ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 42, 2021-07-13 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ד' באב התשפ"א, 13 ביולי 2021.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אבקש להודיעכם כי על פי סעיף 96(ה)(2) לתקנון הכנסת, עקב מינויו של חבר הכנסת יואב סגלוביץ' לסגן שר ביום י"ח בתמוז התשפ"א, 28 ביוני 2021, הוא הודיע כי חבר הכנסת יוראי להב הרצנו יהיה יוזם של הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – פיקוח אלקטרוני על אדם שהוצא כנגדו צו הגנה), התשפ"א–2021, שמספרה פ/34/24, וזאת במקומו.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: נאומים בני דקה.

מיקי לוי: אני מפעיל את שעון ההצבעה על מנת להירשם, בבקשה.

מיקי לוי: חברת הכנסת פרידמן, בבקשה.

יסמין פרידמן: חבריי חברי הכנסת, חבריי מהצפון והדרום בוודאי מכירים היטב את תופעת הכלבים המשוטטים, עשרות אלפי כלבים, במדינת ישראל.

יסמין פרידמן: הכלבים הללו נתונים לחסדי מזג האוויר, נופלים קורבן להתעללות, תאונות, מחלות, הם מוכי פחד ורעב, וליבנו נשבר.

יסמין פרידמן: מצוקת המקום בכלביות ובהסגרים, אי-יכולת לביית אותם וחשד שאולי הם נגועים בכלבת ובמחלות אחרות גוזרים את גורלם, ואלפים מהם מומתים מדי שנה; כלבים בריאים מומתים.

יסמין פרידמן: הכלבים הללו מתרבים במהרה, ואנחנו לא עומדים בקצב.

יסמין פרידמן: כך גדל בכל שנה מספר הכלבים המועדים לחיי סבל או למוות מיותר.

יסמין פרידמן: הפתרון הנדרש הוא פשוט: סרס, עקר, החזר.

יסמין פרידמן: זהו הפתרון היעיל וההומני ביותר על מנת לצמצם את אוכלוסיית הכלבים המשוטטים.

יסמין פרידמן: יותר מכך, פעולת הלכידה לא תשמש רק לעיקור וסירוס אלא גם על מנת לחסן אותם נגד כלבת.

יסמין פרידמן: בעת הזאת עלינו לשנות את התפיסה שלפיה כל כלב שנלכד מחויב בשבב ובעלים.

יסמין פרידמן: עלינו להתאים את עצמנו למציאות בשטח, מה שיהפוך את הסביבה שלנו לבטוחה יותר עבורנו ועבורם.

יסמין פרידמן: אני מתכוונת לפעול למען שינוי חקיקה בנושא במהרה, ואני מבקשת מכם, חברי הכנסת, להירתם למהלך.

יסמין פרידמן: רק ככה נוכל להפסיק את מעגל ההתעללות המתמשך בכלבים המשוטטים.

יסמין פרידמן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טל, בבקשה.

אלון טל: חברות וחברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, היום נפגע עין שריג, אחד המעיינות האהובים בהרי ירושלים והשטחים הפתוחים סביבו.

אלון טל: מדובר במחלוקת בין חקלאי מושב אורה ומטיילים הדורשים את הזכות ליהנות מפנינת טבע ייחודית.

אלון טל: גידור אזור נרחב ונטיעת כרם יוצרים מפגע ופוגעים באסתטיות של המקום, אבל לא פחות חשוב – מוסיפים לסגירת צוואר בקבוק במסדרון אקולוגי כל כך חיוני לבעלי חיים באזור הרי ירושלים.

אלון טל: החיכוך הזה בין הטבע ובין החקלאות חוזר על עצמו שוב ושוב ברחבי הארץ, והוא כל כך מיותר.

אלון טל: הרי היום ישראל באמת מתמודדת עם משבר של מגוון ביולוגי: 37%, כמעט 40% ממיני בעלי חיים בישראל עומדים על סף הכחדה.

אלון טל: מנגד, כולנו מבינים את החשיבות והערך של חקלאות כבסיס לביטחון התזונתי של כולנו.

אלון טל: זאת הסיבה שאני מגיש בימים אלה חוק שישמור על המסדרונות האקולוגיים של מדינת ישראל.

אלון טל: כאמור, החקלאות איננה הבעיה אלא הגדרות, ועלינו להבטיח שחקלאי שיוותר על הגידור וכתוצאה מכך ייפגע, יקבל את מלוא הפיצוי על הנזק הזה.

אלון טל: יש כאן צורך במדיניות וחקיקה חדשות שישמרו על ההרמוניה בין החקלאות לטבע הארץ ישראלי.

אלון טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אומנם אני נמצא בבניין הזה רק 24 שעות, אבל אתמול הייתה לי שיחת טלפון בבוקר, ואני פשוט מזועזע עד לרגעים אלו.

סימון דוידסון: בדרכי למשכן הזה בהתרגשות גדולה להיות אחד מחברי הכנסת, טלפן אליי המנהל שעובד אצלי, ולאחר כמה שניות התחיל לבכות בטלפון – בחור בן 40, חסון.

סימון דוידסון: הצלחתי להוציא ממנו את הכאב ואת הסיבה שהוא בכה.

סימון דוידסון: הבן שלו בן השנה לא מתפתח.

סימון דוידסון: הגיעו לרופאים, הגיעו למומחים ולא גילו שום דבר.

סימון דוידסון: על ידי מצלמות נסתרות בגן של כמה הורים שהתקינו גילו שהגננת – ואני לא מאשים את כל הגננות, הן נפלאות, אבל יש כאלה שהן פשוט אסון נוראי.

סימון דוידסון: הן סגרו את הילדים מ-09:00 עד 16:00 בחדר ללא אוכל, ללא מים, בלי החלפת חיתולים.

סימון דוידסון: הילדים האלה לא התפתחו.

סימון דוידסון: הילדים האלה הפכו לילדים חולים.

סימון דוידסון: אני שואל את השאלה: איך בבניין הזה אנחנו לא מגיעים להסכמה, החלטה, שאפשר להתקין מצלמות במעונות לא מפוקחים, כדי שההורים יוכלו לשבת בשקט ולישון בשקט, ושהמטפלות – לא כולן, כמובן – ידעו שמסתכלים עליהן ושומעים אותן?

סימון דוידסון: זה כאב גדול, ואנחנו כהורים צריכים לעשות צעד.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, כתב עיתון הארץ נחמיה שטרסלר, אוהב חרדים שרוכב על גלי ההסתה, כותב היום בטור בהארץ ודורש מליברמן לבטל לאברכים גם את המלגה שהם מקבלים מהכולל עצמו: "ליברמן עשה בינתיים רק צעד אחד בכיוון הנכון.

אוריאל בוסו: הוא צריך לדעת שהאברכים מקבלים מהמדינה עוד הרבה הטבות – הם מקבלים דמי כולל של 800 שקל לחודש", וכן 1,200 ש"ח מלגה מהכולל, ובסך הכול 5,000 שקל בחודש למשפחה ממוצעת, כותב שטרסלר.

אוריאל בוסו: קודם כול חיברתי 800 ש"ח ועוד 1,200 – לא הגעתי ל-5,000.

אוריאל בוסו: 1,200 ש"ח שהוא מדבר עליהם הם תרומות שמשיגים ראשי הכולל.

אוריאל בוסו: הכוללים לא מקבלים מהמדינה 800 שקל, היום זה עומד בערך על 400 ש"ח.

אוריאל בוסו: אבל הבית הזה צריך להתעורר ולהבין שבסופו של דבר, כאשר אומרים לשלוח לחרפת רעב, גם את הילדים הללו, ולזרוק אותם מתחת לגלגלי הכלכלה הקשה, ההסתה הזאת לא פוסחת על שום מקום.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, פורסם ביממה האחרונה בתקשורת שצעיר חרדי הובא בעבר לתחנת המשטרה ביום שבת קודש וחייבו אותו לתת טביעות אצבע, שזהו חילול שבת על פי ההלכה היהודית.

משה אבוטבול: כיושב-ראש השדולה למען שמירת השבת, אני מוחה על כך שהמשטרה נהגה בניגוד לנהלים שלה, דבר שיכלו למנוע בכך שהעצור היה ממתין עד מוצאי שבת בתחנה, ולאחר מכן היו לוקחים ממנו עדויות או טביעות אצבע, ולא מאלצים אותו לחלל שבת.

משה אבוטבול: לא הייתה שום דחיפות בנושא הזה, לבצע את זה דווקא בשבת.

משה אבוטבול: אני מביע גם סיפוק שהנושא הגיע לבית המשפט והמשטרה חויבה לשלם פיצוי לנעצר, אלפי שקלים.

משה אבוטבול: אני קורא לשר לביטחון פנים עמר בר לב להנחות ולחדד נהלים בכל מה שקשור לשמירת השבת במשטרת ישראל, כי להזכירו – אנחנו במדינה יהודית.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום קיבלנו עוד פייק בשורה מבית היוצר של ממשלת ההונאה, והפעם שר המשפטים גדעון סער מקדם את חוק זכויות במשפט.

יריב לוין: במקום לטפל במה שצריך לטפל בו – שיטת בחירת השופטים, שבה השופטים ממנים את עצמם בחדרי חדרים, בלי פרוטוקול – במקום לטפל בפלישה הבלתי-נגמרת של בית המשפט העליון לתחום סמכותה של הכנסת, רמיסת רצון הציבור על ידי קומץ שופטים שמנסים להשליט את ערכיהם על כלל החברה, נזכר שר המשפטים פתאום באיזה רעיון כדי להסיט את תשומת הלב למקום אחר.

יריב לוין: אבל אתם יודעים מה שיא החוצפה?

יריב לוין: איזו זכות חשובה הוא מתכוון לעגן בחוק-היסוד הזה?

יריב לוין: את זכות החפות.

יריב לוין: כאשר הוא יושב בממשלת שנאה שקמה על הבסיס שבו חבריה, מהרגע הראשון ובמשך שנים כאן באולם המליאה ומחוצה לו, פגעו בבנימין נתניהו, בראש הממשלה לשעבר, שפטו אותו כאילו היו תליינים באיזושהי כיכר עיר, התעלמו לחלוטין מזכות החפות שלו, כינו אותו בכל מיני כינויים ששמורים למי שהורשע בדין, עכשיו פתאום נזכרו בחזקת החפות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, התרגילים האלה, ההונאות האלה, בסופו של דבר לא יצליחו, והממשלה הזאת תעבור מן העולם, ואני מקווה שכמה שיותר מהר.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת לוין.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: תודה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, נאום הנדסת התודעה מס' 19, והפעם – על יציאת נשים לעבודה.

אבי מעוז: אישה א' מנהלת משפחתון רב-גילי, פנימייה, ובו עשרה ילדים.

אבי מעוז: את כל-כולה היא משקיעה בניהול המשפחתון, במענה הרגשי והפיזי לילדים ובקידום התפתחותם השכלית, הרגשית והגופנית.

אבי מעוז: החברה סביבה מעריכה אותה ומשדרת הערכה זו במגוון דרכים; "אשת קריירה" היא נקראת, אחת שזכתה לממש את עצמה.

אבי מעוז: אישה ב' מנהלת משפחה ובה עשרה ילדים.

אבי מעוז: את כל-כולה היא משקיעה בניהול המשפחה, במענה הרגשי והפיזי לילדיה ובקידום התפתחותם השכלית, הרגשית והגופנית.

אבי מעוז: החברה מזלזלת בה ומשדרת זאת במגוון דרכים; "עקרת בית", היא נקראת, סוג של בטלנית שלא זכתה לממש את עצמה.

אבי מעוז: נשיא ארצות הברית תועד אך לפני כמה ימים כשהוא כורע ברך לפני אם יהודייה, ישראלית, אם ל-12 ילדים.

אבי מעוז: הוא מבין את ערכה של האימהות.

אבי מעוז: אני ממליץ לכולנו להשתחרר מהנדסת התודעה, כאילו הקמת משפחה והבאת ילדים לעולם וגידולם אינן המימוש העצמי הגדול ביותר של האישה.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מעוז.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק, בבקשה.

נירה שפק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחרתי לדבר היום על אנשים שקופים וגיבורים מאוד.

נירה שפק: קוראים להם רבש"צים.

נירה שפק: אני לא יודעת אם אתם מכירים אותם, אבל האנשים האלה – השם, ראשי התיבות רבש"צ זה רכז ביטחון שוטף צבאי.

נירה שפק: בשנת 2018 נחשפנו כולנו לסרטון שהיה ממש בכל הרשתות, היה הדבר הכי חם ברשת.

נירה שפק: קראו לו "סרטון הרבש"צים".

נירה שפק: ראו אותם נלחמים על כל נגיעה בגדר, מכבים שרפות בציוד שאף אחד לא נתן להם, בהכשרה שאף אחד לא נתן להם, ובעצם עושים את כל מה שצריך בתוך היישוב.

נירה שפק: הרבש"צים האלה אחראים לביטחונם של תושבי היישובים שצמודים וסמוכים לגדר.

נירה שפק: הם צריכים להיות 24/7 ביישובים.

נירה שפק: אם אין להם מחליף, הם לא יכולים לצאת.

נירה שפק: כל נגיעה בגדר, בין שזה חתול, בין שזה מחבל, בין שזה סתם תקלה – הם שם.

נירה שפק: הם אחראים להכשיר את כיתות הכוננות, הם מכשירים אותם, הם לוחמים, הם צריכים לקפוץ איתם לכל אירוע עד שיגיעו הכוחות הרלוונטיים.

נירה שפק: הרבש"צים האלה מכבים שרפות, למרות שאף אחד לא הסמיך אותם.

נירה שפק: אני מכירה כאלה שנכוו במלחמה על השטחים החקלאיים, ושולחים אותם לביטוח לאומי.

נירה שפק: אני מכירה כאלה ששלחו אותם לפרוס מחסום, שגם לכך אף אחד לא הכשיר אותם, ונפצעו בתאונה ושלחו אותם לביטוח לאומי.

נירה שפק: מדובר כאן בכוח שלכולנו ברור שהוא צריך להיות, אבל אף אחד לא נותן לו גב, לא מבטח אותם, לא מגדיר אותם.

נירה שפק: הם היו שייכים פעם למשרד הביטחון.

נירה שפק: היום הם שייכים לכל אחד.

נירה שפק: לכל אחד.

נירה שפק: פורץ מישהו ליישוב – קוראים להם; נפל איזה משהו על הכביש – קוראים להם.

נירה שפק: הם מסכנים את החיים שלהם ימים, שבועות, שנים, בלי מענה.

נירה שפק: אני קוראת לכל מי שכאן:

נירה שפק: בכוונתי להעלות את חוק הרבש"צים ולהחזיר להם את המעמד שנלקח מהם ב-2018 – להיות תחת משרד הביטחון.

נירה שפק: אני קוראת לכל מי שכאן לתמוך בחוק הזה ולהראות שניתן להם מענה שהוא לא גדול, יחסית לתרומתם לביטחון מדינת ישראל והתושבים על קו הגבול, ולהצטרף אליי להצעת החוק הזאת.

נירה שפק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חבריי, אתמול בעת הדיון עלה אחד מחברי האופוזיציה, מסיעת האופוזיציה הגדולה ביותר, והטיח בממשלה שהיא לא עושה די לפתור את בעיות ביטחון הפנים בנגב.

זאב בנימין בגין: כידוע, זאת איננה בעיה חדשה, ואני שאלתי אותו בקריאת ביניים כמה זמן הוא שירת בממשלה בזמן שהאירועים האלה, המאוד-משמעותיים, שפוגעים בחיי כל האזרחים בצפון הנגב – כמה זמן הוא בממשלה שלא פתרה אותם?

זאב בנימין בגין: אני לא מקל ראש בקושי, בייחוד בקושי לפתור את הבעיה היום.

זאב בנימין בגין: לפני כ-10, 12 שנים, חברי אודי פראוור ואנוכי, לבקשת ראש הממשלה דאז מר בנימין נתניהו, פעלנו בעניין זה.

זאב בנימין בגין: הבאנו תוכנית, עברנו בקריאה ראשונה ונתקענו עקב חבלות פנימיות, גם מצד חברי הקואליציה וגם מצד חברי האופוזיציה.

זאב בנימין בגין: כולנו מאז במבוי סתום.

זאב בנימין בגין: להאשים היום את הממשלה שמכהנת זמן כה קצר בכך שהיא עוד לא פתרה את הבעיה הסבוכה, שהייתי אומר שהנחילה לממשלה הזאת הממשלה הקודמת, אני חושב – טוב, לא אכנה את זאת בשם; הייתי אומר: זה לא עניין כל כך נחמד.

זאב בנימין בגין: אני אמרתי פעמים אחדות, ואמרתי גם באוזני חברים כששמעתי את הדברים האלה: חברי הקואליציה דאז הכשילו תוכנית שיכולה הייתה, אולי, כנראה, להביא מזור, ולו אף חלקי, לבעיות האלה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לציין לברכה ולטובה את התמיכה שקיבלנו אז באופן עקבי מראש הממשלה בנימין נתניהו.

זאב בנימין בגין: כל בקשה שביקשנו – מילא.

זאב בנימין בגין: אין לי שום טענה, רק דברי שבח.

זאב בנימין בגין: אבל היו גם חברים אחרים, והמשמעת הקואליציונית, היא מתבצעת – לא תמיד, גם אני הייתי אשם לעיתים בהפרת משמעת קואליציונית, אז אני יכול גם את זאת להבין, אבל התוצאה ב-2013, כשנאלצנו למשוך את החוק, היא לנגד עינינו.

זאב בנימין בגין: אני מכנה את זה, כשאני מרצה על כך לעיתים במכללה לביטחון לאומי, וגם לאחרונה, ניצחון לאי-רציונליות, כי לא אלה ולא אלה קיבלו את מבוקשם: מימין חשבו שמייד ישתלטו על מאות אלפי דונמים בנגב ויהפכו אותם לאדמות מדינה, אלה האדמות שמצויות תחת תביעות בעלות של בדואים; אלה משמאל חשבו שמייד יכירו בכל מקבץ של פחונים ויאמרו שזהו יישוב, וגם ייתנו פיצוי בקרקע לכל בעלי התביעות.

זאב בנימין בגין: התוצאה של הקיפאון היא לא לאלה ולא לאלה – ניצחון לאי-רציונליות על פי הרציו של אלה ואלה.

זאב בנימין בגין: אז בתנאים אלה אני מבקש מהחברים באופוזיציה מעט יותר צניעות וגישה מציאותית יותר לבעיות הקשות שלפנינו.

זאב בנימין בגין: אני מאוד שמח שהממשלה הטילה על חברנו מאיר כהן לטפל בסוגיה הזאת.

זאב בנימין בגין: הוא איש הנגב, הוא מנוסה גם באופן יותר מפורט.

זאב בנימין בגין: אני מאחל לו הצלחה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שיש לנו סיכוי לקדם את הדברים.

זאב בנימין בגין: כבוד היושב-ראש, אני מודה לך על סבלנותך.

זאב בנימין בגין: אני מודה שעל פי חשבוני זו הייתה דקה די ארוכה.

זאב בנימין בגין: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת בגין על הדברים המלומדים.

מיקי לוי: אנחנו מודים לך.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לספר לך ולחברינו כאן בדקה זו על מחזה לא שגרתי שחוויתי היום בוועדת הכנסת.

צבי האוזר: היה נדמה לרגע פתאום שהרוח הטובה חזרה לבית הזה, כשבערר – אגב, על החלטת הנשיאות, ובנכונות מאוד נדירה שאיננה תקדימית בעניין של תשעה באב, הוחלט להיענות לבקשת הערר ולאפשר להוסיף הצעה נוספת לסדר-היום, למרות סדר-היום העמוס, הן בשל אירועי השעה והן בשל הצעות נוספות לסדר-היום שהיו.

צבי האוזר: לרגע הרוח הטובה, הרוח היהודית, שרתה על הבית הזה.

צבי האוזר: אני רוצה לחבר את אותו רגע שבו ראו שאפשר לקיים דיון רציני, משותף, ואפילו להגיע להסכמות, ליום ציון זכרו של זאב ז'בוטינסקי, אחד ממנהיגי הציונות וחידוש הריבונות היהודית בארץ ישראל, שממנו אפשר ללמוד רבות.

צבי האוזר: ואני רוצה דווקא להאיר על פינה נסתרת שהיא קצת רלוונטית גם לתרבות הדיון אצלנו, הוויכוח – האיבה המתגלה בין הדברים.

צבי האוזר: זאב ז'בוטינסקי, בנאום בוועידת בית"ר ב-1931, אמר בין השאר את הדברים האלה: ההיסטוריה שלנו חיבלה בנפשנו.

צבי האוזר: נוצרו צורות הווי שאינן מרהיבות ביותר את העין.

צבי האוזר: על המחלה הזאת עלינו להתגבר.

צבי האוזר: היהדות החדשה צריכה להיות מורכבת מבני מלכים שהואילו בטובם לחטוב עצים ולשאוב מים.

צבי האוזר: אצל היהודים לא צריך להיות קיים הטיפוס שאנו קוראים לו "עם הארץ", צריך שלאיש המנקה את הרחוב תהיה נפש של אציל, שדיבורו יהיה בדייקנות ובבירור, שהוא יצטיין בנימוסיות כלפי התקיף, כלפי החלש, כלפי הידיד וכלפי האויב.

צבי האוזר: זה קשה עד לאין-סוף כי יש בזה משום שבירת כל הרגלי הדורות שלנו.

צבי האוזר: אבל כבר היום – אי שם ב-1931 – רואים שבבית"

צבי האוזר: ריות ישנה השאיפה הזאת, לא כדבר הבא בהשפעת גורם חיצוני, אלא כתכונה פנימית.

צבי האוזר: יש דרך ארץ בפני הצורה, יש הרגשה של קדושת הטקס, יש רצון לחיות חיים יפים, למרות העוני, למרות המצוקה בבית והשנאה מסביב.

צבי האוזר: אז ב-1931 השנאה הייתה מסביב.

צבי האוזר: ב-2021, 90 שנה אחרי הדברים האלה של ז'בוטינסקי, חלילה שהשנאה תהיה בבית.

צבי האוזר: ולכן, כפי שהיה היום לרגע קט בוועדת הכנסת, אני מאחל לכולנו, ברוחו של זאב ז'בוטינסקי, לנהל את הוויכוחים בצורה נוקבת, בזכות הצעקה, בגנות הטיח, אולם בהדר בית"רי ובדרך ארץ.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, בבקשה.

גבי לסקי: תודה, כבוד היושב-ראש.

גבי לסקי: חברי וחברות הכנסת, אני רוצה לדבר על צל והצללה.

גבי לסקי: במדינת ישראל – לא סוד שאנחנו חיים במדינה שברוב ימות השנה יש שמש, ועל אף זאת יש חוסר בצל ובהצללה, בעיקר בהצללה טבעית של עצים.

גבי לסקי: לפי מחקרים רבים שנעשו, גם בישראל וגם בחו"ל, צל והצללה חוסכים למדינה מיליוני שקלים בשנה.

גבי לסקי: לא רק שהצל עוזר להגנה מפני מחלות סרטן העור – לפי דוחות בישראל אנשים רבים חלו במלנומה בין היתר בגלל העובדה שהם נמצאים שעות רבות ברחוב, במרחב הציבורי, ללא הצללה, וכמובן שמדובר בחיסכון רב למשק ולבריאות הציבור – מלבד זאת, צל והצללה מעודדים פעילות גופנית.

גבי לסקי: הרי אנשים רבים מעדיפים לקחת את הרכב הפרטי מאשר ללכת ברגל או להשתמש באופניים, מאחר שאין צל בדרך.

גבי לסקי: יתרה מזו, ברגע שיש לנו צל והצללה טבעית מעצים אנחנו מורידים את כמות הפחמן שיש באוויר, ולא רק שאנחנו מזהמים פחות אלא שאנחנו מנקים את האוויר.

גבי לסקי: לכן, כבוד היושב-ראש, אני מודה לך על הזמן שניתן לי כדי לעודד את כל העיריות לקחת החלטות שמביאות להגדלת מספר העצים בכל הערים, בכל המרחבים הפתוחים, ואת הרשות – כאשר היא באה לכרות עץ, לשים שלט ליד העץ כדי לאפשר לתושבים, לאזרחים, לערער על הכריתה.

גבי לסקי: אפשר למצוא פתרונות בנייה ללא כריתת עצים.

גבי לסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה להתנצל גם בפניך וגם בפני מכבדי זכרו של זאב ז'בוטינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: עוד חצי שעה יתקיים טקס חילופי מנכ"לים במשרד הבריאות, ואני נאלץ לעזוב – דבר שהיה נורא מרגיז אותי כשישבתי על הכיסא שלך, שאנשים לא נכחו, אז אני בין היתר בא להתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עיקר הדברים – אני רוצה לומר בשם כולנו, אני מניח, תודה רבה למנכ"ל היוצא של משרד הבריאות בתקופת הקורונה פרופ' חזי לוי על כל עשייתו, ולמנכ"ל הנכנס פרופ' נחמן שי – לאחל את כל ההצלחה שבעולם גם במאבק – – –

קריאות: נחמן אש.

יולי יואל אדלשטיין: נחמן אש, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה קורה לי גם כשהייתי קורא לו, אז זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לפרופ' נחמן אש חברי, פרויקטור הקורונה, שהופך מהיום רשמית למנכ"ל משרד הבריאות – לאחל לו את כל ההצלחה שבעולם.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כשביקשתי את תיק הבריאות, רבים שאלו למה השתגעתי ולמה לקחתי את תיק הבריאות, ונמאס לי לענות לכולם ברצינות, אז פיתחתי תשובה שאני לוקח את התיק הזה כדי שגם שונאיי הגדולים יוכלו לאחל לי הצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה מצבו של פרופ' נחמן אש.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אפשר לאהוב אותו, לא לאהוב אותו, אבל כולנו כולנו כולנו מאחלים לו הצלחה, ולכן אני יכול לעשות את זה בשם 120 חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, ותודה רבה למנכ"ל משרד הבריאות הפורש, שראוי לכל הערכה, בהחלט, ולנכנס – הצלחה רבה.

מיקי לוי: תודה לך, חבר הכנסת אדלשטיין.

מיקי לוי: בבקשה.

רות וסרמן לנדה: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, מזכירת הכנסת, חשוב לי להזכיר היום נושא שלדעתי לא נמצא על סדר-היום של רובנו.

רות וסרמן לנדה: אנחנו מאוד עסוקים בדברים הפנימיים שקורים במדינה, בעצמנו, בדיונים.

רות וסרמן לנדה: בדרום אפריקה, שבה גדלתי, מתחולל סוג של מיני-מהפכה.

רות וסרמן לנדה: המצב ברחובות למעשה גורם לכך שיהודים בפרט ואנשים בכלל מוצאים את עצמם בסכנה מאוד מאוד מוחשית.

רות וסרמן לנדה: הקהילה היהודית בדרום אפריקה, שהייתה מפוארת וגדולה, מונה כיום סדר גודל של 47,000 יהודים, בעיקר בערים המרכזיות – בקייפטאון, יוהנסבורג, דרבן, פורט אליזבת.

רות וסרמן לנדה: בעיקר ביוהנסבורג וקייפטאון, אבל גם בערים הנוספות, אותם יהודים חווים אנטישמיות משמעותית מאוד כבר שנים.

רות וסרמן לנדה: עניין הפשיעה והאלימות ברחובות דרום אפריקה במצב קטסטרופלי כבר שנים, אבל עכשיו, כשהנשיא הדרום אפריקאי זומה – הנשיא לשעבר זומה, יותר נכון – מוצא את עצמו בתהליכים על כל מיני דברים ששמו קשור בהם שקשורים בשחיתות, חלק גדול מהמחוז שהוא ליד יוהנסבורג מתקומם ופורע באנשים ברחובות, בוזז, פוגע וכיוצא בזה.

רות וסרמן לנדה: חברים, אנחנו מכירים מצבים כאלה שבקלות מאוד מידרדרים לכדי אנטישמיות נוראית ואיומה.

רות וסרמן לנדה: היה לי חשוב מאוד להביא לתשומת ליבו של הבית הזה את חשיבות בריאות הנפש והבריאות הפיזית ומצבם העדין של יהודי דרום אפריקה, וכמובן נדבר בנושא עוד בהמשך.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא – יום לציון זכרו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת נפתלי בנט, שרים וחברי כנסת בעבר ובהווה, מזכירת הכנסת ירדנה מלר הורוביץ, ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וממלא מקום יושב-ראש הנהלת הסוכנות היהודית מר יעקב חגואל, נציגי המועצה להנצחת אישים במשרד ראש הממשלה, נציגי מרכז מורשת בגין, נציגי מכון ז'בוטינסקי, אשר ישבתי איתם שעה קלה קודם לכן.

מיקי לוי: מאוד התרגשתי מדברים שהם מצאו בארכיון אצלם על גיוסם של אימי ואבי לשירות האצ"ל, והביאו לי עותקים מכך.

מיקי לוי: תודה רבה לכם על המאמץ שעשיתם.

מיקי לוי: ההדר הבית"רי – קיבלתי את החוברת של ההדר הבית"רי, עלעלתי בה ולקחתי אותה הביתה כדי לקרוא את כולה.

מיקי לוי: הם הרחיבו את ידיעותיי בנושא זה, בנושא ההדר הבית"רי: סגנון, שיח, תרבות, שפה, הדברים שהטיף להם ז'בוטינסקי והוכיחו שאפשר.

מיקי לוי: מכובדיי כולם, נציגי העמותה למורשת בית אורי צבי גרינברג, קהל נכבד, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לציון זכרו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי.

מיקי לוי: נהוג לומר כי רעיון ואדם חיים כל עוד מישהו זוכר ומזכיר אותם.

מיקי לוי: כבכל שנה הכנסת מציינת היום את פועלו של אחד מענקי האומה, זאב ז'בוטינסקי, כדי להחיות את זכרו ולהרהר בחזונו.

מיקי לוי: ז'בוטינסקי לא היה עוד דמות בתנועה הציונית.

מיקי לוי: הוא עומד בשורה אחת עם ענקים כמו הרצל, שבכוח חזונם ראו למרחוק והניחו את היסודות לדורות של יהודים שהלכו בדרכם.

מיקי לוי: הוא הקים תנועה שערערה על הקו המרכזי של ההתיישבות העובדת ומטרותיה החברתיות, קראה תיגר אופוזיציוני והציגה תפיסת עולם שונה בשורה של תחומי חיים, ממאבק בלתי מתפשר במנדט הבריטי, דרך שלמות טריטוריאלית בלתי מתפשרת של כל ארץ ישראל ועד לכלכלת שוק חופשי תחרותית שמעודדת את הפרט.

מיקי לוי: לצידה לא שכח ז'בוטינסקי את החמלה ואת אחריותה של המדינה לחמשת המ"מים המפורסמים, כדי לספק לכל אדם את צורכי הקיום הבסיסיים.

מיקי לוי: ז'בוטינסקי היה בראש ובראשונה איש של מילים – עיתונאי וסופר, משורר, מתרגם ופובליציסט – אלא שהמציאות האנטישמית הקשה והפרעות כנגד היהודים אילצו אותו להתעמת עם שאלת היהודים והובילו אותו להנהגה.

מיקי לוי: ז'בוטינסקי ראה למרחוק את העתיד הקודר של היהודים באירופה וקרא נכון את המפה: "כבר שמעתי קולות – – – המנסים להרגיע את הקהל – – – המצב 'ישתפר' רק באותו יום שבו תמוגר ממשלת היטלר בגרמניה, ואפשר שגם אז לא.

מיקי לוי: כל עוד קיים בתוך העולם התרבותי משטר, החושב את היהודים רשמית לחצאי אדם משוללי זכויות, עומד כל העם היהודי תחת הסכין – – – קודם כול צריך להשמיד מן ההיסטוריה היהודית את הזכר האחרון של 'הרייך השלישי'.

מיקי לוי: " דברים אלו ואחרים שכתב ניבאו באופן מסמר שיער את הסופה שעתידה הייתה להשתולל.

מיקי לוי: לאור זאת, וכחלק מתפיסה כוללת, פעל ז'בוטינסקי לעלייה מסיבית של יהודים ארצה.

מיקי לוי: ז'בוטינסקי האמין בהקמת כוח מגן יהודי וראה חשיבות בעקרון הקמת כוח מגן שיאפשר ליהודים לשמור על עצמם, עיקרון שמוביל את היהודים ואת מדינת ישראל מאז ועד היום.

מיקי לוי: ז'בוטינסקי זכה לבקר ולפעול בארץ ישראל אך לא זכה לראות בהקמת מדינת היהודים, שהייתה משאת נפשו.

מיקי לוי: הוא נפטר ב-1940, בהיותו בן 59 בלבד.

מיקי לוי: במשך שנים רבות, רבות מדי, לאחר הקמת המדינה, דמותו ופועלו לא זכו למקומם הראוי ואף נמנעה ממנו באופן מחפיר הזכות להיקבר בארץ ישראל.

מיקי לוי: רק בשנת 1964 הועלו עצמותיו ארצה בהחלטת ממשלתו של לוי אשכול והחסד נעשה.

מיקי לוי: כיום רעיונותיו, התנועה שהקים וממשיכי דרכו הפכו לחלק בלתי נפרד ממוסדות המדינה וממנהיגיה, כפי שהיה ראוי שיהיה.

מיקי לוי: יהיו זכרו ופועלו ברוכים.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מוקירי זכרו ובני משפחתו של ז'בוטינסקי, יום הזיכרון הממלכתי לזכרו של זאב ז'בוטינסקי, כמו גם חלקת הקבר שלו בהר הרצל, הם אינם דבר מובן מאליו.

נפתלי בנט: כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, שנים ארוכות עברו עד שמדינת ישראל, עד שהממשלה של לוי אשכול – מכיוון שבן-גוריון לא היה מוכן – הממשלה של לוי אשכול קיבלה את ההחלטה להעלות את עצמותיו לקבורה בישראל.

נפתלי בנט: קברו של ז'בוטינסקי – סמוך לקברו של הרצל, בעיצוב דומה – מסמל את היכולת שלנו להתבגר, לגשר על מחלוקות, על פערים ועל אידיאולוגיות מנוגדות, לא כי זה נחמד לגשר ולפשר אלא כי יש לנו מטרה משותפת, יש לנו מטרות משותפות, מטרות שכולנו צריכים לפעול יחד למענן.

נפתלי בנט: יש מטרות שגורמות, או צריכות לגרום, גם לקואליציה וגם לאופוזיציה לפעול יחד, כתף אל כתף.

נפתלי בנט: ז'בוטינסקי הוא זה שלימד אותנו מהי אופוזיציה אידיאולוגית ונחושה, שרתומה לחזון הציוני בכל נפשה, שפועלת לפי העולם הערכי שלה, למען האידיאל, בצורה עניינית.

נפתלי בנט: כך הוא עשה וכך ראוי שייעשה גם בימינו.

נפתלי בנט: אבל אנחנו צריכים גם להפיק לקחים מן היחס כלפיו, כי בחייו שלו הוא היה איש עם עוצמה ומנהיגות פנימית חזקה, והוא חזה עמוק לתוך העתיד את השואה הנוראה, ופשוט נלחם בכל כוחו להתריע, לזעוק, למנוע, למנוע את האסון הגדול.

נפתלי בנט: דמו בנפשכם שאתם נושאים תובנה בהירה ששואה הולכת להמיט מכה נוראה על העם שלנו ולא מקשיבים לכם, וגרוע מכך – בחייו שלו עשו לו דה-לגיטימציה והפכו אותו למוקצה.

נפתלי בנט: זו דוגמה לאיך לא מנהלים את השיח, כי במסלול היסטורי אחר התמונה יכולה להיות שונה לגמרי.

נפתלי בנט: באותה תקופה ז'בוטינסקי הנחיל את אחד העקרונות – עקרון החד-נס.

נפתלי בנט: נס זה דגל – דגל אחד – והדגל היה הקמת מדינת היהודים.

נפתלי בנט: והוא אמר אז: "בוא יבוא היום ועמי גדול יהא ובן חורין וארץ ישראל תזהר בכל צבעי הקשת של נופה הנהדר בכוח זיעת אפיהם של בני עמי.

נפתלי בנט: מלאכתי, מלאכת אחד הבנאים השוקדים על הקמת מקדש חדש לאל יחיד, ששמו עם ישראל".

נפתלי בנט: אנחנו עומדים פה בכנסת ישראל, וזכינו שהנס הזה, הדגל הזה, החלום שהוא לא זכה לראות אלא התקיים רק שמונה שנים לאחר מותו ושמונה שנים, תשע שנים מאוחר מדי, הנס הזה הגיע.

נפתלי בנט: אבל עכשיו אנחנו כבר 73 שנה בתוך הנס הזה.

נפתלי בנט: עכשיו, כולנו מכירים – כשיש לך איזה חלום וכשהוא מתממש אז השאלה היא מה הלאה.

נפתלי בנט: החלום קיים; לאן אנחנו חותרים עכשיו?

נפתלי בנט: ויושבים פה אנשים ששואבים את העומק האידיאולוגי שלהם ממקומות שונים: תורת ז'בוטינסקי, תורת הרב קוק, תורת ברל כצנלסון – כל אחד והאידיאולוגיה שלו.

נפתלי בנט: אז מה המשמעות של יום לזכר מורשת מסוימת?

נפתלי בנט: האם אנחנו צריכים ללמוד וללכת בדרכו?

נפתלי בנט: האם הוא היה רוצה שנלך בדיוק בדרכו, על פי כתביו דאז?

נפתלי בנט: התשובה, לדעתי, היא יותר מורכבת.

נפתלי בנט: התשובה היא שפה, בבית הזה, אם נסגל כללי משחק של עימותים מהותיים, אמיתיים, לשם שמיים, אז ייווצר חיכוך בריא וטוב בין כוחות שונים בעם; הכוח הלאומי, הכוח הדתי, הכוח האוניברסלי, ייפגשו באיזשהו חיכוך בתוך מציאות אמיתית של חיי היום-יום של מדינה.

נפתלי בנט: החיים מזמנים לנו כל הזמן דילמות וכל אחד ימשוך לכיוונו, אבל אם כל אחד יגיע לאותה אינטראקציה, לאותו חיכוך, בצורה שגם מקשיבה, אני חושב שנוכל להגיע פעם אחר פעם לנקודת הזהב.

נפתלי בנט: בוודאי שאנחנו לוקחים – אני לוקח – מז'בוטינסקי קודם כול את היסוד הביטחוני, הקיומי, של קיר ברזל.

נפתלי בנט: כמה שאנחנו יכולים לשאוף לרצונות של סובבינו, המציאות היא קשה מאוד.

נפתלי בנט: ואני סמוך ובטוח שרק אם אנחנו נתמיד לעבות את קיר הברזל דור אחרי דור בשכבת ברזל, עוד שכבת קיר ועוד שכבת קיר, וכשיבינו שאנחנו כאן לנצח, אז ורק אז יהיה פה שקט ושלום.

נפתלי בנט: אני חושב שהציווי הנוסף, של שיח ללא דה-לגיטימציה, שיח מול יריבים פוליטיים קשים מאוד אבל מתוך הקשבה – זה יעלה אותנו לקומה הבאה של הציונות, של הזהות היהודית כאן בארץ ישראל.

נפתלי בנט: אז כאן, מעל בימת הכנסת, שמהווה את מימוש החלום הציוני, אני מתחייב שממשלת ישראל בראשותי תמשיך בכל כוחה למימוש החזון הזה, להגשמת מטרות הציונות.

נפתלי בנט: יהי זכרו של זאב ז'בוטינסקי נצור וחקוק בליבנו לעד.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: תודה רבה לראש הממשלה נפתלי בנט.

מיקי לוי: שר המשפטים השר גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 81 שנים לפטירתו של זאב ז'בוטינסקי, המנהיג שעם השנים נוספים לו עוד ועוד תלמידים, וחוגים רחבים יותר מזכירים את שמו, זכרו ומורשתו באהבה, בהערכה, בחרדת קודש.

גדעון סער: מנהיג מרחיק ראות, שבזמן אמת כמעט תמיד מצא את עצמו בעמדת מיעוט, נאבק כמעט נגד כולם, חתר נגד הזרם, הותקף מכל עבר בשנאה ובלעג.

גדעון סער: היום ז'בוטינסקי בקונסנזוס, אבל ראוי לזכור ולהזכיר היום גם את תכונות אישיותו שאפשרו לו להוביל את הדרך שבה האמין בכל מאודו.

גדעון סער: יותר מכל איש ציבור אחר שאנחנו מזכירים, בוודאי דורות אחרי לכתו, הייתה דרכו הפוליטית של ז'בוטינסקי רצופה תבוסות.

גדעון סער: באוטוביוגרפיה שלו סיכם את זיכרונותיו מחודשי הקיץ של 1915, ויכול היה לסכם באותו אופן תקופות אחרות בחייו הציבוריים, כך – אני מצטט: "אשתדל לקצר.

גדעון סער: זיכרונות עצובים הם, מלאי אכזבות ומפלות.

גדעון סער: מצד אחר, גם מתקופה זו למדתי בינה.

גדעון סער: למדתי, קודם כול, את ערך המפלה דווקא בתור צעד לניצחון.

גדעון סער: רבבות ילעגו לנופל, אבל יתווספו אליו עשרות תומכים חדשים, אולי מסוג אויביו מאתמול – – – אם לא צדקת – רד מהבמה ושתוק; אך אם צדקת – אז לא תאמין למראה עיניך.

גדעון סער: מפלה איננה מפלה, 'לאו' אינו מענה.

גדעון סער: המתן כשעה והתחל מחדש".

גדעון סער: דרכו של ז'בוטינסקי הייתה רצופה גם בדבר נוסף – בפרישות.

גדעון סער: הוא פרש מהחיים הטובים של הספרות והתרבות כדי להפוך לסוכן נוסע של הציונות, ולימים הוא פרש גם מההסתדרות הציונית עצמה על מנת להיות נאמן ליעדיה האמיתיים של הציונות, ובראשם הקמת מדינה יהודית, והקים את ההסתדרות הציונית החדשה.

גדעון סער: במאמרו "הפורש הגדול" קובע ד"ר יוחנן בדר כי חייו של זאב ז'בוטינסקי היו שרשרת של פרישות.

גדעון סער: וכך כתב:

גדעון סער: אשרי האיש שיש לו את הכוח הנפשי, הכנות ואומץ הלב שלא להכיר בשום אדון אלא במחשבתו בלבד; לא להיות צמוד לשום מסגרת מלבד למסגרת מצפונו.

גדעון סער: אשריו, כי רק הוא הינו אדם חופשי.

גדעון סער: אין חידוש ואין קדמה ואין שחרור בעולם הזה אלא באמצעות פרישה.

גדעון סער: ז'בוטינסקי לא הלך בכביש סלול אלא כבש לו דרך תמיד במסלול חדש, וההיסטוריה הוכיחה ברבות השנים שהשקפותיו עמדו במבחן הזמן.

גדעון סער: ביחס לערביי ארץ ישראל עמד ז'בוטינסקי בשעתו על שני עקרונות: קיר הברזל המפורסם – הזכיר אותו ראש הממשלה בדבריו – שבחסותו ובחסותו בלבד יתקדם המפעל הציוני למימוש יעדיו; שוויון מלא לתושביה הערבים של הארץ.

גדעון סער: באותו מאמר היסטורי שקבע דוקטרינה מדינית וביטחונית לדורות ביטא ראש בית"ר את שני העקרונות גם יחד כתפיסת עולם שלמה, ריאליסטית וערכית גם יחד.

גדעון סער: אני מצטט: את הרחקתם של הערבים מארץ ישראל הינני חושב לבלתי מתקבלת על הדעת בהחלט.

גדעון סער: שם יישארו תמיד שני עמים.

גדעון סער: היום, במדינה היהודית והדמוקרטית שעליה חלם ולמענה לחם זאב ז'בוטינסקי, עלינו להתמיד באותה דרך שהוא התווה.

גדעון סער: ביום חמישי שעבר, סמוך ליום פטירתו בכ"ט בתמוז, פרסם בית המשפט העליון את פסק דינו בעניין חוק-יסוד: הלאום.

גדעון סער: לעולם לא נוותר על אופייה ועל זהותה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, אבל לעולם גם לא נוותר על אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל, וגם לא נדחה את ידו של מי מהמיעוט הערבי החי עימנו שיושיט את ידו לשותפות אזרחית שיש בה שוויון בזכויות הפרט וכבוד הדדי.

גדעון סער: גם זו צוואתו של זאב ז'בוטינסקי.

גדעון סער: אני מוכן להישבע בשמנו ובשם צאצאינו שלא נפר לעולם שיווי זכויות זה – התחייב ז'בוטינסקי באותו מאמר היסטורי.

גדעון סער: ההתחייבות בעינה.

גדעון סער: השבועה תקוים.

גדעון סער: יהי זכרו של מורה הדורות חרות בלב האומה לנצח.

מיקי לוי: תודה לשר המשפטים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראש הממשלה, שרים, מכובדיי כולם, גם ביציע, ראשי מכון ז'בוטינסקי, מוקירי זכרו, אנחנו מציינים היום 81 שנים לפטירתו של זאב ז'בוטינסקי, ממקימי הציונות, מאבותיה וממניחי אבני היסוד שלה.

אופיר אקוניס: ז'בוטינסקי הוא אחד מגדולי הדור שקוממו את העם היהודי, את מדינתו, את כוחו הצבאי ואת שפתו ב-120 השנים האחרונות; תלמידם של בנימין זאב הרצל, נורדאו ואחד העם, ומוריהם של מיליוני מאמינים, מעריצים נלהבים של הגותו בכל העולם, יהודים וגם שאינם יהודים, ובהם שלושה ראשי ממשלה בישראל: מנחם בגין, יצחק שמיר, זכרם לברכה, ובנימין נתניהו, ייבדל לחיים ארוכים.

אופיר אקוניס: ידידיי, במרכז השקפתו של ז'בוטינסקי, שבלעדיה אין קיום לימין הישראלי, שלמותה הטריטוריאלית של ארץ ישראל.

אופיר אקוניס: עליה כתב בתחילת דרכו, בעברית מופלאה של אדם שנולד בנכר: על אדמת ארץ ישראל נוצר העם העברי.

אופיר אקוניס: כל אשר עברי בקרבנו ניתן לנו על ידי ארץ ישראל.

אופיר אקוניס: ישראל וארץ ישראל – חד הם.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדם לא יכול להגדיר עצמו ז'בוטינסקאי בלי לתמוך ברעיון של שלמות הארץ.

אופיר אקוניס: כל שאר רעיונותיו, והם רבים וחשובים לא פחות – חלקם הוזכרו כאן על ידי ראש הממשלה, שר המשפטים, על ידיך, אדוני היושב-ראש – כל שאר הרעיונות לא יכולים לעמוד בלי הדבקות ברעיון ארץ ישראל השלמה.

אופיר אקוניס: בלי האמונה היוקדת והבלתי-מתפשרת הזאת אי-אפשר להיקרא ז'בוטינסקאי.

אופיר אקוניס: הכלכלה החופשית – יסוד חשוב; המאבק למען העברית – יסוד חשוב; הליברליזם – יסוד חשוב מאוד; ההדר – עקרון יסוד, שלצערי איננו קיים עוד כמעט בשיח הציבורי הישראלי מכל צדדיו, ובתוך כך בתקשורת הישראלית.

אופיר אקוניס: כל העקרונות חשובים, אבל ללא תורתו – ציון כולה שלנו – אדם איננו יכול להגדיר את עצמו תלמידו או ממשיך דרכו של זאב ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מוקירי זכרו שנמצאים כאן ורבים אחרים שאינם נמצאים כאן, ז'בוטינסקי לא היה רק המנהיג הציוני הראשון שעמד על שלמות הארץ, במידה רבה מאוד הוא גם היה הדמוקרט הראשון של התנועה הציונית.

אופיר אקוניס: הדרך היחידה ליצירת הנהגה היא המצווה הנאה והישנה של זכות בחירה כללית וישירה.

אופיר אקוניס: אומנם ביסודו האמין ז'בוטינסקי במשטר הבנוי על מינימום של שלטון התלוי ברובו ברצונם החופשי של מה שהוא כינה "בני המלכים" – האזרחים, כלשוננו – אך בשל הצורך במסגרת – וכל מדינה צריכה מסגרת כלשהי – העדיף את המסגרת הטובה ביותר מבין כל המסגרות שיכולות להיות, והיא, כמובן, אדוני היושב-ראש, המסגרת הדמוקרטית.

אופיר אקוניס: בנאומו בקונגרס הציוני בציריך בשנת 1929 זיקק את תפיסתו הדמוקרטית, וכך אמר שם: אני מכריע, עליי מוטלת האחריות.

אופיר אקוניס: אני יכול לגרום לכך שעם ישראל ילך בדרך טובה או רעה.

אופיר אקוניס: אני, למרות שאביון אנוכי ואתה העשיר, לכל אחד משנינו יש בשעת הכרעה רק דעה אחת.

אופיר אקוניס: שווים אנחנו, אזרחים אנחנו.

אופיר אקוניס: עכשיו, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נשאלת שאלה שהיא שאלה היסטוריוסופית מאוד מעניינת: האם בשל עמידתו על עקרונות הדמוקרטיה, שלמות הארץ והכלכלה החופשית הוכפש בידי יריביו?

אופיר אקוניס: הרי בסיס תפיסותיו של ז'בוטינסקי עמדו בניגוד מוחלט לתפיסות השמאל הסוציאליסטי.

אופיר אקוניס: היהודי הזה היה אדם אמיץ שלא נרתע ועמד באומץ על עמדותיו, הלא-פופולריות אז, מול תפיסות השמאל והסוציאליזם.

אופיר אקוניס: ולצערי – ואני באמת אומר את זה בצער, את הדברים הבאים אני אומר בצער, ואני מוכרח להגיד לך, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בני בגין, אני התלבטתי אם בכלל לומר אותם – לצערי, שר המשפטים, ראש הממשלה, ז'בוטינסקי היה גם המנהיג הראשון, הציוני הראשון, שמערכות של הסתה מאורגנת פעלו נגדו ולא בחלו בשום אמצעים.

אופיר אקוניס: הכפשות, הכפשות קשות מאוד, נבזיות, ירודות.

אופיר אקוניס: הדמוקרט הגדול זכה לכינוי "הפשיסט".

אופיר אקוניס: האיש אשר – יש עם מאוד מיוחד שיכול לבוא ולומר על אדם שמזהיר מפני עליית הרייך השלישי וגרמניה הנאצית, מזהיר מפני הדבר הזה, להיקרא "משתף פעולה עם הנאצים".

אופיר אקוניס: דבר מדהים.

אופיר אקוניס: היו שכינוהו, חברת הכנסת שטרית, "ולדימיר היטלר".

אופיר אקוניס: "ולדימיר היטלר".

אופיר אקוניס: וכמובן, אדוני היושב-ראש, הסיסמה החביבה על מתנגדי הימין האידיאולוגי לדורותיו – לא מתנגדינו בשנים האחרונות, או בעצם מאז 1977; מסתבר שכבר לפני, חבר הכנסת בני בגין: "סכנה לדמוקרטיה".

אופיר אקוניס: הדמוקרט הגדול הפך לסכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב החרמות וההכפשות נמשכו אפילו אחרי מותו – – –

מיכל רוזין: מה עם הסזון?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, יש לה מנהג: כאשר אני עולה לנאום בנאומים אידיאולוגיים שיש בהם תפיסת עולם השונה מתפיסתה, היא תמיד תזכיר את אחד מן העלובים, המכוערים, הציניים, האומללים שבמעשה השמאל – הסזון; כן, אז בכל דיון, בכל דיון, עוד כשהייתי פה חבר כנסת צעיר, נדמה לי בכנסת השמונה-עשרה או התשע-עשרה, היא תמיד הקניטה מספסלי האופוזיציה ואמרה לי: אולי תאמר משהו על אלטלנה והסזון.

אופיר אקוניס: כל חיי אני אזכיר ליריבים הפוליטיים האידיאולוגיים את שני מעשי התועבה המכוערים ביותר בתולדות הציונות.

אופיר אקוניס: זה לא בנאום, אבל כיוון ששמעתי את קריאת הביניים של חברת הכנסת רוזין, אני אתייחס לזה.

אופיר אקוניס: שני מעשים נוראיים, אין נוראיים מהם בתולדות הציונות: הסזון הנוראי באמצע שנות הארבעים, ולאחר מכן – וכן, חברת הכנסת רוזין, בכל פעם שאני עושה דרכי ברחוב גורדון לחוף בוגרשוב בתל אביב עירי אני אומר לכל אדם: פה עלתה באש אלטלנה מיריות, לדאבון הלב, שהתקבלו בהחלטה של דוד בן-גוריון.

אופיר אקוניס: תמיד אזכיר את זה.

אופיר אקוניס: 16 לוחמות ולוחמים ועוד שלושה חיילות וחיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני – וזה ממש לא בנאום, זה דבר שלא התכוונתי לעסוק בו.

קטי קטרין שטרית: זה כי הם לא השיבו אש.

אופיר אקוניס: ובכן, החרמות וההכפשות – אגב, זה מדהים שחברת הכנסת רוזין העירה את הערתה בדיוק בזמן שאני אומר שהחרמות וההכפשות נמשכו אפילו אחרי מותו.

אופיר אקוניס: אתה הזכרת, אדוני היושב-ראש, נדמה שגם ראש הממשלה, את ראש הממשלה לוי אשכול, זכרו לברכה, שבשנת 1964, קצת פחות משנה אחרי שקיבל את תפקיד ראש הממשלה, או נבחר לתפקיד ראש הממשלה, 16 שנים אחרי ההכרזה על עצמאות ישראל, הורה על העלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי, שנפטר בארצות הברית.

אופיר אקוניס: הוא הורה על העלאת עצמותיו, על קיום טקס ממלכתי, בעצם הבאתו לקבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים.

אופיר אקוניס: בכך מילא ראש הממשלה אשכול את צוואתו של ז'בוטינסקי עצמו, שהורה שייקבר במדינת ישראל שתקום.

אופיר אקוניס: ואני חייב להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאנו, תלמידיו, מכירים לראש הממשלה לוי אשכול, יריב פוליטי אידיאולוגי, חברת הכנסת רוזין, מכירים לו את תודתנו עד היום, ולקברו של ז'בוטינסקי עלינו ביום חמישי האחרון בירושלים בירתנו.

אופיר אקוניס: "היום חל מפנה בתולדותיו של העם היהודי והתנועה הציונית", כך אמר במצודת זאב בתל אביב אור ליום 18 במאי 1977 תלמידו המובהק, מנחם בגין, זכרו לברכה, באותו לילה, אדוני, שבו – בעצם זה כבר אור ליום הבחירות שבו נודעו תוצאות הבחירות הסופיות או כמעט הסופיות לכנסת התשיעית.

אופיר אקוניס: 37 שנים לאחר פטירתו באו לידי ביטוי תפיסותיו גם בניצחון תלמידיו בבחירות דמוקרטיות לכנסת ישראל.

אופיר אקוניס: כתביו, נאומיו, מאמריו והרעיונות שלו שכנעו רבים בציבוריות הישראלית שהם הנכונים והם הראויים לשמש עקרונות מנחים לניהול המדינה אז וגם היום.

אופיר אקוניס: אלה, אדוני היושב-ראש, הרעיונות שזוכים לאמון העם, כולל בבחירות האחרונות, הם ולא אחרים.

אופיר אקוניס: בכ"ט בתמוז ת"ש כבה עמוד האש.

אופיר אקוניס: ננצור את זכרו של זאב ז'בוטינסקי ובדרכו נלך.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אקוניס.

מיקי לוי: תם ציון יום זכרו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי.

מיקי לוי: יהי זכרו ברוך.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף הבא – נאום בכורה של חברי הכנסת טטיאנה מזרסקי, בבקשה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, כבוד השרים, משפחתי היקרה, אזרחי מדינת ישראל, אני טטיאנה מזרסקי, בת לאנה ומארק מזרסקי, אימא לתמיר בן ה-15 ובת זוג לאלכסנדר, נבחרתי לכנסת העשרים-וארבע כנציגה של מפלגת יש עתיד בראשותו של יאיר לפיד, איש ערכים ומנהיג ראוי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חז"ל דיברו על שלושה דברים שעליהם העולם עומד: על הדין, על האמת ועל השלום – מסכת אבות, פרק א'.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שלושה דברים הביאו אותי ליש עתיד, והם אהבת ישראל, זהות יהודית וערכים אנושיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הערכים שעליהם חונכתי הם יושר, נאמנות, עזרה לזולת, כבוד, אמפתיה ופטריוטיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: את הערכים האלה אני מביאה איתי לכל מקום, ואיתם אני מגיעה גם לכנסת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תמיד שאפתי להשקיע, לשפר ולהשפיע כדי שהמקום שבו אני נמצאת יהיה טוב יותר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: "אין בכוחו של אדם לעקור מתוך ליבו את התקווה לעתיד טוב יותר", אמר זאב ז'בוטינסקי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: היום אנחנו מציינים את יום זכרו ופועלו של זאב ז'בוטינסקי, ולכן החלטתי ובחרתי לצטט אותו בנאומי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: על העתיד האפשרי, הטוב יותר, של מדינת ישראל, קראתי בספרו של יאיר לפיד "מסע אל העתיד".

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האידיאולוגיה של המרכז המתוארת בספרו משנה את השיח הישראלי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מסכימה שבזמננו החלוקה לימין ולשמאל היא מלאכותית, ואני רוצה להאמין שכן, בכנסת אנחנו נוכל לעבוד יחד לטובת כל אזרחי מדינת ישראל האהובה, ואם אפשר, אז נעשה זאת כפי שכתב ז'בוטינסקי במאמרו "מבוא לתורת המשק": "את טעם הדמוקרטיה יש לבקש בתורת ההסכם ופשרה".

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כבר מגיל צעיר, עוד בברית המועצות, הייתי פעילה חברתית ומנהיגה בכיתה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נבחרתי שנה אחר שנה ליושבת-ראש ועד הכיתה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בגיל 12 נחשפתי בפעם הראשונה לאנטישמיות בבית הספר ונשבעתי לעצמי: ילדיי לא יתביישו בלאום שלהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא היה פשוט להיות יהודי ולשמור על הזהות היהודית בתנאי המשטר הקומוניסטי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תמיד נתנו לנו להרגיש שאנחנו, היהודים, זרים במדינה שנולדנו בה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האנטישמיות העממית דחפה את היהודים לשני כיוונים: או להתבולל לגמרי או להתחזק בלאומיות היהודית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני גדלתי בבית יהודי חילוני שבו בשבוע של פסח מצה הוחבאה בתוך מזוודה מיוחדת מתחת למיטה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא ידעתי מה המשמעות של מצה, לא חגגנו סדר פסח ולא שמעתי כלל על יציאת מצרים, אבל סבתא לימדה אותי כמה מילים וביטויים ביידיש.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לאחר התפרקותה של ברית המועצות עלה גל של התעוררות לאומית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התגברה גאווה לאומית בקרב העמים השונים במדינות המעצמה הסובייטית לעבר, וביניהן התחזקה גם הלאומיות היהודית והכרה במדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כך נחשפתי לראשונה ליהדות ולישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בגיל 17, בשנת 1993, עליתי ארצה יחד עם בני נוער כמוני מכל רחבי חבר המדינות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הגענו לפנימיית אורים בקריית טבעון במסגרת התוכנית "עלייה 16" של הסוכנות היהודית, שכעבור שנה התמזגה עם התוכנית נעל"ה הידועה לכולם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תוכנית נעל"ה, נוער עולה לפני הורים, התקדמה מאז מאוד והתרחבה לכל העולם היהודי והביאה עד כה לישראל 19,000 תלמידות ותלמידים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הגדולים והבוגרים של התוכנית עכשיו בני גילי, בני גילי בערך, והם כבר הקימו את המשפחות שלהם בארץ, מעורים היטב בחברה הישראלית, בצבא, ברפואה, במוסדות להשכלה גבוהה, בתעסוקה ובעולם ההייטק.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כבוגרת התוכנית קיבלתי על עצמי גם לייצג את תוכנית נעל"ה בכנסת ולעזור ככל יכולתי לקידומה ולפיתוחה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מקווה שכל משרדי הממשלה הרלוונטיים, ובראשם משרד החינוך, עושים הכול כדי שכל תלמידי נעל"ה, הוותיקים והחדשים, יגיעו לתוכנית ויצליחו להיכנס לארץ גם בזמן הקורונה, בתחילת שנת הלימודים הקרובה – וזו תהיה שנה מיוחדת שבה נציין 30 שנה לתוכנית נעל"ה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עליתי ארצה ללא משפחה במסגרת התוכנית של עליית הנוער בגיל שבני נוער עדיין מחפשים את זהותם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: רציתי מאוד להשתלב בחברה הישראלית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התחושה שגם בישראל אני זרה לא עזבה אותי במשך תקופה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא הבנתי את הבדיחות, את ההומור, ובכלל היה לי קשה להתחבר לתרבות בארץ ולא הרגשתי שייכות וביטחון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ואז התחלתי להתעניין בהיסטוריה של עם ישראל וביהדות, והתחביב שלי מהר מאוד הפך למקצוע.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עשיתי תואר ראשון ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת חיפה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שאפתי לחלוק את הידע שלי עם אחרים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: פעלתי בעמותות ובמועדוני עולים והעברתי הרצאות בנושאי תולדות ישראל ומורשת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שנים עסקתי בחינוך בלתי פורמלי, גם במסגרת מלי"ץ – מכונים לחינוך יהודי ציוני, גם במכון ללימודי יהדות וגם בסוכנות היהודית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מרגישה שליחות לפתוח את הדלת לעולם היהודי לעולים החדשים אשר מגיעים מהתפוצות, וזאת הסיבה שבמשך 13 השנים האחרונות, בכל ליל סדר אני מגיעה יחד עם משפחתי היקרה למרכז הקליטה בכרמיאל להנחות את סדר פסח.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יחד עם העולים שנמצאים חודשים ספורים בארץ אנחנו קוראים את ההגדה, מברכים, שרים משירי חג החירות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זהו סוג של תיקון של החוויה השלילית שהייתה לי בפסח הראשון שלי בארץ, שבו אני הרגשתי זרה, לא שייכת, ורק בגלל שהסדר נערך בשפה העברית ללא שום הסבר או תרגום.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ההתנדבות והעבודה בקהילה לאורך שנים הפכו אותי מעולה חדשה לפעילה חברתית ישראלית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תמיד, במקביל לעבודה העיקרית שלי, למדתי משהו חדש, והשתתפתי, יזמתי והובלתי תוכניות ופרויקטים למען הציבור, וביניהם גם הקמת מערך מתנדבים למען קשישים בודדים וניצולי השואה בעיר שלי, בכרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: למדתי הרבה במהלך 28 השנים שלי בארץ, ועד עכשיו איני עוצרת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: סיימתי קורסים רבים, הכשרה בתחומים שונים, וביניהם גם המדרשה לפוליטיקה של עמותת כ"ן – כוח נשים, עמותה שמעצימה את הנשים ומכשירה אותן לתעסוקה בתפקידים בכירים ובפוליטיקה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: במהלך השתתפותי בקורס הפכתי מפעילה חברתית לדמות פוליטית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בסיום הקורס, ב-2018, בבחירות לרשויות המקומיות נבחרתי והתמניתי לתפקיד של סגנית וממלאת מקום ראש עיריית כרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: וכעת יש לי הזכות והכבוד לעמוד כאן על הבמה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש שני תחומים עיקריים שארצה לעסוק בהם בכנסת:

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אחד מהם – צמצום פערים בבריאות בין הפריפריה למרכז הארץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הידעתם שתושבי הפריפריה הולכים לעולמם 12 שנים לפני אזרחים שמתגוררים במרכז הארץ?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הידעתם שתושבי כרמיאל שעברו אירוע לב במקרים רבים מוותרים על השיקום, שיקום לב, אשר מגיע להם בסל הבריאות?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני אסביר לכם מדוע: השירות ניתן בבתי חולים עם מחלקה קרדיולוגית בלבד והחולה לא יכול לנהוג לבד כדי להגיע לטיפול, הוא חייב שמישהו יסיע אותו למרכז הרפואי, והנסיעה ברכב פרטי תימשך 40–50 דקות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל יש עשרות אנשים שהם בודדים ויצטרכו לנסוע לשיקום בתחבורה ציבורית לבד, הנסיעה תימשך שעה, שעה וחצי, והם ישקלו אם בכלל כדאי להגיע ולסבול כל הדרך או לוותר לגמרי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אתם יודעים מה זמן ההמתנה לתור אצל רופא מומחה כירורג?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בקופת חולים בפריפריה הממוצע הוא חודש ימים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בבתי חולים ממתינים לניתוחים אלקטיביים כשנה, שנה ומעלה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מה יכול לקרות לבן אדם, לילד, במהלך חודש ויותר כאשר נדרשת התערבות רפואית?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חובה למצוא פתרונות תקציביים להוספת תקנים ברפואה ובסיעוד, להקמת מרכזים רפואיים, בתי חולים, עם מגוון שירותים רפואיים בפריפריה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התחום השני שאעסוק בו – סיוע בקליטת עולים חדשים, בדגש על אינטגרציה תעסוקתית בארץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו מכירים אלפי אנשים משכילים, אקדמאים, מומחים, שנאלצים לעבוד כפועלי ייצור ועובדי משק משום שנתקלו במחסומים ביורוקרטיים למיניהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כמה תועלת למדינה ולחברה הישראלית יכול להביא מהנדס חשמל?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כמה ילדים יכולה להציל רופאה מומחית לנוירולוגיה ילדים?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל לוקח שלוש–חמש שנים עד שהם עוברים את תהליכי הקליטה המקצועית שלהם בארץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מדברת גם על תהליך אישורי השכלה ורישיונות וגם על מקומות לסטאז', שהוא שלב הכרחי בקבלת תואר מומחה בארץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני יכולה להביא מאות דוגמאות מהשטח, גם מהמבט של העולים וגם מהמבט של הצד קולט העלייה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני בטוחה שאתרום מהניסיון והידע שלי בתחומים האלה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני אסירת תודה להורים היקרים שלי על התמיכה לאורך כל הדרך עד הלום.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האמנתם בי, עודדתם אותי, טיפלתם, טיפלתם בבני היחיד והמיוחד, וליבי היה שלם ורגוע כי סמכתי עליכם, ידעתי שתמיר שלי בידיים טובות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יכולתי להשקיע זמן וכוחות בעבודה ובלימודים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נתתם לי גב, בסיס חזק להשכלה, חינוך וערכים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני השילוב של שניכם, אימא ואבא יקרים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני רוצה להודות לשר התיירות יואל רזבוזוב.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בשנת 2015 גייסת אותי ליש עתיד, הצעת לעבוד ביחד, ליווית אותי ותמכת בי לאורך כל השנים האלה עד עצם היום הזה, והינה, אני חברת כנסת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה, קוסטה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כעת אני עומדת כאן, במקום שבו מקבלים החלטות על ההווה ועל העתיד של מדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מתחייבת לשרת את המדינה נאמנה ולפעול למען אזרחיה בשקיפות ובאהבה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: השר יואל רזבוזוב, בבקשה.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרה, באמת מעמד מרגש לברך את חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי – טניה, בשבילי – חברה שאני מלווה אותה באמת, כמו שהיא ציינה, כבר שש שנים, בשש השנים האחרונות.

יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד לכם שבפגישה הראשונה שלנו, כשנפגשנו, ראיתי משהו אחר – ראיתי את הציונות במיטבה: מישהי שבנתה את עצמה לבד בארץ וגם עזרה לאחרים, וזה משהו שלא רואים כל יום; אישה שבאה להילחם, באה לעשות.

יואל רזבוזוב: אתה רואה אש בעיניים, ניצוץ שאפילו קשה לתרגם ולהשוות למשהו אחר, כי אתה יושב ואתה מדבר עם מישהי שעלתה בגיל 17, בתוכנית עליית הנוער, שכמו שטניה ציינה הפכה לתוכנית נעל"ה הפופולרית, שהצליחה להוציא – הבוגרים שלה הם באמת מטובי אזרחי ישראל.

יואל רזבוזוב: ואז אנחנו יושבים עם טניה והיא לא מפסיקה לספר בהתלהבות על דברים שהיא עושה לטובת החברה.

יואל רזבוזוב: אני אומר: רגע, עצרי, מה איתך?

יואל רזבוזוב: היא אומרת: עזוב אותי, אני עוזרת לניצולי שואה, אני מתרגמת את הספרים שלהם, ואני עוזרת לעולים חדשים.

יואל רזבוזוב: אתה רואה כמה תשוקה, עד כמה היא שליחת ציבור אמיתית.

יואל רזבוזוב: כשעכשיו את הודית לי כאן על זה שאני ליוויתי אותך ושאת נמצאת כאן, אז אני רוצה להגיד לך תודה בשם מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: זה שאת כאן במשכן הזה ואת שליחת ציבור שהיא ישרה, הגונה, שכל כך רוצה לעזור, כל כך רוצה לתת מעצמה בשביל לעזור לאזרחי ישראל, זה פשוט – קשה לי אפילו, כמו שאמרתי, להשוות את זה למשהו אחר, כי אני מכיר, אני מכיר את מי שאת באמת, ואני בטוח שכאן חבריי חברי הכנסת יכירו אותך ויבינו איזה חומר משובח.

יואל רזבוזוב: גם הנושאים שאת מביאה הם נושאים מיוחדים.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר את מגיעה מהפריפריה.

יואל רזבוזוב: היית עכשיו סגנית ראש העיר, ממלאת מקום ראש העיר בכרמיאל, ולפני כן ניהלת שני מרכזים רפואיים בקופת חולים.

יואל רזבוזוב: יש לך גם הנגיעה בפן הבריאותי, ואמרת, ואנחנו רק עכשיו נחשפנו בכותרות להבדלים ברפואה, בשירות הרפואי, בין הפריפריה למרכז.

יואל רזבוזוב: והעניין של העלייה, וגם העלייה בפריפריה, זה הסיכוי ושוויון הזדמנויות.

יואל רזבוזוב: אז את מביאה איתך גם את הרצון ואת המוטיבציה ואת האמביציות שלך לעבוד, להוכיח את עצמך, אבל את מביאה גם את הבעיות האמיתיות של מדינת ישראל, שצריך לטפל בהן מייד.

יואל רזבוזוב: ואני כל כך בטוח שאת תצליחי לעשות את זה, כמו שאת יודעת לעשות הכול.

יואל רזבוזוב: אמרתי, לפני שש שנים – פעילה חברתית, ישבנו לקפה, והיום – חברת כנסת במדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: מאוד מאוד מאוד מרגש.

יואל רזבוזוב: אז טניה, חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי – אני צריך להתרגל לתואר הזה, ואני חושב שכולנו – מדינת ישראל זכתה בך, ותצליחי ותייצגי את כל אזרחי מדינת ישראל בכבוד.

יואל רזבוזוב: אנחנו סומכים עלייך.

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שתעשי את זה בהצלחה, שתעשי את זה בצורה הטובה ביותר.

יואל רזבוזוב: אוהבים אותך.

יואל רזבוזוב: שיהיה בהצלחה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה לשר רזבוזוב.

מיקי לוי: נאום בכורה של חבר הכנסת מופיד מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מופיד מרעי: כנסת נכבדה, השרה אורית, חברי הכנסת, המשפחה וכל הנוכחים, חברים, מי שחפץ בשינוי יציב לעצמו חזון ויוביל תהליכים למימוש החזון.

מופיד מרעי: לא די בלהציב חזון.

מופיד מרעי: כשאני מסתכל על העתיד דרך החזון, אני רואה את כל היישובים במדינה, ובמיוחד בפריפריה, יהודיים ולא יהודיים, בצפון, בגליל וגם בנגב – למרות שאני לא מהנגב – חיים ביחד בהרמוניה מלאה, בשוויון חברתי, תכנוני, כלכלי ועוד.

מופיד מרעי: מכובדיי, מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי, עם ששרד את השואה כמיעוט על אדמת אירופה.

מופיד מרעי: כמפקד במשלחת "עדים על מדים", שראה מקרוב את שרידי השואה על אדמת פולין, מחנות ההשמדה, את מחנות העינויים ואת שתיקת האפר, וכישראלי, אני אומר ותובע בלב שלם: המדינה חייבת לאפשר למיעוט שאינו יהודי בה לחיות בשוויון ברמת החיים, בחובות, בזכויות, בכלכלה, בתשתיות, בתעסוקה ועוד.

מופיד מרעי: אך לצערי, אין קשר בין החזון שדיברתי עליו לבין המציאות.

מופיד מרעי: קיים פער גדול, פער שמנציח את השוני, פער שמתבטא בהזנחת התכנון שנים ארוכות – הזנחה שיצרה מצוקה אמיתית בכל פינה ובכל תחום בחיים.

מופיד מרעי: אני יודע ומכיר את קשיי התכנון, במיוחד באדמה פרטית, כשמדובר באדמות טאבו, לעומת תכנון באדמות מדינה, אך הדבר אפשרי.

מופיד מרעי: ולמה אני אומר אפשרי?

מופיד מרעי: כפי שהרצל, שתמונתו מכבדת כאן את המשכן, אמר, אם תרצו, אין זו אגדה.

מופיד מרעי: כך עשיתי בחורפיש, היישוב שלי, בהפקדת תוכנית מתאר שפתרה את בעיות התכנון בכל התחומים שנים קדימה, וכך אפשר לעשות בכל היישובים הדרוזיים, הצ'רקסיים, הערביים.

מופיד מרעי: לתפיסתי התכנון חייב להיות תכנון צופה פני עתיד, תכנון מודרני, תכנון שמשלב את כל תחומי החיים, תכנון שמשולב גם בתכנון אזורי, ולשמחתי היום גורמי התכנון מתחילים לדבר במונחים של תכנון אזורי, ולא רק נקודתי, יישובי; לדוגמה, תוכנית אב גליל מערבי 2040 שמשרד השיכון הוביל – לדעתי מהתקופה שלך, חבר הכנסת יואב, השר לשעבר – או חשיבה לתכנון פרויקט לאומי לרכבת הרים ומערכת רכבלים בגליל, בדומה לאירופה, דבר שיהווה חלק מהפיתוח הכלכלי והתיירותי של האזור.

מופיד מרעי: יש עוד הרבה דוגמאות, וזה לא המקום כמובן לפרט אותן.

מופיד מרעי: אני אומר שתכנון כזה ייעשה על ידי ועדת תכנון ייחודית ומיוחדת במסלול מהיר, מה שיביא להסרת כל החסמים ולתכנון אפקטיבי הרבה יותר ממה שקיים כיום.

מופיד מרעי: כנסת נכבדה, חשוב לי להדגיש שהצעיר הדרוזי – אגב, בדומה לעמיתו המוסלמי, הנוצרי או הצ'רקסי – כשהוא חוזר לכפר אחרי השירות הצבאי ואחרי הלימודים ורוצה לבנות בית ולבנות משפחה, ואין לו איפה לבנות כי לא הרחיבו לו את תוכנית המתאר, הוא נאלץ לעקור מטע זיתים או מטע תפוחים או דובדבנים שפרנס אותו ואת משפחתו כדי לבנות לו בית.

מופיד מרעי: מאחר שזה לא בתוכנית המתאר, אין לו היתר בנייה ואין לו גם משכנתה.

מופיד מרעי: הוא לוקח הלוואות, לוקח את החסכונות של ההורים שלו.

מופיד מרעי: במקביל, מביאים אותו לבית דין, הוא נשפט וחוטף קנסות במאות אלפי שקלים.

מופיד מרעי: כל חייל מוצא את עצמו מחזיר הלוואות, מחזיר קנסות לבתי המשפט, והוא המפרנס היחיד.

מופיד מרעי: אשתו מלומדת בדרך כלל, עם תעודת מקצוע, אבל אין אזור תעסוקה ותעשייה שיוכל להעסיק אותה, אז היא מובטלת, והוא נושא בנטל הפרנסה לבד.

מופיד מרעי: אני אומר לכם, רק מזוכיסט, מי שאוהב להתעלל בעצמו, מסוגל לעשות לעצמו דבר כזה.

מופיד מרעי: על כן, אני אומר שלא די בתכנון.

מופיד מרעי: נניח שסיימנו את תהליך התכנון.

מופיד מרעי: חשוב לא פחות זה יישום התכנון.

מופיד מרעי: יישום התכנון יביא לעלייה ברמת החיים על ידי בניית יחידות מגורים, מוסדות חינוך, אזורי תעשייה ותעסוקה, דבר שיוביל לפיתוח כלכלי, העלאת רמת החיים והורדת רמת האלימות.

מופיד מרעי: הנוסחה מאוד ברורה: רמת החיים עולה, רמת האלימות יורדת, ולשם אנחנו צריכים לשאוף כולנו.

מופיד מרעי: וכמובן, זה יבטל את הצורך בחוק קמיניץ.

מופיד מרעי: דובר רבות על חוק קמיניץ – חוק שמגביר את הפיקוח.

מופיד מרעי: לא יעלה על הדעת שהפיקוח קודם לתכנון.

מופיד מרעי: תנו לנו לסיים את התכנון ואחרי זה תביאו כל חוק אפשרי.

מופיד מרעי: על כן דינו של החוק הזה להיות מוקפא עד גמר התכנון.

מופיד מרעי: אני מבקש כאן להזכיר שסעיף 7 בחוק הלאום, שלא כולם נכנסו לעומקו, אומר שמדינת ישראל תתכנן ותפתח את היישוב היהודי בלבד; לא כתוב "בלבד", אבל תתכנן ותפתח את היישוב היהודי.

מופיד מרעי: לא יעלה על הדעת שבמדינת העם היהודי לא ניתן לפתח יישוב שאינו יהודי על פי חוק, ומה עוד – איזה חוק?

מופיד מרעי: חוק-יסוד, משהו שלא מובן.

מופיד מרעי: סעיף זה מנציח את הפער, ועל כן דינו של הסעיף הזה להיות מבוטל, וחוק הלאום דינו להיות מתוקן בהתאם לרוח הדברים והמשך העשייה של כחול לבן בממשלה הקודמת בקידום חוק השוויון, חוק-יסוד – דבר שהתחילו בממשלה הקודמת.

מופיד מרעי: חברים, אני אומר שהטיפול בשאר הפערים יהיה קל יותר אחרי שנסיים את התכנון ונתחיל ליישם את הפיתוח.

מופיד מרעי: כשיש תוכניות, הנושא פשוט יותר.

מופיד מרעי: כדרוזי ישראלי – ואני גאה במדינה שלי – אני אפעל לשוויון כך שכל תושבי המדינה ללא הבדלי דת, גזע ומין יחושו את אותה שייכות למדינת ישראל ואת אותה גאווה.

מופיד מרעי: אנו נמשיך להוביל את המדינה בהצטיינות בחינוך – הוכחנו את זה בעבר; נקדם את תעשיית ההייטק; נשלב את הנשים שלנו בתעסוקה שמתאימה למקצועות שהן רכשו באקדמיה.

מופיד מרעי: מכובדיי, לכנסת הגעתי מהשלטון המקומי, כראש מועצה מקומית חורפיש לשעבר וראש ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות בישראל.

מופיד מרעי: לכן אני מכיר היטב את המצוקה של כלל הרשויות בארץ, לא רק של הדרוזיות, וכל מה שחסר להגיע לרמת חיים נאותה לתושבים.

מופיד מרעי: לפני השלטון המקומי ניהלתי את אגף המגזרים ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ולפני זה ניהלתי את מערך הביטחון בצפון ואת אגף הביטחון של המוסד לביטוח לאומי.

מופיד מרעי: לשם הגעתי כמובן אחרי שפרשתי מהצבא אחרי שירות של 25 שנה.

מופיד מרעי: נולדתי וגדלתי בחורפיש.

מופיד מרעי: חברים, אני גדלתי בעוני רב – משפחתי נמצאת כאן – בן למשפחה של פלאחים שגידלה טבק למחייתה ומכרה לחברת דובק.

מופיד מרעי: גידול טבק בהרים ללא גישה וללא דרכי גישה לאדמה, במונחים של היום זאת עבודת פרך אמיתית, וכשמה כן הוא.

מופיד מרעי: עבדתי בכל עבודה אפשרית כדי להיות שותף בנטל הפרנסה של המשפחה: ניקיון לולי עופות במושבים, קטיף פירות, טרקטוריסט בפלחה, ממושב מבקיעים בדרום דרך מרבית המושבים שלנו בצפון ועד לחרמון.

מופיד מרעי: העוני וחוסר מוסדות החינוך התיכוניים בחורפיש הביאו אותי לפנימייה החקלאית כפר גלים, ושם למדתי, בחוף הכרמל.

מופיד מרעי: לצבא התגייסתי לנח"ל יחד עם חבריי לפנימייה במסגרת גרעין התיישבותי למושב הר אודם ברמת הגולן, יחד עם חברי וידידי בני גנץ, יושב-ראש הסיעה שלי, שאני אודה לו בהמשך.

מופיד מרעי: משם המשכנו לקורס קצינים ביחד, ודרכנו, גם הצבאית וגם האזרחית, המשיכה במעלה הדרך.

מופיד מרעי: השירות היה מאתגר ובתקופות גורליות לעתידה של המדינה, מפינוי סיני ויישום הסכם השלום עם מצרים, דרך מבצע ליטני, מלחמת לבנון הראשונה, האינתיפאדה הראשונה, יישום הסכמי אוסלו ואירועי פתיחת מנהרת הכותל בשנת 1996.

מופיד מרעי: במהלכם שכלתי את אחי נביה, זיכרונו לברכה, סגן מפקד אוגדת עזה, שנפל במהלך קרב במוצב טרמית רפיח.

מופיד מרעי: אין לי ספק שהמסלול המאתגר שעברתי עיצב את דרכי עד לכנסת.

מופיד מרעי: כנסת נכבדה, אני מבקש להדגיש לכולם שהדרוזים, כ-140,000 אנשים, הם הון אנושי עצום, בעל ערך מוסף למדינה בכל תחומי החיים; עם ערכי, מוסרי, שנאמן לדרכו ונאמן למדינה, ועל כן אני מצפה ומבקש – וגם מקווה – מכל חברי וחברות הבית לתמוך בכל פעילות וחקיקה לקידום כל האזרחים במדינה, קודם כול, והיישוב הדרוזי והצ'רקסי וגם הערבי, למען עתיד בנינו והדורות הבאים.

מופיד מרעי: לקראת סיום, אני מבקש להביע תודה לכל מי שבזכותו אני עומד כאן:

מופיד מרעי: למשפחתי היקרה בהרכב חסר, ההורים שלי, זיכרונם לברכה, ואחי נביה, לאשתי שאדיה, שיושבת כאן, על הגיבוי שנתנה לי לאורך כל הדרך בכל תפקידיי בחיים, לבנים תימור ואשתו רובא, טירן ומיראל, לבנות יארה והאיה ובעלה סאמר, שלא נמצאת כאן, אבל מפה אני שולח לה בריאות שלמה, כי היא בחדר יולדות בדרך לנכד נוסף.

מיקי לוי: מזל טוב.

מופיד מרעי: אז אני מפה מאחל לך לידה קלה.

מופיד מרעי: תחזרי הביתה עם נכד, אמן ואמן.

מופיד מרעי: למנאל, הבת של נביה ובג'את, וכמובן לכל המשפחה של הבת של נביה ושל בג'את, לאחותי, לאחים שלי, לדודים, לקרובים, למקורבים, ראשי המטות, כל התומכים, הנהלת המפלגה, חברי הכנסת וחברות הכנסת בכחול לבן.

מופיד מרעי: תודה מיוחדת לבני, שלא נמצא כאן, שבאמת נתן בי את האמון להיות חבר כנסת במפלגה, על הגיבוי שאני זוכה ממנו לאורך כל הדרך – בני, איש של אנשים, איש שתרם רבות למען המדינה והמשך קיומה.

מופיד מרעי: לסיום, הפערים הקיימים בחברה הישראלית הם ללא ספק תוצאה של החלטות ממשלתיות.

מופיד מרעי: אין בעיה בין העמים, בין העדות או בתרכובת הישראלית.

מופיד מרעי: אני שמח להיות שותף בממשלת השינוי הזאת כדי להביא את השינוי שהציבור כל כך צמא לו.

מופיד מרעי: אני חוזר ואומר שאני כאן לשרת אתכם ואתכן ולהשמיע את קולכם, כל אזרחי המדינה.

מופיד מרעי: תודה רבה ובהצלחה לכולנו.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת מופיד מרעי.

מיקי לוי: יברך חבר הכנסת יואב גלנט, בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת מופיד מרעי, בני משפחתו, קהל נכבד, עבורי זוהי זכות לברך את מופיד, לאור בקשתו, וזה גם כבוד להיות כאן כמפקדו בעבר של מופיד ולזכות בהערכתו ולהתבקש לברך אותו כאן, מעל במת הכנסת.

יואב גלנט: מופיד, באופן טבעי, הוא קודם כול אזרח במדינת ישראל, לוחם, מפקד, מנהיג, נבחר ציבור ואזרח דרוזי.

יואב גלנט: ואני רוצה לפתוח בכמה מילים על העדה הדרוזית.

יואב גלנט: זכיתי להכיר את הדרוזים לאורך 45 השנים האחרונות, מהימים שמפקד הפלוגה המקבילה בגדוד 202 היה קצין צעיר, קצין דרוזי צעיר בשם אמל אסעד.

יואב גלנט: הלכתי עם הדרוזים לאורך שנים בהרבה מאוד מבצעים – בלבנון, בעזה, ביהודה ושומרון, בדברים שאי-אפשר לספר עד היום.

יואב גלנט: אני גם מכיר היטב את יישובי הדרוזים.

יואב גלנט: לצערי הרב חלק מזה נובע מביקורים אצל משפחות שכולות; רבים נפלו תחת פיקודי, גם לידי, ואחרים במקומות אחרים, מהגוש המזרחי שהיישוב הצפוני בו, הצפוני בין יישובי הדרוזים בישראל, הוא חורפיש, שכולל גם את בית ג'ן ואת ראמה ואת פקיעין וסאג'ור וכסרא-סמיע ובית ג'ן – ואני מקווה שאני לא שוכח אף אחד – ועבור לגוש המערבי, עם ירכא וג'וליס, אבו סנאן וכן הלאה, יאנוח-ג'ת – יש לנו חבר גם שם – וכמובן כפרי הכרמל, דאלית אל-כרמל ועוספיא.

יואב גלנט: אני לא חושב שיש במדינת ישראל עדה שהמסירות שלה וההתנדבות שלה היא גדולה כמו של העדה הדרוזית.

יואב גלנט: הדבר הזה בא לידי ביטוי קודם כול בדבר הבסיסי ביותר, וזה שהדרוזים לוקחים על עצמם להתגייס בהיקף הנרחב ביותר מכל המגזרים האחרים במדינת ישראל, כולל המגזר היהודי.

יואב גלנט: הדבר השני – שמתוכם רבים מאוד, אולי הרוב, הם חיילים קרביים, ועל זה תוסיפו את עשרות השנים שהם משרתים בכל שירותי הביטחון, בין כקצינים, בין כנגדים, כולל קצינים בכירים, בדומה לאלוף משנה מופיד מרעי.

יואב גלנט: ומהכלל אל הפרט, אני רוצה לומר שהגעתי אל הפיקוד על אוגדת עזה בתחילת שנת 1997.

יואב גלנט: האירועים שנקראו "אירועי פתיחת מנהרת הכותל" עוד הדהדו באוויר, ושמו של אל"מ נביה מרעי נישא בפי כול כמפקד נערץ, גם באוגדת עזה בכל חלקיה, גם כמובן באתר שבו הוא נפל, מוצב טרמית, ציר פילדלפי על גבול רצועת עזה – מקום שהציבור בישראל למד לצערי להכיר אותו בשל מחיר הדמים ששילמנו בו פעם אחר פעם – אבל אולי יותר מכול בזכות המנהיגות ובזכות ההובלה והכיוון, והדבר הזה היה משותף לכל סגל הפיקוד הבכיר בצה"ל.

יואב גלנט: זמן קצר לאחר מכן התייצב גדוד 299 בפיקודו של מופיד במקום שבו אחיו נפל.

יואב גלנט: אני התייחסתי לעניין הזה בחרדת קודש.

יואב גלנט: זה לא שביקשתי ממופיד פחות – ביקשתי ממנו יותר, וגם אם הייתי מבקש ממנו פחות, היה עושה יותר, כי אנחנו מכירים את האיש.

יואב גלנט: אבל האחריות רבה, היריות לא נפסקות, המטענים מונחים, הפיגועים קורים כל הזמן, ומופיד בראש החיילים שלו, כשהוא מפעיל גם כוחות חי"ר מיחידות אחרות וגם כוחות שריון – ואנחנו מדברים על לפני שנות דור – מפקד בכישרון רב, בהצלחה רבה, על גדוד חרב וגדוד 299.

יואב גלנט: ההכשרה שעשית כמי שהתגייס כלוחם הדרוזי הראשון ליחידת נח"ל ובהמשך כלוחם ומפקד בסיירת שקד והלאה בתוך המערכת הצה"לית – כל הדברים האלה הכינו אותך לתפקיד שלדעתי היה תפקיד חייך, כי הוא משלב גם פיקוד קרבי וגם פיקוד על מה שהיה הגדוד הדרוזי הראשון והיחיד בתולדות צה"ל ומדינת ישראל.

יואב גלנט: ואני חושב שאנחנו זכינו והתברכנו ביכולות ובכישורים שלך.

יואב גלנט: השנים חלפו, אבל אנחנו נפגשנו שוב – אתה בהתחלה כראש המועצה חורפיש ובהמשך גם כיושב הפורום של הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות בישראל ואני כשר הבינוי והשיכון – וראיתי גם אז שרוח ההתנדבות והעשייה למען הציבור לא פסקה.

יואב גלנט: אני שמח, שמח מאוד, שאנשים כמוך מגיעים לכנסת ישראל, על כל הייצוג שיש בעניין הזה במורשת, בשורשים, בתפיסת העולם, בהקרבה, בנתינה.

יואב גלנט: ואני חושב שזו דוגמה טובה, מערכת היחסים שתהיה בינינו, בין שני אנשים שנמצאים משני עברי המתרס הפוליטי אבל מכבדים זה את זה, גם בדעותיהם וגם בעשייתם.

יואב גלנט: אני מאחל לך ולמשפחה הרבה הצלחה.

יואב גלנט: זה לא אומר שלא ננסה להוריד אתכם מהממשלה ומהקואליציה, אבל נעשה את זה – לפחות ככול שזה תלוי בי – בכבוד, בהערכה ותוך הצגה של עמדות נכונות.

יואב גלנט: אני מאחל לך מקרב לב, ולעדה הדרוזית ולמשפחה, הרבה הצלחה.

יואב גלנט: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת יואב גלנט.

מיקי לוי: תם סדר-היום.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ה' באב התשפ"א, 14 ביולי 2021, בשעה 11:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.