזקת כתוצאה מהחיסון הראשון והשני, בפרק זמן מסוים, שלא היה ידוע בעת ההיא אבל ברור מתוך ניסיון של מאות שנים בעולם בחיסונים – חלק מהחיסונים הם לתקופה ארוכה, יש כאלה אפילו לכל החיים, והאחרים הם לשנים ארוכות, אבל חלק מהחיסונים תוקפם פג מהר וניתן לקיים את המשמעות, את התוקף שלהם רק עם חיסון נוסף.

צחי הנגבי: ואנחנו חיים עם זה, על הכתפיים של כולנו, בשפעת.

צחי הנגבי: מדי שנה בשנה נערך מבצע חיסונים, ואנחנו לא מקוננים על מר גורלנו על זה שאנחנו נדרשים להקדיש עוד כמה דקות מדי שנה לקבל זריקה נוספת.

צחי הנגבי: אנחנו מבינים שזה חלק מהעניין.

צחי הנגבי: אז ראש הממשלה ניסה להסביר את זה.

צחי הנגבי: אז עוד לא ידעו שמדובר רק בזריקת דחף, ולכן הייתה הערכה שמדובר שוב בחיסון ראשון ושני.

צחי הנגבי: כלומר, כל אזרחי ישראל שיכולים להתחסן, כפול שניים.

צחי הנגבי: חשבו אז שזה בעוד חצי שנה, וכבר להיערך לפעם הבאה, אז דיבר ראש הממשלה על מיליונים.

צחי הנגבי: וקמה זעקה, אדוני היושב-ראש, שזה בכלל בשביל הבחירות.

צחי הנגבי: אני זוכר את זה, כי אני התעמתי אז באולפני התקשורת מול חבריי מן האופוזיציה דאז, הממשלה היום, שאמרו פה: אתם רק ממציאים את זה.

צחי הנגבי: אין צורך בזה; אתם רק חושבים שזה יביא קולות, כי כולם יודעים את מערכת היחסים האינטימית המיוחדת בין ראש הממשלה לבין אלברט בורלא מפייזר, הוא עצמו העיד על כך שהוא קיבל טלפונים מראש הממשלה עשרות פעמים, ושראש הממשלה היה אובססיבי.

צחי הנגבי: אז אתם מנסים למנף את זה, ושאנחנו, אזרחי ישראל המסכנים, נחוש שאין אלטרנטיבה, רק ביבי יכול להציל אותנו מהמגפה, ורק הוא יכול להביא את החיסונים.

צחי הנגבי: ועכשיו אתה מספר לנו שצריך חיסונים במיליונים וצריך לבחור בביבי.

מנסור עבאס: השאלה שלי היא אם ההחלטה הזאת על חיסונים היא החלטה פוליטית או החלטה מקצועית, רפואית מקצועית.

צחי הנגבי: ראשית, היא חייבת להיות החלטה של הדרג הפוליטי, כי מי שמקבל החלטות בכל מדינה דמוקרטית זה המנהיגים.

מנסור עבאס: זה נכון, אבל על סמך דעה מקצועית – –

צחי הנגבי: אתה שואל האם – – –

מנסור עבאס: – – או לא?

צחי הנגבי: בדיוק, אתה שואל אם המנהיגים הפוליטיים צריכים להפקיד את שיקול דעתם בידי הדרג המקצועי.

צחי הנגבי: והתשובה היא במידה מסוימת כן.

צחי הנגבי: אם הדרג המקצועי מסביר שהדבר הזה מזיק, שיש בו חוסר ודאות, שעלולה להיות לו תופעה הפוכה מהרצויה, ודאי שהדרג המדיני יתחשב בעניין הזה.

צחי הנגבי: כאן אין לנו סיטואציה כזאת.

צחי הנגבי: כל המומחים בעולם, כולל בישראל, כולל מנכ"ל משרד הבריאות היום, כולל אפילו ראש הממשלה היום, מבינים שאנחנו חייבים לשוב אל פתרון הקסם, שהוא לא קסם, הוא מדע; הוא גם לא פתרון נצחי, הוא פתרון זמני מוגבל כנראה במשך הרלוונטיות שלו, אבל הוא היחיד.

צחי הנגבי: אין תרופה בשלב זה לקורונה.

צחי הנגבי: כל המהלכים האחרים של סגרים וכו' גורמים נזק קיצוני לכלכלה, והמשמעות שלהם היא פגיעה אנושה בחיים של מיליונים.

מנסור עבאס: נכון.

צחי הנגבי: כשאין ברירה אין ברירה.

צחי הנגבי: לא היה חיסון כשהיו הסגר הראשון והשני, אבל היום יש.

צחי הנגבי: ולכן התשובה לשאלתך היא: הדרג המדיני היה צריך לקבל את ההחלטה לפני הבחירות האחרונות כשבאמת הנושא הזה התעורר.

צחי הנגבי: נכשלנו ביכולת שלנו לשכנע אז את ראש הממשלה החלופי, את בני גנץ, לאפשר את ההחלטה בממשלה למען התקציב הזה.

צחי הנגבי: ראש ממשלה הצליח לחלץ משהו באמצעי תקציבי שלא היה אז כפוף לפריטטיות של הממשלה, באמצעות מה שנקרא הקופסה של האוצר.

צחי הנגבי: זה לא חייב החלטת ממשלה, אז הצלחנו, וזה עזר מאוד היום לחיסונים של הצעירים בני ה-12 עד 16.

צחי הנגבי: להם יש כמות, שכבר כידוע איבדה את תוקפה בסוף החודש הזה, אבל לפחות מי שרצה יכול היה, הצליח להתחסן.

צחי הנגבי: אבל את הכמות הנוספת למה שקרוי זריקת הדחף, לבוסטר, היינו חייבים אז להזמין כדי לקבל בהמשך, כדי שאפשר יהיה היום לקבל החלטה.

צחי הנגבי: היום כשהדרג המדיני – אני בטוח שזה מה שהוא יקבל, למרות שיש פה עיכוב של חמישה שבועות, אבל בסוף עוד יום, עוד חודש, עוד שבוע יקבלו החלטה נכונה.

צחי הנגבי: רק אז צריך להתחיל להיערך, ואיבדנו זמן יקר מאוד.

צחי הנגבי: אנחנו רואים היום שהמכפלה, שאנחנו מכירים אותה מהקורונה, של הטור הגיאומטרי המעריכי, מה שקרוי האקספוננציאלי, של התחלואה והתמותה, ועכשיו התחלואה הקשה, חוזר.

צחי הנגבי: הוא חוזר, למזלנו לא בהיקפים שידענו ולא בקצב שידענו, אבל הראיה: ב-13 ביוני, שזה היה היום שבו התחלפה הממשלה ופה עמדו אנשים ונשבעו אמונים, ירדו פה והתחבקו והתנשקו ולחצו ידיים, רגע מכונן וחיובי, באותו יום היו במדינת ישראל 20 חולים קשים.

צחי הנגבי: אני לא מדבר כבר על המאומתים, כי המאומתים זה עניין שהפך להיות פחות דרמטי – עכשיו הוא כבר יותר – אבל חולים קשים זה המדד שאנחנו תמיד מסתכלים עליו כדי להבין מה קורה, חס וחלילה, אם מתחילים לאבד שליטה.

צחי הנגבי: אז היום אנחנו עם למעלה מ-100 חולים קשים.

צחי הנגבי: כלומר, המתמטיקה המינימלית של יחידה אחת, לא צריך חמש וארבע ושלוש: היינו לפני חמישה שבועות 20, עברו חמישה שבועות, ואנחנו ב-100, זאת אומרת בפרק הזמן הזה הוכפל מספר החולים הקשים בחמש.

צחי הנגבי: זאת אומרת שבעוד חמישה שבועות נכפיל את ה-100 בחמש, ואנחנו ב-500; עוד חמישה שבועות נוספים, תכפיל את ה-500 בחמש, ואתה מגיע ל-2,500 חולים קשים, עם החיסונים, בנתונים שיש חיסונים.

צחי הנגבי: הגענו בשיא המחלה, אדוני היושב-ראש, ל-1,200 חולים קשים, זה המקסימום, וזה אחרי סגרים, זה אחרי שיתוק של המדינה, ואף אחד לא יוצא ולא בא בשערי נתב"ג.

צחי הנגבי: אתה מסמן לי שסיימתי – –

מנסור עבאס: כן.

צחי הנגבי: – – אז אני אסכם ואומר כך.

צחי הנגבי: אז אני לא רוצה לגדף את הממשלה ולהגיד "סמרטוטים" ולהתחיל לכנות אותם בכינויים.

צחי הנגבי: רק כואב לי שהזמן שחולף הוא לרעת אזרחי ישראל, גם בני המשפחות של השרים וחברי הכנסת, הנורבגים והלא-נורבגים.

צחי הנגבי: כואב לי שהם לא מבינים שזה הזמן להודות בטעות.

צחי הנגבי: אני לא מבקש שיתנצלו בפני נתניהו, אני לא מבקש שיכו על חטא.

צחי הנגבי: אני מבקש שיתעשתו.

צחי הנגבי: ואתה, אדוני, גם מעבר להיותך היום סגן יושב-ראש כנסת ומנהל ישיבה, אתה גם בעל מעמד בקואליציה, ויש האומרים שעל פיך יישק דבר, בנושא הקורונה אולי פחות, אבל בהחלט יש לך מעמד.

צחי הנגבי: במגזר הערבי אנחנו מודעים לכך שיש שם בעיית התחסנות, שקיימת ממילא; היום יש גם בעיה של אנשים שחוזרים מחופשות בטורקיה, שהיא ארץ מוכה בתחלואה, ולכן אני חושב שכל מי שמבין שהמצב מחייב קבלת החלטות קשות חייב להתריע בפני הממשלה הזאת שהיא שוגה בשאננות שלה, שהיא צריכה לעשות חישוב מיידי של מסלול מחדש, ולא – בסוף היא תשלם את המחיר האלקטורלי.

צחי הנגבי: אבל עד שזה יקרה ועד שהיא תוחלף, אדוני היושב-ראש, רבים רבים ייפגעו.

צחי הנגבי: תודה.

מנסור עבאס: אני חייב להודות שבאחת הישיבות עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, אז הוא היה ראש ממשלה, הוא אמר לי שאנחנו צריכים לדאוג שיהיו לנו 20 מיליון חיסונים אחרי החיסון השני.

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: זה מה שאני אמרתי קודם, שאז לא – גם היום עוד לא נפלה ההחלטה הסופית, אבל אז לא היה ברור אם אותה – – –

מנסור עבאס: לא, הוא כבר חשב על זה לפני – – –

צחי הנגבי: הוא חשב על פעמיים.

מנסור עבאס: לא, אז הוא דיבר על פעם שלישית.

צחי הנגבי: לא, אני מדבר – הוא חשב על זריקה שלישית פעמיים לכל אחד.

מנסור עבאס: אה, אוקיי, נכון.

צחי הנגבי: ואז מדובר למעשה על שמונה מיליון אזרחים כפול שניים, וזה 16 מיליון, והוא דיבר על 20 מיליון כדי שיהיה לנו עודף.

צחי הנגבי: כי תמיד יכולה להיות בעיה.

צחי הנגבי: היום אנחנו במצב שאנחנו ממש, במדינת ישראל, לא 20 מיליון צריכים – קודם כול שלושה-ארבעה מיליון, לאוכלוסייה מעל גיל 50, שהיא האוכלוסייה בסיכון.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת צחי הנגבי.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה אבוטבול.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בוחר להביא בפניכם ובפני הציבור היקר את מאמרו וטורו המבריק בשם "כהנא טעה" מאת שניאור ובר, העורך הראשי של עיתון "מרכז העניינים".

משה אבוטבול: הדברים מאוד מדברים בעד עצמם, בעיקר לתועלת מי שנמצא כאן באזור ונקרא שר הדתות.

משה אבוטבול: "ממשלת ישראל הנוכחית, שהוקמה בחטא ובהונאה, גמרה אומר לעקור כל זיק יהודי במדינה.

משה אבוטבול: זו המסקנה העולה ממעשיה.

משה אבוטבול: באצטלה של 'רפורמה' וייעול", בכך "משחיתים, שרי הממשלה סרוגי הכיפה וגלויי הראש, את יסודותיה היהודיים של המדינה.

משה אבוטבול: מתן כהנא, השר לשירותי דת, יודע היטב שהרפורמה שעליה הוא הכריז נועדה לצורכי התרסה בלבד.

משה אבוטבול: כל בר-דעת מבין שלא ניתן לחולל שינוי חיובי בכשרות באופן הזה, ובה בשעה שהרבנים הראשיים לישראל, אשר אמונים על מתן הכשרות מתנגדים בתוקף" רב "לצעדים הללו, שתכליתם לכרסם בחומת הכשרות.

משה אבוטבול: הרושם שנוצר הוא כי כהנא הגיע למשרד לשירותי דת חדור מטרה: לנתץ כל דבר דתי.

משה אבוטבול: ניסיונותיו להציג את מעשיו כ'תיקונים'", במירכאות כפולות, "אינם אפילו בדיחה.

משה אבוטבול: כך לא נראה תיקון.

משה אבוטבול: זאת איננה הדרך לשפר.

משה אבוטבול: כהנא מנצל את העובדה שבממשלת הכלאיים הזו שמורכבת מכל כך הרבה קטבים וקצוות, הדבר היחיד שיתקבל בברכה – זהו הרס וחורבן הדת.

משה אבוטבול: עדות לכוונות הזדון של כהנא בצעדיו המתריסים אפשר היה למצוא באופן שבו הציג את הדברים, בזלזולו המופגן כלפי הממסד הרבני, וכן בברכות החמות שקיבל מאביגדור ליברמן, שותפו למהלך המסוכן.

משה אבוטבול: האדם ששואף להפוך את ישראל למדינת כל אזרחיה, להחריב כל בניין יהודי ולמנוע טרף מפיותיהם של זאטוטים, חרד לגורל ענף הכשרות פתאום.

משה אבוטבול: מרענן היה לגלות כיצד אנשים שאכילת נבלות וטרפות היא דבר שבשגרה אצלם מברכים על רפורמת כהנא, שלדידם נעשתה 'לטובת צרכני המזון הכשר'.

משה אבוטבול: מעניין לדעת כיצד הייתה מתקבלת התערבות שכזו לו הייתה מתבצעת בידי שר חרדי בנושא חילוני מובהק.

משה אבוטבול: לא צריך להרחיק לכת כדי לזהות את חומרת הסכנה.

משה אבוטבול: השר כהנא התקשה להסתיר את מניעיו וסיפר בריאיון להארץ כך: 'בתקופת המשא ומתן הקואליציוני אני הייתי האיש שבנט מינה לפקח עבורו על נושאי הדת והמדינה.

משה אבוטבול: כשליברמן ולפיד ביקשו להכניס להסכמים את פתיחת אזורי הרישום לכשרות, אמרתי בליבי: הו, חברים, אין לכם מושג כמה רחוק יותר בכוונתי ללכת'.

משה אבוטבול: בממשלה שאמורה לנהל מדינה אשר סובלת מתחלואה הולכת וגדלה, מדינה שמאוימת בכל רגע נתון בכל גבולותיה ונמצאת בסכנת קיום ממשית, עסוקים בעת האחרונה בעניינים שברומו של עולם.

משה אבוטבול: ראש הממשלה מוצא זמן לטפל בתוכים" בתוך הבית שלו ברעננה, "ואילו חברת הכנסת מיש עתיד, שרק הושבעה הודות לחוק הנורבגי, בחרה להקדיש את נאום הבכורה שלה כדי להודיע לאומה שהיא נצר ודור רביעי למאכילי חתולים ולהפליא בנחיצות הדבר.

משה אבוטבול: ואולי מוטב שבזה יתעסקו חברי הממשלה הזו, כך יחסכו מאיתנו עוד נזקים וגזרות".

משה אבוטבול: עד כאן, זה לשונו.

משה אבוטבול: וכעת משהו נוסף לחידוד.

משה אבוטבול: כי בשעות הקטנות הללו של הלילה, החרוזים יותר מתחרזים, ואולי גם מזרזים את אותם הזרזירים שחברו לעורבים ולאחינו הערבים, ועלינו הם צוחקים שהם לדת יהיו ערבים, דברים שממש לא ערבים, כי את כינורותינו תלינו על ערבים.

משה אבוטבול: כי לפעמים קל יותר להסביר מסר טעון וכואב בצורה עניינית על ידי חרוזים, שגם גורמים ליותר הקשבה מצד אלו שנדרש מהם לתקן ולשפר את דרכם.

משה אבוטבול: אני מבקש לקרוא נאום בחרוזים שנשלח אליי, שאומר את רחשי העם לממשלה המטורללה, המעוררת בציבור בחילה וחלחלה.

משה אבוטבול: ואיך קוראים לשיר, שחיבר אותו מוטי גלרנטר?

משה אבוטבול: ממשלת שינוי הדעות.

משה אבוטבול: בואו נתחיל לקרוא את זה: זוכרים את אלי אבידר, שאמר שאסור שיהיה כזה דבר, ח"כ בלי תיק אבל עם תפקיד שר?

משה אבוטבול: אז תקשיבו, קרה פתאום משהו מוזר.

משה אבוטבול: מסתבר שממשלת השינוי משנה הכול: את הימין שפתאום הופך לשמאל, וגם דעות שאנשים החזיקו עד אתמול.

משה אבוטבול: כמובן, חשוב לציין, המחיר כלל לא זול.

משה אבוטבול: כי אלי אבידר בכלל התנגד בצורה נחרצת, גם לא בדיעבד, לרעיון של שר בלי תיק, זה ממש לא מכבד, וחיסונים הוא לוקח, ממש פוחד.

משה אבוטבול: ואני ממש לא יודע איך פתאום קרה, שהוא קיבל בדיוק כזו משרה.

משה אבוטבול: תפקיד שר בלי עבודה, אבל משכורת יקרה.

משה אבוטבול: וגם החיסון, בסוף, לא כזה נורא.

משה אבוטבול: נזכרתי פתאום, שלפתי מהארכיון את מה שאמר יאיר לפיד בסרטון.

משה אבוטבול: מה זה שר בלי תיק?

משה אבוטבול: תחשבו בהיגיון – יש לו לשכה, רכב, ותקציבים במיליון.

משה אבוטבול: רק עבודה אין לו, וזה לא מצחיק.

משה אבוטבול: שום דבר את הבזבוז הזה לא מצדיק.

משה אבוטבול: אבל אל תדאגו, אנחנו את זה נפסיק.

משה אבוטבול: 18 שרים, זה מספיק.

משה אבוטבול: ועוד ציוץ על מיכאל ביטון חסר הבושה, ובכל במה, בכל ריאיון, הכרזה נחושה: נקים ממשלה צרה, לא חלוקת ירושה, כי אנחנו יוצאים לדרך חדשה.

משה אבוטבול: עכשיו אני מבין והאסימון אצלי נופל.

משה אבוטבול: אכן, יש לנו ממשלת שינוי בישראל.

משה אבוטבול: ממשלה שמשנה דעה בלי להתבלבל, ואף אחד ימין או שמאל לא מסתכל.

משה אבוטבול: ומה שהרבה יותר גרוע, זה שינוי הדרך והשיח.

משה אבוטבול: מרגילים אותנו לנורמה שאפשר להבטיח, אבל לא צריך לקיים בשביל להצליח, כי הדג הזה, מהראש הוא מסריח.

משה אבוטבול: ולסיום, ידידיי, וכבר אמר אדם חכם פתגם שנכון לכל אח"מ: כי את הדג תופשים במכמורת ואת האדם במשכורת.

משה אבוטבול: אני רוצה ממש לסיום דבריי רק לקרוא לכם, כי אנשים לא מבינים מה באמת כל כך – אז מה, אז יהיה נורבגים.

משה אבוטבול: יש צרפתים במדינות העולם.

משה אבוטבול: יהיו נורבגים, יהיו בריטים, יהיו כל מיני.

משה אבוטבול: אז יהיו לנו גם נורבגים פה.

משה אבוטבול: אבל חשוב מאוד מאוד רק לקרוא, והייתי רוצה לנצל את הזמן שנותר, מתוך גזיר עיתון שראיתי הבוקר, או אתמול, בעיתון יתד נאמן.

משה אבוטבול: הכותרת הייתה מבלבלת, כי בדרך כלל, לפעמים, כשמעלים את מחיר העיתון הם כותבים "מנויים יקרים", כן?

משה אבוטבול: ומסבירים את האילוץ ושהם צריכים להעלות את מחיר העיתון.

משה אבוטבול: אבל פה הם קראו לזה משהו יפה, שצד את עיניי: "מינויים יקרים ומיותרים" – זו הכותרת, כן?

משה אבוטבול: "עם המינויים החדשים עולה מספר השרים ל-28 ומספר סגני השרים לחמישה.

משה אבוטבול: מנתוני משרד האוצר המעודכנים עולה כי עלות לשכת שר בממשלה ה-36 היא כיום כ-6.534 מיליון שקל בשנה.

משה אבוטבול: עלות לשכת סגן שר מגיעה לכ-2.2 מיליון שקל בשנה.

משה אבוטבול: עלות שר וסגן שר כוללת את שכרם, שכר יועציהם, מנהלי ורכזי הלשכה, נהגי השר והסגן, ועלויות הכרחיות נוספות של הלשכה.

משה אבוטבול: זאת ללא עלות הקמת הלשכה, ריהוטה ומכונית השרד של השר.

משה אבוטבול: סך עלות 28 חברי הממשלה בלבד בשנה עומדת עתה על כ-182 מיליון שקל בשנה, ועלות חמישה סגני שרים תגיע ל-11 מיליון שקל בשנה.

משה אבוטבול: סך הכול כ-193 מיליון שקל בשנה.

משה אבוטבול: העלות בארבע השנים וחצי של השרים וסגניהם תסתכם ב-870 מיליון שקל.

משה אבוטבול: לכל זה יש להוסיף את עלותם של 15 חברי כנסת שנכנסו לכנסת בשל החוק הנורבגי המורחב.

משה אבוטבול: עלות כל אחד מהם היא 1,700 מיליון שקל, ובשנה העלות מגיעה ליותר מ-25 מיליון שקל, ובארבע שנים וחצי.

משה אבוטבול: העלות הנוספת מהחוק הנורבגי מגיעה ל-112.5 מיליון שקל.

משה אבוטבול: המשמעות: עלות כל המינויים, שחלקם מיותרים לחלוטין, וכן של החוק הנורבגי, למשך ארבע שנים וחצי, תגיע למיליארד שקל".

משה אבוטבול: ממשלת ג'ובים לכל דבר.

משה אבוטבול: אז, קודם כול, כדי שלא יעלה הרבה למדינה, אנחנו חייבים לפרק מהר את הממשלה הרעה הזו, ולשלוח אותם הביתה כדי שיעלה לנו יותר זול.

משה אבוטבול: אבל משפט אחד שחשוב להגיד לתושבים במדינת ישראל.

משה אבוטבול: כשפעם יבואו אליכם שר האוצר או כל מיני גורמים בממשלה ויגידו: אין לנו כסף לכל מיני נושאים, כמו למשל, סבסוד מעונות יום, כמו למשל, אם צריכים להוזיל מחירים בתחבורה ציבורית או כל דבר חברתי אחר; כשהם יספרו לכם את סיפורי הסבתא האלה, תראו להם את הרשימה הגדולה הזו שהם מבזבזים את כספי הציבור על שטויות והבלים.

משה אבוטבול: תזכרו את הסכומים ותיכנסו בהם.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב אשר.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אנחנו כבר נהיינו חברותא.

מנסור עבאס: כן.

בכל פעם שאני עולה לדבר אתה היושב-ראש כאן בישיבה.

אני אנצל את ההזדמנות – – –

מנסור עבאס: כן, לשמחתי ולמזלי.

זה הדדי.

אבל אני רוצה לשאול אותך.

אם אנחנו כבר נפגשים שוב, האם חשבת על הדברים שנאמרו אתמול?

מנסור עבאס: תמיד חושב עמוקות.

ניתן לך עוד זמן לחשוב.

אבל היום נוסיף לך עוד כמה נדבכים לעניין הזה, אלא אם כן תוכל להסביר לי דברים אחרים.

אתה יודע, אנחנו נמצאים פה בהצעת חוק הדיינים.

זה נשמע משהו כל כך רציני – כאילו איזושהי רפורמה בנושא הכל-כך חשוב של משפט, של משפט התורה, וכו'.

הכותרת שצריכה להיות פה זה הצעת חוק הג'ובים.

זה הכול.

שום דבר אחר לא.

כי מי שכל כך מתעניין היום בנושא הזה, זה אנשים שגם לא מכירים כל כך בערך הזה.

קח את שר הדתות – כשיש לו ויכוח עם שכן שלו, הוא הולך לדין תורה?

הוא הולך ישר לבית משפט.

כולם מתעניינים, כל אלה: הרביי הרפורמי, שר דתות – שאני לא בטוח כמה בחייו בכלל רבנים או דיינים הם האנשים שקובעים לו, כי אני לא רואה אף אחד שבמשך החיים שלו, אין לו איזה מועצת גדולי תורה, רבנים; אני רק רואה שהוא בדרך כלל הולך נגד רוב הרבנים, שרק לפני כמה שנים הוא כאילו התגאה שהוא חלק מאותה קבוצה.

יש פה משהו מאוד מאוד מעוות.

מאוד מאוד מעוות.

מה שקרה פה, וגם מתן כהנא בעצמו יודע את זה.

ואיך אני יודע, אדוני היושב-ראש, שהוא יודע את זה?

כי הוא מתבייש לבוא, לעמוד פה, ולדבר על זה.

אז הוא שולח פעם את עיסאווי פריג'.

אתמול, מסכנה, שלחו לפה את השרה אורית פרקש הכהן.

היא מסכנה.

היא לא ידעה אפילו מה הנושא.

תבוא, תגיד אתה.

אתה יודע מה זה מזכיר לי?

זה מזכיר לי סיפור על יהודי שבא לרבי מקוצק – אנחנו במסגרת השיעורים שלנו עכשיו, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: כן, אני איתך.

אתמול היה שיעור בגמרא, היום שיעור בחוכמת התורה או חוכמת הרבנים.

אתה שומע, דודי?

דוד, יהודי הגיע לרבי מקוצק, והוא אומר לו שחבר טוב שלו שלח אותו לרבי כדי שיעשה לו – אותו אחד עשה איזשהו חטא, עשה איזה עבירה, איזה עוון, איזה חטא, והוא רוצה את התיקון של זה.

הוא רוצה לעשות תיקון.

אתה יודע, הוא רוצה לבוא ולהגיד ולדעת איך לתקן את זה.

אז שואל אותו הרבי מקוצק: אז למה הוא לא בא בעצמו, למה הוא שלח אותך?

אמר לו: לא, הוא מתבייש, אז הוא ביקש ממנו שאני אבוא לשאול.

מסתכל עליו על הרבי מקוצק, מחייך, ואומר לו: הרי הוא יכול היה לבוא ולהגיד לי שחבר שלו חטא איזשהו חטא והוא צריך תיקון.

זה מה שקרה פה.

מתן כהנא, יכולת לבוא לכאן ולא לשלוח את השרה אורית פרקש, אלא היית בא לפה והיית אומר:

מנסור עבאס ביקש ממני לבוא להציג את חוק הדיינים, כי זה נורא חשוב.

יכולת להפיל את זה על מישהו אחר.

אתה התחמקת ומתחמק מלעמוד כאן ולהסביר למה הכנסת כבר מבזבזת כמעט ארבעה ימים במצטבר על החוק הקודם, והכול בשביל הכותרת: לא חוק הדיינים, חוק הג'ובים.

ולא רק ג'ובים, אלא פשוט הפכו את זה למכונה של ג'ובים, את הדבר הכי קדוש וטהור לעם ישראל, שזה דין תורה.

מה שאנחנו צריכים להבין, אדוני היושב-ראש, הוא שהמאבק הגדול שלנו כאן הוא לא עם האנשים החילונים.

יש אנשים שהם אתאיסטים, גם בחברה המוסלמית קיימים כאלה.

אתאיסטים.

ראיתי מחקר שקיים – – –

מנסור עבאס: יש תמיד.

גם חילונים וגם כאלה שהם ממש לא מאמינים בכלום.

מנסור עבאס: לא מאמינים.

אבל מה, הם יודעים שהם לא מאמינים.

כאן מתפתחת תופעה, ובממשלה הזאת במיוחד, של אנשים שהופכים את האי-אמונה לאמונה.

הרי מה זה הרפורמים, מה זה הרפורמים?

מה יש לנו נגד יושב-ראש ועדת החוקה – תכף אני גם ארחיב איך הוא עמד כאן והסביר את החוק הזה, בצורה אלגנטית כזאת, לקופים האלה, החרדים, שלא מבינים מה זה חקיקה.

חוק מסריח כזה.

הוא עמד כאן ודיבר על זה כאילו מי יודע מה.

אבל מה זה הרפורמים?

הם לקחו את האמונה ואת ההלכה, שהולכת מדורי-דורות, ואמרו: אנחנו נעשה אמונה חדשה.

האמונה החדשה אומרת ש-90% מהאמונה הקיימת – לא צריך.

לא צריך.

כמה פעמים אתה מתפלל ביום?

חמש פעמים?

מנסור עבאס: כן.

יפה.

אתה נקרא איש דתי.

נכון?

אם יבוא מישהו לידך ויגיד: צריך להתפלל רק פעמיים ביום, אתה תקרא לו אדם דתי?

לא.

למה?

כי הדת וההלכה הולכות מדור לדור.

זה היה חמש לפני 100 שנה, זה יהיה חמש היום.

כאן באו אנשים, שרובם בכלל נמצאים באמריקה – ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות – באים לפה אנשים ומנסים להפוך את האי-דת או את אי-קיום ההלכה לדת.

והם נהיים יותר קיצוניים.

הם הנטורי קרתא של האי-דת.

הופכים את זה לדת.

זה מה שאותנו מפחיד – אבל לא ברמה האישית.

אני לא מפחד על הילד שלי; אני לא מפחד על הנכד שלי.

אבל האנשים המסורתיים, אנשים שבאים ואומרים להם: הינה, המקום הזה זה בית כנסת, והופכים את זה לאולם מופעים ולא בית כנסת, והתפילה היא לא תפילה, והברכה היא לא ברכה, וההלכה היא לא הלכה – כשיושבים אנשים בבית שלהם, וממציאים המצאות, ובאים ומספרים, ושמים פה איזה כיפה וקוראים לעצמם "רב", זאת הסכנה האמיתית.

והסכנה האמיתית הזאת נמצאת לא רק אצל הרפורמים, גם אצל אנשים כמו מתן כהנא וחבורתו, שפשוט מתביישים לבוא לפה, לעמוד ולהגן על החוק הזה, על החוק המושחת הזה.

אבל הסכנה שבהם זה לא הפשרנות.

לפעמים אדם יודע, אדם אומר: אני מאמין אבל אני לא מקיים הלכות.

לא מקיים.

בסדר, יש מלא אנשים כאלה במדינת ישראל, ואנחנו יכולים לכבד את זה.

לא להבין את זה, אבל לכבד את זה.

אבל כשבא בן אדם והופך את הדת למשהו לייט כזה, משהו כזה אינסטנט, שאתה יכול לעשות שניים-שלושה דברים, לשים משהו כזה קטן על הראש, ובזה אתה נקרא אדם דתי, זה להרוס את המסורת שאנחנו לוקחים אותה וסוחבים אותה מדור לדור.

זאת המסורת היהודית המפוארת.

אבל לכל עם יש את המסורת שלו, וברגע שאתה הופך אותה לאינסטנט, אז היא לא קיימת.

ואנחנו בדבר הזה ניאבק, ולא מעניינות אותנו כל הטפות המוסר: איך אתם מדברים על הרב הרפורמי; ואיך אתם מדברים על מתן כהנא; אתם הורסים.

הפכתם את הזלזול בדת לדת.

וזה מאינטרסים.

האינטרסים של הרפורמים זה אינטרסים עם הרבה מאוד כסף בעולם כולו.

האינטרסים של מתן כהנא זה אינטרסים עם כסף, לא משהו אחר.

אבל אתם באים במתק שפתיים ומסבירים לנו כמה אנחנו לא אינטליגנטיים, וכמה אתם – עומד כאן יושב-ראש הוועדה גלעד קריב, ואומר שרוב ההסתייגויות, אתה ודאי שמעת את זה שהוא אמר: ההסתייגויות לא ענייניות.

מתוך מאות ההסתייגויות.

אנחנו היינו כאן, בבניין הזה, כשהיו ההסתייגויות של יש עתיד, המפלגה האינטליגנטית, ושל מרצ, המפלגה העוד-יותר אינטליגנטית, והעבודה, שבכלל אינטליגנטית.

אצלם ההסתייגויות בוועדת החוקה, ואתה גם זוכר בוודאי אצלך – למרות שאצלך הגעת להבנות, כי שם היו מחלקים את הקופה – –

מנסור עבאס: כן.

אני מסיים.

– – רוב ההסתייגויות, אתה יודע מה היו?

מנסור עבאס: כן.

היו מאות הסתייגויות שאמרו:

מטרת החוק לאפשר לראש הממשלה המושחת לעשות כך וכך.

מטרת החוק לתת לבלפור כך וכך.

דברים טיפשיים כאלה.

אז עומד כאן הרביי הזה, שמנסה להרוס את היהדות, כאן מתוך בית המחוקקים, ומטיף לנו מוסר – –

מנסור עבאס: תודה.

– – על חוק מושחת.

חוק של ג'ובים, ותו לא.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

מנסור עבאס: עשר דקות, אדוני.

משה גפני: זה לא יספיק לי, אבל אני אשתדל להצטמצם.

מנסור עבאס: אני חושב שדבריך חכמים, ויכולים להיכנס לתוך עשר דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש מנסור עבאס, חברי הכנסת, למה אין שר בממשלה?

משה גפני: אין להם מספיק שרים?

יש.

יש שם.

חמד עמאר.

מנסור עבאס: אני חושב שהוא שם.

מנסור עבאס: הוא יושב שם.

מנסור עבאס: חבר הכנסת חמד עמאר.

יעקב ליצמן: למה אין – – – מחליף?

משה גפני: אה, חמד עמאר, אדוני השר.

משה גפני: כדי להיות ממוקד אני אעשה את הכול טלגרפית.

משה גפני: נתחיל ביושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: אני זוכר את המקרה הזה, ואני ראיתי את זה גם בהסרטה, של מיכל בירן שצותתה לו; הקליטה שיחה כשהוא היה סגן שר האוצר.

משה גפני: היא הקליטה כאן, ואז הוא אמר: אני מבקש לעצור את כל הדיונים ולהביא את קצין הכנסת.

משה גפני: חבר הכנסת ליצמן ואני, אנחנו יושבים פה, ובאה זאת שהיא יושבת-ראש הקואליציה, עידית סילמן, והיא מקליטה אותנו.

משה גפני: היא שאלה אותי על הוועדה למינוי דיינים, והיא מקליטה.

מנסור עבאס: הבנו שיש ספק אם היא עשתה את זה.

משה גפני: אני לא יודע מה הבנו.

יעקב ליצמן: אין שום ספק, אדוני.

אין שום ספק.

מנסור עבאס: ככה נודע לנו.

יעקב ליצמן: היא אומרת – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מה הבנו.

משה גפני: לי לא אמרו כלום.

יעקב ליצמן: היא תלך למשטרה, שיחקרו אותה.

משה גפני: לחבר הכנסת ליצמן לא אמרו כלום.

משה גפני: אנחנו יודעים שאנחנו על ימינה – עד היום חשדנו בהם שהם שקרנים, שהם רמאים, שהמילה שלהם זה לא מילה, כלום.

משה גפני: עכשיו הבנו שהם גם מקליטים.

משה גפני: אנחנו לא יודעים משהו אחר.

משה גפני: אני אומר את מה שיושב-ראש הכנסת של היום, שנפגע אז מההקלטה שהייתה.

משה גפני: אני לא יודע מה טופל.

משה גפני: בינתיים הוא לקח לה את מכשיר ההקלטה.

משה גפני: את זה אנחנו ראינו.

משה גפני: מייד כשאתה, חבר הכנסת ליצמן, אמרת לו, הוא הוציא את ההקלטה הזאת ולקח את זה ממנה, אבל אנחנו לא יודעים מעבר לזה שום דבר.

משה גפני: המציאות היא שהיא הסתובבה פה עם מכשיר הקלטה.

משה גפני: כן מכובה, לא מכובה – אני לא יודע כלום.

משה גפני: אני יודע שהיא הקליטה אותנו.

משה גפני: אז זה דבר אחד שצריך לזכור.

משה גפני: לכן אני אומר לך, חבר הכנסת עבאס, אדוני היושב-ראש, כשאתה מגיע להסכמים עם ימינה תדאג שלא יקליטו אותך.

משה גפני: בגלל שלך תדע מה הם יעשו עם זה, הם בסוף ישקרו.

משה גפני: אנחנו, יש לנו ניסיון, אנחנו מכירים את העניין, אנחנו רוצים שאתה לא תיכשל בעניין הזה.

משה אבוטבול: – – – המלצתי לו הבוקר: תבקש את כל הכסף עכשיו כי ירמו אותך, את כל ה-52 מיליארד.

משה גפני: אני אומר לך, זה מעשה שלא ייעשה.

משה גפני: זה פוגע בכבודה של הכנסת באופן החמור ביותר, ולא היה צריך לעבור על זה לסדר-היום בצורה הזאת, ואני מקווה שלא יעברו על זה לסדר-היום.

משה גפני: זה כן נכון, זה לא נכון – נדבר.

משה גפני: אם זה נכון, שיבדקו את זה, שתהיה חקירה, שיבדקו איך היא מסתובבת פה עם מכשיר הקלטה.

מנסור עבאס: בוודאי.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך עוד, בתור הדגמה, אדוני היושב-ראש: היה פה אחד, אני לא רוצה להזכיר את השם שלו, יושב-ראש ועדת חוקה.

משה גפני: כשהוא דיבר פה, לא היה לו על מה לדבר בגלל שהוא הביא לפה חוק מסואב ממש, חוק מטופש כזה, אחד לא מאמין לשני אז מביאים חוק וצריך בשביל זה 61 כדי שההוא ייתן את הרוטציה.

משה גפני: בקיצור, חוק של גן ילדים.

משה גפני: הוא היה צריך 61 אז הוא היה צריך לדבר, אז על מה הוא דיבר?

משה גפני: הוא דיבר נגדי, דיבר נגד חבר הכנסת פינדרוס, דיבר, נדמה לי, נגד חבר הכנסת ליצמן – הוא גם דיבר נגדך – הוא דיבר נגד כמה.

משה גפני: חשבתי אם לבקש הודעה אישית בגלל שהוא דיבר נגדי, והחלטתי, אדוני היושב-ראש, שאני לא מבקש הודעה אישית.

משה גפני: הוא לא ראוי ולא יזכה לזה כל עוד שהוא כאן, שאני אמסור הודעה אישית על מה שהוא מעליב אותי.

משה גפני: יש גמרא – הגמרא מדברת על זה, הגמרא שלנו, שהכול לפי המבייש והמתבייש.

משה גפני: זאת אומרת, לפעמים מישהו מעליב אותך ואתה נעלב.

משה גפני: אני לא נעלב, מבחינתי הוא כמו אוויר.

משה גפני: הוא יושב-ראש ועדת החוקה אז בסדר, אז אני בא כשצריך לוועדת החוקה ומדבר.

משה גפני: אבל ככה, לא אמסור הודעה אישית על יושב-ראש ועדת החוקה, והוא יכול להעליב אותי במה שהוא רוצה, זה בסדר, בלאו הכי אני לא מתחשב בעניין הזה.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, לגבי העניין הזה של הקורונה, שבאמת ההתפרצות היא מפחידה.

משה גפני: היא מפחידה.

משה גפני: היא מפחידה בבתי הספר, היא מפחידה בנמל התעופה, היא מפחידה בנסיעות שמגיעות.

משה גפני: ההתפרצות היא גדולה והמחלות – ואני שואל מה הממשלה החדשה הייתה צריכה לעשות?

משה גפני: הייתה צריכה לשבת עכשיו יום ולילה ולדבר על הדבר הזה, לחפש פתרונות איך עוצרים את הקורונה.

משה גפני: במקום זה יושבים – ואני הולך להתנצל עכשיו בפני השר אלקין, לא להתנצל אלא להבהיר את העניין – במקום זה יושבים פה ארבעה ימים ולילות כדי להעביר את חוק הדיינים.

משה גפני: אין דיינים לבחירה, אין עכשיו דיינים לבחירה, זאת אומרת שום דבר לא דחוף בעניין הזה, שינוי חוק הדיינים.

משה גפני: אני הבנתי שאת החוק הזה מביאים בגלל שאלקין רוצה להיכנס לוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: אז כשהוא עבר פה לידנו צעקתי לו: על זה משגעים את הכנסת, עם חוק של הדיינים?

משה גפני: אז הוא אומר לי: לא, חבר הכנסת גפני, טעות.

משה גפני: אני עשיתי הסכם שאני אהיה בוועדה למינוי דיינים, ואז הגיע מתן כהנא, זה האנטיוכוס הזה, והוא אומר:

משה גפני: אני רוצה להיות בוועדה למינוי – אתה יודע מה זה אנטיוכוס?

משה גפני: בנאום אחר אני אסביר.

משה גפני: ואז בא מתן כהנא ואומר: אני שר הדתות.

משה גפני: מה קשור שר הדתות לוועדה למינוי דיינים?

משה גפני: אז אנחנו יושבים פה ארבעה ימים וארבעה לילות בשביל מתן כהנא, על זה שהוא ייכנס לוועדה למינוי דיינים, ולא מטפלים בקורונה.

משה גפני: ואני אומר לך שאלה שמתים עכשיו מהקורונה – זה נפתלי בנט.

משה גפני: הוא הרוצח שלהם.

משה גפני: הוא זה שגורם לאנשים למות.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לא להשתמש במה?

אחמד טיבי: במילה "רוצח".

משה גפני: בסדר, אז אני חוזר בי.

משה גפני: הוא אשם באלה שמתים עכשיו מהקורונה, זה בסדר?

אחמד טיבי: – – –

משה גפני: טוב.

משה גפני: הרי מה הייתה הטענה שאנחנו שמענו פה כל הזמן?

יצחק פינדרוס: אני חייב לבדוק את זה: הוא יגיד שבנט מחבל ואתה תוריד אותו מהבמה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לראות – – –

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: חבר הכנסת טיבי, היושב-ראש, ואני – אנחנו נסתדר בלי ההתערבות שבעניין הזה.

אחמד טיבי: אני לא – – – ראיתי שזה גפני.

משה גפני: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני זוכר, באמת, זה היה משהו מפחיד.

משה גפני: האשימו, בין היתר יאיר גולן, זה שדיבר כל הזמן על זה שסתם ממנים סגני שרים וממנים אנשים, שחבל על הכסף, צריך לשלם את זה לנכים ולכל האלה – פתאום הוא התמנה פה השבוע להיות סגן שר, יאיר גולן.

משה גפני: בושה וחרפה.

משה גפני: אנשים אפילו לא מסמיקים בבושה הזאת.

משה גפני: אני זוכר שהם אמרו על ביבי שבגללו מתו.

משה גפני: הוא זה שהביא את החיסונים, שעצר את הקורונה והגענו למצב שלא היו חמישה מאומתים ביום, וזה הגיע כמעט לאפס עד שלצערנו הרב קמה הממשלה הזאת – הממשלה הזאת, שלשמחתי אתה לא חבר בה, באופוזיציה יותר טוב.

משה גפני: ואז קמה הממשלה הזאת והמאומתים הגיעו ללמעלה מ-2,000.

אחמד טיבי: איך אתה מסביר את זה?

משה גפני: אין סייעתא דשמיא.

משה גפני: אין סייעתא דשמיא – גם על זה אני צריך, באמת.

משה גפני: ממשלה שאומרת שחס וחלילה – מרידה באלוקים, אין כלום, כל הדת היהודית, כל הדברים שהיו הסטטוס קוו מאז ומתמיד, שתמיד שמרנו אחד על השני.

משה גפני: הם את הכול רוצים למחוק.

משה גפני: אין סייעתא דשמיא, ואם אין סייעתא דשמיא אז יש למעלה מ-2,000 מאומתים.

משה גפני: אבל איפה כל אלה שאמרו שביבי אשם בזה שאנשים מתו?

משה גפני: אני אומר לכם: בנט אשם.

משה גפני: לא אגיד "רוצח", אמרת לא להגיד אז אני לא אומר אבל אני מתכוון.

משה גפני: לא אומר.

אחמד טיבי: ועדת האתיקה לא דנה בכוונות.

משה גפני: קודם שיעשו ועדת אתיקה.

יעקב ליצמן: האם אדוני יודע מתי ימנו ועדת אתיקה?

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: עוד אין ועדת אתיקה.

משה גפני: פשוט לא להאמין במה הממשלה הזאת עוסקת, על מה היא מטרידה את הכנסת יום ולילה במקום לעסוק בדברים שהם כל כך קריטיים, כל כך חשובים לאזרחים בישראל, שיש את המצב הזה שעכשיו חס וחלילה שוב יצטרכו לסגור.

משה גפני: כל הזמן הם מדברים, ראש הממשלה ושר הבריאות, מדברים על זה שלא נסגור ולא נסגור.

משה גפני: מה לא נסגור?

משה גפני: תראו לאיזה מספר מאומתים אנחנו מגיעים בגלל שאתם לא עושים כלום.

משה גפני: אתם רק עסוקים בלתת לאנטיוכוס להיות בוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: רק בזה, לא – סליחה, מתן כהנא – – –

אחמד טיבי: כן, בדיוק התכוונתי לשאול.

משה גפני: מתן כהנא, הוא צריך להיות בוועדה למינוי דיינים במקום לעסוק בדברים החשובים כל כך לאזרחי ישראל, הדאגה שיש להורים לילדים שלהם שהולכים לבתי ספר.

משה גפני: ולכן, אדוני היושב-ראש, מי שאשם בזה זה בנט, וזאת, העידית סילמן הזאת, עושה דברו, שפה מפריעה לנו מתי שאנחנו יושבים פה בישיבות של מליאת הכנסת.

משה גפני: היא מפריעה לנו, אז היא עוד הולכת ומקליטה אותנו כדי להראות אחרי זה לעם ישראל שהיא האישה הטובה שרוצה שניכנס לקואליציה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך: לא ניכנס לקואליציה הזאת.

משה גפני: לא.

משה גפני: בשום פנים ואופן.

משה גפני: אנחנו נשרת את אזרחי ישראל כמו שאנחנו יודעים לעשות בקואליציה, אבל נעשה את זה באופוזיציה.

משה גפני: ולא נאפשר שיפגעו לא בחקלאים ולא העלאת גיל פרישה לנשים, שהתוצאה תהיה שנשים במקצועות שוחקים ייזרקו לרחוב.

משה גפני: לא ניתן את זה.

משה גפני: ננהל מלחמה על ההתנהגות של שר האוצר – אתה מכיר את שר האוצר?

משה גפני: אתה יודע במה המדובר?

אחמד טיבי: לא אישית.

משה גפני: לא אישית, בגלל שבמפלגה אצלו אתה לא יכול להכיר את כולם, חלק נמצאים בבתי סוהר אז אי-אפשר להכיר את כולם.

משה גפני: והוא, בכלל – נדבר גם על זה בישיבה נפרדת.

אחמד טיבי: אגב, שמתי לב שליהדות התורה אף פעם לא היה ח"כ בבית סוהר.

אחמד טיבי: מעניין.

משה גפני: נכון.

משה גפני: אבל אנחנו הסחטנים.

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אם אנחנו היינו סוחטים 53 מיליארד שקל – האמת היא שלא היינו סוחטים, בגלל שבלאו הכי לא ייתנו להם את הכסף.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להביך אף אחד – אין 53 מיליארד שקל.

משה גפני: לא משנה, אבל אם אנחנו היינו מגיעים לסיכום לא על 53 מיליארד שקל, על 3 מיליארד שקל, היית צריך לשמוע את יאיר גולן, זה שגנב עכשיו מהנכים – לא גנב, לקח כסף מהנכים בשביל מכונית שרד עם כמה עוזרים ולשכה – מה הוא היה אומר על החרדים?

משה גפני: אבל אנחנו מכירים את המציאות, אנחנו חיים איתה.

משה גפני: אנחנו נשרת את האזרחים ואת התושבים – אנחנו נשרת באופוזיציה – ואת כולם.

משה גפני: אנחנו נשרת את החקלאים, אנחנו נשרת את הנשים שמדברים עליהן לגבי גיל פרישה, אנחנו נשרת את כל אלה שסובלים, והנכים שבמקום לחלק כל כך הרבה כסף, 220 מיליון שקל, על שרים מיותרים ועל סגנים מיותרים ועל חוק נורבגי מיותר ורחב – במקום זה היה צריך לתת לנכים את מה שמגיע להם, מה שבאמת חברה מתורבתת הייתה צריכה לעזור להם.

משה גפני: להילחם על זה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הסבלנות, ואני אמשיך את הנושאים האלה בהזדמנויות שיהיו כאן, כנראה קרובות.

משה גפני: מכיוון שלא הולכים להביא דברים רציניים בממשלה הזאת אלא כל מיני שטויות, אז אנחנו נדבר על זה.

משה גפני: תודה.

אחמד טיבי: שמחתי לנהל את הישיבה כאשר אתה מדבר.

משה גפני: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, קודם כול, ברכות.

יעקב ליצמן: אני לא זוכר שבירכתי אותך.

יעקב ליצמן: אני דווקא רוצה להתייחס ל-53 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתחיל עם סיפור.

יעקב ליצמן: פעם אחת אבא שלח ילד לפנימייה, ואז הוא ביקש ממנו:

יעקב ליצמן: אחרי שבועיים תשלח לי מכתב – רבותיי, קצת מפריעים לי.

אחמד טיבי: גב' עליזה בראשי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעקב ליצמן: הוא ביקש: אחרי שבועיים תכתוב לי מכתב מה המצב.

יעקב ליצמן: אחרי שבועיים האבא מקבל מכתב: לכבוד אבא, אני שמח שהמצב מצוין.

יעקב ליצמן: בפנימייה מקבלים דגים, בורי או לא יודע איזה סוג.

דוד ביטן: אחמד, לא הפעלת שעון.

יעקב ליצמן: לא, הוא נתן לי – – –

דוד ביטן: חופשי.

יעקב ליצמן: חופשי, בטח.

אחמד טיבי: החלטתי לגלות נדיבות כשאני על כס היושב-ראש.

דוד ביטן: אז גלה נדיבות גם כשאני מדבר.

אחמד טיבי: איתך זה – – –

דוד ביטן: אני הבא בתור.

אחמד טיבי: בבקשה, אדוני

יעקב ליצמן: הוא ביקש ואמר: הדגים מצוינים, מרק, כופתאות, הכול מצוין.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: דבר אחד חסר לו – דמי כיס.

יעקב ליצמן: הוא מבקש שאבא ישלח לו 1,000 שקל דמי כיס.

יעקב ליצמן: האבא מתרגש.

יעקב ליצמן: הוא רואה שהכול מצוין, לימודים וחברים ויש לו אוכל טוב, והוא ממהר לענות לו במכתב.

יעקב ליצמן: הוא אומר לבן שלו: אדוני, שמחתי שהכול בסדר.

יעקב ליצמן: באשר לדמי כיס, הגיע הזמן, ילד שלי, שתדע ש-1,000 כותבים בלי אפסים – 10 בלי אפסים.

אחמד טיבי: 10 בלי אפסים.

אחמד טיבי: הבנו.

יעקב ליצמן: במה דברים אמורים?

יעקב ליצמן: הגיע הזמן שעבאס ידע שהאוצר, במיוחד שר האוצר הזה, על 53 מיליארד שקל, הוא יגיד לו שזה בלי אפסים.

יעקב ליצמן: זה מה שהוא יקבל.

יעקב ליצמן: אולי 53 שקל, אולי.

אחמד טיבי: 53 שקל.

יעקב ליצמן: אולי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, יש לי כמה דברים להגיד גם לסדר-היום, וקודם כול להמשיך במה שחבר הכנסת גפני הזכיר: עידית סילמן.

יעקב ליצמן: הביאו לי את ההודעות שלה שהיא כתבה והיא אומרת שאנחנו מבזים אותה בוועדות, תוקפים אותה וזה וזה.

יעקב ליצמן: יש לי הפתעה בשבילך: עוד לא דרכתי בוועדה.

אחמד טיבי: זהו, רציתי להגיד שלא ראיתי אותך בוועדות.

יעקב ליצמן: לא, עוד לא.

יעקב ליצמן: קודם כול, לא מינו ועדות, ולא אישרו אותי לאף ועדה עדיין.

יעקב ליצמן: אז איך היא יכולה?

יעקב ליצמן: זה איך שהם משקרים.

יעקב ליצמן: היא משקרת כל הזמן שאנחנו פוגעים בה.

יעקב ליצמן: היא מסתובבת לנו כל הזמן כאן.

יעקב ליצמן: ברוך השם, היום זה הפסיק ויותר כמעט לא.

יעקב ליצמן: חוצפה שהיא מקליטה חברי כנסת שמסתובבים כאן, בלי בושה.

יעקב ליצמן: חוץ מזה, היא לא יכולה להיות יושבת-ראש קואליציה – אני לא יודע מה התפקיד שלה.

יעקב ליצמן: היא מתאימה יותר לשרת ההקלטות.

אחמד טיבי: ברשותך, אני רוצה לברך את שלושת הנכדים של חבר הכנסת גפני, שלושתם.

אחמד טיבי: הסבא עלה לשבת איתם.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לכם שיש לכם סבא שהוא חבר כנסת ותיק, מוכשר והגון.

יעקב ליצמן: מברך על כל מילה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: כשיבואו הנכדים שלך, אני אעשה את זה באופן שוויוני.

יעקב ליצמן: אבל הם לא באים.

משה אבוטבול: אתה יכול לומר את זה ביידיש גם?

דוד ביטן: רגע, ומה עם הנכדים שלך?

אחמד טיבי: של מי?

אחמד טיבי: שלי?

דוד ביטן: כן.

אחמד טיבי: יש לי שתי בנות שעדיין לא נשואות.

יעקב ליצמן: למה אתה לא מברך את הנינים שלי.

אחמד טיבי: את הנינים.

אחמד טיבי: תביא אותם, אבל אני מברך אותם אפריורית.

יעקב ליצמן: אוקיי.

דוד ביטן: אנחנו באותו מצב, אחמד.

דוד ביטן: שתי בנות בלי נכדים.

אחמד טיבי: בשמחות.

יעקב ליצמן: אני ממשיך.

יעקב ליצמן: היא יושבת-ראש הקואליציה – אני לא יודע איזה תפקיד.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי, היא מתאימה להיות שרת ההקלטות.

יעקב ליצמן: היא, מיוחדת, להקליט את האנשים כאן בבניין.

יעקב ליצמן: אני שמח שיושב-ראש הכנסת אמר לי היום שהוא הולך להעביר את זה לוועדת האתיקה.

יעקב ליצמן: הבעיה היא שאין ועדת אתיקה, ולך תדע מתי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, נראה לי שוועדת אתיקה לא תקום בקדנציה הנוכחית.

אחמד טיבי: אתה אומר את זה על סמך העובדה שהיא תקום כשיוסדר הסכסוך של חלוקת הוועדות.

יעקב ליצמן: נכון מאוד.

יעקב ליצמן: בזה אני מצפה שבינתיים הממשלה תיפול.

משה אבוטבול: המוקדם מבין שניהם.

יעקב ליצמן: לכן אני לא חושב שזה יהיה.

יעקב ליצמן: אבל עצם הדבר שבן אדם מסתובב כאן בתוכנו – גברתי.

אחמד טיבי: ח"כ שטרית, אני לא קורא אותך לסדר.

קטי קטרין שטרית: תודה.

קטי קטרין שטרית: אני מאוד מעריכה.

יעקב ליצמן: עצם הדבר שמסתובב אחד בתוכנו ומקליט אותנו?

יעקב ליצמן: היא אומרת שהיא לא מחזיקה, כן מחזיקה.

יעקב ליצמן: מצד אחד, היא אומרת שהיא לא יכולה להחזיק בכלל.

יעקב ליצמן: מצד שני, היא אומרת שהיא סגרה.

יעקב ליצמן: היא תחליט.

יעקב ליצמן: לדעתי, צריך להגיש את זה למשטרה.

יעקב ליצמן: אבל עוד חזון – עוד נגיע לזה.

אחמד טיבי: עד כדי כך – למשטרה.

יעקב ליצמן: עד כדי כך.

יעקב ליצמן: אני חושב על כך שבן אדם מקליט אותי בלי ידיעתי, כאן בבניין?

יעקב ליצמן: אנחנו ידענו שזה מחוסן.

יעקב ליצמן: כאן לא מקליטים, אפשר לדבר חופשי.

יעקב ליצמן: אי-אפשר לדבר.

יעקב ליצמן: עוד יותר, זה שבגלל שאנחנו באופוזיציה, לא גילו לנו, ולאחרים – זה חמור מאוד.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אני אוסיף לך.

אחמד טיבי: תמשיך.

אחמד טיבי: זו תוספת.

יעקב ליצמן: אני לא אקח – – –

אחמד טיבי: כמה שאתה רוצה.

יעקב ליצמן: אני לא חושב שראוי לעבור לסדר-היום, אבל אנחנו רגילים כאן, בממשלה הנוכחית.

יעקב ליצמן: היו הצבעות כפולות ועברו לסדר-היום.

יעקב ליצמן: מטייחים, עוברים.

יעקב ליצמן: הייתה הצבעה כפולה – נכון, אדוני חבר הכנסת בן גביר, הייתה כאן הצבעה כפולה.

יעקב ליצמן: מישהו מדבר על זה בכלל?

יעקב ליצמן: פעם הגישו למשטרה – אל תשאלו מה עשו כאן.

יעקב ליצמן: היום, חלק.

יעקב ליצמן: אם היה כאן – מה שהיו עושים כאן.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי היום כבר באחד הנאומים, אני חוזר על זה: לקואליציה הנוכחית, חוץ מחברי הכנסת בבניין, יש עוד שתי סיעות שתומכות בהם:

יעקב ליצמן: אחת – סיעה של בית משפט, 15 חברים; ואחת – העיתונאים, סיעה של עיתונאים.

יעקב ליצמן: הם תומכים.

יעקב ליצמן: כל מה שהם עושים זה טוב, מצוין, זה הכול בסדר, ומה שאנחנו עושים – זה הכול לא טוב.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס במילה אחת לקורונה.

יעקב ליצמן: הקורונה – – –

אחמד טיבי: אפרופו מה שאנחנו עושים, אני חייב, למען ההגינות, להגיד שאחד החוקים החשובים שאני העברתי היה הסדרת מקצועות פארה-רפואיים, שכמעט הפילו לי אותו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, עד שליצמן – אז היה סגן שר במעמד של שר – התערב והכריע בסופו של דבר בוועדה.

יעקב ליצמן: אולי תגיד לי, אדוני, מי סגן השר או שר הבריאות הראשון שביקר בבתי חולים בנצרת?

אחמד טיבי: אני השתתפתי בביקור, אז אני זוכר.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: עד שאני הייתי, אף אחד אפילו – בבית החולים בנצרת לא ביקרו אפילו.

אחמד טיבי: אני נתתי להם MRI, נתתי להם צנתורים.

אחמד טיבי: צנתורים.

יעקב ליצמן: אני זוכר כל מה שנתתי להם.

אחמד טיבי: אבל את הכסף של חדר הצנתורים בבית חולים אנגלי אני גייסתי דרך ועדת הכספים; וה-MRI בבית החולים השני זה אדוני.

יעקב ליצמן: אני נתתי 3 מיליון שקל לכל בית חולים.

אחמד טיבי: לכל בית חולים משלושתם, בנצרת.

יעקב ליצמן: עד שהגעתי אפילו לא היה MRI בבתי החולים כמעט, רק בגדולים.

אחמד טיבי: אתה יודע מה הבעיה הכללית שאנחנו אומרים לגבי בתי החולים?

אחמד טיבי: יש בית חולים אנגלי בנצרת, בית חולים צרפתי ובית חולים אוסטרי.

יעקב ליצמן: איטלקי.

אחמד טיבי: איטלקי.

אחמד טיבי: אין בית חולים ממלכתי של מדינת ישראל, של ממשלת ישראל.

יעקב ליצמן: אבל למה אדוני צריך ללכת לנצרת?

יעקב ליצמן: אין בירושלים ממשלתי.

יעקב ליצמן: בירושלים יש הדסה עין כרם, הדסה הר הצופים ושערי צדק.

יעקב ליצמן: אין בית חולים ממשלתי.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: והיה ביקור חולים.

יעקב ליצמן: גם לא ממשלתי.

אחמד טיבי: לא ממשלתי, אוקיי.

יעקב ליצמן: אין.

יעקב ליצמן: אם אתה מדבר, אז אני אגלה לך עוד דבר: אני השר הראשון, זה היה כשר – עד שהגעתי לא היה תקציב לבתי חולים ציבוריים, רק ממשלתיים.

יעקב ליצמן: אני הגעתי, הראשון, הבאתי 200 מיליון שקל, הראשונים, גם לנצרתיים, גם ללניאדו, מעייני הישועה, הדסה.

אחמד טיבי: שבעה.

אחמד טיבי: שבעה.

יעקב ליצמן: שבעה.

יעקב ליצמן: אוקיי, עכשיו אני רוצה להגיד לך מילה אחת על קורונה, שממש – – –

אחמד טיבי: יש לך דקה, אדוני.

אחמד טיבי: אתה ארבע דקות מעבר לעשר הדקות שלך.

יעקב ליצמן: היות שלא למדתי ליבה, אז אני לא יודע לספור.

אחמד טיבי: אצלנו בטייבה למדו, ואני רוצה לעזור לך – זה ארבע מעבר לעשר.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: אז תן לי להגיד לך, ובזה אני אסיים באמת.

אחמד טיבי: בבקשה.

יעקב ליצמן: הקורונה משתוללת ולא עושים כלום.

יעקב ליצמן: אפשר לטוס.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה מבקש: אל תטוסו לכל מיני מקומות שאסור, בנתב"ג ובכל מיני מקומות לא לטוס.

יעקב ליצמן: דווקא באותו יום – 5,000 נוסעים לאותו מקום.

אחמד טיבי: מה ההסבר?

יעקב ליצמן: כנראה שאין בו אמון, כי הוא משקר לציבור, אז למה לא לשקר שם?

יעקב ליצמן: לא לנסוע לטורקיה – 5,000 איש נסעו לטורקיה אתמול, שלשום.

יעקב ליצמן: עכשיו, מי שנוסע לשם היום – 50% חוזרים מאומתים, 50% נכנסים מאומתים משם.

אחמד טיבי: אני לא חושב שהמספר נכון.

יעקב ליצמן: אני מניח שלא, כי אולי זה 60%.

אחמד טיבי: לא.

יעקב ליצמן: לא לא, לא מגזים.

יעקב ליצמן: אחמד, אני לא מגזים.

יעקב ליצמן: עכשיו אני אגיד לך נתון שממש מדהים: במגזר החרדי אין כרגע קורונה, ברוך השם.

יעקב ליצמן: אני מקווה ומתפלל שבעזרת השם לא יהיה.

יעקב ליצמן: אין.

אחמד טיבי: אבל שמו לכם פרויקטור, או רוצים לשים.

יעקב ליצמן: זה מה שאני רוצה להגיד לך.

יעקב ליצמן: אבל בתל אביב לא שמו פרויקטור – שם אדום.

אחמד טיבי: בבנימינה שמו פרויקטור?

יעקב ליצמן: גם לא בבנימינה.

אחמד טיבי: סגרו את בנימינה?

יעקב ליצמן: אין סגר בבנימינה.

יעקב ליצמן: פרויקטור מינו רק במגזר החרדי – –

אחמד טיבי: והערבי.

יעקב ליצמן: – – ואין שם קורונה.

אחמד טיבי: והערבי.

יעקב ליצמן: עוד לא, כי הוא מפחד קצת – אני לא רוצה להגיד ממי.

אחמד טיבי: אף אחד לא יתנגד לזה.

יעקב ליצמן: פרויקטור למגזר החרדי.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי שם אין קורונה.

יעקב ליצמן: למה מינו?

יעקב ליצמן: שאלתי את רוני נומה, שאלתי אותו: יש?

יעקב ליצמן: אמר לי: אין.

יעקב ליצמן: אמרתי, יש פה, ושם – אין.

יעקב ליצמן: אז למה מינו אותך?

יעקב ליצמן: צוחק.

יעקב ליצמן: לכן, אדוני, לא הזכרתי אפילו המילה "דיינים", כי הראש – איך הוא אמר, אנטיוכוס – הוא לא נמצא כאן, לכן אני לא אזכיר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעקב ליצמן: תודה רבה, ותודה שנתת לי כמה דקות – שאני לא יודע לספור – מעל הזמן.

אחמד טיבי: שומר לך חסד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן, תפדל.

קטי קטרין שטרית: מעללי ביטן.

קטי קטרין שטרית: ברגע שהוא מספר עכשיו בדיחה, יש סרטון בערוץ הכנסת.

דוד ביטן: יש לי בדיחה.

דוד ביטן: את רוצה שאתחיל עם בדיחה?

קטי קטרין שטרית: כן, כן.

דוד ביטן: אבל יכעסו עליי התימנים.

אחמד טיבי: אין לו שקית ביד.

אחמד טיבי: אותה שקית.

אחמד טיבי: אה, היא שם?

קטי קטרין שטרית: אבל היא גמורה כבר.

דוד ביטן: אבל יש עוד.

דוד ביטן: בשבילך יש.

אחמד טיבי: תודה רבה, כשנסיים.

יעקב ליצמן: דוד, תיזהר, מקליטים אותך.

דוד ביטן: מה, היא הקליטה באמת את האנשים?

דוד ביטן: בשביל הטלוויזיה.

דוד ביטן: האמת, גם איתי היא דיברה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע בשביל מי, אבל זה פשע.

דוד ביטן: רגע, רגע, טעית.

דוד ביטן: יש לי 20 דקות.

אחמד טיבי: אה, 20 דקות.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראה, החוק הזה, חוק הדיינים, הוא בעצם חוק בשביל בן אדם אחד, או שניים – האחד זה אלקין והשני זה שר הדתות.

דוד ביטן: שים לב שהחלום הרטוב של החבורה של בנט, מתן ואחרים, זה להשתלט, זו תחרות על משרות ועל תקציבים מול החרדים.

דוד ביטן: הם תמיד רצו להשתלט גם על התחום של המועצות הדתיות, גם על התחום של הכשרות, גם על התחום של הדיינים, ועכשיו הגיע מזלם הגדול והם מחזיקים בתפקידים.

דוד ביטן: אבל עדיין צריך לנהוג בהגינות, עדיין צריך לנהוג באופן כזה שלא מנסים להשתלט בכוח, אז הם מנסים להציג את זה כאידיאולוגיה.

דוד ביטן: אז כמובן, בחוק הדיינים הם לא יכולים להגיד שזו אידיאולוגיה, כי כולנו מבינים שבעצם מה שהם רוצים – לקבל רוב בוועדה למינוי דיינים על מנת למנות הרבה מאוד דיינים חדשים.

אחמד טיבי: עליזה, גבי, אני פונה לבכירים קודם כול.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: קטי, את מערערת על הקביעה הזאת?

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אדוני.

קטי קטרין שטרית: לא, אם זה עליזה – תפדל.

קטי קטרין שטרית: עליזה זה בסדר, היא שולטת על כולנו, מה.

דוד ביטן: קטי, יש לך קול חצוצרה.

דוד ביטן: זה בעייתי.

קטי קטרין שטרית: עוד פעם התחלת.

דוד ביטן: בקיצור, הם מנסים להשתלט על משרות, על תקציבים, ולפגוע בחרדים.

דוד ביטן: אין פה טיפת אידיאולוגיה.

דוד ביטן: כל הנושא של הכשרות – כביכול הם אומרים: מבחינה אידיאולוגית אנחנו רוצים לשנות את הכשרות – זה על מנת לתת לרבנים שלהם את האפשרות לתת תעודות כשרות.

דוד ביטן: ולכן אין פה שום אידיאולוגיה.

דוד ביטן: אז מספיק כבר עם העניין הזה, שהם כל הזמן מנסים לעשות רפורמות.

דוד ביטן: כל המילה "רפורמה" היא כסות לניסיון השתלטות על תפקידים ותקציבים.

דוד ביטן: זה המצב.

דוד ביטן: ומה קרה פה, בדיינים?

דוד ביטן: בדיינים זה עוד יותר גרוע.

דוד ביטן: יש פה איזה איחוד כוחות עם אלקין, שגם הוא אדם דתי, הולך עם כיפה סרוגה, וכל מה שהוא רוצה – להשתלט – – –

יעקב ליצמן: לא כל מי שהולך עם כיפה הוא דתי.

דוד ביטן: זה נכון, זה נכון.

דוד ביטן: כבוד הרב, אני לא מתחרה איתך בעניין הזה.

דוד ביטן: ופה הוא רוצה גם כן להשתלט על עמדות כוח, ומתן רוצה להשתלט על עמדות כוח, ולכן הם איחדו כוחות ובעצם יצרו חוק שחוץ מאשר עמדות כוח לשני האנשים האלה והאפשרות למנות דיינים כנגד המפלגות החרדיות – אין בו שום דבר, אין פה משהו אידיאולוגי.

דוד ביטן: ואני בעניין הזה מתנגד לחוק הזה באופן טוטלי, בגלל האופן שבו הם עשו את זה, האופן שבו הם מציגים את זה והאידיאולוגיה שעומדת מאחורי החוק הזה.

דוד ביטן: האידיאולוגיה היא לא לעזור לדת או לתחום הדת אלא רק לקבל משרות ותקציבים.

דוד ביטן: זה לגבי החוק הזה, ולכן לדעתי צריך להתנגד לו.

דוד ביטן: אנחנו לא צריכים לתת יד למעשים מהסוג הזה ולשיטה מהסוג הזה.

דוד ביטן: עכשיו בואו נדבר רגע על חוק ההסדרים.

דוד ביטן: מה אמרה הממשלה כל הזמן?

דוד ביטן: והמפלגות בבחירות, מה הן אמרו, כבוד היושב-ראש?

דוד ביטן: אנחנו לא – לא יהיו מיסים.

דוד ביטן: אז נכון שהם אולי לא יעלו את מס הכנסה ולא יעלו את מע"מ, אבל יש מיסים, יש מיסים ישירים על האזרח.

דוד ביטן: עכשיו עושים את אגרת הגודש – – –

יעקב ליצמן: – – – שתייה וחד-פעמי.

דוד ביטן: תכף אדבר על זה, כבוד הרב ליצמן.

דוד ביטן: אגרת גודש זה דבר מעצבן ביותר, מדוע?

דוד ביטן: מצד אחד הממשלה אשמה שיש הרבה מכוניות, מכיוון שהיא גובה מכס על כל מכונית קרוב ל-33 מיליארד שקל בשנה מכסים, אז היא לא מנסה למנוע את המכוניות לשטח כיוון שיש לה מזה תקציבים.

דוד ביטן: המכוניות האלה עולות לכביש, מעל 300,000 בשנה, ואז נוצר עומס על הכבישים.

דוד ביטן: עכשיו, הרצחת וגם ירשת?

דוד ביטן: על מנת לפתור את הבעיה הם אומרים: עכשיו אנחנו רוצים אגרת גודש.

דוד ביטן: שנים האוצר מנסה להחיל את אגרת הגודש על הציבור, ועכשיו פתאום החלום הרטוב – חוק ההסדרים הוא החלום הרטוב של האוצר; כל חוק שהם רצו במשך שנים הם הכניסו לחוק ההסדרים הזה.

דוד ביטן: התקציב הזה לא הולך לטובת סלילת כבישים או הרחבת כבישים.

דוד ביטן: אתה יודע שכשאני הייתי יושב-ראש קואליציה דיברנו על הנושא של כביש 6.

אחמד טיבי: כביש 6.

דוד ביטן: כשתמכתי בהצעת חוק שלך.

אחמד טיבי: נכון.

דוד ביטן: ובא האוצר ואמר לי: תשמע, יש לנו פה בעיה, מכיוון שההסכם שלנו עם כביש 6 הוא שאם אנחנו נפחית את התשלומים של התושבים התוצאה היא שאנחנו נצטרך לשלם את הכסף הזה ליזם.

דוד ביטן: אז אמרנו: אוקיי, אז תוסיפו עוד מסלול.

דוד ביטן: אז אמרו שהם מבטיחים שתוך שנה יהיה מסלול שלישי בכביש 6.

דוד ביטן: אתה ראית אותו?

אחמד טיבי: לא היה.

דוד ביטן: לא, אין וגם לא יהיה, כיוון שזה לא מעניין אותם.

דוד ביטן: מה שמעניין אותם זה לגבות את הכספים, להכניס אותם לבנק של האוצר ולחלק את זה איך שהם מבינים.

דוד ביטן: עכשיו באו עם דבר חדש.

דוד ביטן: היום ראיתי שחוץ מהנושא של העלאת מס על כלים חד-פעמיים, הם עכשיו מדברים על משקאות מתוקים.

דוד ביטן: זה מס לכל דבר ועניין.

דוד ביטן: המס הזה, הם מנסים לשוות לזה נופך אידיאולוגי – אנחנו נלחמים לטובת איכות הסביבה – גם זה וגם המשקאות המתוקים.

דוד ביטן: במי הם פוגעים קודם כול?

דוד ביטן: במשפחות ברוכות ילדים.

אחמד טיבי: נכון.

דוד ביטן: במשפחות ברוכות ילדים בפריפריה, בעיירות פיתוח, אצל הערבים ואצל החרדים.

דוד ביטן: הם בעצם אלה שמשתמשים הכי הרבה במוצרים האלה.

דוד ביטן: אז שוב פעם מס שמוטל באופן לא שוויוני, ומציגים את זה עם נופך אידיאולוגי.

דוד ביטן: אני אומר, אז תפסיקו עם המיסוי הלא-צודק הזה, שבעצם יכניס מיליארדים למדינה.

דוד ביטן: דבר נוסף, שאתה רואה את זה עכשיו – זה לא נכנס לחוק ההסדרים כי היועץ המשפטי התנגד לעניין הזה, אבל מה הם אומרים?

דוד ביטן: אנחנו רוצים להעלות את הארנונה למגורים.

דוד ביטן: מדובר פה על העלאת ארנונה בקרוב ל-15% חוץ מהעלייה השנתית.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כדי לשכנע ראשי ערים לבנות דירות מגורים, כי היום הם מונעים את זה; הם עושים המון בעיות, ואז מחיר הדירה עולה מצד אחד, מצד שני אין דירות להשכרה ומצד שלישי אין מספיק התחלות בנייה, ואז אומרים לתת לראשי הערים יותר ארנונה למגורים אז אולי הם יסכימו.

דוד ביטן: תראה מה קורה פה: מצד אחד, ברגע שתעלה הארנונה למגורים הם יצטרכו פחות לתת מענקי איזון ויחסכו כספים לאוצר המדינה.

דוד ביטן: עיירות פיתוח שיש להן מענקי איזון, או עיירה ערבית – נותנים להן כל שנה מענק איזון, בצדק; ברגע שיעלו את הארנונה למגורים הם ייתנו פחות.

דוד ביטן: אז הם קודם כול חוסכים לתקציב המדינה, זה עניין ראשון.

דוד ביטן: העניין השני הוא שהם רוצים יותר התחלות בנייה.

דוד ביטן: המחיר כביכול ירד אבל הוא לא ירד, כיוון שראשי ערים – לא מחייבים אותם; ברגע שמעלים את הארנונה למגורים, לא מחייבים אותם לאשר כמויות של בנייה למגורים.

דוד ביטן: הם ימשיכו להתנגד, כי במדיניות שלהם הם רוצים פחות – לאשר פחות מגורים מאשר עסקים, תעשייה ומשרדים.

דוד ביטן: אני אומר ששוב פעם נותנים נופך אידיאולוגי, ובעצם המטרה העיקרית היא להעלות את הארנונה.

דוד ביטן: הארנונה היום היא מס לכל דבר.

דוד ביטן: אם היום הארנונה למגורים היא 6,000 שקלים לשנה, אפילו 7,000 שקלים לשנה, אם יעלו ב-15% זה כבר יגיע ל-800 שקלים בחודש.

דוד ביטן: שימו לב, היום בוועדת ההנחות בארנונה למגורים מי שמרוויח 3,000–4,000 שקלים ומעלה לא זכאי להנחה, אלא אם כן הוא חולה סרטן או שיש לו בעיות רפואיות שכרוכות בהוצאות מיוחדות.

דוד ביטן: ולכן בעצם, מי שמרוויח שכר מינימום משלם ארנונה של קרוב ל-700–800 שקלים בחודש, שזה מעל ל-20% מהמשכורת שלו.

דוד ביטן: אז מה הם רוצים?

דוד ביטן: להעלות את זה עוד יותר?

דוד ביטן: לחייב עוד יותר את הצרכן?

דוד ביטן: מי שמרוויח שכר מינימום לא משלם מס, הוא משלם רק ביטוח לאומי, הוא לא עומד על סף המס של מס הכנסה, אז איך גורמים לתוספת מס בלי להגיד שהוסיפו מיסים?

דוד ביטן: מעלים את הארנונה למגורים.

דוד ביטן: עכשיו, איך יצדיקו את זה מול תושבי המדינה?

דוד ביטן: יגידו: אין ברירה, אנחנו מעלים כי ראשי הערים לא מוכנים לאפשר לנו לבנות, ולכן אנחנו מעלים, כדי שמחיר הדירה לא יעלה, והילד שלך, כשילך לקנות דירה, לא יצטרך לשלם תוספת של מאות אלפי שקלים.

דוד ביטן: ואז אנשים יגידו שאם זו המטרה אולי יסכימו שהארנונה תעלה.

דוד ביטן: אבל שוב פעם, אלו שיטות להעלות מיסוי ולהכניס כספים לאוצר, שבחלקם המטרה שלהם היא גם לממן את ההסכמים הקואליציוניים.

דוד ביטן: יש היום הסכמים קואליציוניים עם מנסור עבאס וגם עם ישראל ביתנו ועוד כל מיני הסכמים, גם הממשלה הרחבה וההסכם הנורבגי, כל מיני דברים כאלה שצריכים לממן אותם.

דוד ביטן: הרי איך יממנו אותם?

דוד ביטן: היום יש גירעון תקציבי גדול בגלל הקורונה.

דוד ביטן: אז יממנו אותם באמצעות כל מיני מיסים חדשים.

דוד ביטן: כיוון שאמרו שלא יהיו מיסים, אז עושים מיסים שהם לא ממש מס אבל הם דמוי מס.

דוד ביטן: כן, כבוד הרב – – –

יעקב ליצמן: ונכים מה?

דוד ביטן: עכשיו נגיע לנכים.

דוד ביטן: שים לב מה קרה עם הנכים – טוב שאמרת לי, כבוד הרב.

דוד ביטן: מה קרה עם הנכים?

דוד ביטן: אנחנו, בתקופה של הכנסת העשרים, היה מאבק גדול של הנכים כדי להעלות את הקצבה שלהם.

דוד ביטן: מה קרה פה?

דוד ביטן: הקצבה שלהם עמדה על ממוצע של 2,200 שקלים; במשך שנים הקצבה לא עלתה, אולי עלתה ב-100 שקלים; ההצמדה הייתה הצמדה למדד.

דוד ביטן: מה שאנחנו עשינו – על מנת שלא יתוקן החוק, אמרנו שאנחנו נדאג לתקציב שנתי של 4.2 מיליארד משנת 2021.

דוד ביטן: עד אז אנחנו ניתן את זה בחלקים על מנת שהם יתחילו לקבל העלאה מדורגת עד ל-3,800 שקלים.

דוד ביטן: בנוסף לזה הצמדנו בפעם הראשונה בהיסטוריה את הקצבאות לשכר הממוצע במשק, על מנת שכל שנה זה יעלה בכ-2% ולא ב-0%, בגלל שבשנים האחרונות אין אינפלציה.

דוד ביטן: אולי השנה תהיה, אבל עד עכשיו הייתה בכלל אינפלציה שלילית או 0%.

דוד ביטן: לכן הלכנו לקראת הנכים כי מגיע להם, לא בגלל שעשינו להם טובה.

דוד ביטן: הגיעה הקורונה.

דוד ביטן: התחלנו באמת ב-2018 ו-2019 לתת להם את התשלום הראשון, ואז כשהגיעה הקורונה ב-2020 ולא היה תקציב, אז אמרנו להם שאין תקציב.

דוד ביטן: אז שר האוצר, שנכנס עכשיו, הבטיח להם שמה שמגיע להם בדירוג השנתי על מנת להגיע למספר הקובע – 3,800 – הוא ייתן להם בתשלומים חד-פעמיים.

דוד ביטן: הוא באמת התחיל לתת להם את זה בתשלום אחד, ואת התשלום השני היו צריכים לקבל השנה.

דוד ביטן: עכשיו מה הם עושים?

דוד ביטן: בחוק ההסדרים מונעים מהם קרוב ל-600 מיליון שקלים.

דוד ביטן: למה הם עושים את זה?

דוד ביטן: כדי לממן הסכמים קואליציוניים, כדי לממן את הממשלה הזאת, כדי לממן את כל חברי הכנסת החדשים ועוד ועוד דברים שצריכים תקציב.

דוד ביטן: הקורונה עשתה גירעון, אז השלב הראשון הוא לצמצם את הגירעון, אחר כך להוסיף דברים ולהגדיל את ההוצאות הממשלתיות.

דוד ביטן: זה עוול שנעשה לנכים, והפתרון הוא לא להעלות את הארנונה ולהעלות את תשלומי המס על כלים חד-פעמיים והמשקאות הממותקים, שזה פוגע בציבור באופן ישיר.

דוד ביטן: מה שהם רוצים לעשות, הם צריכים לעשות באמצעות הסברה, הם לא צריכים לעשות את זה באמצעות מיסים.

דוד ביטן: גם צריך לתת הסברה.

אוריאל בוסו: הרפורמות שלהם זה לפגוע בחלשים.

דוד ביטן: אין רפורמות.

דוד ביטן: המילה "רפורמה" לא קיימת.

דוד ביטן: אני אומר לך, מכל הרפורמות של האוצר לאורך השנים, ושל משרדי הממשלה, מחירים לא ירדו.

דוד ביטן: הינה, אתה יכול לראות את זה: אין הפחתת מחירים, הכול בלוף.

דוד ביטן: בסוף המחירים עולים בישראל, אף פעם לא יורדים.

דוד ביטן: אז למה צריך להגיד "רפורמה"?

דוד ביטן: שים לב: כחלון, כשהיה שר אוצר, הביא לנו לוועדה את הרפורמות – אתה זוכר, כבוד היושב-ראש, אתה היית חלק מהעניין – לוועדת הכספים, רפורמות שהוא הבטיח.

דוד ביטן: באו ומומחים, אמרו: אנחנו נעשה את הרפורמה כמו רפורמת הקורנפלקס וכל מיני רפורמות, אנחנו נעשה אותן, והמחיר ירד תוך שנתיים, אי-אפשר במכה אחת.

דוד ביטן: בינתיים הממשלה נפלה, המחירים לא ירדו.

דוד ביטן: ואני אומר לכם, גם מהרפורמות האלה לא יהיה כלום.

דוד ביטן: הדבר היחיד שיהיה זה שאנשים יפסידו בכיס שלהם מיליארדים.

דוד ביטן: זה ייכנס לקופת האוצר והם יחלקו את זה איך שהם רוצים, כולל ההסכמים הקואליציוניים שהם עשו.

דוד ביטן: הפעם הזו אף אחד לא פוצה פה, גם לא בתקשורת, גם לא בשום מקום, למה?

דוד ביטן: כי זה לא חרדים, זה לא הליכוד, זה לא מי שהם שונאים לראות ולשמוע.

דוד ביטן: פה הם מאפשרים להם לשלם כספים בלי שום בעיה.

דוד ביטן: אם החרדים היו לוקחים, כבוד הרב ליצמן, 10% ממה שבעצם הבטיחו לרע"מ, תוהו ובוהו היה במדינה, ואתה יודע את זה.

דוד ביטן: תוהו ובוהו.

דוד ביטן: זה לא מה שקורה.

דוד ביטן: לא משנה שבסוף האוצר יעבוד גם על רע"מ, אנחנו יודעים את זה, והם לא יקבלו שום דבר.

דוד ביטן: תראה מה קורה עם ההסכם הקואליציוני הזה.

דוד ביטן: מה שהאוצר יעשו לו – ואתה יודע את זה.

דוד ביטן: אתם השגתם את הכספים האלה בלי להיות בקואליציה.

אחמד טיבי: חצי מיליארד שקל בכמה שנים בוועדת הכספים.

דוד ביטן: השגתם.

דוד ביטן: השגתם להם, השגתם לדרוזים, השגתם 15 מיליארד שקל לחומש לכפרים הערביים ולערים הערביות, השגתם השקעה בתכנון, בבתי ספר, בשיטור, במשטרה – זה עניין של תהליך – בלי להיות בקואליציה, למה?

דוד ביטן: כי המדינה מחויבת לתת למגזר הלא-יהודי.

דוד ביטן: זה לא שעושים פה טובה.

דוד ביטן: מה שהם עשו פה, עשו הסכם בעצם שהוא לא אמיתי, כי יבוא האוצר – ואנחנו יודעים את זה, זו השיטה שלו – ויגיד להם: רבותיי, תראו, אנחנו נותנים כספים לבתי הספר לחינוך של המגזר, אנחנו נותנים כספים לעיריות בהשלמות ארנונה שנותנים, אנחנו נעשה זה וזה, זה שווה בשנה 15 מיליארד.

דוד ביטן: יצבעו את 15 המיליארד האלה ויגידו למנסור עבאס: הינה הכסף שהבטחנו ויותר.

דוד ביטן: נתנו כפול שניים.

דוד ביטן: כסף שכבר קיים במערכת.

דוד ביטן: ייתנו לו קצת, אתה יודע, כמה פיסטוקים כאלה, יגידו: הינה, פה קיבלת 4 מיליון לעיר הזאת, 2 מיליון לפה, 4 מיליון – עכשיו בואו נראה.

דוד ביטן: ולכן הוא לא יקבל.

דוד ביטן: עד שהוא יתעורר והוא יבין שעבדו עליו.

דוד ביטן: זה מה שיהיה.

אחמד טיבי: יש בדיחה על זה, אני אספר לך מאחורי המליאה.

דוד ביטן: אין שום בעיה.

דוד ביטן: עכשיו, מה קרה פה?

דוד ביטן: תראה מה קורה.

דוד ביטן: גם את ה-500 מיליון שקל שאמרו לו: אנחנו ניתן לך את זה במיוחד, מעין קופה קטנה שאתה תוכל לעשות את זה, הוא לא יכול לקבל בלי חוק מיוחד.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי מה קורה, היום, כשאתה נותן כסף ייחודי לחבר כנסת או לסיעה, זה הולך לפי כללים מסוימים.

דוד ביטן: אתה לא יכול לעשות עם זה כלום.

אחמד טיבי: קול קורא.

דוד ביטן: קול קורא.

דוד ביטן: מעבירים את זה למשרד ממשלתי, אומרים לך: תקשיב טוב, אתה לא יכול להתערב.

דוד ביטן: אתה לא יכול לפנות לגזבר, ליועץ משפטי, לשר ולמנכ"ל של אותו משרד, גם אם אתה קיבלת את זה לצרכים שהוסכמו והוצבעו בוועדת הכספים.

דוד ביטן: ואז היועץ המשפטי של המשרד פונה ליועץ המשפטי של משרד האוצר, מקבל אישור ומוציאים קול קורא, ובקול קורא כולם יכולים לקבל.

דוד ביטן: מה זה קול קורא?

דוד ביטן: ואז הוא בעצם רואה שכל מה שהוא רצה לעשות עם 500 המיליארד האלה הוא לא יקבל.

דוד ביטן: חבל שמנסור עבאס לא שומע את מה שאני אומר, כי בעצם הוא לא מבין שעובדים עליו בעיניים, ועד שהוא יתעורר כבר יהיו בחירות ולא תהיה ממשלה, ובסופו של עניין תקום ממשלה חדשה והוא לא יהיה בקואליציה הבאה, מה לעשות, ואז הוא לא יקבל שום דבר.

דוד ביטן: זה המצב.

דוד ביטן: אבל בסדר, הוא רוצה ללמוד את זה בכוח?

דוד ביטן: אז הוא ילמד את זה בכוח.

דוד ביטן: עכשיו אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, שאתם צריכים להתעורר, הרשימה המשותפת צריכה להתעורר.

דוד ביטן: לא בגלל שזה טוב לנו או לא טוב לנו.

דוד ביטן: יש פה מצב שבעצם עובדים על התושבים הערבים במדינת ישראל.

דוד ביטן: מבטיחים להם דברים.

דוד ביטן: השבר יהיה יותר גדול עם האוכלוסייה של המגזר.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: כי בעצם הם אומרים: הבטיחו לנו א', ב', ג', ד', מיליארדים שיסייעו לתשתיות, שיסייעו לבנייה, שיסייעו לחינוך, שיסייעו לרשויות, ובעצם אנחנו לא נקבל כלום.

דוד ביטן: ואז יהיה משבר מאוד גדול.

דוד ביטן: ולמי הם יבואו בטענות?

דוד ביטן: לא רק אליו, גם אליכם, למרות שאתם לא אשמים.

דוד ביטן: יגידו לכם: אתם, אתם הייתם בעניין הזה.

דוד ביטן: אתם לא התרעתם בפנינו, אתם לא אמרתם לנו.

דוד ביטן: ולכן אתם צריכים להתעורר גם כן ולהפסיק את הדבר הזה.

דוד ביטן: לא בגלל שזה טוב לנו.

דוד ביטן: זה טוב לנו, אני לא אומר שלא, אני מודה בזה, אבל תתעוררו.

דוד ביטן: אתם לא יכולים לתת להם לעבוד עליו.

דוד ביטן: הוא חסר ניסיון אז הם עובדים עליו, והוא עובד עליהם, הוא חושב שהוא עובד עליהם, רק שהוא לא מבין שהם כבר את הפוליטיקה הזאת יודעים לעשות מזמן.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: הינה, חסכתי לך חצי דקה ותעביר את זה לשני בתור.

אחמד טיבי: מעריך את זה מאוד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, ממ"ז.

מכלוף מיקי זוהר: לילה טוב, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אזרחי ישראל, היה לי קשה להירדם בלילה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מודה.

מכלוף מיקי זוהר: אז חשבתי שאני אקח ספר כדי שיעזור לי להירדם.

מכלוף מיקי זוהר: בחרתי בספר של נפתלי בנט, כולכם מכירים, "איך לנצח מגפה", ולא תאמינו, אני חייב לעדכן אתכם, הספר עשה עבודה הפוכה.

מכלוף מיקי זוהר: חשבתי שאני אירדם אבל הרגשתי שאני מתעורר.

מכלוף מיקי זוהר: תוך כדי קריאת הספר אני מרגיש שהאדרנלין מתחיל לזרום בגוף, ואני שואל את עצמי: למה התעוררתי?

מכלוף מיקי זוהר: זה בסך הכול ספר שאמור להרדים אותי.

מכלוף מיקי זוהר: אז מסתבר שהשטויות שנכתבו בספר הזה הן באמת הבטחות שלעולם לא יכולות להיות מקוימות וגם לא התכוונו לקיים אותן, אבל הן גרמו לי באמת לפרץ צחוק גדול, לאדרנלין לזרום, ואני, ברשותכם, רוצה להביא לכם כמה ציטוטים מעניינים מהספר.

מכלוף מיקי זוהר: אז קודם כול, הספר נפתח באמת בקביעה אובייקטיבית של אשת ימין מובהקת, שמה טל שניידר, למי שלא מכיר, והיא כותבת על הספר: "זה ספר חשוב, היסטורי, דוח הקורונה הראשון של חצי שנת קורונה קשה שעברה על מדינת ישראל מפיו של פוליטיקאי שהיה שם, נכח במפגשים, בישיבות, וחיפש באופן נואש ונמרץ אחר פתרונות".

מכלוף מיקי זוהר: אכן עמדה אובייקטיבית, רצינית, מקצועית.

מכלוף מיקי זוהר: נכון, מדובר בספר שיצא בתקופה שבנט היה באופוזיציה, כשניסה לנגח את הממשלה, שחשב אולי להחליף אותה, זו הייתה באמת קביעה אובייקטיבית של העיתונאית הזאת, אז רציתי להביא בפניכם את הנתון הזה.

מכלוף מיקי זוהר: ואז נפתלי בנט קובע בתחילת ספרו, בפרק הפתיחה: "נתגבר על המשבר ונוביל את ישראל לשגשוג כלכלי".

מכלוף מיקי זוהר: טוב, אנחנו מחכים שהוא באמת יתגבר על המשבר, שהולך ומתגבר מיום ליום.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מחכים לשגשוג הכלכלי שהולך להתפוצץ לכולנו בפנים, כי אנחנו יודעים שהכלכלה הולכת להיפגע דרמטית מהעלייה של החולים יום-יום.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו, ברשותכם, נעבור לעמ' 45, ואני מקריא פסקה אחרונה שנפתלי בנט כותב פה בצורה באמת חדה וברורה: "במקרים כמו הקורונה חייבים לאמץ גישה אחרת.

מכלוף מיקי זוהר: מה שדרוש כאן הוא גוף יעיל, זריז, דינמי ומתעדכן כל הזמן" – אני לא מחקה את בנט, אני רק אומר את זה כך, בתקיפות – "שמסוגל לפעול ולטעות וללמוד ולתקן תוך כדי תנועה.

מכלוף מיקי זוהר: מה שצריך להוביל אירוע בסדר-גודל כזה הוא רוח של יזמות, של נטילת סיכונים מבוקרים, של חשיבה שמציבה עלות מול תועלת, של ראייה כללית שמביאה בחשבון שאומנם חייבים לנצח את המגפה".

מכלוף מיקי זוהר: אבל אם במהלך הניתוח של הכלכלה הישראלית היא תתרסק, לא עשינו כלום.

מכלוף מיקי זוהר: נפתלי, מתי זה קורה, כל מה שכתבת פה?

מכלוף מיקי זוהר: אתה רוצה להתחיל ליישם או – – –

ינון אזולאי: – – –

מכלוף מיקי זוהר: כן, כן, הינה, אני מראה, זה הספר של נפתלי בנט, "איך לנצח מגפה".

אלי כהן: קנית את הספר?

מכלוף מיקי זוהר: לא, הבאתי אותו מהספרייה של הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: לא הסכמתי להוציא על זה מכספי, אני חייב להודות.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אני אומר, איפה היישום?

מכלוף מיקי זוהר: ואנחנו עוברים, אדוני היושב-ראש, לעמ' 57.

מכלוף מיקי זוהר: אומר נפתלי בנט: לתרגם את הניסיון לתוכנית פעולה.

מכלוף מיקי זוהר: נו, נפתלי, אתה מתכוון לתרגם את הניסיון לתוכנית פעולה או שאתה מחכה ל-10,000 נדבקים ביום?

מכלוף מיקי זוהר: מתי מתחילים ליישם?

מכלוף מיקי זוהר: מתי מתחילים לעשות משהו עם מה שאתה מבטיח בספר הנהדר שכתבת?

מכלוף מיקי זוהר: בעמ' 67 נפתלי בנט מדבר על הצורך בחינוך והסברה.

מכלוף מיקי זוהר: מישהו בישראל יאמין לנפתלי בנט?

מכלוף מיקי זוהר: הוא יכול לחנך או להסביר למישהו מה לעשות אחרי שהוא שיקר לכל הציבור בכך שהוא הבטיח לו משהו מסוים לפני הבחירות ועשה הפוך לגמרי אחרי הבחירות?

מכלוף מיקי זוהר: אז בוא נאמר שגם בחינוך והסברה אל תהיו כל כך אופטימיים לגבי היכולת של בנט.

מכלוף מיקי זוהר: בעמ' 72 נפתלי בנט מדבר על חקירות אפידמיולוגיות.

מכלוף מיקי זוהר: למה זה לא קורה, מר בנט?

מכלוף מיקי זוהר: למה הדבר הזה לא מיושם?

מכלוף מיקי זוהר: האם כתבת ספר רק לשם כתיבת ספר או שמא כתבת ספר כדי אולי ליישם משהו מהספר?

מכלוף מיקי זוהר: בעמ' 83 מדבר נפתלי בנט, כמובן בצורה רצינית ומקצועית – – –

אחמד טיבי: כן, מה היה בעמ' 83?

מכלוף מיקי זוהר: בקרה על השבים מחו"ל.

מכלוף מיקי זוהר: זה אומר שנפתלי בנט היה אמור לסגור את גבולות המדינה.

מכלוף מיקי זוהר: האם הוא סגר אותם, אדוני היושב-ראש?

מכלוף מיקי זוהר: לא ולא.

מכלוף מיקי זוהר: כתב בספר?

מכלוף מיקי זוהר: כתב.

אחמד טיבי: אבל לא סגר.

מכלוף מיקי זוהר: לממש – לא מימש.

מכלוף מיקי זוהר: זה פשוט מדהים.

מכלוף מיקי זוהר: אני ממשיך, חבר'ה, זה הולך ונהיה יותר מעניין.

מכלוף מיקי זוהר: עמ' 93 – נפתלי בנט אומר: איך אנחנו מנצחים את המגפה?

מכלוף מיקי זוהר: מקימים מטה ביצוע – שימו לב, אני רוצה שתשימו לב לזה – שכפוף – למי?

מכלוף מיקי זוהר: – לשר הביטחון.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, בני גנץ יודע שנפתלי בנט חושב שצריך להכפיף אליו את טיפול משבר הקורונה?

מכלוף מיקי זוהר: אני לא בטוח שבני גנץ יודע שבנט חושב ששר הביטחון צריך לטפל בזה, כי שר הביטחון של היום, גנץ, לא מטפל בזה.

מכלוף מיקי זוהר: אז בואו, אני לא רוצה לסכסך בין נפתלי בנט לבני גנץ, באמת זו לא המטרה שלי עכשיו, למרות שלא יפריע לי בכלל שהם יסתכסכו, אבל זו לא הייתה המטרה.

מכלוף מיקי זוהר: בני, נפתלי חושב שאתה צריך לנהל את האירוע בכל מה שקשור למשבר הקורונה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מציע לך לבוא ולדרוש את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו עוברים, ברשותכם, לעמ' 95 – מערך בדיקה, חקירה ובידוד.

מכלוף מיקי זוהר: מיותר לציין שגם זה לא קורה.

מכלוף מיקי זוהר: נפתלי בנט כתב את זה בספר, אבל לא התכוון ליישם את זה.

מכלוף מיקי זוהר: ובעמ' 108 מדברים על מערך בדיקות סרולוגיות.

מכלוף מיקי זוהר: לא, אדוני היושב-ראש, גם זה לא קורה.

מכלוף מיקי זוהר: נכתב בספר – כן; להתממש?

מכלוף מיקי זוהר: ממש לא.

מכלוף מיקי זוהר: בעמ' 118 – הקמת גוף הסברה מרכזי.

מכלוף מיקי זוהר: לא תתפלא לגלות, אדוני היושב-ראש, בספר זה נכתב; להתממש – לא הייתה שום כוונה, ולא לממש.

מכלוף מיקי זוהר: ובעמ' 125, לסיום דבריי, יש את הפרק האחרון, ואתם לא תאמינו איך נפתלי בנט החליט לקרוא לפרק האחרון בספר שהוא כתב, "איך לנצח את המגפה", הוא קרא לפרק הזה "ממשבר לשגשוג".

קריאה: איך קוראים לספר הזה?

מכלוף מיקי זוהר: "איך לנצח את המגפה", כמובן.

מכלוף מיקי זוהר: אבל שמעת, אדון ליצמן, איך הוא קרא לפרק האחרון בספר?

מכלוף מיקי זוהר: "ממשבר לשגשוג".

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אומר, נפתלי, בוא נהפוך – בממשלה הזאת זה משגשוג למשבר.

מכלוף מיקי זוהר: זה משגשוג שאנחנו הבאנו למדינת ישראל – –

דוד ביטן: זה לא ספר, זה ספרון.

מכלוף מיקי זוהר: – – למשבר גדול שאתה מוביל אותו עם הממשלה המוזרה הזאת.

דוד ביטן: זה ספרון, זה לא ספר.

דוד ביטן: למה אתה אומר ספר?

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אומר, חברים, הספר הזה לא הרדים אותי, הוא בהחלט העיר אותי.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אני אגיד לכם מה הספר הזה צריך לעשות – הוא צריך להעיר אתכם, אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: יש פה ממשלה רעה, יש פה ממשלה מסוכנת, יש פה ממשלה שלא יודעת לנהל את משבר הקורונה, יש פה ממשלה שלוקחת אותנו אחורה, לא קדימה.

יעקב ליצמן: – – – מינו פרויקטור ישראלי – – – אין פתרון.

מכלוף מיקי זוהר: איך יכולה ממשלה שקמה בחטא להצדיק את קיומה אם היא לא תנסה להיכנס קצת בחרדים או להציג את החרדים כמשהו שלילי, כמשהו לא טוב?

מכלוף מיקי זוהר: הרי זכות הקיום שלה היא על מה?

מכלוף מיקי זוהר: על שנאת החרדים והיהדות, על שנאת הימין על כל ערכיו, על הדרך שלנו שהם לא מוכנים לקבל, כי העם כן רוצה לקבל אותה.

מכלוף מיקי זוהר: זו הסיבה שקמה הממשלה הזאת.

יעקב ליצמן: – – – שונא חרדים – – –

מכלוף מיקי זוהר: לא, רגע, לא להגזים.

מכלוף מיקי זוהר: יש דברים שאי-אפשר לומר, עם כל הכבוד, גם כשמדובר בדברים רציניים.

מכלוף מיקי זוהר: יש גבול למה שאני מסוגל לומר.

מכלוף מיקי זוהר: אז לסיכום דבריי אני רוצה לומר, חברים, הספר הזה באמת לא ספר מי יודע מה, בלשון המעטה.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא יודע אם אנשים גם שילמו עליו כסף, אבל למי ששומע אותי עכשיו וחשב לקנות את הספר של נפתלי בנט, עצה שלי: שמרו על הכסף שלכם, אין שם שום דבר מעניין.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אלי כהן, חבר הכנסת, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריו – ישראל כץ.

אחמד טיבי: חמש דקות כל אחד.

חיים כץ: יש לי דקה ממנו?

מכלוף מיקי זוהר: יש לי דקה – – –

חיים כץ: תן לי דקה לעלות.

אחמד טיבי: כץ, תעלה כבר.

חיים כץ: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש לי בעיה מאוד קשה.

חיים כץ: מצד אחד מנסור עבאס מקבל 53 מיליארד, ומצד שני אומרים להוריד את אכסאל ליגה בגלל שאין להם 2 מיליון שקל לבקרה התקציבית, השקעה.

חיים כץ: אני חושב שמה שנעשה פה הוא לא בסדר.

חיים כץ: באה קבוצה מהמגזר, התאמצה, עבדה, עשתה – על רישום של 2 מיליון שקל הולכים להוריד אותה ליגה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, נו, באמת.

חיים כץ: זה מה שאנחנו מצפים?

חיים כץ: אתם לא יכולים לשים מ-53 מיליארד 3 מיליון שקל עבור המגזר?

חיים כץ: אתה יודע לענות לי?

אוריאל בוסו: איך קוראים לקבוצה?

חיים כץ: אכסאל, אכסאל.

חיים כץ: הפועל אכסאל.

חיים כץ: זה לא של בני ברק, זה אכסאל.

חיים כץ: 2 מיליון שקל הולכים להוריד אותם ליגה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חיים כץ.

אחמד טיבי: אלי כהן.

חיים כץ: תודה רבה לכם, אני מקווה שתשיגו 2 מיליון שקל ותשאירו אותם ליגה, כי הם ראויים.

חיים כץ: קבוצה ראויה.

אחמד טיבי: הם קבוצה מאוד ראויה, ואני מקווה שהם לא ירדו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלי כהן, חמש דקות.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קמתי היום בבוקר מוקדם לראות את מה שפרסמו במשרד האוצר ביחס לחוק ההסדרים ומה הם מתכוונים לעשות.

אלי כהן: אני רוצה לומר לכם שיש לנו ממשלה רעה, ממשלה מנותקת, ממשלת תל אביב-רעננה, ומה רוצה לעשות אדון ליברמן?

אלי כהן: 20 שקלים ממי שמגיע לביקור רופא.

אלי כהן: הוא היה שם?

אלי כהן: הוא ביקר בקופות חולים?

אלי כהן: הוא ראה את האנשים?

יעקב ליצמן: הוא חולה נפש.

אלי כהן: השר ליצמן, לשעבר ולעתיד, הוא ראה מי יש שם?

אלי כהן: אתה יודע מה זה לאותם אנשים עוד 20 שקלים כשהם מגיעים?

אלי כהן: אותו קשיש, לקחת ממנו את הכסף הזה?

אלי כהן: אבל לא רק זה, אני רוצה לדבר על כבשת הרש.

אלי כהן: כולנו שומעים על עליית מחירי הדיור, על הקושי לקנות.

אלי כהן: אגב, במקום שהשר אלקין יהיה עסוק בנושא של מחירי הדיור, הוא עסוק באיך הוא יהיה במסגרת חברות בדיינים.

אלי כהן: בזה הוא עסוק.

אלי כהן: במקום בדיינים, שישקיע את הזמן שלו באיך עוזרים לזוגות הצעירים, איך משחררים עוד קרקעות, איך מפתחים.

אלי כהן: בזה אמור להיות עסוק שר שיכון?

אלי כהן: בזוגות צעירים שלא יכולים לקנות עכשיו דירה?

אלי כהן: אבל תראו עד כמה הניתוק מגיע.

אלי כהן: הניתוק מגיע כשיש דבר פעוט למי שקונה דירה, למי שאין לו בהכרח תלוש מסודר – אדוני היושב-ראש, גם לחברים במגזר – קוראים לזה משכנתה זכאות.

אלי כהן: חבר הכנסת גפני, אתה ואני – בעבר הייתה לנו הזכות, כשהיית יושב-ראש ועדת כספים – ואתה תהיה גם בעתיד – הורדנו את הריבית על משכנתה זכאות, לעזור להם.

אלי כהן: אבל היום, מי שיקרא את החוק שהם פרסמו – הם רוצים לבטל את מרבית משכנתת הזכאות.

אלי כהן: אותם אנשים, שאתה יודע, עבורם כמה מאות אלפי שקלים לקנות את הדירה הפשוטה, בריבית הבסיסית – בזה הם עסוקים.

אלי כהן: ואומרת היום שקד: לא נראה לי שמחירי הדיור ירדו.

אלי כהן: נכון, כי מי שגר ברמת החייל, מי שגר ברעננה, מה זה משנה לו? מה אכפת לו? אבל להוריד את המשכנתה של הזכאות?

אלי כהן: לצמצם אותה?

אלי כהן: להוריד את הריבית?

אלי כהן: זה הלב של הממשלה?

אלי כהן: זה איפה שהיא נמצאת?

אלי כהן: בזה עוסק השר אלקין, שאנחנו נמצאים כאן על מנת שהוא יהיה חבר בדיינים, במקום שהוא יישן במינהל מקרקעי ישראל, על מנת להבטיח שישווקו עוד קרקעות?

אלי כהן: אני אומר לכם, היום כל קבלן במדינת ישראל הוא מלך.

אלי כהן: המחירים, בגלל שלא יוצאים שיווקים, עולים כל רגע.

אלי כהן: אבל הוא לא עסוק בזה.

אלי כהן: לא ראיתי יעדים בתוכנית התקציבית – איך עושים ואיך משווקים.

אלי כהן: שיתביישו להם.

אלי כהן: שיתבייש לו שהוא עוסק בדיינים במקום בזוגות הצעירים, במקום במחוסרי הדיור.

אלי כהן: אם חשבתם שזאת האיוולת היחידה, בואו נדבר על איוולת נוספת – מחירי החניה.

אלי כהן: מה רוצים לקבוע במשרד האוצר?

אלי כהן: עד היום קבעו שברשויות המקומיות למחיר החניה יש – חבר הכנסת ביטן – קבעו שגם בראשון לציון במחיר החניה יש מחיר מקסימלי.

אלי כהן: אבל הם אומרים: לא יהיה מחיר מקסימלי – יהיה מחיר מינימלי.

אלי כהן: לבטל את מחיר המקסימום, שכל אחד יוכל לגבות איזה מחיר שהוא רוצה, וכמה שיותר גבוה.

אלי כהן: במקום שיהיה מחיר מקסימום, כפי שאנחנו קבענו, על מנת שלא יעשקו את האזרחים, הם אומרים – חבר הכנסת ניר ברקת, שהיית ראש עיריית ירושלים – שאותו אדם שמגיע לחניה, אומרים: לא, מחיר המקסימום שקיים יבוטל, ויהיה מחיר מינימום, שאסור יהיה לגבות מתחת אליו.

אלי כהן: במקום לתת פתרונות של תחבורה ציבורית, של רכבות, של הסעות, של שאטלים כאלה ואחרים – לא, יקבעו מחיר מינימום.

אלי כהן: זאת הדרך של הממשלה.

אלי כהן: בלי שום חזון, בלי שום בשורה – לא לעסקים הקטנים, לא לזוגות הצעירים, לא לאלה שרוצים לרכוש דירה.

אלי כהן: והיום אנחנו רואים, אגב, בדיוק איך אמר – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלי כהן: אתם יודעים, הם תמיד מוכרים לוקשים לעיתונאים.

אלי כהן: אמר ליברמן, אחרי שהפעלנו כאן לחץ, שמע"מ על האינטרנט לא יהיה.

אלי כהן: היום רוצים להחזיר את המע"מ על האינטרנט, אבל אין שוחד בחירות גדול מזה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלי כהן: – – ואני אגיד לכם גם למה.

אלי כהן: כי אנחנו יודעים – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – למה.

אלי כהן: כי ויזל והחברים שלו תמכו בליברמן ותמכו בכחול לבן.

אלי כהן: אז לוקחים 1.7 מיליארד שקל מהאזרחים ומעבירים לטייקונים.

אלי כהן: אגב, איך אני יודע שהם תמכו?

אלי כהן: הם פרסמו את זה בעיתון, שילמו במודעות.

אלי כהן: אז הוא אמר שהוא חייב לעשות את זה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אלי כהן: משפט אחרון.

אלי כהן: אני רוצה לנצל את הבמה ולהגיד תודה לציבור.

אלי כהן: בכל מקום שאני הולך אליו מחזקים אותנו על המאבק הנחוש ומתפללים ומייחלים לנפילתה של הממשלה הרעה והמנותקת.

אלי כהן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מירי רגב ואחר כך ישראל כץ.

אחמד טיבי: אחרי ישראל כץ – חבר הכנסת אריה דרעי, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירי רגב, עשר דקות.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: חבריי חברי הכנסת, אחרי אירועי היום אין ספק שגם הציבור מבין יותר מכל דבר אחר שהממשלה הזו – הקואליציה הזאת זו הגועליציה הכי כוחנית שהייתה בכנסת.

מירי רגב: גועליציה שלא יודעת לכבד את רצון הבוחר.

מירי רגב: להזכירכם, רוב קולות הבוחר ניתנו למפלגות שיושבות עכשיו באופוזיציה – לא לאלה שיושבות כאן, בתוך הכיסאות של הממשלה.

מירי רגב: אין אף שר שנמצא כאן.

מירי רגב: כולם מטיילים, והלכו לישון.

מירי רגב: ישנים צוהריים, ישנים ערב, חוק נורבגי – לא נמצאים פה בכלל.

מירי רגב: הגועליציה הזאת מורכבת מאנשים ששיקרו לציבור, גנבו את קולו, יושבים עם תומכי טרור ומעודדי שהידים.

מירי רגב: כל מרכיבי הגועליציה הזאת מכרו את הערכים שלהם – מרצ לא מתעסקת עם קהילת הלהט"בים; ימינה נותנת לאביתר לבעור; אבתיסאם תומכת בחוק האזרחות; רע"מ תומכים בחוק האזרחות.

מירי רגב: מה מאחד אותם?

מירי רגב: שקרים, הונאה, שנאה לאדם אחד שקוראים לו בנימין נתניהו.

מירי רגב: אין דבר אחד שהם אמרו כשהם ישבו בצד הזה והם לא עשו ההפך ממה שהם אמרו כשישבו פה בצד הזה, כשהם ישבו באופוזיציה.

מירי רגב: זאת גועליציה שדאגה לעצמה לשלושה חיסונים ביום, בעוד שאזרחי ישראל ממתינים למנה השלישית.

מירי רגב: החיסון האחד זה N12, החיסון השני זה R13 והחיסון השלישי זה K11.

מירי רגב: למי שלא מבין למה אני מתכוונת בשעה כזאת של הלילה: החיסון האחד זה ערוץ 12; החיסון השני – R13 – זה רשת, והחיסון השלישי זה K11, ערוץ כאן.

מירי רגב: אלה שלושה ערוצים שנותנים להם את כיפת הברזל.

מירי רגב: שלושה חיסונים ביום ששומרים על הממשלה הזאת, על הגועליציה הזאת.

מירי רגב: חונטת אליטות במלוא הדרה.

מירי רגב: בית משפט?

מירי רגב: שותק.

מירי רגב: אבירי הדמוקרטיה?

מירי רגב: שותקים.

מירי רגב: היועמ"ש?

מירי רגב: שותק.

מירי רגב: הכול בסדר, שקט.

מירי רגב: אבל הציבור רואה לכם.

מירי רגב: הציבור רואה לכם.

מירי רגב: הוא רואה איך בנט משקר, איך האף הגדול כל הזמן מתארך.

מירי רגב: מה לעשות, פינוקיו, הוא כל הזמן מתארך.

מירי רגב: ואיך בנט הפך להיות לבובה שמרימים אותה חוטים שונים.

מירי רגב: פינוקיו.

מירי רגב: בובה של לפיד, כי הוא ראש ממשלה מדיני.

מירי רגב: בובה של ליברמן, כי הוא ראש ממשלה כלכלי.

מירי רגב: ובובה של עבאס.

מירי רגב: טיבי, עבאס הוא ראש ממשלת העל.

מירי רגב: איך פספסת את זה, טיבי?

מירי רגב: איך פספסת את זה, טיבי?

מירי רגב: הינה השאוויש הגיע.

מירי רגב: אלקין הגיע.

מירי רגב: השאוויש.

מירי רגב: הביא את המפתחות של הגועליציה.

זאב אלקין: – – –

מירי רגב: שאוויש, מה העניינים?

מירי רגב: איך זה להיות שאוויש?

מירי רגב: אלקין, איך זה להיות שאוויש, בחייך?

מירי רגב: איך זה להיות שאוויש, אלקין?

מירי רגב: מקדימה לליכוד, לתקווה חדשה, ניסה את ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת.

מירי רגב: לא האמינו לו כבר מראש – אמרו: מה, אחד כזה יהיה ראש העיר של העיר שלנו, ירושלים המאוחדת?

מירי רגב: מי רצה שאוויש?

מירי רגב: אף אחד לא רצה שאוויש.

מירי רגב: אבל בסוף, מה לעשות, הביאו אותך בנט וגדעון – תכף נדבר עליכם, סטייקים מתהפכים.

מירי רגב: מה שאמרתם פה הפוך למה שאמרתם שם.

מירי רגב: לא נורא, שאוויש.

מירי רגב: בינתיים תיהנה.

מירי רגב: תחזיק את המפתחות.

מירי רגב: אבל מה?

מירי רגב: עבאס הוא ראש ממשלת-העל.

מירי רגב: אז מה אומר בנט לעבאס?

מירי רגב: כל מה שאתה רוצה, תקבל – רק תשאיר אותי על הכיסא.

מירי רגב: רק תשאיר אותי על הכיסא.

מירי רגב: זאת ממשלת סטייקוביץ'.

מירי רגב: כל ההבטחות שלה לציבור רשומות על הקרח.

מירי רגב: ליברמן אמר שהוא לא יעלה מיסים.

מירי רגב: אז מה, הוא אמר.

מירי רגב: גם מה הוא אמר, טיבי?

מירי רגב: אם אין נאמנות, אין אזרחות.

מירי רגב: אז הוא אמר.

מירי רגב: הוא יושב עכשיו גם עם אחמד טיבי, שנותן לו סיוע מהצד, וגם עם עבאס.

קטי קטרין שטרית: עכשיו הם חברים.

קטי קטרין שטרית: עכשיו הוא יורד על חרדים.

מירי רגב: בחייך.

מירי רגב: תראו איזה תקציב הוא הולך להביא.

מירי רגב: תקציב אנטי-חברתי, אנטי-בריאותי; תקציב אכזרי, שפוגע באזרחי מדינת ישראל, במעמד הביניים, בחלשים.

מירי רגב: גם בכם, בערבים, הוא גם פוגע.

מירי רגב: וכמובן, גם בחרדים.

מירי רגב: בטח שהוא פוגע בהם.

מירי רגב: הוא פוגע בכולם.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: כי הוא נותן לאגף התקציבים – ילדים מפונקים שחיים בתל אביב, שלא יודעים מה זה שמשפחה לא גומרת את החודש, לא יודעים מה זה לפתוח את המקרר לילד שאין לו מה לאכול – כולל ליברמן – ומעלה את המיסים.

מירי רגב: מעלה את המיסים, למי?

מירי רגב: לנו.

מירי רגב: לא לנו.

מירי רגב: אנחנו עוד איכשהו נשלם את זה.

מירי רגב: אבל מעמד הביניים, המעמד החלש.

מירי רגב: מי משלם את זה?

מירי רגב: הציבור.

מירי רגב: אז מה הוא אומר?

מירי רגב: הוא מבין גדול בכלכלה – הוא והאוצר.

מירי רגב: מה הוא אומר?

מירי רגב: צריך להיות יחס חוב–תוצר של 70%.

מירי רגב: רק הוא מבין בכלכלה.

מירי רגב: נגיד בנק ישראל לא מבין כלום בכלכלה, שום דבר.

מירי רגב: חיים, הוא לא מבין בכלכלה.

מירי רגב: שר האוצר לשעבר, ישראל, נגיד בנק ישראל לא מבין בכלכלה שום דבר.

מירי רגב: מה אומר להם הנגיד?

מירי רגב: למה 70% תוצר?

מירי רגב: 85%.

מירי רגב: מה זה אומר?

מירי רגב: מדובר על 160 מיליארד שקלים, שהנגיד אומר: תשתמשו בהם לטובת אזרחי מדינת ישראל.

מירי רגב: אבל שר האוצר, שלא יודע מה זה ילד רעב, שלא יודע מה זה משפחה שלא גומרת את החודש, אומר: לא, שהאימהות החד-הוריות ייפגעו, שנשים בגיל הפנסיה ייפגעו, שאנשי הפריפריה ייפגעו; נוריד מילדים של חרדים שלומדים תורה את הלחם; נפגע בחקלאים.

מירי רגב: כל הגזרות והקיצוצים של האוצר הזה, איזה קיצוצים, איזה ממשלה רעה, איזה ממשלה אכזרית.

מירי רגב: מי יסבסד את ה-160 מיליארד שקלים?

מירי רגב: בעלי הלולים ממושבי קו הגבול ששומרים על הצפון שלנו, הם הולכים להיפגע.

מירי רגב: הולכים להיפגע בעלי הלולים הקטנים; הולכים להיפגע החקלאים של הערבה; החקלאים של הדרום; נשים הולכות להיפגע; אנשי צבא, משטרה, שחסכו כל החיים שלהם, בפנסיות, הולכים להיפגע; עובדי שירות הדואר הולכים להיפגע.

מירי רגב: אבל למי זה מפריע?

מירי רגב: לא מפריע לאף אחד, כי האוצר רואה את הכול דרך החור של הגרוש.

מירי רגב: ומפלגת העבודה, עלק מפלגה סוציאליסטית, מפלגת תל אביב, מפלגת האספרסו, לא מדברת.

מירי רגב: לא מעניין את אף אחד כלום.

מירי רגב: העיקר להיצמד לכיסא.

מירי רגב: מי ישלם את כל השוחד הפוליטי הזה?

מירי רגב: השוחד הפוליטי הזה לעבאס?

מירי רגב: השוחד הפוליטי הזה לאלי אבידר?

מירי רגב: השוחד הפוליטי הזה לכל אחד שמרים את היד ואומר: אני לא אצביע בעד התקציב.

מירי רגב: עכשיו, השוחד הפוליטי הזה נעשה על השולחן, בלי בושה.

מירי רגב: תראו מה זה שר המשפטים – שאוויש אלקין, תקשיב, שר המשפטים, ראש המפלגה שלך.

זאב אלקין: אולי תספרי איך הוא הכניס אותך לפוליטיקה?

מירי רגב: הלך – בוא, בוא.

מירי רגב: אני אגיד לך מה עושה שר המשפטים.

זאב אלקין: מירי, אולי תספרי איך התחננת שהוא יכניס אותך לפוליטיקה.

מירי רגב: אני אגיד לך, אני אגיד לך מה עשה שר המשפטים שלך, יא שאוויש.

זאב אלקין: איך באת אליו, איך ביקשת.

זאב אלקין: אולי תספרי איך בכלל – – – לממשלה.

זאב אלקין: בוא תשתפי, יש הרבה – – –

מירי רגב: הוא הלך – שלח את שרן השכל להביא חוק על כסרא-סמיע.

מירי רגב: תגיד לי, למה נזכרתם עכשיו בכסרא-סמיע?

מירי רגב: למה הבאתם עכשיו חוק לפיצול כסרא-סמיע?

מירי רגב: הלכה אילת – – –

קטי קטרין שטרית: עכשיו הם יפצלו בבית שמש, רמת בית שמש ובית שמש.

מירי רגב: הלכה אילה חסון ובדקה מה יש לכסרא-סמיע – מה מיוחד אצל יאסר, אצל ראש המועצה הזה, יאסר, מה מיוחד.

מירי רגב: בואו תשמעו מה מיוחד.

מירי רגב: בכסרא-סמיע – בסמיע הוא קיבל – –

חיים כץ: יש שתי חמולות.

מירי רגב: – – 47% מהמצביעים.

יואב קיש: לתקווה חדשה.

מירי רגב: בכסרא – – –

פטין מולא: 351 קולות.

מירי רגב: בכסרא הוא קיבל 2.5 – הוא אמר: אני אראה להם מה זה.

מירי רגב: מי שנתן, יקבל.

מירי רגב: כסרא נתנו לי, לתקווה חדשה – הם יקבלו.

מירי רגב: אנחנו נביא חוק – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: נביא חוק – – –

קריאות: – – –

דוד ביטן: לא, זה יותר גרוע מזה.

מירי רגב: אנחנו נביא חוק – – –

קטי קטרין שטרית: אבל זה טוב.

קטי קטרין שטרית: נלך לבית משפט – – –

מירי רגב: עכשיו תקשיבו, איזה שוחד פוליטי – זה שר המשפטים.

קטי קטרין שטרית: זה תקדים, זה בסדר.

מירי רגב: שר המשפטים.

מירי רגב: עכשיו, להזכיר לכם – השאוויש, להזכיר לך ששר המשפטים הזה היה לפני כן שר הפנים.

מירי רגב: מה שר הפנים אמר?

מירי רגב: מה גדעון סער עשה כשר הפנים?

מירי רגב: הוא אמר: נאחד את הרשויות.

מירי רגב: הוא רצה לאחד את תל אביב ואת בת ים.

מירי רגב: את תל אביב ואת בת ים.

מירי רגב: מה הוא נזכר בכסרא-סמיע?

מירי רגב: דווקא את כסרא-סמיע הוא צריך לפצל – למה?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: למה?

זאב אלקין: דווקא זכור לי שאחרי שהוא שר הפנים כשהוא רצה להתמודד מול נתניהו – – –

מירי רגב: למה?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: למה?

מירי רגב: אתה יודע למה?

זאב אלקין: – – –

מירי רגב: בוא אני אגיד לך משהו, שאוויש – היה מישהו פראייר ששילם לך 6 מיליון שקלים על הגירעון, מזה שהפסדת בירושלים.

מירי רגב: מה?

מירי רגב: אז הלכת אליו, מה תעשה?

מירי רגב: מי ישלם לך את ההוצאות, מי ישלם לך את הגירעונות?

מירי רגב: אבל אל תדאג, בעוד שנה וחצי נראה איפה אתם תהיו.

מירי רגב: בוא נראה איפה אתה תהיה והחברים שלך.

מירי רגב: כי אתה יודע מה קורה לשקרנים ולרמאים?

מירי רגב: יש מישהו בשמיים שרואה הכול.

מירי רגב: אין לו עפעפיים, אומרת לי חברה שלי מטבריה.

מירי רגב: לקדוש ברוך הוא אין עפעפיים – הוא רואה הכול.

מירי רגב: הוא רואה מי משקר, מי נוכל, מי אומר משהו ומתהפך.

מירי רגב: איך יכול להיות ששר פנים לשעבר, שהוביל את איחוד הרשויות, מתעסק עם כסרא-סמיע ומפצל אותם.

מירי רגב: ובלי בושה הוא אומר: מי שנתן לי 47% מהקולות יקבל עכשיו מועצה בפני עצמה.

מירי רגב: אם זה לא שוחד פוליטי וזה לא פרוטקשן, תגידו לי מה זה.

מירי רגב: שוחד פוליטי על השולחן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מירי רגב: ואיפה רשויות החוק?

מירי רגב: נעלמו.

מירי רגב: איפה אבירי הדמוקרטיה?

מירי רגב: נעלמו.

מירי רגב: איפה כל האנשים שהיו שוחטים אותנו והיו לוקחים אותנו עכשיו, אם אנחנו היינו עושים את זה, ללהב 433; כולנו היינו עומדים בתור.

מירי רגב: איפה כולם?

מירי רגב: נעלמו.

אחמד טיבי: תודה רבה, מירי.

מירי רגב: למה?

מירי רגב: כי אתם חונטה של שקרנים.

מירי רגב: אבל תקשיבו טוב – שאוויש אלקין, הציבור רואה לכם, הציבור רואה לכם.

מירי רגב: וכשהציבור רואה לכם, שום דבר לא יעזור.

מירי רגב: האמת בסוף מנצחת.

מירי רגב: תודה לכם, ציבור יקר, שלכל מקום שאנחנו הולכים אתם נותנים לנו תמיכה ומתפללים שנחזור.

מירי רגב: בעזרת השם ובעזרת

מירי רגב: כם נחזור ובגדול.

מירי רגב: ותזכור, אלקין, יא שאוויש, הגלגל הוא עגול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אין ספק שהגלגל הוא עגול.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת ישראל כץ.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המתנתי לראות מה מגיש משרד האוצר מתוך כל הדברים שהכנו.

ישראל כץ: הרי הכנו את התוכניות, והגשנו אותן לראש הממשלה שהיה; הגשנו לממשלה, למזכירות הממשלה, ליועץ המשפטי לממשלה.

ישראל כץ: ואני יכול להגיד, כבר-סמכא, כמי שהיה בדיונים האלה: אני קיימתי דיונים – אני חילקתי את הדיונים לארבעה קטגוריות, ארבעה צבעים: ירוק, צהוב, לבן, אדום.

ישראל כץ: אמרתי: הרעיונות האלה בירוק – אפשר להניע אותם; בצהוב – אני בעד באופן עקרוני; צריך לשקול את הריאליות והישימות; לבן – אני צריך לשקול; אדום – תזרקו בחזרה למגרה.

ישראל כץ: ובאיזשהו שלב הם הביאו גם הצעות להעלאות מיסים, ואמרתי: זה שחור, אני לא מוכן בכלל לשמוע.

ישראל כץ: ואני אומר לכם עכשיו במלוא האחריות: פקידי האוצר תפסו שר אוצר פראייר.

ישראל כץ: בניגוד לכל הדימויים, שר אוצר פראייר.

ישראל כץ: הם הוציאו מתוך המגירות האדומות והשחורות את כל התוכניות שאנחנו זרקנו, את כל העלאות המיסים וכל הגזרות.

ישראל כץ: ואני אומר לכם שהם נדהמים.

ישראל כץ: הם יושבים בלילה וצוחקים – איזה שר פראייר הם תפסו.

ישראל כץ: עכשיו, לכאורה הם מביאים מיסים כדי לעזור לציבור.

ישראל כץ: כלים חד-פעמיים – אז בואו נדאג שישתמשו פחות.

ישראל כץ: אז אם הם רוצים להוריד את הצריכה, למה הם כותבים סעיף הכנסה של 800 מיליון שקלים?

ישראל כץ: אז הם יודעים שהצריכה לא תקטן.

ישראל כץ: פשוט מטילים מס כדי להכניס לקופת האוצר.

ישראל כץ: ועל המשקה הממותק, אם היו חושבים שהעלאת המס תקטין את השימוש במשקה, הם לא היו כותבים: 300 מיליון שקלים לקופת האוצר.

ישראל כץ: עכשיו, אני קיימתי דיון על חיזוק הרפואה הציבורית – ויש את הרפואה הפרטית שרוב הציבור, אגב, משתמש בה.

ישראל כץ: הולכים לרופא – יש ביטוח רפואי משלים.

ישראל כץ: הציעו לי: בואו נטיל מיסים על כל ביקור אצל רופא; בואו נטיל מיסים שחברות הביטוח וקופות החולים ישלמו.

ישראל כץ: אמרתי: בשום פנים.

ישראל כץ: מה קורה עכשיו?

ישראל כץ: מביאים את זה.

ישראל כץ: היום כל אחד שילך להתייעצות או טיפול אצל רופא פרטי – וזו המציאות היום – ישלם כסף, כי חברות הביטוח וקופות החולים ישיתו את זה על אותו אחד.

אחמד טיבי: תודה.

ישראל כץ: ואנחנו יכולים לקחת עכשיו דבר אחרי דבר – מהעלאת ארנונה על כל משפחה במאות ואלפי שקלים עד מניעת דמי חל"ת מבני 45 ונשים בהיריון; עד ייקור המים והחשמל לכל משפחה; עד כל הגזרות האחרות של כניסת רכב לתל אביב, שבהן רוצים לגבות כסף.

ישראל כץ: זה מיליארדים.

ישראל כץ: וממי גובים?

ישראל כץ: ממי שבא מהפריפריה – לא מהתל אביבים.

ישראל כץ: ולכל הדברים האלה יש מטרה אחת: לגבות כסף מהציבור.

ישראל כץ: מאחר שהקואליציה היא קואליציה רובוטית – יש, לא יודע, קרוב ל-30 נורבגים; יש מעל 30 שרים וסגני שרים.

ישראל כץ: זאת קואליציה רובוטית, אין שיקול דעת, אין מי שיילחם.

ישראל כץ: ואם היינו חושבים שאפשר לפנות, ולערער אצל ראש הממשלה – יבואו החקלאים שגזרו עליהם את הגזרות; יבואו הלולנים בצפון שחיים מול החיזבאללה; אלפי אנשים שהולכים לגזול את פת לחמם ואת מטה לחמם ואת הבסיס של הביטחון הסוציאלי שלהם – אל מי הם יפנו?

ישראל כץ: אל ראש הממשלה בנט?

ישראל כץ: הם לא יכולים, מסיבה אחת: שבממשלה הזאת יש כמה ראשי ממשלה.

ישראל כץ: ליברמן הוא ראש הממשלה הכלכלי, ולפיד הוא ראש הממשלה המדיני, ושאשא ביטון היא כבר ראש הממשלה לענייני חינוך.

ישראל כץ: היא אומרת לראש הממשלה: אני מצפצפת עליך, אני אקבע אם יהיו קפסולות או לא יהיו, אם יהיו חיסונים בבית הספר או שלא יהיו.

ישראל כץ: מסכנים ההורים שמחכים.

ישראל כץ: ויש את החבר שלכם עבאס – הוא, בכלל, בשאיפה לנהל את כל הדברים.

ישראל כץ: ולכן, מה שעושים היום שר האוצר ופקידי האוצר, הם מטילים מס שנקרא "מס עבאס".

ישראל כץ: והמס הזה, הוא יחול על כל אחד, על כל אדם נורמטיבי, וייתנו את הכספים.

ישראל כץ: ראיתי אתמול את עבאס, מסתובב עם חבילה כזאת של ניירות.

ישראל כץ: והוא אומר: הינה, אלה הדברים שהולכים לתת לי.

ישראל כץ: כל אחד מהדברים – גם אנחנו סייענו למגזר הערבי.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שרק בטייבה עשינו כביש ב-200 מיליון, והיית שותף בדיונים.

ישראל כץ: הכנסנו תחבורה ציבורית, ועשינו המון דברים, כי זה חובה אזרחית של כל ממשלה לעשות.

ישראל כץ: אבל כאן מדובר בשוחד פוליטי, ועל חשבון האזרחים הנורמטיביים בעצם הולכים להטיל מיסים.

ישראל כץ: שר האוצר בטקס החילופין, הוא היה, ואמר כך עם הידיים: לא נעלה מיסים.

ישראל כץ: זה היה טקס קצר שעשינו באוצר.

ישראל כץ: בנט עשה קריירה על תוכנית סינגפור, שהוא כנראה לקח אותה ממישהו – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל כץ: – – והבטיח להוריד מיסים.

ישראל כץ: והיום הם מעלים מיסים, מפירים התחייבויות על חשבון הציבור.

ישראל כץ: אני לא מדבר באופן תיאורטי.

ישראל כץ: אלה אותם דברים שזרקתי למגירות האדומות והשחורות.

ישראל כץ: שמים אותם עכשיו כאן, משיתים על הציבור, עם קואליציה רובוטית שאין בה ערעור, ואין ראש ממשלה שיכול לפסוק בין הצדדים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל כץ: ולכן נצטרך כאן להיאבק למען הציבור.

ישראל כץ: אנחנו נישא את כל הציבור – אני מקווה שגם אתם, אגב, את כל הציבור, והציבור הוא ללא שיוך פוליטי כאן – כי הולכים להטיל עליו גזרות אכזריות שלא לצורך.

אחמד טיבי: ישראל, אני נתתי לך לפנים משורת הדין ואנחנו חורגים.

ישראל כץ: מאה אחוז, ואני מקווה שנצליח לשנות ולמנוע חלק מהגזרות.

ישראל כץ: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דרעי, אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: עשר דקות.

חיים כץ: לא אחרון, אחריו יש עוד אחד של הקואליציה.

אחמד טיבי: אני מדבר על הדוברים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול בלילה, אומנם עם נוכחות הרבה יותר קטנה של אנשים, בדיוק באותה שעה – אני חושב, אני כבר לא סופר את השעות – עמדתי כאן ודיברתי על חוק הדיינים בקריאה ראשונה.

אריה מכלוף דרעי: אתמול.

אריה מכלוף דרעי: כנראה שעוד לא התרגלנו לכך שהחוקים תוך פחות מיממה עוברים קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

אריה מכלוף דרעי: כאילו הסורים שוכבים על הגדרות ויש כאן מלחמת חירום נוראה ואנחנו חייבים לחוקק מהר.

אריה מכלוף דרעי: אבל אתמול דיברתי כאן על נוסח חוק והכנתי טיעונים כבדי משקל על הנוסח של אתמול בלילה בקריאה ראשונה.

אריה מכלוף דרעי: וראה איזה פלא, הנוסח הזה, שאנחנו עכשיו מצביעים עליו בקריאה שנייה ושלישית, אדוני היושב-ראש, אינו דומה בכהוא זה – לא בערך – בכהוא זה הוא אינו דומה לנוסח של אתמול בקריאה ראשונה.

אריה מכלוף דרעי: עוד לא היו דברים כאלה בכנסת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים שבין קריאה ראשונה לשנייה ושלישית יש הבדלים בנוסחאות.

אריה מכלוף דרעי: מוסיפים, הרי זה כוחה של הכנסת, זה כוחה של ועדת החוקה, או של כל ועדה, שהיא מוסיפה.

אריה מכלוף דרעי: זה כוחם של חברי כנסת לעומת הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: היא מתקנת, כן?

אריה מכלוף דרעי: אבל אתם זוכרים מושג של נושא חדש, שיכולים ללכת – שום דבר לא קיים.

אריה מכלוף דרעי: רבותיי, אתם הולכים – לצערי הרב, חלק גדול מחברי כנסת, לא יודע את מה שאני מדבר עליו עכשיו; לא יודע איזה נוסח הוגש אתמול ועל איזה נוסח מצביעים היום.

אריה מכלוף דרעי: אז אטרח ובדקות שלי אבדיל – למרות שיש לי הרבה מאוד דברים לדבר עליהם.

אריה מכלוף דרעי: שמעתי את כל חברי כנסת מדברים מהחדר, שמעתי את הנאומים הנפלאים בכל הנושאים, אבל אני אנסה להתמקד דווקא בחוק הדיינים, כיוון שלשמו התכנסנו כאן היום.

אריה מכלוף דרעי: יהיו לנו עוד הרבה מאוד הזדמנויות לדבר על דברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אתמול הכנסת הצביעה על חוק שאומר – יש למעשה כמה חוקים במדינת ישראל שמדברים על מינוי של שופטים, דיינים, קאדים, ויש לכל אחד חוק שלו.

אריה מכלוף דרעי: חוק השופטים, אף אחד לא נוגע בו.

אריה מכלוף דרעי: החוק למינוי קאדים, אף אחד לא נוגע בו, לא ראינו שום שינוי, זה נהוג במשך עשרות שנים – אף אחד לא נוגע.

אריה מכלוף דרעי: החוק למינוי דיינים, כן, הוא החוק היחיד שהכנסת מתעסקת בו היום כבר פעם רביעית.

אריה מכלוף דרעי: פעמיים לפני שבועיים, בקריאה ראשונה, ואחר כך זה נפל בקריאה שנייה ושלישית, והיום אנחנו דנים אחרי שאתמול דנו בו בקריאה ראשונה.

אריה מכלוף דרעי: מה בחוק שאתמול בלילה הצבענו עליו בקריאה ראשונה, שהכנסת לצערי העבירה אותו?

אריה מכלוף דרעי: הממשלה, כמו בוועדה למינוי שופטים ובוועדה למינוי קאדים, ממנה שני שרים: שר הנוגע בדבר, אם זה שר המשפטים או השר לשירותי דת, ושרה, אחת מהשרות של הממשלה; והכנסת ממנה שני נציגים, חבר כנסת וחברת כנסת – כמו שיש בשופטים, וכמו שיש בקאדים.

אריה מכלוף דרעי: באה הממשלה אתמול והציעה שהממשלה תמנה שלושה שרים.

אריה מכלוף דרעי: שלושה שרים.

אריה מכלוף דרעי: למה?

אריה מכלוף דרעי: כיוון שהשר אלקין – והוא צודק, השר אלקין: הוא ישב הרבה מאוד זמן בכפר המכבייה והוא דאג לעצמו, הוא היה בקי יותר מכולם שם, והוא רצה להיות חבר בוועדה למינוי דיינים.

אריה מכלוף דרעי: הוא ידע שהממשלה לא יכולה למנות יותר משני שרים; שר אחד זה שר לשירותי דת, והשר השני זה השרה – והשר אלקין, ברוך השם הוא לא שר שירותי הדת, וגם לא שרה – אז הוא דאג שהוא יהיה בפנים.

אריה מכלוף דרעי: לא מעניין אותו עכשיו איך עושים את זה.

אריה מכלוף דרעי: הוא צריך להיות בפנים.

אריה מכלוף דרעי: נקודה.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי, אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: אז הממשלה מעבירה חוק.

אריה מכלוף דרעי: אז תזכרו, הממשלה מעבירה חוק – תשמעו טוב – שאומר שהממשלה לא תמנה שרה; הממשלה תמנה שני שרים.

אריה מכלוף דרעי: אה, אבל צריך לתת ייצוג לנשים.

אריה מכלוף דרעי: אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: הכנסת לא תמנה חבר כנסת, הכנסת תמנה שתי חברות כנסת.

אריה מכלוף דרעי: וכך יהיה איזון של נשים וגברים.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי?

אריה מכלוף דרעי: זה הנוסח שהצבענו עליו אתמול, רבותיי.

חיים כץ: והיום?

אריה מכלוף דרעי: דקה.

אחמד טיבי: אבל בש"ס אין חברת כנסת.

אריה מכלוף דרעי: דקה, לא, דקה.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, מה המטרה של זה?

אריה מכלוף דרעי: שתי מטרות: אחת, שהשר אלקין יוכל להיות סוף-סוף גם הוא חבר בוועדה, והמטרה השנייה היא שהשר מתן כהנא רוצה רוב בוועדה, רוב נגד החרדים – בגלל שהרבנים הראשיים לישראל, מה לעשות, הם חרדים, ומה לעשות שנציגי בית הדין הגדול הם חרדים, כן.

אריה מכלוף דרעי: אז הוא רוצה רוב בוועדה.

אריה מכלוף דרעי: ממנים שתי חברות כנסת, ומה לעשות שליהדות התורה ולש"ס אין חברות כנסת?

אריה מכלוף דרעי: אז באופן אוטומטי יהיה כבר רוב.

אריה מכלוף דרעי: יהיה רוב, יהיה רוב למתן כהנא.

אריה מכלוף דרעי: תראו איך משחקים במשחק.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה, למה היום לא מצביעים על הנוסח הזה?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים למה?

אריה מכלוף דרעי: בגלל שזה נוסח שלא עובר משפטית.

אריה מכלוף דרעי: האם הממשלה יכולה לוותר על ייצוג נשים?

אריה מכלוף דרעי: האם זה יעמוד במבחן בית המשפט העליון?

אריה מכלוף דרעי: האם הממשלה יכולה להורות לכנסת להצביע על לא לבחור חבר כנסת אלא לבחור שתי נשים?

אריה מכלוף דרעי: גם לא.

אריה מכלוף דרעי: אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: משנים את הנוסח היום.

אריה מכלוף דרעי: במה הם משנים את הנוסח?

אריה מכלוף דרעי: פשוט, הממשלה חייבת למנות אישה, אבל היא חייבת למנות גם את השר לשירותי דת, אז מה עושים עם השר אלקין?

אריה מכלוף דרעי: אז בוחרים שלושה שרים.

אריה מכלוף דרעי: פשוט מוסיפים עוד שר כדי שהשר אלקין ייכנס.

אריה מכלוף דרעי: אבל איך עושים שלשר כהנא גם יהיה רוב?

אריה מכלוף דרעי: איך עושים?

אריה מכלוף דרעי: יש שם, כתוב בחוק למינוי דיינים שהשר ממנה טוענת רבנית.

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: מה אפשר לעשות שהשר יעקב אביטן, לפני חצי שנה מינה טוענת רבנית?

חיים כץ: מסלקים אותה.

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: אז נכון, אז מסלקים אותה.

אריה מכלוף דרעי: אבל איך אפשר?

אריה מכלוף דרעי: זה מינוי לארבע שנים, זה לא משרת אמון.

אריה מכלוף דרעי: אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: מנסים לתקן את החוק כך שבמינוי של שר חדש פוקע המינוי של הטוענת הרבנית.

אריה מכלוף דרעי: קמים היועצים המשפטיים סוף-סוף על רגליהם ואומרים: אי-אפשר לעשות חוק פרסונלי.

אריה מכלוף דרעי: אז נו, אז איך פותרים את הבעיה?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים איך פותרים את הבעיה?

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, מה הבעיה בטוענת הרבנית הקיימת היום?

אריה מכלוף דרעי: יש לה עוד בעיה אחת, גם היא חרדית.

אריה מכלוף דרעי: היא לא שייכת לציונות הדתית.

אריה מכלוף דרעי: מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: אז מוסיפים עוד סעיף בחוק, שהשר לשירותי דת יכול למנות עוד טוענת רבנית אחת.

אריה מכלוף דרעי: הינה, הוועדה גדלה מ-11 ל-13, אחד בשביל השר אלקין, אחד בשביל הטוענת הרבנית, כמו הסבתא שחילקה – אתם מכירים, לזה נתנה ולזה נתנה.

אריה מכלוף דרעי: העיקר שפותרים את הבעיה של השר אלקין, פותרים את הבעיה של הרוב כדי שהחרדים יהיו מיעוט שם, והינה מה טוב.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו, בכל מה שאני מגלה כאן, אתם יודעים מה האבסורד הגדול ביותר?

אריה מכלוף דרעי: זה כבר היה בחוק הקודם, שהפלנו אותו כאן בכנסת לפני שבועיים.

אריה מכלוף דרעי: גם אז הממשלה הביאה את הנוסח של לא למנות נשים בממשלה, וגם אז יושב-ראש הוועדה בוועדת החוקה הבין שאי-אפשר להעביר אותו מבחינה משפטית, והוא שינה את הנוסח למה שאמרתי לכם עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אז עכשיו, אחרי שזה נפל ולא עבר בכנסת לפני שבוע, אם אתם זוכרים, לפני שבועיים, אז למה הביאו אתמול את הנוסח מהפעם הקודמת, הפסול, שבו עוד פעם הממשלה לא תמנה נשים?

אריה מכלוף דרעי: ועוד הפעם לשנות אותו בוועדה היום, ועוד פעם יושב-ראש הוועדה הגאון הזה יעמוד כאן יסביר לכם, מה, את כל הדברים, וכמובן יזכיר את הבן שלי ואת הבן של גפני.

אריה מכלוף דרעי: כן, זה הנאום הקבוע שלו.

אריה מכלוף דרעי: ואני אענה לו על זה, אבל לא בהזדמנות הזו.

אריה מכלוף דרעי: אבל למה עשו את זה?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים למה, חיים כץ?

אריה מכלוף דרעי: אני אגיד למה – עוד פעם, עוד טריק אחד:

אריה מכלוף דרעי: כיוון שאם אתמול היינו מביאים את הנוסח שנצביע עליו היום שהממשלה תמנה שלוש שרים בשביל השר אלקין, ותמנה עוד טוענת רבנית בשביל השר מתן כהנא, היה צריך לפרסם את זה לציבור 21 יום.

אריה מכלוף דרעי: למה?

אריה מכלוף דרעי: זה נוסח חדש לגמרי, זה נוסח חדש.

אריה מכלוף דרעי: ואז, אם מפרסמים 21 יום, מפספסים את יום רביעי בשבוע הבא, שזה תאריך האחרון שממנים נציגים למינוי שופטים ולמינוי דיינים, ואז היו צריכים למנות דיינים על פי הנוסח הישן ולא על פי הנוסח החדש, ואז אין אלקין, ואין רוב בוועדה למתן כהנא.

אריה מכלוף דרעי: אז מה עושים?

אריה מכלוף דרעי: תשמע, מביאים לממשלה נוסח שנפסל על ידי היועצים המשפטיים – את אותו נוסח שנפל בפעם הקודמת, כיוון שזה נוסח שכבר פורסם.

אריה מכלוף דרעי: גם הוא פורסם בחטא – הוא פורסם, במקום 21 יום, 74 שעות, ובתוך ה-74 שעות האלה שישי-שבת.

אריה מכלוף דרעי: אבל לא משנה, כבר פורסם, אז מביאים אותו – מביאים אותו בידיעה שהוא לא יהיה הנוסח; מרמים את המליאה, מרמים את הכנסת, ומשנים אותו צ'יק-צ'ק, בתוך כמה שעות, לא צריך לעבוד קשה.

אריה מכלוף דרעי: הנוסח שמצביעים עליו כבר היה מוכן לפני שבועיים, ואת זה מביאים לכנסת.

אריה מכלוף דרעי: תראו איזה סיבובים, תראו איזה קומבינות, תראו איזה תרגילים, והכול בגלגול עיניים.

אריה מכלוף דרעי: ועוד מעט תשמעו את יושב-ראש הוועדה, איך הוא ינאם ואיך הוא יגיד לנו: צבועים, אתם רמאים, אתם צבועים, אתם – הכול לשמה.

אריה מכלוף דרעי: אני, ברוך השם, קיבלתי על עצמי לא לשמוע אותו, אז אני פטור מלשמוע את הדברים שלו, אבל אתם תשמעו את הדברים שלו, וזה הכול צביעות.

אריה מכלוף דרעי: כמה זמן יש לי? גמרתי?

אריה מכלוף דרעי: איך הזמן עבר כל כך מהר.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שלא הפרעת לי.

אריה מכלוף דרעי: באמת אני מעריך את זה.

חיים כץ: קח את הדקה שלי.

אחמד טיבי: דיברת בלהט.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני לא אנצל את זה שהיושב-ראש התנהג איתי – תודה רבה.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לך.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה לכם.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דרעי היה אחרון הדוברים.

אחמד טיבי: הממשלה רוצה לעלות?

אחמד טיבי: יושב-ראש הוועדה, בבקשה, חבר הכנסת קריב.

קריאה: למה לא מצלצלים?

אחמד טיבי: צלצלה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי וחברות כנסת נכבדים, אני מייד אגש להתייחס פעם נוספת בדבריי להצעת החוק, אבל מכיוון שהאזנתי בקשב לדוברים ולדוברות, אני מוצא לנכון להתייחס בקצרה לשלוש סוגיות, או לשלושה מן הדוברים.

חוק ומשפט): האמת שקצת הופתעתי מדבריו של חבר הכנסת גפני, כי אני בדבריי בעניין חוק-יסוד: הממשלה אכן התייחסתי לפער בין חבר הכנסת אריה דרעי לבין בנו שיושב איתנו בקואליציה במוסדות הלאומיים, וגם הזכרתי את מי שכיהן כמנכ"ל עיריית בני ברק, איש דגל התורה, שגם הוא יושב איתנו בקואליציה, וגם הזכרתי שחבר הכנסת פינדרוס היה בבית הסוכנות היהודית כשחתמנו על ההסכם.

חוק ומשפט): אבל דווקא את חבר הכנסת גפני לא הזכרתי, ולא התייחסתי לא לחבר הכנסת גפני ולא למשפחתו.

חוק ומשפט): עכשיו, כנראה חבר הכנסת גפני נלחץ מהעובדה שהזכרתי את חבר הכנסת דרעי ואת חבר הכנסת אשר ואת חבר הכנסת פינדרוס, אז הוא התנדב לספר שגם בנו עובד בקק"ל.

חוק ומשפט): אני לא הזכרתי את זה, אני פשוט חשבתי שאת זה אני אשמור לפעמים הבאות, אז אני לא התייחסתי בכלל לחבר הכנסת גפני.

חוק ומשפט): אז הוא קפץ ואמר את זה, ועכשיו חבר הכנסת דרעי פעם נוספת הזכיר שלא רק בנו עובד בסוכנות, בהסתדרות הציונית, מכוח ההסכמים איתנו – שגם בנו של גפני בעניין.

חוק ומשפט): אז טוב, אז אם כבר חבר הכנסת גפני התנדב להזכיר את העניין, אז נכון, גם חבר הכנסת גפני יכול להתפאר בבן שמפנים יותר טוב את העיקרון ש"דרך ארץ קדמה לתורה".

חוק ומשפט): יישר כוח על חינוכו של הבן, שעובד איתנו ועובד עם ישראל ביתנו ועם מרצ בקואליציה בקרן קיימת לישראל.

חוק ומשפט): יישר כוחך.

חוק ומשפט): לעומת זאת, חבר הכנסת גפני, בצד השבחים על חינוכו של הבן היותר-סובלני, אי-אפשר לעבור בשתיקה על הדברים שהטחת בראש הממשלה נפתלי בנט כשכינית אותו "רוצח" על מתי הקורונה.

אחמד טיבי: הוא חזר בו.

חוק ומשפט): הוא חזר בו והוא אמר לא "רוצח" אלא "הורג", נכון?

חוק ומשפט): זו, אני חושב, הייתה השפה.

חוק ומשפט): עכשיו תראו, אני שואל את עצמי מה מביא אדם מכובד כמו חבר הכנסת משה גפני לעמוד כאן על הדוכן הזה ולומר את המילים.

חוק ומשפט): ואחד הדברים שאנחנו יודעים על חבר הכנסת גפני – הוא לא נבחר ציבור של פליטות פה – הוא אחד מהמחוקקים הכי מוכשרים בבית הזה, הוא מתכנן בקפידה את הדברים, שום דבר לא נפלט לו בטעות.

חוק ומשפט): ואני שואל את עצמי: מה מביא חבר כנסת מכובד לכנות את ראש הממשלה "רוצח" בעניין המגפה, ואז לחזור בו ולדבר "הורג"?

חוק ומשפט): ואז אמרתי לעצמי: אנחנו הרי נמצאים לפני חודש הרחמים וחודש הסליחות בעוד פחות משבועיים, ואולי אצל חבר הכנסת גפני יש תחושה קשה, פנימית, מן העובדה שעל פי הנתונים אחוז המבוגרים החרדים במדינת ישראל שנפטרו מן הקורונה גבוה פי ארבעה משיעור המתים המבוגרים באוכלוסייה הכללית.

חוק ומשפט): שמעתם?

חוק ומשפט): אחד מכל 73 אזרחים ותיקים חרדים במדינת ישראל מת בקורונה – נתון בלתי נתפס.

חוק ומשפט): במלחמת העצמאות נפלו 1% מבני היישוב היהודי בארץ ישראל.

חוק ומשפט): זה נחשב.

חוק ומשפט): על פי הנתונים הרשמיים, 1.2% או 1.3% מהחברה החרדית המבוגרת מתו במגפה הזאת.

חוק ומשפט): זה הרי בלתי נתפס.

חוק ומשפט): עכשיו, אנחנו, בניגוד לחבר הכנסת גפני, כמובן לא נעז להטיח בפרנסי הציבור החרדי את המילים שהוא הטיח בראש הממשלה, אבל בואו נאמר את האמת: המנהיגות החרדית הפוליטית נכשלה כישלון חרוץ בגלים הראשונים של הקורונה בבניית מדיניות קהילתית אחראית, ואולי חבר הכנסת גפני מתייסר מהעובדה שמאות, ובעצם צריך לומר כמעט אלפים מהאזרחים החרדים המבוגרים מתו בקורונה, וחיבוטי הנפש לקראת חודש הסליחות בימי הדין מביאים אותו לשימוש בשפה הבלתי-נתפסת הזו כלפי ראש הממשלה.

חוק ומשפט): שמעתי גם את דבריו של חבר הכנסת אבי מעוז על אחדות ועל פילוג ועל הפרדה בעניין הכותל.

חוק ומשפט): נעיר בסוגריים שחבר הכנסת אבי מעוז הוא נאמן ביתו של הרב טאו, שפילג את ספינת הדגל של הציונות הדתית מישיבת מרכז הרב.

חוק ומשפט): אם יש קבוצה בציונות הדתית שחרתה על דגלה פילוג בתוך המחנה זו חבורתו של אבי מעוז, והוא פה מדבר: חס וחלילה, יעשו הפרדות בכותל.

חוק ומשפט): נכון שבישיבת הר המור ובישיבות הקו לא הגיעו לרמה הגבוהה של ניקיון השפה שלמשל מאפיין את ישיבת פוניבז', שבה קבוצה אחת קוראת לעצמה "מחבלים", וקבוצה שנייה קוראת לעצמה "שונאים"; אלה זורקים גביעי לבן על הרבנים של הקבוצה השנייה ואלה חובטים וזורקים סטנדרים על הרבנים של הקבוצה האחת.

חוק ומשפט): אין ספק, באמת פאר, פאר של מסורת ישראל ושל תלמידי חכמים, ה"מחבלים" וה"שונאים" בישיבת פוניבז'.

חוק ומשפט): אז ישיבת הר המור לא הגיעה לרמה הזו, אבל ישיבת הר המור פילגה את הציונות הדתית; אבל מה שמטריד אותה זה לא לפלג את הכותל.

חוק ומשפט): רק כדי לעמוד על מידת הצביעות, הרי הכותל המערבי באמת נמשך עד הפינה הדרום-מערבית של הר הבית, אבל מ-67' כל האזור של קשת רובינזון היה גן ארכיאולוגי, והרבנות הראשית וכל דובריה כאן מעולם לא טענו שאי-אפשר שיהיו שם סיורי תיירים, גן ארכיאולוגי במקום הקדוש.

חוק ומשפט): מתי אבי מעוז וחבורתו נזכרו שזה בעצם חלק קדוש של הכותל?

חוק ומשפט): ברגע שיהודים רפורמים וקונסרבטיביים התחילו להתפלל במקום – אז הם גילו את קדושת המחצית הזאת של הכותל.

חוק ומשפט): דרך אגב, מנהרות הכותל, שמכניסות הרבה כסף לקרן למורשת הכותל – גם זה צמוד לכותל, מהצד הצפוני, אבל שם אין בעיה שזה לא יהיה אזור תפילה אלא רק אזור תיירות.

חוק ומשפט): בקיצור, צביעות, צביעות, צביעות.

חוק ומשפט): ולבסוף אני דווקא לא רוצה לגנות אלא לברך, ואני מעל הבמה הזו רוצה לברך את השרה לשעבר מירי רגב, חברת הכנסת מירי רגב, שעמדה כאן על הדוכן ואימצה בשתי ידיים את תפיסת העולם הכלכלית של מפלגת העבודה, שמדברת כבר שנים – גם מרצ – על מדיניות תקציבית מרחיבה.

חוק ומשפט): אם לא שמעתם, חברת הכנסת רגב עמדה כאן על הבמה ויצאה חוצץ כנגד שר האוצר ליברמן, שהוא מודאג מהגירעון התקציבי והוא טוען שצריך להעמיד את הגירעון, חוב–תוצר, על 70%, כשנגיד בנק ישראל מדבר על 80%.

חוק ומשפט): אני באמת רוצה לברך את ההצטרפות של חברת הכנסת מירי רגב למחנה הסוציאל-דמוקרטי, רק חבל שבמשך שנים היא שירתה את אביר הקיצוץ בשירותים חברתיים במדינת ישראל ושירתה בממשלה שהתנגדה להגדלת הגירעון לטובת השקעה בתשתיות חברתיות.

חוק ומשפט): ואני רוצה להזכיר לחברת הכנסת מירי רגב, שעמדה כאן על הדוכן ודיברה על הילדים השבעים בתל אביב לעומת הילדים האחרים, שהממשלה שגרמה לכך שמדינת ישראל תוביל את העולם המערבי בתחלואת עוני בקרב ילדים וקשישים זו הממשלה שהיא שירתה בה כשרה.

חוק ומשפט): אז צריך באמת או חוסר מודעות עצמית טוטלי או, לא יודע, קצת חוסר הגינות, לעמוד פה על הבמה ולהטיח בממשלה שמכהנת חודש וחצי את חרפת העוני של ילדים בישראל, כשהנתון המזעזע הזה כל-כולו רשום על ראש הממשלה לשעבר, יו"ר האופוזיציה הנוכחי, בנימין נתניהו.

חוק ומשפט): אדריכל הקיצוץ בשירותים החברתיים, אדריכל הקיצוץ בקצבאות הרווחה, אדריכל פרימת מדינת הרווחה הישראלית – הוא, הוא עשה את הדברים, מירי רגב עמדה ותמכה בו ומחאה לו כפיים, והיום, במקום לומר: חברים, טעיתי ובעצם אני מצטרפת למחנה שלכם ותומכת בהרחבה תקציבית, היא מטיחה בנו, שטענו כל השנים שצריך מדיניות תקציבית מרחיבה, את חרפת העוני של ילדים וקשישים, שכל-כולה, כל-כולה רשומה על המדיניות הכלכלית שלכם.

מירי רגב: תגיד לי, אתה לא מתבייש?

חוק ומשפט): לא, אני לא מתבייש.

מירי רגב: היא רשומה על עלק מפא"י.

חוק ומשפט): הינה, תראי, חברת הכנסת מירי רגב, אני עונה לך על השאלה, אני לא מתבייש כשאני מטיח בכם את העובדה שנתוני העוני המחפירים – כולם רשומים עליכם.

מירי רגב: אתם קואליציית האליטות הלבנה, לא מעניין אתכם לא פריפריה ולא – – – ולא הפריפריה הגיאוגרפית.

חוק ומשפט): אנחנו לא מתביישים להזכיר לכם שאתם מנעתם את ההרחבה התקציבית – –

מירי רגב: – – –

חוק ומשפט): – – וראש הממשלה לשעבר הוא שהגן על המדיניות של אי-הרחבה תקציבית.

משה גפני: – – –

מירי רגב: הוא רוצה את הוויכוח הזה, גפני.

חוק ומשפט): אחרי שהתייחסנו להערות המקדימות האלה, בואו נדבר באמת על חוק הדיינים.

חוק ומשפט): חסד עשה איתנו השר דרעי שניצל את עשר הדקות שלו באמת לדבר עניינית על חוק הדיינים, ותודה לשר לשעבר דרעי – –

גלית דיסטל אטבריאן: גלעד, למה אתה מחלק ציונים כל היום?

חוק ומשפט): – – תודה לשר דרעי שהזכיר לנו באמת שחוק הדיינים בנוסח הנוכחי שלו נדון לעומקו בשני סבבים בוועדה.

חוק ומשפט): למעשה קיימנו עליו במצטבר למעלה מחמישה דיונים, אם אינני טועה, וחקרנו ודשנו בו, ובאמת אני מוצא תעודת כבוד לוועדת החוקה שקיבלה נוסח אחד מהממשלה ולא חתמה עליו כחותמת גומי – –

מירי רגב: תמשיכו לחזק את החזקים.

מירי רגב: תפגעו בחלשים.

גלית דיסטל אטבריאן: חוץ מלחלק ציונים לכל העולם, מה עשית?

גלית דיסטל אטבריאן: מי שמך לחלק ציונים?

חוק ומשפט): – – וראתה מה ניתן לעשות.

חוק ומשפט): עכשיו, מכיוון שהציגו כבר את הרכב הוועדה, אז באמת צריך לדבר על המספרים.

חוק ומשפט): מה שמטריד מאוד את חברי הכנסת החרדים בהצעת החוק הוא באמת העובדה שהח"כים החרדים ושולחיהם בממסד הרבני יאבדו בעקבות הצעת החוק את זכות הווטו בוועדה למינוי דיינים.

חוק ומשפט): הם באמת צודקים – הם צודקים שעד עכשיו, גם בעידן של חילופי שלטון, בגלל הקול העודף שיש לדיינים ולרבנים הראשיים בוועדה, גם בעידן של חילופי שלטון יש לחברי הכנסת החרדים ולשולחים שלהם וטו בוועדה למינוי דיינים.

חוק ומשפט): הווטו הזה בנוי על עיוות בהשוואה לוועדות האחרות של מינוי שופטים ודיינים בבתי הדין הדתיים הלא-יהודיים; שם נשמר העיקרון הבסיסי – אני חוזר על האמירה שאמרתי: שם נשמר העיקרון הבסיסי שלדרג הפוליטי, לחברי הכנסת ולשרים, אין רוב בוועדה, אבל הם הגוש הגדול בוועדה מבחינה מספרית.

חוק ומשפט): בוועדה למינוי שופטים יש ארבעה נבחרי ציבור ושלושה שופטים; בוועדה למינוי דיינים יש ארבעה דיינים וארבעה נבחרי ציבור, ובזכות העיוות הזה יש להם זכות וטו מתמשכת.

מירי רגב: אתה יודע שיש זכות וטו לנשיאת בית המשפט העליון.

מירי רגב: מה אתה מדבר?

מירי רגב: אתה מקשקש.

מירי רגב: יש וטו של שופטים בבית המשפט העליון.

חוק ומשפט): אז אנחנו באנו ואמרנו לחברי הכנסת החרדים: נבטיח את היכולת שלכם להיבחר בוועדה, כי זה באמת עיקרון דמוקרטי בסיסי, אבל אם אתם חושבים שתשמרו על הווטו שלכם ותמנעו מינוי דיינים מתונים לבתי הדין הרבניים, אז אתם טועים טעות מרה, וזה פשר הצעת החוק וזה פשר החשש הדרמטי שלהם.

חוק ומשפט): נכון, אתם עתידים לאבד את זכות הווטו שלכם על מינוי דיינים מתונים שדעתם מעורבת בדעת הבריות.

גלית דיסטל אטבריאן: אתה תמיד צודק, גלעד.

גלית דיסטל אטבריאן: אתה הצדק האבסולוטי.

גלית דיסטל אטבריאן: אפלטון מקנא באמת האבסולוטית שלך.

חוק ומשפט): והאמת היא שרוב ניכר מקרב חברי הכנסת וחברות הכנסת בליכוד, בתוך-תוכם יודעים שהשינוי הזה הוא נכון, והוא משרת את הציבור הישראלי הרחב כל עוד המציאות הזאת שאין נישואים אזרחיים נמשכת.

חוק ומשפט): אז די.

חוק ומשפט): אז זה בסדר שאתם מצביעים נגד, אבל בתוך-תוככם, ובייחוד חברות הכנסת, אתם יודעים שאנחנו מביאים תיקון.

חוק ומשפט): תודה רבה לכולם.

אחמד טיבי: ובכן, תודה רבה.

אחמד טיבי: נא לשבת, רבותיי.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה על חוק הדיינים (תיקון מס' 29), ואנחנו נתחיל בהסתייגויות.

אחמד טיבי: יש קבוצות של מסתייגים.

אחמד טיבי: יש קבוצת הליכוד.

אחמד טיבי: נא לחלק.

יעקב מרגי: עוד פעם חילקו רק לקואליציה?

אחמד טיבי: אתה רוצה שוויון.

יעקב מרגי: לא, רוצה קצת שכל.

אחמד טיבי: קבוצת סיעת הליכוד: חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי אדלשטיין, ישראל כץ, מירי רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת הציונות הדתית: חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שלמה רוטמן, אורית מרים סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר; קבוצת סיעת ש"ס: חברי הכנסת אריה דרעי, יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, שלמה אבוטבול ואוריאל בוסו; קבוצת סיעת יהדות התורה: חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר וחבר הכנסת יצחק פינדרוס.

אחמד טיבי: ובכן, לפני סעיף 1 – הסתייגויות.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 1 – מי בעד ומי נגד?

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: אני מנהל את ההצבעה כאן מול חבר הכנסת דוד ביטן.

אחמד טיבי: 59 נגד, 50 בעד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: הסתייגות 1 לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 2 – הצבעה.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגת מס' 3 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 2

אחמד טיבי: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 4 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 49

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: נפילה: בעד – 49, נגד – 59, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 5 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: בעד – 50, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 6 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 7 – הצבעה.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 58 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 8 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 2

אחמד טיבי: אפשר לבקש שמקולות המצליפים בסיעת הקואליציה – שיהיה רק קול אחד בלבד שקורא?

אחמד טיבי: אי-אפשר?

אחמד טיבי: כל סיעה חייבת מצליף?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: נא ללמוד מעליזה.

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שני נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא עברה.

אחמד טיבי: אנחנו הולכים להסתייגות מס' 9.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

דוד ביטן: אחמד, תוריד 20.

אחמד טיבי: ובכן, חבר הכנסת ביטן ביקש להוריד 20 הסתייגויות – מ-10 עד 30 יורד.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 31.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 32.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 49

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 49 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא עברה.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 33 – נא להצביע, רבותיי.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 49

אחמד טיבי: נמנעים – 2

אחמד טיבי: 49 בעד, 59 נגד, שני נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא עברה.

אחמד טיבי: מה יורד, ביטן?

דוד ביטן: אחמד, תוריד 15.

אחמד טיבי: 15, אז מ-34 עד 49 יורד.

אחמד טיבי: אנחנו עד 50, ביטן?

דוד ביטן: כן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הצבעה על הסתייגות מס' 50.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

אחמד טיבי: 50 בעד, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה, הסתייגות מס' 50.

אחמד טיבי: הסתייגות מס' 51 – נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 2

אחמד טיבי: תוצאות: 50 בעד, 59 נגד, שני נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

דוד ביטן: אחמד, תעבור ל-122.

אחמד טיבי: ובכן, מ-52 עד 121 – מבוטל.

שלמה קרעי: תדגיש את 122, שלא יהיו כל שבוע בחירות לוועדה – שהנורבגים לא יכולים להיות חברי ועדה.

אחמד טיבי: 121 מבוטל.

שלמה קרעי: תקריא את 122.

אחמד טיבי: אנחנו מצביעים על 122, והם ביקשו שאני אגיד מה זה: "ובלבד שחברי הכנסת אינם מכהנים מתוקף החוק 'הנורבגי'".

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 50

אחמד טיבי: נמנעים – 3

דוד ביטן: עד 131 – לבטל.

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: בעד – 50, 59 נגד, שלושה נמנעים.

אחמד טיבי: ההסתייגות לא התקבלה.

אחמד טיבי: עד 131 – מבוטל.

שלמה קרעי: – – –

אחמד טיבי: הייתי בנורבגיה, פשוט.

אחמד טיבי: ביטן, 131 – מבוטל.

אחמד טיבי: אנחנו מצביעים על 132.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ובכן, רבותיי, כל ההסתייגות לסעיף 1 הוסרו, לפי הודעתו של חבר הכנסת ביטן, ולכן אנחנו מצביעים על סעיף 1 בהצבעה שמית, כהצעת הוועדה, אבל זה יהיה שמית.

אחמד טיבי: ובכן, רבותיי, הודעת תיקון: ההצבעה לא תהיה שמית, היא תהיה אלקטרונית, ולכן, רבותיי, מי שיצא – שיחזור.

אחמד טיבי: אני מאפשר למי שיצא לחזור, ועכשיו אני מפעיל את ההצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה, על סעיף 1, כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 59

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: 59 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: עכשיו עוברים להסתייגות 132.

דוד ביטן: אחמד, עד 140 – מבוטל.

אחמד טיבי: ובכן, חבר הכנסת ביטן ביקש להודיע: מ-132 עד 140 – מבוטל.

אחמד טיבי: רבותיי, היות שהורדו כל ההסתייגות לסעיף 2, ל-3 אין הסתייגויות ולסעיף 4 הורדו, אנחנו עוברים להצבעה על סעיפים 2, 3, 4 כהצעת הוועדה.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד סעיפים 2–4 – 59

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: בעד – 59, 54 נגד, אין נמנעים.

אחמד טיבי: סעיפים 2, 3 ו-4 התקבלו כהצעת הוועדה.

דוד ביטן: עד 160 – יורדות.

אחמד טיבי: עד 165, כולל.

אחמד טיבי: מ-141 עד 165.

קריאה: אין 165.

אחמד טיבי: עד 160, כולל, ירדו.

אחמד טיבי: ובכן – אגב, זו ההסתייגות האחרונה, ביטן.

אחמד טיבי: אתה מגלה נדיבות.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 161, של קבוצת ש"ס.

אחמד טיבי: נא להצביע.

אחמד טיבי: בעד ההסתייגות – 51

אחמד טיבי: נמנעים – 1

אחמד טיבי: בעד – 51, נגד – 60, אחד נמנע.

אחמד טיבי: הסתייגות 161 לא התקבלה, ולכן תמה הקריאה השנייה.

אחמד טיבי: נעבור להצבעה על החוק בקריאה השלישית.

אחמד טיבי: יאללה.

אחמד טיבי: בעד החוק – 59

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: בעד – 59, נגד – 54, אין נמנעים.

אחמד טיבי: חוק הדיינים (תיקון מס' 29), התקבל בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מיקי, תפדל.

אחמד טיבי: בועז, יש לי חשבון איתך כשאני יורד.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1438).

אחמד טיבי: ]

מיקי לוי: חברי הכנסת, נא לשבת, בבקשה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לתפוס את המקומות.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 7 בסדר-היום: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"א–2021, קריאה ראשונה.

מיקי לוי: קיבלה פטור מחובת הנחה.

מיקי לוי: את החוק יציג השר המקשר, השר אלקין, בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: לפני שאני אגש להצגת החוק בשם שרת הפנים, בכל זאת, ברשותך, אני אתייחס – –

מיקי לוי: בבקשה.

זאב אלקין: – – הרי הוזכרתי פה לא פעם ולא פעמיים בדיון על החוק הקודם.

זאב אלקין: יש לי רק שתי הערות: 1.

זאב אלקין: אין לי ספק שדווקא אלה שצעקו הכי הרבה לעברי אלה הראשונים – – –

מיקי לוי: עוד רגע, בבקשה.

מיקי לוי: אני מבקש מהסדרנים להושיב, בבקשה, את חברי הכנסת, ומי שאינו מעוניין להישאר במליאה בצד הזה, יתכבד ויעזוב את אולם המליאה.

מיקי לוי: אני אודה לו.

מיקי לוי: סדרנים, בבקשה, קצת שקט בצד הימני.

זאב אלקין: אני עם עליזה לא מעז להתחרות.

זאב אלקין: אני מפסיד.

מיקי לוי: בצד השמאלי.

מיקי לוי: בבקשה, השר אלקין.

מיקי לוי: שקט במליאה.

זאב אלקין: רק שתי הערות על החוק הקודם: 1.

זאב אלקין: זה באמת חוק היסטורי, שמשנה את מערך הכוחות בוועדה למינוי דיינים, ויהיו לו לא מעט השלכות.

זאב אלקין: אין לי ספק שאלה שצעקו עליי פה הכי חזק, הם יהיו הראשונים שלפני כל ישיבת ועדה ירימו אליי הרבה טלפונים עם הרבה בקשות, דווקא בגלל שהשתנו יחסי הכוחות בוועדה.

זאב אלקין: ההערה השנייה, אדוני היושב-ראש – אני ראיתי הרבה אמירות אחרי ההצבעה על החוק הזה לפני שבועיים על כך שהקדוש ברוך הוא תמיד יודע מה הוא רוצה שיצא בהצבעה.

מיקי לוי: זה לא הקדוש ברוך הוא, זאת האצבע של מיקי לוי.

זאב אלקין: לא, אמרו שהקדוש ברוך הוא כיוון את האצבע שלך.

זאב אלקין: אז אלה שנתנו קרדיט לקדוש ברוך הוא, שזה מה שהוא רוצה בהצבעה לפני שבועיים, אני מניח שלא חושבים שהוא נעלם בהצבעה כרגע, אחרי שעברו שבועיים, אז הם בטוחים שזה מה שהוא רוצה שיצא בהצבעה גם בהצבעה הזאת.

אוריאל בוסו: – – – נותן לו סימנים – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, 02:00 – התעוררת?

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו.

אוריאל בוסו: נתן לו סימנים.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, תודה.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, השר.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, בשם שרת הפנים, אני מתכבד להציג לכנסת את חוק קידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), 2021.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים וחברי הכנסת, חוק זה שמונח על שולחנה של הכנסת, הקרוי "חוק הוותמ"ל", נועד להגדיל בפרק זמן קצר את היצע התכנון של יחידות הדיור המאושרות במדינת ישראל ולייצר היקף משמעותי של יחידות הדיור להשכרה ארוכת טווח ולהשכרה במחיר מופחת.

זאב אלקין: לאורך שש שנות פעילותה של הוועדה, היא הוכיחה את עצמה.

זאב אלקין: משנת 2014 הוותמ"ל אישרה כ-260,000 יחידות דיור, המהוות כ-35% מסך יחידות הדיור שאושרו בשנים אלו בכל מוסדות התכנון, והיא מהווה עוגן במסגרת מאמצי הממשלה לפתרון משבר הדיור, ועל כן חידושו של החוק חיוני ונדרש.

זאב אלקין: במסגרת החוק נשמרת הקפדה מקצועית חסרת פשרות על תהליכי תכנון איכותיים שיאפשרו סביבת חיים ראויה ובת-קיימא, תוך התייחסות לפתרונות תשתית, דיור בהישג יד ובשילוב מגורים עם מסחר ותעסוקה, תשתיות חיוניות ועוד.

זאב אלקין: חשיבות החוק בכך שהוא יודע לתת מענה לצרכים רבים של שוק הדיור הישראלי, למגוון של אוכלוסיות כגון האוכלוסייה הכללית, החרדית והערבית, ונותן מענה לכל חלקה הארץ, במרכז ובפריפריה.

זאב אלקין: לצד מתן מענה למלאי יחידות הדיור, לוותמ"ל יתרונות רבים, כגון אישור מהיר של עשרות מתחמי דיור גדולים ומרכזיים בלוחות זמנים קצרים בפרק זמן של פחות משנה לתוכנית; הכנה אינטנסיבית של תוכניות לפני קליטה תוך הקפדה על איכות התכנון; שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה השונים עבור חתירה לפתרון מלא לכלל החסמים הכלולים בתוכניות למגורים; והכי חשוב – בעולם שבו קשיי המימוש והתכנון הפכו לבעיה משמעותית, תכנון מוכוון ביצוע לפיתוח מהיר ומוצלח למימושה של התוכנית.

זאב אלקין: החוק אשר מונח לפנינו היום מציע מסלולים עבור הגדלת היצע המגורים: מתחמי התחדשות עירונית לחיזוק פנים הערים; מתחמים עבור יישובי החברה הערבית והחברה החרדית על רקע מחסור בדיור לקהלים אלה; מתחמים רחבי היקף הנמצאים בעדיפות לאומית ונדרשים ליצירת מלאי תכנוני, ודרושים לפתרונות תשתית מורכבים; מתחמים מוטי תחבורה ציבורית על ציר המטרו, שעתידים לחזק נקודות מפתח עירוניות.

זאב אלקין: פעילות הוותמ"ל מממשת את מדיניות התכנון הלאומית הנובעת מהחלטות ממשלה, שלפיה מערכות התכנון יגדילו את היצע המגורים בפריסה ארצית.

זאב אלקין: הוועדה מתמקדת בפתרונות מגורים למגוון קהלי אוכלוסייה ומקדמת תוכניות מגורים רחבות היקף ביישובי החברה הכללית, וכן ביישובי החברה הערבית והחרדית, וכן לטיפול בתוכניות בקרקע פרטית מרובת בעלים ובמתחמי פינוי-פינוי.

זאב אלקין: אני רוצה גם לציין שבשונה מהוותמ"ל הקודם, הוכנסו שינויים להצעת החוק הזאת, ובין השאר, הגבלה במסלול של התוכניות לציבור הכללי רק לתוכניות גדולות, מהיקף של 1,050 יחידות דיור; הגבלה על מספר התוכניות בשנה – 15 תוכניות בשנה הראשונה ו-20 תוכניות בלבד החל מהשנה השנייה, כמובן, לא כולל בפסקת המעבר את התוכניות שהוכרזו ואושרו בוותמ"ל הקודם, שימשיכו להתקדם, כי הן אושרו עוד בתנאים הישנים.

זאב אלקין: כמו כן, שמענו, אדוני היושב-ראש, גם שרת הפנים וגם אנוכי לא מעט הערות על הנוסח הזה של הקריאה ראשונה, גם בתחום הסביבתי וגם בתחום החקלאי.

זאב אלקין: אנחנו התחלנו בהידברות מאוד חיובית, בעיניי, בשני הנושאים האלה, כדי להגיע להסכמות לקראת שינויי נוסח אפשריים לקראת אישור החוק בקריאה שנייה ושלישית.

זאב אלקין: אנחנו נמשיך בתהליך הזה כדי להרחיב את בסיס התמיכה בחוק הכל-כך חשוב ולהגיע לניסוח הכי נכון, שייקח בחשבון גם את הצרכים של החקלאים וגם את הצורך לשמור על השטחים הפתוחים ולשמור על הסביבה במדינת ישראל.

זאב אלקין: אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק החשובה הזאת ולאשר אותה בקריאה ראשונה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר אלקין.

מיקי לוי: רשימת הדוברים: חבר הכנסת קרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת ארבל – אינו נוכח; חבר הכנסת כסיף – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, אני אקרא לך מייד אחריו, כי הרשימה לא נקלטה.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מדובר בחוק חשוב מאוד, ואנחנו כרשימה המשותפת תומכים בחוק הזה.

אוסאמה סעדי: הוותמ"ל עבד ועזר להרבה יישובים ערביים בקידום תוכניות מתאר בהליך תכנון מהיר.

אוסאמה סעדי: אני תמיד אומר שאין גנים תורשתיים לאזרחים הערבים לבנות ללא רישיון, אבל כאשר המדינה, במשך עשרות שנים – הייתי אומר במכוון – לא קידמה תוכניות מתאר, ועשרות אלפים נאלצו לבנות ללא רישיון עקב אי-אישור תוכניות מתאר, או אי-הרחבת שטחי שיפוט, או אי-שינוי ייעוד של קרקעות – רוב השטחים היו חקלאים – הם בנו.

אוסאמה סעדי: זאת נקודה חשובה מאוד.

אוסאמה סעדי: האזרחים הערבים בונים על קרקע פרטית שלהם והמדינה לא נתנה אפיקי תכנון, ולכן נוצרו מצבים רבים, עשרות אלפי בתים שנבנו ללא רישיון.

אוסאמה סעדי: המדינה, במקום לבוא ולקדם תוכניות מתאר, תקעה אותן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, ישנם יישובים ערביים שחיכו עשר שנים על מנת לאשר תוכנית מתאר.

אוסאמה סעדי: כאשר אושרה התוכנית היא כבר הייתה פאסה, כי היה צריך לחדש את זה – היא לא ענתה על הצרכים של היישובים הערביים של ההתפתחות ושל הגידול הטבעי.

אוסאמה סעדי: לכן, הוותמ"ל בשנים האחרונות עזר להרבה יישובים, ובהרבה יישובים קודמו תוכניות מתאר באופן מהיר.

אוסאמה סעדי: אפשר להזכיר את אום אל-פחם, אפשר להזכיר את טורעאן, ג'יסר א-זרקא; אפשר להזכיר ג'דיידה-מכר; אפשר להזכיר את עראבה.

אוסאמה סעדי: חלק מתוכניות המתאר האלה, הוותמ"ליות, עדיין תקועות, בגלל שהוותמ"ל הוארך מדי פעם אבל בשנה האחרונה הוא לא חודש, ואך טבעי היה הדבר שהוותמ"ל יוארך ואז התוכניות האלה היו מתקדמות ובאות לסיומן.

אוסאמה סעדי: טוב שעכשיו מחדשים את הוותמ"ל – ולאשר את התוכניות האלה גם ליישובים נוספים.

אוסאמה סעדי: אני מתפלא על חלק מחברי הקואליציה וחלק מהארגונים והעמותות שדואגים לאיכות הסביבה, לשטחים הירוקים, לאיכות החיים.

אוסאמה סעדי: אבל חברים, איתן, אנחנו מחפשים בחברה הערבית –נכון שאכפת לנו מאיכות סביבה, מאיכות חיים ומשטחים ירוקים וטבע, אבל קודם לכן אנחנו מבקשים חיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו מבקשים חיים.

אוסאמה סעדי: לפני איכות חיים אנחנו מבקשים חיים.

אוסאמה סעדי: החיים זו קורת גג – זכות בסיסית וטבעית.

מיקי לוי: תודה.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו נתמוך בחוק הזה, ואנחנו חושבים שצריך לאשר כמה שיותר תוכניות לכמה שיותר יישובים על מנת למצוא פתרונות דיור הולמים וכמה שיותר מהר לאזרחים הערבים במדינה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אני רק אומר משהו קצר.

אוריאל בוסו: השר אלקין, כשאתה אמרת לגבי הקדוש ברוך הוא שבפעם שעברה אמרו:

אוריאל בוסו: הקדוש ברוך הוא מראה סימן, אז בטח שעינו של הקדוש ברוך הוא כרגע לא נעלמה, ורואים מה הקדוש ברוך הוא רוצה – אז לומר לך דבר אחד: הקדוש ברוך הוא לא עובד אצלנו, אבל הוא שולח לנו סימנים, אז בהצבעה הקודמת הוא הראה את הכיוון.

אוריאל בוסו: אבל אני אספר לך משהו אחד: שרת המשפטים לשעבר, השרה ציפי לבני, היא באה לרב עובדיה ואמרה לו: אני אבחר דיינים כפי ראות עיניי ואעשה.

אוריאל בוסו: אמר לה: תקשיבי, בסוף צריך לבחור לפי רוח התורה.

אוריאל בוסו: היא אמרה לו: אני אראה לך מה זה.

אוריאל בוסו: כונסה ועדה ליום מסוים בשעה 11:00 – ב-01:00 היא קיבלה מכתב פיטורין והיא לא זכתה לשבת בוועדה.

אוריאל בוסו: אז אני אומר, שיהיה לך בראש כחבר ועדה למינוי דיינים, ותזכור את זה, שכשהוועדה הייתה בידי החרדים, היא תמיד חולקה באופן שוויוני לאנשי הציונות הדתית ולחרדים ולספרדים, כי הבינו שכולם צורכים את המצרך הזה.

אוריאל בוסו: אם בסוף יקרה מצב שהוועדה הזאת תשנה את כל מה שהיו רגילים במדינת ישראל מאז ומתמיד, זה בסוף יפגע במי שימנה, לא במשהו אחר.

אוריאל בוסו: אבל לומר משהו אחר, אדוני היושב-ראש:

אוריאל בוסו: החוק הזה שהגיע, חוק הוותמ"ל – אתה הרי יודע שיש מחלוקת עצומה בתוך הקואליציה, אנחנו יודעים שמפלגת העבודה, יש לה בעיה – יש שתי בעיות שמפלגת העבודה ומרצ דורשות: א.

אוריאל בוסו: להגביל את הוותמ"ל; ב.

אוריאל בוסו: שלא יפגע גם בקיבוצים, גם במושבים וגם בשטחים הירוקים.

אוריאל בוסו: הבטיחה להם שרת הפנים שבוועדה הנושא הזה ישונה.

אוריאל בוסו: אני לא יודע עד כמה ישונה.

אוריאל בוסו: אבל זו לא האי-הסכמה היחידה שיש בתוך הקואליציה.

אוריאל בוסו: אביר קארה, סגן השר, בתוך הקבוצה של השולמנים, אני יודע שפנו אליך לגבי הנושא של החד-פעמי והמס על הקולה.

אוריאל בוסו: אתה אמרת להם: בנושא הקולה אנחנו בעד, בנושא החד-פעמי אנחנו נגד, וזה ישונה בוועדה.

אביר קארה: הפוך: חד-פעמי – בעד; קולה – נגד.

אוריאל בוסו: אז אמרת להם קולה – בעד?

אביר קארה: – – –

אוריאל בוסו: יפה.

אוריאל בוסו: אם אתה חושב ששר האוצר הוא אחד כזה שישנו לו – זה לא יגיע.

אוריאל בוסו: אבל אני אומר, בסוף בסוף תזכרו שהדברים שאנחנו מעלים פה זה לטובת אזרחי מדינת ישראל.

אוריאל בוסו: אם הרפורמות האלה בסוף יגרמו לכך – ראינו רפורמות שנעשו בהרבה תחומים ובסוף – – –

מיכאל ביטון: חבר הכנסת בוסו, לפעמים צריך להבין – – – דברים חכמים – – –

אוריאל בוסו: מיכאל, בסוף הרבה מהרפורמות יגיעו לפתחך, אני מקווה, לוועדה שלך, ולא יסרסו אותן.

אוריאל בוסו: תזכור שאתה מגיע מהפריפריה.

אוריאל בוסו: אל תיתן שהרפורמות יפגעו בסוף באזרחים החלשים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני לא התכוונתי לדבר, האמת, אבל על החוק הזה אני דווקא ארצה לדבר.

וליד טאהא: החוק הזה – רצינו בו, דרשנו אותו, כי התופעה שנקראת בלשון, כשמשתמשים במושג הבנייה הבלתי-חוקית, היא למעשה תופעה של היעדר תכנון.

וליד טאהא: היעדר תכנון של עשרות שנים אילץ את האנשים לבנות את הבתים שלהם על האדמה הפרטית שלהם ללא תהליך של הוצאת רישיון בנייה.

וליד טאהא: אנחנו תמיד אמרנו: כדי להפסיק את התופעה של בנייה ללא רישיון צריך להאיץ את התכנון בכל היישובים הערביים; במקום לפתח אגפים של אכיפה ועובדים, עם כל ההוצאות של זה, אפשר לחסוך את כל הכסף בתכנון, כדי לייתר את העבודה שלה אנשים האלה, שכל הזמן מסתובבים, מחפשים איזשהו אדם שנאלץ, בגלל היעדר תכנון, לבנות את הבית שלו על האדמה הפרטית שלו.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, בתקופה שהוותמ"ל הופסק – וזה לא רק שנה, אוסאמה, זה בערך שלוש שנים – הגרף של התכנון בחברה הערבית צנח למטה בצורה דרסטית.

וליד טאהא: איתן יעיד על זה.

וליד טאהא: אנחנו אומרים שכל אלה שמתנגדים או התנגדו או הביעו הערות לגבי הפעלת הוותמ"ל – צריך לכבד את ההערות שלהם, אבל החברה היהודית איננה צריכה ותמ"ל, ובצדק יכולים בחופשיות להתנגד לזה.

וליד טאהא: בחברה הערבית זה משהו קריטי.

וליד טאהא: כדי לתכנן יישובים, כדי להפסיק לשמוע על התופעה הזאת של בנייה לא מורשית, הריסות, צווים וקנסות, אנחנו היינו חייבים את זה.

וליד טאהא: טוב שזה הגיע.

וליד טאהא: אני מגיע שזה יעבור, ויעבור ברוב לא רק של הקואליציה אלא רוב מכל חברי הכנסת.

וליד טאהא: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, א.

יצחק פינדרוס: אני חייב לומר בקשר לחוק הקודם – תיקן אותי השר אלקין שבמסגרת החוק שעבר, מי שנכנס כרגע לוועדה בזכות החוק שעבר קודם זה מתן כהנא.

יצחק פינדרוס: אז ברכותיי לשר מתן כהנא על בחירתו לוועדה בעקבות החקיקה שהתנהלה פה חודש.

יצחק פינדרוס: זה מביא אותי בעצם לסיכום קצר.

יצחק פינדרוס: אני אדבר גם על הוותמ"ל בכמה שניות, אבל אני רוצה לומר סיכום קצר: אנחנו נמצאים כאן קצת יותר מחודש אחרי שהוקמה הממשלה, אם אני לא טועה.

יצחק פינדרוס: אני מסכם מה נעשה פה בחודש האחרון – מה היה השיח, מה היו הנושאים.

מיקי לוי: בשבילי – כמו שנה.

יצחק פינדרוס: לא, מיקי, יש עוד הרבה זמן.

יצחק פינדרוס: בחודש הראשון התעסקו בחלק הכי קל – ברחו לנושא הדתי ולנושא הדת.

יצחק פינדרוס: לזה ברחו.

יצחק פינדרוס: אני מזכיר לכם במה עסקנו כאן רוב הזמן – זה בנושא הדת.

יצחק פינדרוס: בנושאים המהותיים שמפריעים למדינת ישראל לא עסקו – ועסקו בחוק הנורבגי.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, עשו חוק נורבגי, חוק המשילות, ושוב: דיינים, רפורמת כשרות, מעונות יום לאברכים.

יצחק פינדרוס: אלה הבשורות הגדולות שיוצאות מממשלת – איך הם קראו לזה, ניסו לקרוא לזה תקופה מסוימת?

יצחק פינדרוס: ריפוי, שינוי.

יצחק פינדרוס: מהותית, זה הנושא היחידי, כי בסוף, לצערי הרב, זה כמעט הנושא היחידי שאפשר להגיע בו להסכמה בין מרכיבי הקואליציה הזאת.

יצחק פינדרוס: לכן אמרנו: כן, יש אלוקים.

יצחק פינדרוס: אם אחרי מאבק של שבוע, בגלל תקלה כזאת או אחרת, החוק הזה לא עובר, זה לא אומר שהוא לא יעבור.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להזכיר לחברי הבית הזה שמי שהיום שר האוצר, איווט ליברמן, הוביל את החוק – מי שזוכר – להעלאת אחוז החסימה בשביל להוציא את חברי הכנסת הערבים מהכנסת, הוא גרם לכך שבכנסת לאחר מכן הגיעו 15 חברי כנסת מהרשימה המשותפת, לצערו הרב.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: מה קרה?

יצחק פינדרוס: אני אגיד לך מה קרה: לגפני היה עוד מישהו חזק בוועדת הכספים שיעזור לו.

יצחק פינדרוס: היה צריך מישהו לעזור.

יצחק פינדרוס: אז אמרתי: איווט ליברמן לא הרוויח מזה.

יצחק פינדרוס: אחמד, על זה אתה מסכים – שאיווט ליברמן לא הרוויח מהחוק הזה?

יצחק פינדרוס: הוא בטח לא הרוויח ממנו; הוא רק הפסיד ממנו.

יצחק פינדרוס: כשמחוקקים חוק נורבגי מורחב, אם שואלים, בסוף, מי שירוויח מזה יהיה הצד השני; כשמחוקקים חוק לשינוי הוועדה למינוי דיינים, בסופו של דבר, אני לא בטוח שזה שחשב שהוא הולך להציל את עם ישראל ירוויח.

יצחק פינדרוס: מרפורמת הכשרות, ברור לי שמי שמכוון ורוצה את הרפורמה הזאת, שזה רבני צהר – הם הולכים רק להפסיד מבחינה פרקטית.

יצחק פינדרוס: מה לעשות, אני מכיר את השטח הזה כבר 30 שנה – הם הולכים רק להפסיד מהרפורמה הזאת.

יצחק פינדרוס: מי שיפסיד זה גם הציבור המסורתי, אבל הם יפסידו יותר מכולם, כי מי שיתחזק מרפורמת הכשרות יהיו הבד"צים.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק פינדרוס: לכן, כשמציעים סיכום כזה, בסופו של דבר צריך להסתכל לטווח ארוך.

יצחק פינדרוס: אני מקווה, אדוני שר השיכון, שבסופו של דבר גם בחוק הוותמ"לים תמצאו דרך, כי עד היום זה לא סייע במצוקת הציבור החרדי, ומי שסבל מזה יותר מהציבור החרדי זה הציבור הכללי.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת רוטמן – אינו נוכח; חברת הכנסת סטרוק – אינה נוכחת; חבר הכנסת יברקן – אינו נוכח; חבר הכנסת ביטון – אינו נוכח; חברת הכנסת וולדיגר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת סופר – אינו נוכח; חבר הכנסת מוסי רז – אינו נוכח; חבר הכנסת אבי מעוז – אינו נוכח; חבר הכנסת אבו שחאדה – אינו נוכח; חבר הכנסת גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת מולא – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

קריאה: – – – דוד, 45 דקות.

דוד ביטן: רק שתדע, התרגלתי ל-45 דקות.

דוד ביטן: מה יהיה עכשיו?

מיקי לוי: אתה תעמוד בזה.

דוד ביטן: רק שתדעו, באנגלית אני לא חזק, אבל מה, מבין טוב.

דוד ביטן: לדבר – אין לי ניסיון, אבל החלטתי ללכת ללמוד נורבגית.

דוד ביטן: באמת.

מיקי לוי: זה טוב.

דוד ביטן: אני הולך ללמוד נורבגית.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך ששוחחתי עם יריב, ואחרי שהכול ייגמר, נעשה ועדה, כמו שסיכמנו, נראה מה אנחנו עושים לסיבוב הבא.

דוד ביטן: החוק הזה – אתה איתי, אבידר?

דוד ביטן: החוק הזה הוא חוק טוב.

דוד ביטן: זה חוק שנעשה אחרי הרבה מחשבה, בניסיון להגדיל את היצע הדירות במדינת ישראל, להקטין את הזמן של הוצאת היתרים, וכמובן, תוכניות בניין עיר.

דוד ביטן: אבל תכלס, זה לא הצליח מי יודע מה.

דוד ביטן: אמרתי כבר שביורוקרטיה – קשה לנצח אותה.

דוד ביטן: זאת אומרת, בסופו של עניין, הם ממציאים את עצמם בכל פעם מחדש, ומאוד מאוד קשה: קודם כול, עד שמקבלים את ההחלטה על שטחים מועדפים, אחר כך יש מלחמה עם מי שלוקחים לו את השטחים – קיבוצים, מושבים – ולמי מעבירים גם יש מלחמה.

דוד ביטן: לכן, זה לוקח המון זמן.

דוד ביטן: התוצאה היא שעד עכשיו יש תוכניות מתאר שמתבשלות באמת די חזק, ובסופו של דבר הן יצאו לפועל, ואז אולי אולי בעוד שנתיים, נגיד, אולי תתחיל בנייה כתוצאה מהעניין הזה.

מיקי לוי: גם טוב, גם טוב.

דוד ביטן: נותנים צ'אנס.

דוד ביטן: מה שהממשלה רוצה זה להאריך חוק שנעשה לצורך העניין של הפחתת מחירי הדיור והגדלת ההיצע.

מיקי לוי: ב-2013.

דוד ביטן: התחילו.

דוד ביטן: כן, אמרתי, זה לוקח המון שנים.

דוד ביטן: יכול להיות שעכשיו, לאור הזמן שעבר ותוכניות המתאר שמאושרות עכשיו, זה כן יעזור להגדלת ההיצע וכן יוכל לעצור את הטירוף של מחירי הדיור.

דוד ביטן: צריך להבין דבר אחד: לא מספיק רק את זה לעשות, זאת אומרת, יש כל מיני דברים שצריך לעשות על מנת להוריד את מחירי הדיור.

דוד ביטן: לצערי הרב, כל מה שאמרתי בזמנו לכחלון ולצוות שלו שצריך לעשות, לחלק גדול הם סירבו.

דוד ביטן: עכשיו באמת הממשלה הולכת על העניין הזה – זה דבר חיובי – זאת אומרת, להפוך משרדים לדירות.

דוד ביטן: המכשול הוא ראשי הרשויות.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הם אומרים: איפה שיש משרדים, זה בדרך כלל באזורי תעסוקה.

דוד ביטן: באזורי תעסוקה אין הרבה בתים, אין בתי ספר, אין מקומות לדברים האלה, ואז, הם יהפכו אותם לדירות – לאן ילכו הילדים?

דוד ביטן: איפה יהיו הגנים?

דוד ביטן: איפה יהיו המרכזים הקהילתיים?

דוד ביטן: אין מקום לעשות את זה.

דוד ביטן: אבל אני חושב שזאת טעות גדולה, מכיוון שאפשר בדרכים חלופיות, עד שהרשויות יתארגנו על השירותים לציבור שיגור באותן דירות שהופכות ממשרדים לדיור – אפשר להתארגן ואפשר לעשות דברים.

דוד ביטן: גם זה ייקח זמן, אבל הדבר העיקרי, המחסום הגדול ביותר היום בנושא של הדיור, זה דווקא ראשי הערים – הרצון שלהם לקבל הסכמי גג, תעבורה, בתי ספר וכל מיני דברים כאלה, והגדלת התשתיות מטעם המדינה, מה שמעלה את מחיר למדינה.

דוד ביטן: אין פה משחקים, אין בלוף.

דוד ביטן: המדינה לא נותנת כסף חינם.

דוד ביטן: על מנת לתת את הדברים האלה, הם צריכים למכור קרקע ביוקר על ידי המינהל, הם צריכים להעביר את ההשקעות מבחינת תקציבי המדינה, ואז יוצא שבעצם לא מצליחים להוריד את מחירי הדיור.

מיקי לוי: סיכום.

דוד ביטן: סיכום.

דוד ביטן: כאשר אתה לוקח ויוצר מצב של הגדלה והגדלה והגדלה של ההוצאות, באופן עקרוני זה מעלה את מחיר הדירה בסופו של דבר, ולכן כל הניסיונות לא מצליחים.

דוד ביטן: פעם, כשיהיה לי יותר זמן – בקריאה שנייה ושלישית אני אקבל יותר זמן – אני אסביר לכם מה לדעתי צריך לעשות על מנת להוריד את מחירי הדירות.

דוד ביטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חברת הכנסת שטרית – איננה; חברת הכנסת גולן – איננה; חבר הכנסת בן גביר – איננו; חבר הכנסת אייכלר – איננו; חברת הכנסת דיסטל – איננה; חבר הכנסת גלנט – איננו; חבר הכנסת כהן – איננו; חברת הכנסת רגב – איננה.

מיקי לוי: חברת הכנסת רינאוי, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, בואו נתחיל מהסוף: היום במליאה אנחנו מאשרים את הארכת הוראת השעה לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מדובר בהחלטה חשובה, ועלינו ליישם אותה בהקדם האפשרי על מנת לטפל במצוקת הדיור ביישובים הערביים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מצוקה זו היא מצוקה גדולה, והפתרון עבורה יכול להגיע אך ורק דרך החלטות ממשלתיות ועבודה קשה של כל השרים וחברי הכנסת יחד, אבל כעת, עד שנגיע למציאת פתרון קבע, יש בידינו את הכוח לאשר את הארכת הוראת השעה ולהעניק חבל הצלה למאות אלפי אזרחים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בשנת 2015 הוחלט בממשלה על הקמת צוות 120 ימים, צוות שהיה מורכב ממומחים שונים שהאמינו בשיח שקוף מול הציבור ובשמיעת כלל הקולות העולים מהשטח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: גם אני השתתפתי בחלק מהדיונים, כך שאני יכולה להעיד בוודאות שהעבודה של הצוות הייתה מקצועית ורצינית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לאחר הבדיקה פורסמו המלצות והביאו לגיבוש החלטות ממשלה כמו 922 ו-959, החלטות שעזרו והביאו לשיפור, פיתוח והעצמה של היישובים הערביים בישראל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מתוך שלל ההמלצות של הצוות, צוות 120 הימים, השינוי הקריטי ביותר שהתקבל אז היה ותמ"ל – החלטה שהביאה לקיצור תהליכי הפשרת קרקעות לבנייה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עניין זה הוא אקוטי לפיתוח היישובים הערביים, אשר סבלו ועדיין סובלים מחוסר תכנון ומטיפול ממשלתי ארוך ומסורבל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עד כמה אקוטי הצורך בקיצור התהליך?

ג'ידא רינאוי-זועבי: מתוך סקר שערך משרד המשפטים בקרב תושבי היישובים הערביים נמצא כי 73% מהתושבים רואים בבעיה הזאת של היעדר תכנון הגורם העיקרי שמביא למצוקתם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הוותמ"ל בצורתו הקודמת היה טוב, אבל אינו חף מכשלים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הכשל הראשון היה מבחן היישום, כך שגם לאחר אישור הוראת השעה לקח המון זמן עד שהיא יושמה בפועל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בעיה נוספת היא התנגדויות לתוכניות מכמה מוסדות וארגונים שונים – תנועות הקיבוצים כמובן והתנועה החקלאית, לדוגמה, שטוענות להפקעה חסרת רסן של שטחים חקלאיים.

מיקי לוי: משפט סיכום, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ישנם גם ארגונים סביבתיים וארגונים ירוקים שטוענים כי התוכנית מזהמת ופוגעת באיכות הסביבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני שמחה שהפעם, לאחר בחינת ההתנגדויות ובעזרת דו-שיח, הדברים נעשים בצורה אחרת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בהזדמנות זו אני רוצה גם להודות לחברתי השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג, שפועלת במטרה להביא לאיזון הנכון שיתקבל אצל כל אחד מן הצדדים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אדוני יושב-ראש הכנסת, הכוח שהופקד בידינו הוא גדול.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תפקידנו להתייחס אליו בכבוד ולהבין שמגיעה עימו אחריות גדולה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני שמחה שהצלחנו להביא להארכה של הוראת השעה של הוותמ"ל ובטוחה שזה יעניק פתרון לאותן משפחות ולאותם יישובים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני גם בטוחה שהפעם נדאג שהכול יתבצע בצורה טובה יותר, מהירה יותר וכזאת שמביאה בחשבון גם את החשיבות בהגעה להבנות בין הצדדים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר; חברת הכנסת אבקסיס – אינה נוכחת.

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין.

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, אדוני, אני לא כל כך מצליח להבין, אולי בגלל השעה המאוחרת – אנחנו לא סיימנו כבר עם חוק הדיינים?

יריב לוין: אני מבין שסיימנו, כי אני רואה עכשיו שאנחנו דנים בוותמ"ל, וותמ"ל, להבנתי, זה: ועדת תנו מקום לאלקין, אבל את זה עשינו, אני מבין, בסיבוב הקודם.

יריב לוין: אז אני לא כך מבין במה אנחנו דנים כאן.

יריב לוין: אבל בכל זאת יש משותף לשני החוקים.

מיקי לוי: נראה לי משרד הפנים, אלא אם כן אני טועה.

יריב לוין: אתה יודע, אומרים משרד הפנים, אבל אני אומר לך, זה – – –

זאב אלקין: כנראה לשני החוקים יש דבר משותף.

יריב לוין: אני אומר, לשני החוקים האלה יש דבר אחד משותף – את שניהם מוביל דווקא שר השיכון זאב אלקין, לא שר הדתות בחוק הראשון ולא שרת הפנים בחוק השני.

יריב לוין: זאת האמת.

יריב לוין: צריך לומר אותה.

יריב לוין: אבל בעוד שהחוק הראשון – אמרתי אתמול – היה חוק ששבר שיאים, מכיוון שהוא לא היה חוק ג'ובים, כמו שאנחנו אולי ראינו בעבר, אלא הוא היה חוק ג'ובים אישיים, שזה שיא חדש; תופרים את החוק לא כדי לייצר עוד איזה תפקיד, אלא מרחיבים את הוועדה כדי לייצר באופן שמי, ספציפי, אישי, מקום לאנשים בוועדה.

יריב לוין: באמת כל הכבוד.

יריב לוין: זה בדיוק הרי מה שסיפרתם לבוחרים שלכם בחוגי הבית שצריך לעשות, נכון?

יריב לוין: או שזה בדיוק היה הפוך?

יריב לוין: הרי הסברתם להם שצריך לשמור על התקינות והמינהל התקין, ולא עושים חקיקה פרסונלית, ולא סתם מנפחים ומרחיבים, והינה, בדיוק הכול הפוך אבל בשיא חדש, ואתם יושבים פה ולוחצים ומצביעים כמו אוטומטיים.

יריב לוין: ועכשיו מביאים חוק שרובכם בכלל מתנגדים לו.

יריב לוין: ואיך אני יודע?

יריב לוין: משתי סיבות: האחת – שכשאנחנו ניסינו להעביר דבר דומה בקדנציה הקודמת, אתם התנגדתם כולכם מאלף ואחת סיבות ונימוקים, מארגוני הירוקים וארגוני הסביבה, ופגיעה בקיבוצים וכל מיני דברים אחרים, אבל עכשיו פתאום, כששרת הפנים ושר השיכון מאיימים שאולי זה יזעזע קצת את הממשלה, כל הערכים נשכחים.

יריב לוין: פתאום מפלגת העבודה מוכנה להקריב את התנועה הקיבוצית, לא מטריד אותה בכלל; פתאום מרצ מוכנה להקריב את ארגוני הירוקים, זה כבר בכלל לא מעניין אותה.

יריב לוין: העיקר לשמור על הכיסאות.

גלעד קריב: – – –

יריב לוין: העיקר לשמור על הכיסאות, נכון?

יריב לוין: שום דבר אחר לא מעניין אתכם.

יריב לוין: שום דבר.

יריב לוין: ומה שהכי יפה זה שאתם הרי לא מסוגלים להישיר מבט לציבור שלכם ולהגיד: הבטחנו לכווץ – אנחנו מנפחים; הבטחנו לשמור על הקיבוצים – אנחנו מפקירים אותם; הבטחנו לשמור על הגנת הסביבה – אנחנו מוכרים את זה בשביל הכיסאות.

יריב לוין: אלא אתם מוצאים פטנט: נתמוך בקריאה הראשונה ונתקן כאילו בקריאה השנייה והשלישית.

יריב לוין: אז הינה, אני אומר לכם, אני מכיר את השר אלקין הרבה מאוד שנים.

יריב לוין: הוא לא ייתן לכם לתקן שום דבר מהותי, תאמינו לי, ואנחנו ניפגש כאן בקריאה השנייה והשלישית ונבחן את זה.

יריב לוין: תודה.

קריאה: – – –

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת לוין.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת.

מיקי לוי: תודה, תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנסור עבאס, חבר הכנסת עבאס – מוותר; חבר הכנסת קיש – אינו נוכח; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח.

מיקי לוי: השר זאב אלקין, אתה רוצה בבקשה לעלות?

זאב אלקין: – – –

מיקי לוי: נראה לי כך.

מיקי לוי: אם כך, בבקשה לתפוס את המקומות, חברי הכנסת.

מיקי לוי: דקה?

מיקי לוי: אתה רוצה להגיד משהו?

מיקי לוי: אוקיי.

זאב אלקין: כי הציבור מבקש, הציבור ביקש.

זאב אלקין: טוב, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני שמח שכנראה הייתי מאוד משכנע בסיבוב הראשון כשהצגתי את החוק, לפי איך שהמליאה נראית ולפי הדברים שאמרו כאן חברי כנסת.

זאב אלקין: אבל אתה צודק, זה לא אני – זו השרה שאני מייצג אותה כאן, אילת שקד, שהביאה חוק נכון שאני באמת מקווה שיטופל על ידי הכנסת מהר ככל האפשר וייכנס לספר החוקים.

זאב אלקין: עד כדי כך זה חוק חשוב שאני רואה שלחלק מהחברים שלנו מאוד חשוב לבוא ולהצביע ולהספיק להצבעה הזאת, ולכן התבקשתי להגיד עוד כמה מילים על החוק.

זאב אלקין: חבר הכנסת טאהא, האם שכנעתי אותך?

זאב אלקין: חבר הכנסת ווליד טאהא, שכנעתי אותך או שאתה צריך עוד קצת זמן להשתכנע?

וליד טאהא: – – –

זאב אלקין: לא שומע.

וליד טאהא: שתי דקות.

זאב אלקין: שתי דקות, אוקיי, אז אני אנסה עוד.

אוסאמה סעדי: – – –

זאב אלקין: לא מאמין, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

זאב אלקין: אני בדרך כלל משכנע אותך הפוך, אז דווקא בחוק הזה, שאחד מהדברים שמאפיינים אותו – זה נכון – – –

אוסאמה סעדי: כל המוסיף גורע.

קריאה: – – –

זאב אלקין: אני חושב שהחוק הזה צריך לייצר קואליציה של כל מי שמעוניין שייפתרו בעיות הדיור במדינת ישראל.

זאב אלקין: זה גם הציבור הערבי וגם הציבור היהודי, זה גם הציבור החילוני והחרדי והמסורתי, כי זה בסופו של דבר בעיות של כולם – בעיית הדיור, בעיית התכנון, הן בעיות של כלל הציבוריים במדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן, אם אפשר להתאחד סביב משהו, זו הזדמנות מצוינת להתאחד קואליציה ואופוזיציה סביב מהלך שהוא מאוד מאוד נכון.

זאב אלקין: אבל המפתח כאן יהיה כמובן לא למרוח את המשך חקיקת החוק.

זאב אלקין: אני מפציר בחברי הכנסת לעשות הכול כדי שעוד לפני יציאתנו לפגרה אנחנו נדע להגיע להסכמות סביב החוק הזה ונדע לקדם אותו לקריאה שנייה ושלישית, כדי שבאמת הוותמ"ל לא יישאר רק דיבורים בכנסת אלא יהפוך לכלי אמיתי שיתחיל לעבוד באופן מיידי, כי אין לנו את הלוקסוס הזה לחכות עוד כשכולנו רואים מה עוצמת המשבר בתחום הדיור.

זאב אלקין: חבר הכנסת טאהא, תמו שתי הדקות שביקשת, אז האם אתה משחרר אותי והאם השתכנעת?

זאב אלקין: השתכנעת, חבר הכנסת טאהא?

וליד טאהא: עוד דקה.

וליד טאהא: צריך לשכנע את חבר הכנסת אורבך.

זאב אלקין: אה, גם חבר הכנסת אורבך צריך להשתכנע, זה נכון.

זאב אלקין: אני עם יו"ר ועדת הכנסת לא מסתבך.

זאב אלקין: תוך שנייה הוא יוריד את החוק, לוקח אליו לוועדה, לא משחרר חצי שנה.

זאב אלקין: האחרון שאפשר להסתבך בבית הזה זה עם יושב-ראש ועד הבית.

זאב אלקין: כל דייר מתחיל יודע, אז בטח הדייר בבניין הזה.

זאב אלקין: אז בהחלט, חבר הכנסת אורבך, גם ממך אני מבקש לעשות כל מה שתלוי בוועדת הכנסת כדי לעזור לחוק הזה לעבור כמה שיותר מהר.

זאב אלקין: ואין לי ספק שגם חברי ועדת הפנים – אני מניח שחלקם נמצאים כאן

זאב אלקין: באולם – יעשו הכול כדי שנגיע כמה שיותר מהר להסכמות סביב החוק ונוכל לחוקק אותו, כי הציבור מצפה מאיתנו למעשים ולפתרונות, ולא רק לדיבורים על החשיבות של משבר הדיור.

מיקי לוי: תודה רבה לשר אלקין.

מיקי לוי: אם כך – – –

זאב אלקין: אני רואה שחבר הכנסת טאהא עדיין לא השתכנע.

מנסור עבאס: לא, הוא רוצה שחבר הכנסת סעיד אלחרומי יצביע – – –

זאב אלקין: יו"ר ועדת הפנים, ברור.

זאב אלקין: אגב, הגורל של החוק הזה יהיה מופקד בידיו, לכן בהחלט אני מניח שאם מדובר – – –

מנסור עבאס: לא רק הוותמ"ל – – –

זאב אלקין: נכון.

זאב אלקין: אגב, חבר הכנסת מנסור, אני חושב שמי שקרא את החוק ראה שבחוק מלכתחילה יש שלושה מסלולים שבהם הממשלה שמה לב לצורך מיוחד, ואחד מהם זה המסלול של הצורך בתכנון לציבור הערבי.

זאב אלקין: אם בציבור הכללי אנחנו מדברים על תוכניות מהיקף של 1,050 יחידות דיור, בציבור הערבי מדובר אפילו על תוכניות קטנות שהוותמ"ל צריכה לטפל בהן, וגם אין הגבלה על מספר התוכניות.

זאב אלקין: זאת אומרת שמבחינתנו כממשלה כל המרבה הרי זה משובח – כמה שיותר תוכניות עבור הציבור הערבי יעברו דרך הוותמ"ל, כך זה יותר נכון.

זאב אלקין: זה נכון גם, אגב, לפתרון בעיות הדיור של הציבור החרדי וגם לנושא של התחדשות עירונית.

זאב אלקין: הינה, אני רואה שהצלחתי לשכנע ציבור גדול בבית הזה, כולל כמובן את יושב-ראש ועדת הפנים שמצטרף אלינו, וכאמור, אני מקווה שהכנסת תאשר את החוק בקריאה ראשונה, תעביר אותו לוועדת הפנים, וגורל החוק יעבור לידיו של חבר הכנסת סעיד אלחרומי, שאני בטוח שהוא יוביל אותו בבטחה.

זאב אלקין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר אלקין.

מיקי לוי: בבקשה לתפוס את המקומות, חברי הכנסת.

מיקי לוי: בבקשה לשבת במקום כדי לא לטעות במקום ההצבעה.

מיקי לוי: הצעת החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 7), התשפ"א–2021, בקריאה ראשונה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד העברת הצעת החוק לוועדה – 28

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: אם כך, הצעת החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור: 28 בעד, מתנגדים – אפס.

מיקי לוי: החוק יעבור להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הפנים.

מיקי לוי: הודעת הממשלה – בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד הממשלה בדבר ההחלטה להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים את שטח הפעולה של מינהלת תחליפי דלקים ותחבורה חכמה, הכולל עידוד מחקר ופיתוח, יוזמות ותעשייה בתחום התחבורה החכמה בישראל, קידום מדיניות ופרויקטים בתחום, לרבות כלי רכב אוטונומיים, חשמליים ומקושרים, מודלים שיתופיים, טכנולוגיות ניטור ועיבוד מידע תחבורתי ותפיסת חדשנות בהפעלת שירותי תחבורה, וכן קידום קשרים ושיתופי פעולה בין משרדים, בין מגזרים ובין-לאומיים בתחומים אלו.

מיקי לוי: למסור את ההודעה – השר המקשר זאב אלקין.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני השר.

זאב אלקין: אדוני, אין לי אלא לחזור על דבריך, כי זאת ההודעה שלי, מה שהקראת עכשיו.

זאב אלקין: אדוני ומכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיעכם כי הממשלה החליטה, בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד ראש הממשלה למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים את שטח הפעולה של מינהלת תחליפי דלקים ותחבורה חכמה, הכולל עידוד מחקר ופיתוח, יזמות ותעשייה בתחום התחבורה החכמה בישראל, קידום מדיניות ופרויקטים בתחום, לרבות כלי רכב אוטומטיים, חשמליים ומקושרים, מודלים שיתופיים, טכנולוגיות ניטור ועיבוד מידע תחבורתי ותפיסות חדשניות בהפעלת שירותי תחבורה, וכן קידום קשרים ושיתופי פעולה בין משרדים, בין מגזרים, ובין-לאומיים בתחומים אלו.

זאב אלקין: בהתאם לסעיפים 9(א)(11) ו-(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע על העברת שטח הפעולה לכנסת.

זאב אלקין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, תם סדר-היום.

מיקי לוי: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום רביעי, י"ט באב התשפ"א, 28 ביולי 2021, בשעה 11:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.

מיקי לוי: בוקר טוב.