ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 39, 2021-07-06 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום יום שלישי כ"ו בתמוז התשפ"א, 6 ביולי 2021.

מיקי לוי: על סדר-היום כרגע – הודעה למזכירת הכנסת, הודעה של חבר הכנסת גינזבורג ונאומים בני דקה.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

מיקי לוי: אני אפעיל בינתיים את ההצבעה ומי שלוחץ בעד – יירשם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, אבקש להודיעכם – על פי סעיף 96(ה)(1) לתקנון הכנסת, עקב מינוים של חברי הכנסת שלהלן לסגני שרים ביום י"ח בתמוז התשפ"א, 28 ביוני 2021, הורדו מסדר-היום הצעות חוק שהגישו כמציעים יחידים כמפורט להלן: חבר הכנסת עידן רול – הצעות חוק שמספרן פ/125/24, פ/577/24, פ/689/24, פ/555/24, פ/942/24, פ/564/24, פ/936/24 ו-פ/934/24; חבר הכנסת יואב סגלוביץ' – הצעת חוק שמספרה פ/34/24; חבר הכנסת אביר קארה – הצעת חוק שמספרה פ/1134/24.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, נמחק שמם מהצעות חוק שהיו שותפים להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: על פי סעיף 96(ה)(2) לתקנון הכנסת, חבר הכנסת עידן רול הודיע כי חברי הכנסת שלהלן יהיו היוזמים של הצעות חוק אלה במקומו:

ירדנה מלר-הורוביץ: חבר הכנסת ולדימיר בליאק – הצעות חוק שמספרן פ/127/24 ו-פ/123/24; חבר הכנסת יוראי להב הרצנו – הצעת חוק שמספרה פ/1103/24; חבר הכנסת בועז טופורובסקי – הצעת חוק שמספרה פ/457/24; חבר הכנסת רון כץ – הצעות חוק שמספרן פ/769/24 ו-פ/938/24.

ירדנה מלר-הורוביץ: חבר הכנסת יואב סגלוביץ' הודיע כי חברי הכנסת שלהלן יהיו היוזמים של הצעות חוק אלה במקומו: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – הצעת חוק שמספרה פ/945/24; חבר הכנסת יוראי להב הרצנו – הצעות חוק שמספרן פ/83/24 ו-פ/932/24; חברת הכנסת נירה שפק – הצעות חוק שמספרן פ/41/24 ו-פ/940/24.

ירדנה מלר-הורוביץ: חבר הכנסת אביר קארה הודיע כי חברי הכנסת שלהלן יהיו היוזמים של הצעות חוק אלה במקומו:

ירדנה מלר-הורוביץ: חברת הכנסת עידית סילמן – הצעות חוק שמספרן פ/1272/24, פ/1596/24, פ/1241/24, פ/448/24, פ/1293/24 ו-פ/1136/24; חבר הכנסת ניר אורבך – הצעת חוק שמספרה פ/549/24.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הודעה לחבר הכנסת גינזבורג, בבקשה.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי הכנסת, ברשות יושבת-ראש הוועדה המסדרת, הריני להודיע כי הוועדה המסדרת החליטה בישיבתה היום על ממלאי מקום קבועים בוועדה המסדרת: חבר הכנסת מוסי רז, מטעם סיעת רע"מ; חברת הכנסת אורית סטרוק, מטעם סיעת הליכוד.

איתן גינזבורג: ההודעה הזאת אינה מצריכה הצבעה.

איתן גינזבורג: אני מודה לך מאוד על הזמן.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת גינזבורג.

מיקי לוי: אנחנו נתחיל על פי סדר הדוברים בנאומים בני דקה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבריי, חברות וחברי הכנסת, זה כבר הפך להיות בשגרה – עוד שבוע נוראי, עוד סוף שבוע רווי טרגדיות בכבישי המדינה.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 28 ביוני, נהרג הולך רגל, גבר בן 88, ברחוב ארלוזורוב בחולון.

בועז טופורובסקי: עוד באותו היום נהרג גבר בן 62 בכביש 35 בסמוך לצומת הזית.

בועז טופורובסקי: בהמשך היום הנורא הזה נהרג צעיר בן 27 בכביש 6.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 29 ביוני, נהרג צעיר בן 26, תושב ג'דיידה-מכר, בתאונת דרכים סמוך לצומת התשבי.

בועז טופורובסקי: בפתחו של סוף שבוע הדמים, ביום חמישי, 1 ביולי, נהרג גבר בן 57 בכביש 1 סמוך למחלף שפירים.

בועז טופורובסקי: בהמשך היום נהרג רוכב אופנוע, ה-50 במספר מתחילת השנה – חן גודוסי, בן 34, ברחוב תש"ח בראשון לציון.

בועז טופורובסקי: בשעות אחר הצוהריים נהרג הולך רגל, גבר בן 50, בבית דגן, סמוך למחלף שפירים.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 2 ביולי, נהרגו באותה תאונה בכביש 77 רותם זיסק בן 35 ופעוט בן שנתיים.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 3 ביולי, נהרג נהג טרקטור בן 61, תושב בוקעתא, בשטח חקלאי בסמוך ליישוב.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 4 ביולי, נהרג הולך רגל בן 58 מפגיעת אוטובוס בכביש הערבה, סמוך לנמל התעופה רמון.

בועז טופורובסקי: 11 אנשים נהרגו בכבישי ישראל בשבוע החולף.

בועז טופורובסקי: 186 הרוגים מתחילת השנה.

בועז טופורובסקי: כל חודש-חודש וחצי, יש לנו כאן אסון מירון בכבישים.

בועז טופורובסקי: כל חודש-חודש וחצי נהרגים אנשים כמו באסון מירון.

בועז טופורובסקי: אין ועדת חקירה, אין התנהלות כאילו זה משבר, אין פעולות חירום בשביל להציל חיים שאפשר להציל אותם היום.

בועז טופורובסקי: אני קורא כאן לשרת התחבורה והבטיחות בדרכים החדשה: שימי את המאבק בתאונות הדרכים בראש סדר העדיפויות שלך, ותעזרי שזה יהיה בראש סדר העדיפויות של ממשלת ישראל.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

רון כץ: תודה רבה, אדוני.

רון כץ: כנסת נכבדה, ברשותכם, ארצה לדבר על נושא הגיל הרך, נושא שכרגע אמור להיות מוסדר בהסכמים הקואליציוניים ולעבור בחזרה למשרד החינוך – כיום הוא נמצא במשרד הרווחה.

רון כץ: אבל בתור אחד שמגיע מהרשויות המקומיות, עדיין לא נותנים את הדעת – חוץ מיוזמות מקומיות כאלה ואחרות – איך אנחנו מרימים את הנושא הזה ואיך אנחנו תורמים לו.

רון כץ: אני רואה כל מיני פרסומים של הרבה מאוד רצון טוב, גם של משרד האוצר, גם של משרד החינוך, איך אנחנו בונים את המנגנון הזה.

רון כץ: מפה אני רוצה לקרוא גם לשרת החינוך וגם לשר האוצר, שכרגע עוסקים בנושא הזה, להיוועץ בראשי הרשויות.

רון כץ: ראשי הרשויות הקימו את המנגנון, הם מכירים אותו.

רון כץ: לא כולם, אבל הרבה מאוד כבר הקימו את המנגנון ומכירים אותו.

רון כץ: חשוב מאוד לאגור את הידע הזה.

רון כץ: אני יכול לספר מהיכרות אישית שבעיריית פתח תקווה יש אגף שהוקם שכל תפקידו לפקח ולהדריך את מעונות היום.

רון כץ: מה זה אומר?

רון כץ: זה אומר שיש שם מישהי, מנהלת היחידה, שקמה בבוקר והתפקיד הבלעדי שלה, הייחודי שלה, הוא לדאוג לפעוטות מגיל אפס, מגיל לידה, עד גיל שלוש – תחום שהוא פרוץ לחלוטין.

רון כץ: אנחנו מכירים, אנחנו כל יום שומעים הרבה מאוד דברים בעייתיים שמתקיימים שם, אם זה בנושא של הבטיחות ואם זה בנושא של ההכשרה – הרבה מאוד נושאים, לא איכנס לכולם.

רון כץ: אבל היום, בממשלה החדשה, סוף-סוף יש רצון להסדיר את הנושא.

רון כץ: ומפה אני קורא לאיחוד כוחות של השלטון המקומי, של משרד האוצר, של משרד החינוך – להקים את הגוף הכל-כך חשוב הזה ברשויות המקומיות.

רון כץ: לדאוג לתקצוב, ולא פחות חשוב – לדאוג לתקן קבוע ברשויות המקומיות.

רון כץ: כי אם אנחנו לא נעזור להן, זה פשוט לא יקרה.

רון כץ: זה יהיה עוד איזשהו דבר שנוסף לתפקיד של אגף גני ילדים או יחידת גני ילדים כזו או אחרת.

רון כץ: מדובר באוכלוסייה הכי רגישה שקיימת בתוך מערכת החינוך, אוכלוסייה שלא יכולה לדאוג לעצמה, אוכלוסייה שלא יכולה לדבר ולהסביר מה קורה שם.

רון כץ: וכל המחקרים הפדגוגיים מוכיחים שהיפוך הפירמידה, השקעה דווקא בגיל לידה, יניב תוצאות סופר-משמעותיות בהמשך ובעתיד.

רון כץ: ולכן מפה אני קורא לראש השלטון המקומי, לראשי הרשויות, לשרים הרלוונטיים וכן למי שהיום מוביל את התחום הזה גם באופן פרטי – לאחד כוחות.

רון כץ: אני כבר מזמין אתכם – אני מקיים הרבה מאוד פגישות בנושא הזה, ואני מזמין אתכם ואת עצמי לקחת איזשהו חלק בתהליך הכל-כך חשוב הזה, ולייצר איזשהם כתובת ומנגנון אמיתי לגיל הרך במדינת ישראל.

רון כץ: זה חשוב.

רון כץ: אני בטוח שכולנו רוצים לעשות את זה ואני בטוח שנצליח לעשות את זה, כי יש רצון טוב בממשלה הזו.

רון כץ: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת פרידמן.

יסמין פרידמן: שלום רב.

יסמין פרידמן: זה הנאום הראשון שלי, ואני שמחה שהנושא שאעלה עכשיו הוא הראשון.

יסמין פרידמן: בישראל שלנו, המדינה שאנחנו כל כך אוהבים, מתקיימים בכל רגע פשעים אכזריים נגד בעלי החיים.

יסמין פרידמן: המניע היחיד שלהם, לרוב, הוא בצע כסף.

יסמין פרידמן: ממש עכשיו שוכבות בכלובי ריסון מאות חזירות, במשך חודשים רבים.

יסמין פרידמן: כלובי הריסון, למי שלא יודע, לא עולים על גודל גופן.

יסמין פרידמן: הן שוכבות במאונך, ללא יכולת לזוז, במשך חודשים על גבי חודשים.

יסמין פרידמן: למי שעוד לא יודע, חזירים הם החיה כמעט הכי אינטליגנטית שיש, אפילו נחשבים אינטליגנטיים כמו ילדים בני חמש.

יסמין פרידמן: היום הובאו לידיעתי מקרים נוספים של התאכזרות לחזירים, שחיטה איטית וכואבת, היעדר פיקוח ושקיפות.

יסמין פרידמן: אני יודעת שלכאורה זה נשמע מנותק משאר האתגרים שעומדים לפנינו.

יסמין פרידמן: תמיד בעלי החיים הם בתחתית הרשימה, תמיד הם מתוקצבים הכי מעט ותמיד לא דואגים להם.

יסמין פרידמן: הם אף פעם לא בראש סדר העדיפויות.

יסמין פרידמן: אבל אני מאמינה שחברה מתוקנת לא יכולה להרשות לעצמה התעללות מתמשכת ואכזרית בבעלי חיים, ובחלשים בכלל.

יסמין פרידמן: אני קוראת כאן לכל הרשויות ולמשרד החקלאות בפרט לקום, לאכוף ולתקן ללא דיחוי.

יסמין פרידמן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 17, והפעם – הדגמה חיה מהשעות האחרונות ומההצבעה האחרונה: מי שהפרו את כל ההבטחות שלהם לציבור אומרים על מי שנשאר נאמן לערכיו ולהבטחותיו לבוחר: אי-אפשר לסמוך עליו.

אבי מעוז: מי שמכרו את הערכים בשביל לממש פנטזיה על שלטון וראשות ממשלה אומרים על מי שבוחר באידיאולוגיה: בא לחפש כיסא.

אבי מעוז: מי שהפנה עורף לרבותיו ולדרכו אומר על מי שהציג עמוד שדרה ערכי: עשה מעשה נבלה ולא מעשה אידיאולוגי.

אבי מעוז: ומי שהתגלה כגדול הקומבינטורים בפוליטיקה הישראלית, ומכר את זהותה היהודית של מדינת ישראל ואת ביטחונה תמורת תואר ראש הממשלה, אומר על המחנה הלאומי-יהודי בכנסת שהם פגעו פגיעה ישירה בביטחון המדינה מתוך איזושהי מרירות ותסכול, ובחרו בפוליטיקה קטנה על פני טובת אזרחי ישראל.

אבי מעוז: ככה מהנדסים תודעה.

אבי מעוז: אני ממליץ לאזרחי ישראל לדבוק באמת, בערכים ובהבטחות, כי סוף האמת לנצח.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת להב – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: כן, נראה לי שלהגיד "להב" יותר יפה, לא?

יוראי להב-הרצנו: היושב-ראש, כל הדרכים מובילות לרומא.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברשותכם, שלושה ציטוטים קצרים, באדיבותו של עקיבא נוביק: "שפל מוסרי חסר תקדים"; הופכים "את הוויכוח הפוליטי למפגן של חוסר אנושיות"; איך אפשר "להיות אטומים לאנשים הנמצאים ברגעיהם הקשים ביותר".

יוראי להב-הרצנו: מי הדוברים?

יוראי להב-הרצנו: אריה דרעי, יולי אדלשטיין ויריב לוין, חברי האופוזיציה, או יותר נכון חברי הפוזיציה, שאינם מאפשרים לחברנו מאיר יצחק הלוי להתקזז במליאה כדי לשבת שבעה על מות אחותו, ואפילו לא להתקזז בשעות הלוויה.

יוראי להב-הרצנו: אז חבריי בליכוד ובש"ס, פושטי הרגל המוסריים, יש לי רק דבר אחד לומר לכם: אתם צודקים.

יוראי להב-הרצנו: זוהי אטימות, חוסר אנושיות ושפל מוסרי.

יוראי להב-הרצנו: תתבוננו היטב במראה, חבריי, ותתביישו לכם.

יוראי להב-הרצנו: אני מבקש, בשם כל חברי הבית, להשתתף בצערו של מאיר.

יוראי להב-הרצנו: יהי זכרה של יהודית ברוך.

מיקי לוי: סיימת?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: סליחה, השר שטרן.

מיקי לוי: בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, אתמול בלילה מישהו זרק לחברים שלנו מתנועת ש"ס שהתנועה היא לא ציונית, ש"ס.

אלעזר שטרן: אני מכיר אותם, הם ציונים.

אלעזר שטרן: למה אני אומר את זה?

אלעזר שטרן: כיוון שאנחנו עסוקים הרבה בקירוב ובאיחוד ובפנייה לציבור הישראלי כולו, ומעמד היהדות והרבנות הוא חשוב לנו.

אלעזר שטרן: אתמול פורסמה ציטטה בשם הראשון לציון הרב יוסף: לגור ליד חילונים – עדיף שלא יעלו לארץ.

אלעזר שטרן: עדיף שלא יעלו לארץ – זה ההפך מציונות.

משה ארבל: למה אתה מחבר את הרב הראשי לש"ס?

משה ארבל: הוא לא פוליטי.

אלעזר שטרן: אוקיי, בסדר.

משה ארבל: הוא נושא משרה שיפוטית.

אלעזר שטרן: אז אני אגיד ככה, אני אגיד ככה – – –

גלעד קריב: זה מה שמטריד אותנו.

אלעזר שטרן: אני אגיד ככה: דווקא, ידידיי מש"ס, דווקא בגלל – – –

ינון אזולאי: למה – – – ציונים?

ינון אזולאי: בכלל לא ציונים.

גלעד קריב: – – – שותפים בהגנת הארץ.

ינון אזולאי: מילא, בכלל הגיורים הרפורמיים, בכלל ספק אם יהודים; אתה מדבר איתי על ציונים?

ינון אזולאי: מה, הם לא יהודים בכלל.

אלעזר שטרן: זה נאומים בני דקה.

קריאה: די.

גלעד קריב: טוב, תעזרי לי, נו, הם בהכנה נפשית לימי תשעה באב.

ינון אזולאי: לא נורא – – –

משה ארבל: אלעזר, בין המצרים, למה אתה מעורר מדנים?

משה ארבל: למה?

מיקי לוי: די, די, נאומים בני דקה, חברים.

מיקי לוי: לא נהוג בבית להפריע לנאומים בני דקה, בבקשה.

משה ארבל: שתהיה לי בריא.

אלעזר שטרן: כיוון שחבר הכנסת ארבל שואל אותי למה בין המצרים, אני מעלה את מה שאמר הרב יוסף בין המצרים, זה בדיוק מה שאני שואל: למה הרב יוסף, בין המצרים, צריך להטיל דופי ברוב אזרחי מדינת ישראל, בערי ישראל?

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו: אני מקווה שהוא לא התכוון לזה.

אלעזר שטרן: אני מקווה שהוא יחזור בו, אולי שהוא יפרש.

אלעזר שטרן: לא יכול להיות שרב ראשי בישראל אומר לאנשים שרוצים לעלות: אם אתם רוצים לעלות לדוגמה להרצליה, או לערים אחרות – תישארו שם.

אלעזר שטרן: ואדוני היושב-ראש, בכלל על חינוך, אני רוצה להגיד משהו.

משה ארבל: גדול המחטיאו יותר מן ההורגו.

אלעזר שטרן: כן, ככה הוא כתב.

אלעזר שטרן: אוי ואבוי לנו, אוי ואבוי.

משה ארבל: בחז"ל כתוב.

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: אבל הוא כתב את זה בהקשר של לא לעלות לישראל.

אלעזר שטרן: וחבר הכנסת ארבל, אני רוצה להגיד לך משהו:

אלעזר שטרן: אבא שלי בא ממקומות שהרבנים אמרו שם לא לעלות לישראל לפני השואה, ומה קרה מזה אנחנו יודעים.

אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שהאמירה הזאת שלא לעלות לישראל היא אמירה שאני מקווה שהרב יוסף לא הובן בה כראוי, או הדברים הוצאו מהקשרם, ושדווקא בימי בין המצרים הוא ימצא את הדרך לתקן.

אלעזר שטרן: לא על כך תהיה תפארתו, לא על כך תהיה תפארתה של היהדות במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת טטיאנה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לראשונה אני נואמת כאן באולם, במליאה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נאום הבכורה שלי טרם נקבע, אני חושבת שבשבוע הבא או בעוד שבועיים, אבל יש לי הזדמנות עכשיו לומר, ולחלוק איתכם, לשתף אתכם, מה התרשמותי הראשונה מלהיות חברת כנסת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מסיימת שלושה שבועות כאן בתפקיד נבחרת ציבור, חברת כנסת מטעם מפלגת יש עתיד, חברה בקואליציה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לפני כן כיהנתי גם כנבחרת ציבור ברמה המוניציפלית: סגנית וממלאת מקום ראש עיריית כרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המועצה שלנו, מועצת העיר, מורכבת מ-17 חברי מועצה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל אחד מייצג את הדעה שלו וחבר במפלגה פוליטית אחרת, אבל ידענו לעבוד ביחד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ראש העיר תומך במפלגה אחת; שלושת הסגנים – נציגים של שלוש מפלגות שונות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ידענו להסכים על הדברים ולקבל החלטות לטובת התושבים, תושבי כרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כאן התרשמותי הכי חזקה הייתה מביטויים ומשפטים הזויים ופוגעניים בין חברי כנסת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איך חבר כנסת, נבחר ציבור, שהגיע לכאן – כל אחד שעומד כאן, ויושב כאן בכיסא במליאה, יש מאחוריו דרך מאוד מורכבת: דרך של עשייה לטובת הציבור, אחרת לא הייתם נבחרי ציבור.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איך אנחנו יכולים לפגוע אחד בשני, להשתמש בביטויים ולרדת לרמות אישיות במטרה לפגוע ולהוריד את המוטיבציה ואת המורל?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני קוראת לכם לשמור על האתיקה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו מתחילים את הנאום שלנו ב"כנסת נכבדה", "היושב-ראש הנכבד".

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם אנחנו נשמור על האתיקה ועל האווירה בכנסת, אני בטוחה שנצליח להגיע להסכמות, ונהיה באמת חברי כנסת שמייצגים את כל הקשת של החברה הישראלית שלנו – וזה רק לטובת האזרחים, אזרחי מדינת ישראל, במדינה יהודית ודמוקרטית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מראענה, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אהלן, אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי מזכירת הכנסת, כנסת נכבדה, חברות שלי המכובדות, חבריי המכובדים.

ינון אזולאי: – – –

אבתיסאם מראענה: שלום, אזולאי.

אבתיסאם מראענה: האמת היא שאני רוצה לדבר על משהו נישתי מאוד, פוליטי מאוד מאוד, וזה נושא – בדרך כלל לא נהוג פה בכנסת, במליאה, כשאנחנו עולות ועולים, לפנות למזכירת הכנסת כמכובדת.

אבתיסאם מראענה: לפני כמה זמן, מהנאום הראשון שלי במליאה, כן הדגשתי את זה, כי אני חושבת שיושבת כאן מזכירה שעושה עבודה מדהימה – כולל הסגניות שלה, כולל כל המערכת מאחור – ואני חושבת שמן הראוי להתחיל להתייחס לתפקיד הזה בלשון מכובדת; לראות כך את העבודה של מזכירת הכנסת.

אבתיסאם מראענה: אני יודעת שהיא מובכת.

אבתיסאם מראענה: היא לא אוהבת שאני מדברת על זה.

אבתיסאם מראענה: היא תפסה אותי באיזו קפטריה באיזה בוקר ואמרה לי: אבתיסאם, הנוסח הוא כזה – את עומדת מול המיקרופון ואת אומרת:

אבתיסאם מראענה: אדוני יושב-ראש הכנסת, את פונה לחברות שלך, הח"כים והח"כיות, וזהו, עליי את לא אמורה לדבר.

אבתיסאם מראענה: אמרתי לה: תודה, שמעתי, אבל אני מצטערת להגיד לך – אני רואה אותך; אני רואה את הלילות שלכם; אני רואה את העבודה האינטנסיבית שלכם.

אבתיסאם מראענה: במדינה אחרת בעולם, אני חושבת שמזכירת הכנסת – במהות שלנו, כלפיה וכלפי העבודה שלה, לפחות כאן, מן הראוי שנתחיל כולנו ביחד להסתכל על התפקיד שלה, על המקום שלה, וגם לפנות אליה בצורה מכובדת.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזה יכול להיות התחלה של היכולת שלנו כנבחרות וכנבחרי ציבור לדבר על שוויון, לראות את החצי השני – –

מיקי לוי: תודה.

אבתיסאם מראענה: רגע, אדוני.

אבתיסאם מראענה: – – 51%, חלק מהאוכלוסייה, הנשים.

אבתיסאם מראענה: אנחנו עושות עבודה מצוינת בדיוק כמו הגברים, או שהם כמונו.

אבתיסאם מראענה: אז הגיע הזמן שנתחיל לשלב את ירדנה, גברתי מזכירת הכנסת, והסגניות שלה, שאילולא הן והעבודה המדהימה שלהן, אני חושבת שהמליאה הזאת הייתה ממש מתפרקת.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: שיהיה הרבה בהצלחה.

אבתיסאם מראענה: לא למחוא כפיים, בנות.

אבתיסאם מראענה: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קריב.

מיקי לוי: הכי טוב שתגידי בפעם הבאה "כנסת נכבדה" – זה יענה על הכול.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם מזכירת הכנסת הנכבדה – אני לא יכול שלא, אחרי, לצורך העניין רק כך – אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אצמצם בדבריי המקוריים כדי להצטרף לחברי ולהביע שאט נפש מהיחס שזוכה לו חברנו חבר הכנסת יצחק מאיר הלוי, ולקרוא מכאן לחברי הכנסת של האופוזיציה, שיושבים כאן, לעשות מעשה ולסגת מן הכוונה במקום להתבייש.

גלעד קריב: אני מתקשה להבין כיצד אנשים אמוניים, שמכירים בכבוד המת וכבוד החי כערכים מכוננים במסורת היהודית, מעיזים לעשות מעשה כזה, ולאחר מכן לשאת את שמה של מסורת ישראל.

גלעד קריב: דבריי המקוריים – ואקצר בהם – נועדו להזכיר לנו שהיום הזה הוא היום האחרון של הנשיא ריבלין בכהונתו.

מיקי לוי: מוחרתיים.

גלעד קריב: ומן הראוי למסור לו ברכה נאמנה מן הבית הזה, ובעיקר הכרת תודה והכרת הטוב על תרומתו המכרעת לחוסנה של החברה הישראלית בתקופה שבה גורמים רבים, כולל גורמים בבית הזה, היו עסוקים בפרימת ערכי הממלכתיות הישראלית.

מיקי לוי: תודה.

גלעד קריב: ואצטט רק מדבריו של הנשיא, ובכך אסיים: "אזרחי ישראל, ישראל היהודית והדמוקרטית, הדמוקרטית והיהודית, זקוקה היום לקריאת השכמה.

גלעד קריב: ישראל של מגילת העצמאות, של חזון נביאי ישראל, של החמלה והחסד.

גלעד קריב: לא נהיה קנאים.

גלעד קריב: לא נהיה בריונים.

גלעד קריב: לא נהיה לאנרכיה.

גלעד קריב: מדינת ישראל הייתה, ותמשיך להיות, מדינה של חוק ושל משפט, של חירות, של סובלנות ושל צדק".

גלעד קריב: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – השר נמצא?

ינון אזולאי: אין שר במליאה, כבוד – – –

מיקי לוי: בבקשה.

ינון אזולאי: אין שר במליאה?

מיקי לוי: אין שר במליאה?

גלעד קריב: יש שר.

גלעד קריב: השר נמצא כאן.

ינון אזולאי: אוקיי.

ינון אזולאי: רציתי את שטרן, אבל בסדר, ימסרו לו.

ינון אזולאי: אמר רבי יוסי בן קיסמא: פעם אחת הייתי מהלך בדרך, ואמר לי אדם אחד: רבנו, רצונך שתדור עימנו במקומנו, ואני אתן לך אלף אלפי דינרי זהב, אבנים טובות ומרגליות?

ינון אזולאי: אמרתי לו: אפילו אתה נותן לי אלף אלפי דינרי זהב אבנים טובות, איני דר אלא במקום של תורה.

ינון אזולאי: עלה קודם השר שטרן ואמר על דבריו של הרב יצחק יוסף.

ינון אזולאי: אז בואו נדגיש ונגיד שהרב יצחק יוסף, הרב הראשי לישראל, בנו של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה – אין גדול ממנו באהבת ישראל ובחיבור שלו בין העם.

ינון אזולאי: הוא מסר שיעור, כשיעורו השבועי, ולצידו ישב רבה הראשי של תוניס, והוא קרא לכולם לעלות לארץ ישראל.

ינון אזולאי: ואמר שאדם ששומר תורה ומצוות שמגיע לארץ ישראל, או כל אדם, עדיף שיהיה במקום שנמצאים בו שומרי תורה ומצוות, והוא קרא משם לכולם לעלות.

ינון אזולאי: הוא לא אמר לא לעלות לארץ ישראל.

ינון אזולאי: הוא קרא לכולם לעלות לארץ ישראל.

ינון אזולאי: וחבל שמעוותים את דבריו החשובים.

ינון אזולאי: מי כמונו יודע מה זו עלייה, מה זו אהבת ישראל ומהן ארץ ישראל ואהבת הבריות.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן ברק.

רם בן ברק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רם בן ברק: רבותיי חברי הכנסת, ביום ראשון מתכוונת שרת הפנים להביא לשרים לאישור – – –

ינון אזולאי: אתם לא מבינים מה זה תורה שבכתב ומה זה תורה שבעל פה.

רם בן ברק: ינון, אתה מפריע לי.

גלעד קריב: לפחות אנחנו מבינים בדרך ארץ.

ינון אזולאי: אם הייתם יודעים מה זה דרך ומה זה ארץ.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, הם מפריעים לי לדבר.

מיקי לוי: חברים, נאום בן דקה אנחנו מכבדים בלי קריאות ביניים.

מיקי לוי: בבקשה.

רם בן ברק: ביום ראשון הקרוב מתכוונת שרת הפנים להביא לאישור ועדת השרים לחקיקה את הארכת חוק הוותמ"ל.

רם בן ברק: אנחנו שלחנו לה מכתב שחתומים עליו כל ראשי המועצות בארץ וחברים רבים מתוך הכנסת, ובו אנחנו מבקשים ממנה מאוד להגביל את הוותמ"ל להתחדשות עירונית ולהרחבה של ערים ערביות וחרדיות בלבד, ולא באופן גורף.

רם בן ברק: אני שמח ששרת הפנים מבינה את העניין והולכת איתנו בכיוון הזה.

רם בן ברק: היא מבינה את חשיבות החקלאות הישראלית ואת חשיבות שמירת השטחים הפתוחים לחקלאות, כך שגם בעוד 30, 40 ו-50 שנה מדינת ישראל תהיה יכולה להמשיך לגדל את המזון של תושביה על שטחים שיהיו פנויים, ולא נעשה היום נזקים שנצטער עליהם שנים רבות.

רם בן ברק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מואטי.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני אתן לה כשהיא תיכנס, בסדר.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי, בבקשה.

נעמה לזימי: שלום, אחר צוהריים טובים.

נעמה לזימי: זאת הפעם הראשונה שאני מדברת במליאת הכנסת, וזה בטח מרגש ומפעים עבורי.

נעמה לזימי: אני דווקא בוחרת לדבר על המהות של המשכן החשוב הזה.

נעמה לזימי: אני אספר שלפני שהגעתי לכנסת ישראל הייתי חברת מועצת העיר בעיריית חיפה, וממש שבוע לפני שהושבעתי העברנו הצעה לסדר-היום, שהגשתי יחד עם חברתי שרית גולן, הצעה שבעצם מחייבת את הרשות להעסיק ישירות את כל מנקות הרשות.

נעמה לזימי: עוול מתמשך, ארוך שנים, שבו עובדות ניקיון במוסדות ציבור, ומוסדות בכלל, הן עובדות קבלן – דבר שלא היה ככה בעבר.

נעמה לזימי: בעבר ידענו להסתדר עם עובדים ועובדות שמועסקים ישירות, והמקומות עדיין היו נקיים.

נעמה לזימי: כן, וגם לא קרסנו כלכלית.

נעמה לזימי: זה עבר פה אחד, למרות ויכוח מאוד סוער שהיה במועצה, פשוט כי זה הדבר הנכון והמוסרי לעשות.

נעמה לזימי: גם היום מסתבר שזה לא כזה כלכלי לנצל.

נעמה לזימי: אני שמחה לבשר פה, במליאה הזאת, בפעם הראשונה שאני מדברת, שיחד עם חבר הכנסת חברי יוראי להב הרצנו אנחנו נגיש הצעה להעסקה ישירה של עובדי ועובדות משכן הכנסת.

נעמה לזימי: כי בהיכל הזה אנחנו מקדמים חברה צודקת וחברה שוויונית ומקדמות ומקדמים גם ערך.

נעמה לזימי: כשהמקום הזה יהיה מגדלור ליתר החברה דברים יקרו.

נעמה לזימי: אני גם אספר שמאז שההצעה הזו עברה דיברו איתי לא מעט סגני ראשי ערים וחברי וחברות מועצה לבקש את נוסח ההצעה; כי כשמישהו עושה מעשה, פתאום אחרים גם רואים ומבינים את זה.

נעמה לזימי: אני מקווה שדווקא מההיכל הזה, כשנגיש את ההצעה, כשבעזרת השם היא תעבור במליאה – אני מקווה – על ידי כל הכוחות, אנחנו נקרין לחברה בכלל.

נעמה לזימי: כי זה כבר לא רק לא כלכלי – זה באמת לא מוסרי, וההיררכיה הזו בין אדם לאדם היא דבר שאנחנו חייבים להעביר מהעולם.

נעמה לזימי: דבר אחרון שאני רוצה לספר: סבתי היקרה, כשעלתה ממרוקו, עבדה בניקיון.

נעמה לזימי: אבל יש לה פנסיה מלאה, והיא פרנסה ככה משפחה שלמה, למרות שסבא שלי נפטר לפני שהם עלו.

נעמה לזימי: כי בזמנו הן היו עובדות לכל דבר ועניין – עם תנאים, ותק וזכויות.

נעמה לזימי: גם אם היית פועלת ניקיון כל ימי חייך והגוף נשבר מהעבודה הסיזיפית והקשה הזו, עדיין יכולת לקיים משפחה, ואת יכולה להזדקן בכבוד.

נעמה לזימי: זה דבר בסיסי בחברה ששואפת להיות חברה צודקת וערכית.

נעמה לזימי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת לזימי.

מיקי לוי: הייתי היום לארג' איתך.

מיקי לוי: עשית איזה שלוש או ארבע דקות.

מיקי לוי: פעם ראשונה.

מיקי לוי: הנושא היה חשוב ומעניין, אז זכית, מה שנקרא.

מיקי לוי: ברוכה הבאה ושיהיה בהצלחה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מואטי, אני חוזר אלייך.

מיקי לוי: בבקשה, אבל בבקשה להקפיד על הזמנים.

אמילי חיה מואטי: כנסת נכבדה – יש לי טיימר שם או שזה רק לאחרים?

אמילי חיה מואטי: אם כן, אני אשמח ואני אעמוד בזמן.

אמילי חיה מואטי: תודה.

אמילי חיה מואטי: כנסת נכבדה, מכובדיי כולכן וכולכם, היום הוא היום האחרון לכהונתו של נשיאנו ראובן רובי ריבלין, ואני רוצה לממש את הדקה הזאת כדי להודות לו על כהונה נפלאה, מפייסת.

אמילי חיה מואטי: אני יודעת שאנשים רבים חששו, ובעיקר אחרי שמעון פרס, היונה הצחורה של המחנה שלנו.

אמילי חיה מואטי: אז הגיע ראובן ריבלין, והיה נשיא מפייס, מאחד, אכפתי, שחזר והזכיר שלא נגזר עלינו לחיות יחד אלא נועדנו לחיות יחד.

אמילי חיה מואטי: זה משפט שאני אקח איתי לכל חיי הציבוריים, וגם לאחר מכן.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה לאחל בהצלחה.

אמילי חיה מואטי: מחר, בעזרת השם, יושבע הנשיא הנכנס יצחק בוז'י הרצוג, ואני רוצה לאחל לו בהצלחה, שייכנס לנעליים הנפלאות של ריבלין, או ייצור נעליים אחרות משלו, ושיהיה מצוין, מפייס ואכפתי, עם הפנים החוצה ועם הפנים פנימה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת רייטן, בבקשה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני חושבת שאין דבר יותר יפה מאישה בהיריון.

אפרת רייטן: זה משמח, זה מרגש, זה באמת מרומם נפש.

אפרת רייטן: זה אחד הדברים – כשאני מסתכלת על אישה בהיריון, או נזכרת בי כשהייתי בהריון, אני מתרגשת.

אפרת רייטן: אני מביאה חיים לעולם.

אפרת רייטן: זה דבר שהוא קסום, והוא באמת מחולל מציאות.

אפרת רייטן: אתמול הגיעו אליי לכנסת 30 נשים בהיריון בוכות.

אפרת רייטן: בוכות ובוכות, כי המדינה נטשה אותן.

אפרת רייטן: לראות 30 נשים שמספרות לי: עבדנו, עבדנו לפני הקורונה, אבל כשנכנסנו להיריון אף אחד לא רצה יותר להעסיק אותנו.

אפרת רייטן: כשהעסקים נסגרו ואמרנו: אבל אני בחודש שני, תנו לי לעבוד, ואף מעסיק – כי גם הם היו בקשיים, אפשר להבין גם את המעסיקים – לא רצה לתת להן לעבוד.

אפרת רייטן: כשהן הלכו ללשכת האבטלה, רק הסתכלו עליהן ואמרו להן: אין לכן מה לחפש כאן, לכו הביתה.

אפרת רייטן: הלב שלי נכמר.

אפרת רייטן: בשבוע שעבר ישבתי בוועדת הכספים בדיון על המשך מתווה החל"ת – הן לא עלו שם, לצערי.

אפרת רייטן: עלו דמי הלידה ועלו מגזרים אחרים ועלו גילאים אחרים, שבאמת כולם כולם צריכים שם את העזרה.

אפרת רייטן: באמת, הלב נכמר על כולם.

אפרת רייטן: אבל כל הנשים – ומדובר על כמה מאות נשים בחודש, בחצי שנה הקרובה – בחודש אוגוסט אין להן ממה להתפרנס.

אפרת רייטן: יש שם נשים שעברו טיפולי הפריה; יש שם נשים שיש להן שלושה ילדים בבית.

אפרת רייטן: יש שם נשים שיש להן בעל שגם הוא מובטל.

אפרת רייטן: אני לא חושבת שיש לנו זכות כלשהי, חובה, יכולת, להיות אטומים למצב הזה.

אפרת רייטן: אני נשבעתי להן שאני אעשה כמיטב יכולתי.

אפרת רייטן: אני מדברת היום בשמן כאן, בכנסת.

אפרת רייטן: באמת ליבי נשבר.

אפרת רייטן: אני חושבת שכל חברי הכנסת במקום הזה, האופוזיציה – שיש לכם לב רחב ואתם יכולים ברגע הזה כן להיות איתנו; הבנות שלכם, הנכדות שלכם, הנשים שלכן – וכמובן אנשי הקואליציה, וכל גורם שעכשיו שומע אותי, יכולים להצטרף למקום הזה.

אפרת רייטן: הן לא יכולות לעבוד באף עבודה כרגע, בניגוד לכל מגזר אחר.

אפרת רייטן: אני מבקשת שתקשיבו ותעזרו לפעול לתקן את המצב.

אפרת רייטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הנושא הזה מאוד חשוב וקרוב גם לליבי.

מיקי לוי: הדבר חמור שבעתיים כשמדובר בנשים בהיריון חד-הוריות.

מיקי לוי: יש כאלה רבות.

מיקי לוי: צריך לעשות תיקון.

מיקי לוי: אני קורא לחבריי בוועדת הכספים לנהל על זה מאבק.

מיקי לוי: עשינו את זה בעבר בהצלחה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק.

נירה שפק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטרפת לכל מילה, ואנחנו בוועדת כספים עובדים על זה גם היום כדי למצוא את הפתרונות, ונשמח לפתרונות טובים.

נירה שפק: אני רוצה לדבר על עוד דבר שהיה בוועדת כספים היום – מדובר על הטבות מס ליישובים.

נירה שפק: כחברת קיבוץ כפר עזה, שחוותה את התהליך הזה באזור עוטף עזה, אני שותפה לתהליך היום גם עם מועצות אזוריות וגם עם יישובים שבהם לא מוארכות ההוראות.

נירה שפק: היום ב-24:00 – אשמח אם יקשיבו.

נירה שפק: מיקי, זה יהיה נחמד.

נירה שפק: אבל אם לא, לא קרה כלום, זה כנראה לא חשוב, לטפל ביישובים סמוכי גדר שצריכים לקבל הטבות.

נירה שפק: אני רוצה להעלות שניים-שלושה נושאים שהם כל כך לא רלוונטיים בקבלת ההחלטות, ולהזכיר לנו שיש לנו אחריות כלפי העשייה.

נירה שפק: נקבעו שלושה קריטריונים ליישוב שזכאי להטבה, זה הריחוק הגיאוגרפי ממרכז הארץ, דירוג חברתי-כלכלי וסמיכות לגבול.

נירה שפק: רוב היישובים שמופיעים ברשימה הזאת – לפחות 25 מתוך ה-30 – נמצאים בטווח ירי של בין כלום ל-30 שניות, והם לא נכללים, או ירד להם האחוז, או מצאו קריטריון שהם במצב סוציו-אקונומי מאוד גבוה, ולכן לא ניתן.

נירה שפק: תראו את האבסורד שבזה: מצד אחד נותנים הטבה כדי להביא אנשים במצב סוציו-אקונומי גבוה כדי לחזק את היישובים.

נירה שפק: ומצד שני, באים ואומרים: אתם במצב סוציו-אקונומי גבוה, אז בוא נבטל לכם את ההטבה, מבלי להתייחס לזה שגם במקצועות היותר-רווחיים שיש, מה שנקרא, מקבלים ביישובי הצפון, הדרום או הפריפריה, נקרא לזה, בין 30% ל-40% פחות ממה שמקבל באותו מקצוע, באותה הכשרה, אדם שבמרכז.

נירה שפק: האבסורד הוא כזה שבעצם לא נעשה מ-2012, מהבג"ץ – 2015, דחו ל-2016, דחו ל-2017, דחו ל-2018, עם הוראות השעה, ופתאום עכשיו צריך לטפל בכול, כשיש לנו תפוגה של כמה שעות עד זה.

נירה שפק: אני חושבת שכולנו פה צריכים להתארגן לדבר הזה, לאשר את ההוראות האלה, ללמוד את המשמעויות שלהן ולוודא שאלה שמדליקים את האור מול גבול הצפון, דרום, מרכז – כל אחד שמדליק אור על הגבול, יש לו משימה נוספת, מעבר למצב סוציו-אקונומי ורווח.

נירה שפק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מרעי, בבקשה.

מיקי לוי: הגיע תורו של חבר הכנסת ארבל, אבל ראיתי שהוא יצא.

מופיד מרעי: תודה רבה.

מופיד מרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני דווקא רוצה לדבר על מה שלא רואים במליאה או בוועדות.

מופיד מרעי: זה קורה בכנסת.

מופיד מרעי: אירחתי היום קבוצת נערים בכיתה י"ב משדה בוקר – תוכנית קו לזינוק, תוכנית של הפריפריה החברתית שמאתרת ומכשירה בני נוער להיות ההנהגה שלנו לעתיד לבוא.

מופיד מרעי: נהניתי מאוד לפגוש ילדים שמנתחים את החברה הישראלית לעומק, וגם נותנים פתרונות – החל מהעיוורים בדימונה, דרך הבדואים, דרך הנכים של מערכת הביטחון, דרך החרדים וכלה בקהילה הלהט"בית.

מופיד מרעי: הם ידעו לנתח, ידעו להציג את הדברים וידעו גם להציג פתרונות.

מופיד מרעי: קיבלו חיזוקים – ואלה הם דור העתיד שלנו.

מופיד מרעי: אני מאוד מאוד מבקש מכלל חברי הבית וחברות הבית שאנחנו נהווה דוגמה לאותם נערים, כדי שהם יובילו אותנו בעתיד.

מופיד מרעי: מה שכרגע רואים, גם בוועדות וגם בכנסת – אני חושב שזה לא דוגמה.

מופיד מרעי: אנחנו צריכים להיות שם כדי שהבנים שלנו יובילו אותנו בעתיד.

מופיד מרעי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אני הבוקר באמת ראיתי פרסום על ידי הכתב מוחמד מג'אדלה שעל פיו חבר הממשלה השר עיסאווי פריג' הודיע – ואחר כך גם הבהיר – שההבטחה שהייתה אתמול, שפורסמה בכנסת והובאה לכנסת לבקשתו של חבר הכנסת יריב לוין, על פי סעיף 1 לחוק הממשלה, הייתה לכ-3,000 משפחות פלסטיניות, ולא 1,600, כפי שציינה שרת המשפטים.

משה ארבל: מתן מסירה כוזבת לכנסת, שעל סמך זה חברי הכנסת מצביעים בעד או נגד – לטעמי היא עולה לכדי מרמה והפרת אמונים.

משה ארבל: היא פעולה חמורה מאוד.

משה ארבל: פניתי בנושא הזה ליועץ המשפטי לממשלה, ואני מקווה מאוד לקבל מענה.

משה ארבל: ממשלת ישראל – וזה לא משנה אם אנחנו קואליציה או אופוזיציה – חייבת לומר אמת לאמיתה לכנסת ללא כחל וסרק.

משה ארבל: אני בטוח שגם אתה, כיושב-ראש הבית הזה, תסכים איתי שנתוני אמת חייבים להינתן לכנסת לפני כל קבלת החלטה.

משה ארבל: תודה רבה.

מיקי לוי: חד-משמעית.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: חברת הכנסת רון בן משה, בבקשה.

יעל רון בן משה: תודה.

יעל רון בן משה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי, וגם ראש המועצה האזורית מטה אשר שנמצא ביציע והשתתף בישיבה בוועדת כספים עם ראשי ערים ומועצות נוספים.

יעל רון בן משה: היה איתנו גם ראש המועצה המקומית שלומי וראש המועצה האזורית גליל עליון וראש המועצה האזורית מגילות ים המלח ומשגב ורבים נוספים.

יעל רון בן משה: בדיון בוועדת הכספים עסקנו בנושא החשוב שחברת הכנסת שפק ציינה – פקיעת הוראת השעה בנושא הטבות מס ליישובים, שממש עוד כמה שעות פגה מן העולם, בניסיון למצוא פתרון.

יעל רון בן משה: אז ראשית אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכספים על שנעתר לקיים את הדיון.

יעל רון בן משה: בסך הכול היה דיון חיובי – הסכמה מקיר לקיר של כל חברי הוועדה שצריך למצוא פתרון בהקדם, כולל נציגת שר האוצר, שהייתה בדיון והבינה את חשיבות העניין, וקבענו המשך דיון למחר בבוקר.

יעל רון בן משה: פה, בפורום הזה, אני רוצה לשתף בסיפורה האישי של אורלי מקיבוץ חניתה, אשר גם הגיעה לוועדה, אבל מפאת קוצר הזמנים לא ניתנה לה זכות הדיבור.

יעל רון בן משה: כך היא כותבת – תושבת חניתה, יישוב שהגדר שלו הוא קו הגבול עם לבנון; מי שעוקב אחרי החדשות, זה יישוב שבערך פעמיים בשבוע מאוים בחדירה, לפעמים על ידי מהגרי עבודה, מסתננים, אבל לפעמים, חס וחלילה, זה יכול להיות גם אירועים ביטחוניים.

יעל רון בן משה: וכך היא כותבת: הבת שלי ליה אובחנה על הרצף האוטיסטי לפני כמה שנים.

יעל רון בן משה: בגלל שאנחנו מתגוררים בפריפריה אין עבורה מסגרת חינוכית מותאמת.

יעל רון בן משה: למשרד החינוך לא משתלם להביא אנשי מקצוע לפריפריה בגלל המרחק.

יעל רון בן משה: בית הספר שנמצא מתאים לה הוא ליאו בק בחיפה – מרחק 52 ק"מ ממקום מגורה בחניתה – שעתיים נסיעה לכל כיוון.

יעל רון בן משה: בגלל תשתיות תחבורה לא מתאימות לילדה עם למעלה מ-100% נכות אפשרות זו נפסלה.

יעל רון בן משה: אף אחד מאיתנו לא היה שולח ילד נכה עם 100% נכות לנסיעה של שעתיים לכל כיוון כל בוקר.

יעל רון בן משה: ובעצם כל הנטל הטיפולי, כולל הסעות, כמובן, כי אין תחבורה ציבורית, נופל עלינו, ההורים.

יעל רון בן משה: אורלי, לשמחתנו, היא אישה מובילה, מנהיגה, מנכ"לית במגזר הציבורי, ויכולה לשאת את העול הזה.

יעל רון בן משה: אני ורבים רבים נוספים רוצים לעודד את אורלי להמשיך לגור סמוך לגבול הלבנון, ולהמשיך לדאוג לביתה, על כל צרכיה.

יעל רון בן משה: והתפקיד שלנו הוא לסייע לה לעשות את זה ולא לפגוע במאמץ.

יעל רון בן משה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וסרמן, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: כבוד היושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, לכבוד הוא לפי לפנות היום אליכם בנושא שמאוד מאוד יקר לליבי.

רות וסרמן לנדה: לפני כמה חודשים נסעתי לג'לג'וליה, ובג'לג'וליה פגשתי אם של ילד בן 14 שישב מחוץ לבית שלו ואכל פיצה עם חבר.

רות וסרמן לנדה: הילד הזה לא היה מעורב בשום אופן בשום דבר שהיה קשור לפשיעה או אלימות.

רות וסרמן לנדה: למעשה, במשפחה המורחבת שלו היו ככל הנראה אנשים שעצבנו אנשים אחרים מארגון פשע.

רות וסרמן לנדה: זה היה מקרה אחד.

רות וסרמן לנדה: אני ישבתי עם אימא של אחמד ועם אבא של אחמד, ובכיתי יחד איתם.

רות וסרמן לנדה: אבל אחמד הוא לא הסיפור היחיד.

רות וסרמן לנדה: מה שקורה בחברה הישראלית מבחינת הפשיעה והאלימות זה דבר שאף מדינה ריבונית שמכבדת את עצמה ואת היציבות שבתוכה לא יכולה להרשות לעצמה.

רות וסרמן לנדה: ומתוך פריזמה ציונית ממלכתית, מתוך נקודת מבט של אהבה של המקום הזה, החשיבות שאנשים יחיו בו בביטחון, אני שואלת:

רות וסרמן לנדה: האם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שפשיעה ואלימות ישתוללו באופן כל כך מטורף ברחובות של המדינה?

רות וסרמן לנדה: והרי אני מזכירה לכם, שבועיים אחרי המאמר האחרון שלי בנדון במעריב, קרה מה שקרה בינינו לבין רצועת עזה והחמאס.

רות וסרמן לנדה: בלוד, בעיר שאני חייתי בה קרוב לעשר שנים, תיבת הפנדורה הזאת התפוצצה בפרצוף של כולנו.

רות וסרמן לנדה: אני רוצה לומר פה ולהצדיע לתושבי לוד היהודים, שעדיין בטראומה מהסיפור, וכן, גם לאלו הערבים שלא היו מעורבים בפשיעה ובאלימות, וגם הם בטראומה ממה שקרה.

רות וסרמן לנדה: ואני קוראת לכולנו – לשר לביטחון פנים, לקואליציה, וגם לאופוזיציה, כי אני יודעת שגם אתם אוהבים את מדינת ישראל: בואו נפקח את עינינו – –

מיקי לוי: תודה.

רות וסרמן לנדה: – – ונטפל בבעיה הזו, שהוזנחה כבר הרבה מאוד שנים.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דקה על שמחה.

זאב בנימין בגין: בדרך כלל, ככל האנשים כמעט, אני שמח לראות אנשים שמחים.

זאב בנימין בגין: אני שמח בשמחתם גם אם אינני מבין בדיוק את מקורה.

זאב בנימין בגין: הבוקר, באשמורת האחרונה של הלילה, ראיתי קבוצה גדולה של אנשים לא רק שמחים – צוהלים.

זאב בנימין בגין: ובכל זאת שאלתי את עצמי: לשמחה מה זו עושה?

זאב בנימין בגין: כפי שסיפרתי בבוקר בבוקר לחברי הוותיק דודי אמסלם, במשך השנים יש לי, היו לי, היסוסים לגבי חוק האזרחות.

זאב בנימין בגין: אבל דווקא בחודשים, בשבועות האחרונים, בזמן שמשלה בנו הממשלה הקודמת, השתכנעתי שיש טעם ביטחוני עמוק להעברת החוק הזה.

זאב בנימין בגין: גם קראתי שהשרים כולם נועצו במומחים של שירות הביטחון הכללי, ששכנעו אותם שלמען ביטחון ישראל צריך להעביר את החוק הזה.

זאב בנימין בגין: ומה מה קרה הבוקר?

זאב בנימין בגין: אותם אנשים ממש שכמעט שכנעו אותי, צהלו שהם הצליחו למנוע את העברת אותו חוק.

זאב בנימין בגין: אני סברתי בבוקר שההסכמה שהגיעו אליה בלילה היא הסכמה טובה.

זאב בנימין בגין: היה זה חברנו עיסאווי פריג' שהעלה את הרעיון היסודי – הסכמה.

זאב בנימין בגין: אני חשבתי שזה רעיון טוב.

זאב בנימין בגין: אבל לראות אנשים צוהלים ביודעם, על פי הצהרותיהם, שצהלתם נובעת מהכשלת ביטחון ישראל לשיטתם, הדבר הזה נעלה מבינתי.

זאב בנימין בגין: אני משרת בבית הזה שנים לא מעטות, למדתי לחפש היגיון גם אצל חבריי שאינני שותף לדעתם, ובדרך כלל אני מוצא היגיון.

זאב בנימין בגין: במה שקרה הבוקר לא אוכל למצוא אפילו בדל של היגיון.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת בגין.

מיקי לוי: חבר הכנסת טל, בבקשה.

אלון טל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, החיפזון הוא מהשטן.

אלון טל: ב-2014 נחקק חוק שהביא לעולם את הוועדה הארצית לתכנון ובנייה של מתחמים מועדפים לדיור, הרי הוא הוותמ"ל.

אלון טל: ומאז ראינו הרבה מאוד תוכניות בנייה שאושרו בצורה מהירה, והייתי אומר חפוזה, בתכנון שלא היו בו המקצועיות, היעילות והחשיבה לטווח הארוך.

אלון טל: כתוצאה מזה עשרות אלפי דונמים של קרקע חקלאית פורה פשוט נמחקו.

אלון טל: כתוצאה מזה שכונות נבנו ללא תשתיות ביוב.

אלון טל: כתוצאה מזה פתרונות תחבורה בסיסיים לא היו, והתושבים סובלים.

אלון טל: ביום ראשון הקרוב תובא לממשלה הצעה להאריך את ההסדר של הוותמ"לים, ואני רוצה להציע לממשלה לשקול אם באמת אנחנו צרכים את ההסדר הזה, כאשר יש כ-300,000 יחידות דיור שמחכות לאישור, כאשר מינהל התכנון כבר מזמן אמר שאינו נחוץ והחסמים לבנייה אינם קשורים בתוכניות מאושרות אלא בתשתיות.

אלון טל: ולכן אני מציע שאנחנו נעצור, ואם נאשר את הוותמ"ל – –

מיקי לוי: תודה.

אלון טל: – – אז אך ורק בהקשר של מה שנקרא פינוי-בינוי לציפוף עירוני ולפתור בעיות דחופות במגזר הערבי.

אלון טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שוסטר, בבקשה.

אלון שוסטר: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברותיי בכנסת, היום אירחנו במשרד הביטחון, במטכ"ל, את כבוד הנשיא העשירי של מדינת ישראל במפגש מרגש, מרשים, שהסתיים בהרכנת ראש של ראש המדינה שלנו בפני דגל ישראל.

אלון שוסטר: ואני נזכרתי בסיסמה, בשילוש הערכים של המהפכה הצרפתית: צדק, אחווה ושוויון.

אלון שוסטר: וחשבתי לעצמי שהנשיא בשנות כהונתו קידם את העקרונות הנעלים הללו.

אלון שוסטר: ואולי כאשר אנחנו כאן, בבית הזה, מטיחים אלו באלו לעיתים הטחות משונות על שיתוף בני אדם שהם ערבים או מוסלמים באיזה מין פשע כנגד העם היהודי או כנגד מדינת ישראל או כנגד שלטון ראוי, אני נזכר, ואיזכר – ואלווה באהבה גדולה ובהערכה את המורשת המלכדת של הנשיא היוצא, שמעודד אותנו למצוא את המשותף בין השונים.

אלון שוסטר: והבית הזה הוא כמו אזרחי מדינת ישראל כולם: יש בהם שונות, אבל יש מכנה משותף, שרוב גדול תומך בדמוקרטיה, ויש רוב גדול – –

מיקי לוי: תודה.

אלון שוסטר: – – שתומך בהיותה של המדינה מדינתו של העם היהודי.

אלון שוסטר: יש רוב גדול שתומך בשיתוף כולם במלאכת העשייה הציבורית.

אלון שוסטר: אני גאה בכך שהממשלה הזו משתפת ציבורים רחבים, או נציגי ציבורים רחבים, בעשייה הפוליטית, בקביעת סדר-היום, בחלוקת המשאבים.

מיקי לוי: תודה.

אלון שוסטר: זהו כבוד גדול למדינת ישראל.

אלון שוסטר: נברך מחר את הנשיא היוצא ואת הנשיא הנכנס בהיצמדות לאותם ערכים נעלים.

אלון שוסטר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברים, אני מבקש להקפיד על הזמנים.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר – איננו; חברת הכנסת השכל – גם לא.

מיקי לוי: חברת הכנסת בזק.

ענבר בזק: כנסת נכבדה, כבוד היושב-ראש, לפני שעה קלה יצאתי מישיבה בוועדת הכספים שדנה בהטבות המס ליישובי הפריפריה.

ענבר בזק: לישיבה הזו הגיעו הרבה מאוד ראשי רשויות מהצפון ומהדרום, הגיעו מרחוק.

ענבר בזק: בין השאר הגיעו שני חברים קרובים שלי: גיורא זלץ מהמועצה האזורית גליל עליון, ודני עברי, ראש המועצה שלי, מועצה אזורית משגב.

ענבר בזק: הם עשו את כל הדרך הארוכה מהגליל, ומי כמוני מכירה את הדרך הזאת – אני עושה אותה פעמיים בשבוע בבואי לכנסת וכשאני חוזרת.

ענבר בזק: ממשלות ישראל בשנים האחרונות, ב-20 השנים האחרונות, פשוט הפקירו את הגליל; הפקירו את הפריפריה אבל בעיקר הפקירו את הגליל.

ענבר בזק: תוחלת החיים בגליל נמוכה בכמה שנים מתוחלת החיים במרכז הארץ, השכר הממוצע נמוך בכ-30%, התשתיות רעועות, הכבישים.

ענבר בזק: שנים שממשלה בראשות הליכוד הפקירה את הגליל.

ענבר בזק: אני רואה בכנסת הזאת הזדמנות, הזדמנות פז, לתקן את המעוות.

ענבר בזק: בכנסת הנוכחית אנחנו 14 חברי כנסת תושבי הגליל מכל סיעות הבית.

ענבר בזק: אני קוראת לכל חברי הכנסת מהגליל, מהפריפריה, וכמובן גם חברי הכנסת מהדרום ומהנגב, בלי קשר לאופוזיציה או לקואליציה, להתגבש ביחד, ויחד עם חברת הכנסת יעל רון, שפנתה אליי השבוע, להקים את השדולה לגליל, ולפעול למען השוואת הפערים בין הגליל לבין מרכז הארץ, וכמובן בין הנגב לבין מרכז הארץ, כי הגיע הזמן שנתחיל להתייחס לגליל ולנגב כאל שווי זכויות במדינה הזאת.

ענבר בזק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן – איננו.

מיקי לוי: הודעה לשר פריג'.

מיקי לוי: בבקשה.

עיסאווי פריג': כבוד יושב-ראש הכנסת, חברים וחברות, וגם יש לנו חבר מהאופוזיציה שמתעקש לשבת ולהיות בשעה כזאת איתנו.

דוד אמסלם: זה טוב או רע?

עיסאווי פריג': לא, לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': זה טוב שאתה איתנו.

עיסאווי פריג': מקומך הטבעי – אתה יושב בו.

עיסאווי פריג': זה בסדר גמור.

דוד אמסלם: – – –

עיסאווי פריג': חברים, ראשית כול – – –

מאיר פרוש: – – – אני מהאו"ם?

דוד אמסלם: אתה מהאו"ם.

עיסאווי פריג': סליחה, חבר הכנסת פרוש.

עיסאווי פריג': שכחתי לציין אותך.

עיסאווי פריג': תמיד העין שלי הלכה שמאלה.

מאיר פרוש: אתה לא שומע את הקול שלי אף פעם.

עיסאווי פריג': העין שלי תמיד פונה שמאלה, והיא קלטה את השמאל.

עיסאווי פריג': חברים, ראשית כול, בשמי, אני משתתף בצערו של חברנו חבר הכנסת מאיר הלוי במות אחותו, ואני שולח את תנחומיי.

עיסאווי פריג': עצוב לי מה ששמעתי היום בדרך בחדשות, ושמעתי עכשיו מחברים, והייתה שיחה ביני לבין חברתי חברת הכנסת עאידה על הנושא.

עיסאווי פריג': לשמוע שבן אדם שנמצא באבל, אבל על בן משפחה מדרגה ראשונה, והוא מקבל סירוב מהאופוזיציה על קיזוז בשעות האבל, זה דבר שלא זכור לי בכנסות הקודמות.

עיסאווי פריג': זה עצוב שאנחנו הגענו למקומות כאלו.

עיסאווי פריג': אני מאוד מקווה שהאופוזיציה תבין את חומרת מעשיה ושתדע: הגלגל מסתובב.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר ולפני כל דבר, אנחנו בני אדם.

עיסאווי פריג': הנושא השני שרציתי להתייחס אליו, התחיל אותו חברי חבר הכנסת בני בגין, והוא לגבי צהלות הניצחון שראינו אתמול הן מהשמאל והן מהמרכז.

עיסאווי פריג': ראיתי את זה אצל סמוטריץ' וראיתי את זה אצל איימן עודה – חיבוקים וצהלות.

עיסאווי פריג': שאלתי את עצמי: ריבונו של עולם, מה קרה, איזה ניצחון נפל בחלקנו?

עיסאווי פריג': הרי מדובר בחוק אנטי-דמוקרטי, בחוק שאין לו מקום בכנסת ישראל ואין לו מקום במרחב הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': על מה כל הצהלה הזו?

עיסאווי פריג': מה קרה?

עיסאווי פריג': מה קרה פה?

עיסאווי פריג': אני לא מצליח להבין את החיבור שקורה בין כל המרכיבים שנמצאים.

עיסאווי פריג': אני רוצה להבהיר סוגיה נוספת, אני לא מסתיר את זה.

עיסאווי פריג': נכון, לפני שהחוק עלה לכאן, הוראת השעה לחצי שנה, עלתה השרה אילת שקד, שרת הפנים, להסביר מה עומד מאחורי הצעת הוראת השעה והורדתה לחצי שנה.

עיסאווי פריג': החברים מהאופוזיציה ביקשו הבהרות אם יש הסכמים, ואכן היא עלתה והסבירה ואמרה את זה בשקיפות מוחלטת, אמרה את כל הדברים שהיו ודיברו עליהם.

עיסאווי פריג': ואכן היו שיחות, היו הבנות, אנחנו הצגנו בקשות והסברנו שמשפחות קרועות ושצריך להתחשב ולבוא ולמצוא פתרונות לאנשים שחיים איתנו בלי מעמד.

עיסאווי פריג': היום אני קם בבוקר ואני רואה שחבר הכנסת משה ארבל, ששמעתי אותו גם בנאום בן דקה, והוא יושב איתנו, ואללה – – –

משה ארבל: ומכבד אותך.

עיסאווי פריג': זה לא קשור.

עיסאווי פריג': גם אני מכבד אותך.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים – – –

משה ארבל: לא, אני מאמין לך פשוט – לא לאחרים.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': לא, תאמין גם לאחרים.

ינון אזולאי: – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת ארבל מעלה ומשגר מכתב ליועץ המשפטי ומאשים את השרה שקד בהפרת אמונים ומרמה, והעט יכול לכתוב כל דבר.

עיסאווי פריג': אני רוצה להבהיר נקודה ברורה: מה שאמרה השרה שקד כאן לגבי ההבנות שהיו איתה בנוגע למספר המינימלי שצריך לשחרר, שהוא 1,600, זה מה שהיה.

עיסאווי פריג': בנוסף לזה – אני לא מסתיר, ואמרתי את זה גם ברדיו ואני אומר את זה לכם – אנחנו ביקשנו בדיקה פרטנית לבקשות שנמצאות בקנה, שהן בסך הכול 12,000 בקשות, ולהתייחס לעניינים בצורה הומנית, עניינית פרטנית, ואם אין מניעה ביטחונית – לאפשר ולתת לאנשים לקיים אורח חיים נורמטיבי.

עיסאווי פריג': אני הערכתי שעם קיום המהלך הזה אנחנו מסוגלים להגיע עד 3,000 איחודי משפחות, בקשות לתת מעמד ארעי.

עיסאווי פריג': זה דבר טבעי, הומני ומקובל.

עיסאווי פריג': אבל חבר הכנסת ארבל, מכאן עד להתחיל להאשים את השרה בהפרת אמונים – אני חושב שאתם מאבדים את הדרך.

עיסאווי פריג': אני חושב שזאת לא הדרך להפגין אופוזיציה חיה ובועטת.

עיסאווי פריג': זה איבוד דרך.

עיסאווי פריג': אז תעשו חושבים, תעשו חישוב דרך מחדש, ואני חושב שאין מקום למכתב כזה.

עיסאווי פריג': תודה לך, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה לשר פריג'.

הצעת חוק-יסוד: [מס' מ/1411; דברי הכנסת, חוברת זו, ישיבה ל"ח; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לסעיף 3 בסדר-היום – הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 51) – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב.

מיקי לוי: בבקשה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 51) בקריאה שנייה ושלישית.

חוק ומשפט): הצעת החוק כוללת שני תיקונים עיקריים.

חוק ומשפט): במסגרת התיקון הראשון, המפורט בסעיף הראשון והשלישי של ההצעה, מוצע כי במצב שבו מוקמת ממשלה חדשה ומתכנסת כנסת חדשה, יידחה היום הקובע להתפזרות הכנסת, אם לא נתקבל חוק התקציב, כך שיחול ביום ה-145 לכינון הממשלה – במקום היום ה-100, כפי שקבוע כיום בחוק-היסוד – כאשר מועדי ישראל וערביהם אינם באים במניין הימים.

חוק ומשפט): ועדת החוקה שוכנעה כי על אף הצורך באישור מהיר של תקציב המדינה – ובמיוחד בשנה הזו, נוכח חשיבותו של חוק התקציב ככלי מרכזי בקביעת המדיניות של הממשלה, ועוד יותר מכך, העובדה שהצעת חוק התקציב מובאת ביחד עם הצעת חוק ההסדרים – יש מקום לקבוע פרקי זמן מספקים לממשלה חדשה ולכנסת על מנת להכין את הצעת חוק התקציב ולדון בה בכובד ראש וביעילות, בהתאמה.

חוק ומשפט): הוועדה שוכנעה כי 100 הימים הקבועים בחוק-היסוד בנוסחו הקיים הם בבחינת גזרה שהממשלה והכנסת אינן יכולות לעמוד בה, והראיה היא שבפועל, ברבות מהשנים הקודמות, כאשר גובש תקציב לאחר בחירות או כינון ממשלה חדשה, הוארך פרק הזמן המדובר באמצעות הוראות שעה.

חוק ומשפט): בהצעת החוק הממשלתית בנוסחה המקורי ביקשה הממשלה שתחת פרק הזמן של 100 הימים מיום כינון הממשלה ייקבע פרק זמן של 135 ימים ממועד זה לאישור התקציב, ומהם 85 ימים הנתונים לממשלה ו-50 ימים הנתונים לכנסת.

חוק ומשפט): אחרי שהוועדה שמעה את עמדות חברי הכנסת מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ובכלל זה של חברים בולטים ומנוסים בוועדת הכספים, החלטנו שלצד ההארכה המשמעותית של פרק הזמן שניתן לממשלה על מנת להכין את הצעות חוק התקציב ההסדרים, יש מקום להאריך גם את פרק הזמן הנתון לכנסת כדי לדון, להכין ולאשר את שני החוקים החשובים.

חוק ומשפט): בהתאם לכך, בנוסח שאישרה הוועדה נקבע כי לרשות הכנסת יעמוד פרק זמן של 60 ימים לדיון והצבעה על התקציב ועל חוק ההסדרים, ומסגרת הזמן הכללית לאישור התקציב הוארכה בהתאם – מ-135 ימים ל-145 ימים ממועד כינון הממשלה.

חוק ומשפט): עוד החליטה הוועדה כי אם הממשלה מביאה מיוזמתה את הצעת חוק התקציב בפני הכנסת לפני תום מניין הימים שהוקצו לה, הזמן הנותר יתווסף לכנסת לצורך דיוניה, והכול על מנת להבטיח את יכולתה של הכנסת לפקח על עבודת הממשלה ולבקר אותה ועל מנת להבטיח את איכותה של פעולת החקיקה בתחום התקציב וההסדרים הנלווים לו.

חוק ומשפט): התיקון השני בחוק, אדוני, עוסק בהסדר החוקתי שזכה לכינוי "החוק הנורבגי".

חוק ומשפט): במסגרת התיקון מוצע לשנות את המספר המרבי של חברי הכנסת שיוכלו להפסיק את חברותם בכנסת בעקבות מינוים לתפקידי שרים וסגני שרים, כך שהמתכונת החדשה תתבסס על נוסחה פשוטה של גודל הסיעה בלבד, מבלי להתייחס למספר חברי הכנסת ה"פנויים", במירכאות, של כל סיעה וסיעה שאינם נושאים בתפקידים בממשלה.

חוק ומשפט): על פי רוב, הנוסחה החדשה תוביל להגדלה מתונה של מספר השרים וסגני השרים שיכולים להתפטר מהכנסת במסגרת ההסדר בהיקף של חבר כנסת נוסף בכל סיעה לעומת המצב הקיים.

חוק ומשפט): ההסדר, הראוי יותר לכינוי העברי "הסדר ההחלפה", כבר נטוע בשיטתנו כמה שנים – ראשית כהוראת שעה מצומצמת, ואחר כך כהוראת קבע במתכונת מורחבת יותר.

חוק ומשפט): נראה כי ההסדר הוכיח את עצמו.

חוק ומשפט): הוא מוביל לשיפור בעבודת הרשות המחוקקת על ידי הגדלת מספר חברי הכנסת ממפלגות הקואליציה שפנויים לפעול ברצינות בוועדות ובמליאה, וכן לשיפור בעבודת הרשות המבצעת, שכן הוא מאפשר לשרים ולסגני השרים להתמקד בעבודתם הממשלתית.

חוק ומשפט): עם זאת, ובניגוד לדעות שונות שהושמעו בוועדה, איננו סבורים שיש מקום להחיל בצורה מלאה את מודל ההחלפה, קרי, להציב דרישה שכל השרים וסגני השרים יתפטרו מן הכנסת כעניין מחייב.

חוק ומשפט): זאת, מתוך רצון לשמר זיקה בין שרי הממשלה ובין הכנסת ברמת היום-יום מעבר לכהונתם המתחייבת של ראש הממשלה וראש הממשלה החליפי כחברי כנסת מכוח החוק.

חוק ומשפט): בהערת סוגריים, אדוני היושב-ראש, אבקש בהקשר זה למחות על הכינויים המוטחים בימים האחרונים מעל במה זו בחברי הכנסת שהחלו את כהונתם בכנסת זו בעקבות יישום ההסדר הנוכחי שקיים כיום בחוק-היסוד.

חוק ומשפט): כינויים אלו אינם מוסיפים כבוד לבית, אינם הולמים את הוראות תקנון הכנסת, המחייבים אותנו בכבוד חברינו למשכן גם בעת חילוקי דעות קשים, והם גם אינם מכבדים את המשמיעים אותם.

חוק ומשפט): בחתימת הדברים, אדוני, אבקש להדגיש כי ועדת החוקה קיימה דיון משמעותי בהצעת החוק במסגרת כמה ישיבות ממושכות.

חוק ומשפט): כל חברי הכנסת, מן האופוזיציה ומן הקואליציה, שביקשו להתייחס בהרחבה להצעת החוק עשו כן, ויותר מפעם אחת.

חוק ומשפט): הוועדה ישבה על מדוכת ההסתייגויות במשך שעות רבות.

חוק ומשפט): כך אנחנו מתכוונים לנהוג גם בעתיד בעת שנידרש לעסוק בתיקון חוקי-היסוד של מדינת ישראל בוועדה – דיון ממצה וסובלני, שבו תישמענה כל העמדות בנחת, גם אם המתח הפוליטי מתקרב לשיא.

חוק ומשפט): אבקש להודות לצוות הוועדה ולצוות הלשכה המשפטית של הכנסת המלווה את הוועדה.

חוק ומשפט): שני הצוותים ליוו את עבודתנו במקצועיות רבה בכל אשמורות הלילה ובמהלך שעות היום.

חוק ומשפט): להצעת חוק-היסוד הוגשו אלפי הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

חוק ומשפט): אני מבקש מחברי וחברות הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה והונח בפניכם.

חוק ומשפט): תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הדובר הראשון – חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: עשר דקות.

מיקי לוי: זה החלוקה הפנימית שלכם.

מיקי לוי: אין לי בעיה.

מיקי לוי: זה הרי מתחלק בין כולם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היות שהזמן מצומצם ממה שתכננתי, אז אני בקצרה אתייחס לחלק מהדברים של הדוברים שדיברו כאן, וגם, בוודאי, להצעת החוק.

דוד אמסלם: אני רוצה קודם כול למסור את תנחומיי לחברי חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי על פטירתה של אחותו.

דוד אמסלם: אני שמעתי את זה עכשיו; האמת היא שלא ידעתי.

דוד אמסלם: הייתי נוסע גם ללוויה בבוקר.

דוד אמסלם: ולכן, מאיר, אני בעצם רוצה לנחם אותך, שלא תדעו לדאבה עוד ובאמת מן השמיים תנוחמו.

דוד אמסלם: לגבי מה שקרה כאן בנושא הקיזוזים – האמת היא, ברמה האישית אני לא אוהב את זה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה לא נכון ולא קולגיאלי.

דוד אמסלם: אני רוצה להסביר לך; השר עיסאווי אמר: הגלגל מתגלגל.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: אנחנו הגענו לנקודה הזאת – אני אסביר לך למה.

דוד אמסלם: אני לא הייתי כאן.

דוד אמסלם: לא שותף להחלטה.

דוד אמסלם: הייתי יושב-ראש הקואליציה, ולצערי באותה תקופה נפטרה אשתו של חבר הכנסת יהודה גליק.

דוד אמסלם: אני התחננתי פה לקזז אותו – לא רציתם.

דוד אמסלם: לא רציתם בשום פנים ואופן.

דוד אמסלם: אני ראיתי את זה כדבר שהוא כמעט לא אנושי.

דוד אמסלם: עמדתם ולא הסכמתם כל השבוע לקזז אותו.

דוד אמסלם: תזכור, אז – אנחנו גם כנסת 61 – כשהרב דוד אזולאי, זיכרונו לברכה, שר הדתות דאז היה חולה, אתם לא הסכמתם לקזז אותו.

דוד אמסלם: אז אתה צודק – הגלגל מתגלגל, ובגלל זה הגענו לנקודה שאני חושב שהיא לא טובה.

דוד אמסלם: לא קשור עכשיו שמאל–ימין – אנחנו פה חברי כנסת, 120 ח"כים, יש פה קולגיאליות.

דוד אמסלם: אני מקווה שאף אחד, בוודאי בתקופה שהוא פה, לא ייקלע למציאות שהוא צריך לשבת שבעה על קרוב משפחה כזה או אחר.

דוד אמסלם: לכן אני, בהזדמנות הזאת, רוצה לפנות ליושב-ראש: תראה, אני חושב שכדאי לשבת בין כל מרכיבי הקואליציה ולקבוע כללים מסודרים בעניין.

דוד אמסלם: באמת, זה עניין של כבוד.

דוד אמסלם: זה לא חשוב – חס ושלום, זה יכול לקרות לכל אחד.

דוד אמסלם: אני לא חושב – – –

שלמה קרעי: דודי, דודי, אגב, אנחנו לא נרד לשפל מוסרי כמו שתיארת.

שלמה קרעי: יריב העביר כבר לשרן השכל הצעה איך להתקזז.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אומר בגדול – אני חושב שצריך להסדיר את זה במסגרת התקנות של הכנסת.

דוד אמסלם: אלה צריכים להיות דברים ברורים.

דוד אמסלם: כשמישהו יושב שבעה הוא לא צריך להתחנן שמישהו יקזז אותו.

דוד אמסלם: לא רק שהוא בצער גדול – הוא בוודאי לא צריך להיכנס לסוגיה כזאת, כי זה לא מכבד אף אחד פה.

דוד אמסלם: בכל מקום עבודה הכי בסיסי במדינת ישראל אני מניח שחברים היו באים ועוזרים לקולגה אם קרה משהו.

דוד אמסלם: אז גם אם נעשתה פה טעות, אני מקווה שמעז יצא מתוק ואיכשהו נתקן את זה קדימה.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, אני אומר: הגלגל מסתובב.

דוד אמסלם: לכן אני חרד ממה שקורה פה בשבועיים האחרונים, בגלל שהגלגל מסתובב, וכל אחד לוקח את התקדים עוד 2 מטר קדימה.

דוד אמסלם: לכן, אני פונה ליושב-ראש ואני אומר לו: בוא תראה מה קורה בוועדות; בוא תראה איך אתה רומס את הדברים פה בכנסת – דברים שלא היו כאן, שאני לא זוכר, כולל מה שקרה אתמול בערב, הסיפור של ההחלפה של החוקים.

דוד אמסלם: אז בסוף, אתה יודע, זה מתחלף.

דוד אמסלם: ואז אנחנו מתקדמים והורסים את כל המערכת, שבנו אותה הרבה מאוד שנים כאן – בגלל שיש פה גם נהגים; יש פה תקנון, אבל גם יש נוהג, ויש לכם כבוד ויש גם היגיון.

דוד אמסלם: אני רוצה להתייחס בעצם למה שאמר חבר הכנסת בני בגין.

דוד אמסלם: אתמול בני בגין – באמת, בסוף הדיון אנחנו ישבנו כאן; היינו ארבעה אנשים: היושב-ראש ועוד איזה שלושה-ארבעה.

דוד אמסלם: שמענו אותו.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר למר בגין למה צהלנו אתמול.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם זה היה הפוך – כשאני הייתי יושב-ראש כאן בקואליציה, כאשר העברתם החלטה נגד הקואליציה, צהלתם וצעקתם וצרחתם, וזה בסדר.

דוד אמסלם: דרך אגב, לרוב הממשלה מביאה חוקים טובים.

דוד אמסלם: במציאות – לכן, עיסאווי פריג', אני מתפלא עליך.

דוד אמסלם: אתה צעקת פה.

דוד אמסלם: אתה היית קופץ פה כמו יו-יו כזה.

דוד אמסלם: קופץ ויורד, קופץ ויורד.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר מה היה הסיפור כאן.

דוד אמסלם: אנחנו לא הצבענו בחוק האזרחות בגלל שחשבנו שהוא חוק רע.

דוד אמסלם: הצענו הצעת חוק אחרת, הצעת חוק-יסוד: ההגירה, שבאה להסדיר את העניין אחת ולתמיד – לא כל שנה הוראת שעה; באים לפה, מתווכחים, עושים מסחר עם מנסור עבאס וממשיכים.

דוד אמסלם: רצינו לקבע את העניין.

דוד אמסלם: באנו אליכם ואמרנו: חבר'ה, בואו קחו גרייס של חודשיים-שלושה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה יצא לתקשורת ואמר: חבר'ה, בואו ניקח את החוק הזה כמו שזה, נצביע בשבילו, ניתן לו גרייס שלושה חודשים, ובמסגרת הזמן הזה נביא את חוק-יסוד: החקיקה.

דוד אמסלם: אבל גב' שקד – – –

מיקי לוי: ההגירה.

מיקי לוי: חוק-יסוד: ההגירה.

דוד אמסלם: ההגירה.

דוד אמסלם: אבל שרת הפנים בשום פנים ואופן לא הסכימה להיפגש עם אנשי הליכוד, ובוודאי לא עם המפלגות הציוניות.

דוד אמסלם: עם מי היא נפגשה?

דוד אמסלם: עם מנסור עבאס.

דוד אמסלם: מנהלת איתו מסחרה.

דוד אמסלם: הוציאו את הקוביות וזרקו.

דוד אמסלם: בא מנסור ואמר: אני רוצה 20,000.

דוד אמסלם: אמרו לו: לא, קח 1,600.

דוד אמסלם: אמר: לא מסכים.

דוד אמסלם: וככה התנהל סחר מכר.

דוד אמסלם: על מה?

דוד אמסלם: על אנשים שיושבים בחברון וברמאללה.

דוד אמסלם: ומה שאמר חבר הכנסת ארבל – צודק בכל מילה.

דוד אמסלם: הרי היא לא רצתה לעלות, השרה שקד.

דוד אמסלם: היא התביישה, בגלל שהיא ידעה שדברים כאלה לא עושים.

דוד אמסלם: היא לא באה לכאן בגאווה, עלתה ואמרה: ואללה, תראו איזה חוק.

דוד אמסלם: היא לא רצתה לעלות עד שהיושב-ראש קרא לה, ואנחנו הפסקנו את הדיון – היא לא באה.

דוד אמסלם: ומה היא אומרת?

דוד אמסלם: 1,600 מקרים.

דוד אמסלם: קודם כול, אזרחי מדינת ישראל – זה 1,600 משפחות, זה לא בודדים.

דוד אמסלם: ואנחנו שומעים באמת אותך – – –

מנסור עבאס: – – – שלא מבין מה הנושא.

דוד אמסלם: יכול להיות.

מנסור עבאס: זה מקרים.

דוד אמסלם: אחרי זה תעלה ותגיד מה שאתה רוצה.

מנסור עבאס: כל משפחה, כל מי שמתחתן – – –

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: אני רוצה להתגלגל.

דוד אמסלם: אני רוצה לתת לך – – –

מנסור עבאס: – – –

שלמה קרעי: אבל הם מחנכים את הילדים.

דוד אמסלם: אין לי הרבה זמן.

דוד אמסלם: אני אומר, בסופו של דבר מה קורה?

דוד אמסלם: הסיפור בפועל הוא כזה: בא אזרח ישראלי ערבי, נוסע לשכם, מתחתן עם שתיים-שלוש נשים ומביא אותן למדינת ישראל.

דוד אמסלם: בערך לפי הממוצע של משפחות במגזר הערבי, יש לו ארבעה, חמישה ילדים.

דוד אמסלם: צאו וחשבו ותראו שבתוך חמש, שבע שנים אנחנו מדברים על 20 איש.

דוד אמסלם: כל אחד – 20 אנשים סביבו.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו זכות השיבה שאתם אומרים.

דוד אמסלם: עכשיו, אני אגיד לך, מנסור עבאס, אנשים מזלזלים בך פה, חלק מהם, לדעתי.

דוד אמסלם: הם לא מבינים אותך.

דוד אמסלם: אתה הבן אדם הכי מתוחכם פה.

דוד אמסלם: אתה מכניס את זכות השיבה במתק שפתיים.

דוד אמסלם: אתה עובד בשיטת הנקניק.

דוד אמסלם: אתה אומר: היהודים האלה אהבלים, במיוחד הצפונבונים האלה – הם לא מבינים כלום.

דוד אמסלם: אנחנו נכניס לכאן עשרות אלפים, עשרות אלפים – רק ככה.

דוד אמסלם: ולכן, חבר הכנסת בני בגין – – –

קריאות: – – –

קריאה: עכשיו יש לך הארכה.

דוד אמסלם: כן, עכשיו יש לי.

דוד אמסלם: לכן התנגדנו לחוק.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לומר משהו: בני בגין טען שהוא חשב – הרי מה הפרמטרים של החוק הזה?

דוד אמסלם: בואו נבדוק.

דוד אמסלם: יש שלוש סוגיות שעומדות על הפרק, עם שני וקטורים הפוכים.

דוד אמסלם: יש וקטור אחד שאומר: שמע, אנחנו פוגעים בזכויות אדם.

דוד אמסלם: בא בן אדם, רוצה להתחתן עם פלונית-אלמונית – אנחנו לא מאפשרים לו להיכנס למדינת ישראל.

שלמה קרעי: אין שר, דודי, תמשיך חופשי.

מנסור עבאס: יש שר.

דוד אמסלם: איפה עיסאווי?

דוד אמסלם: אה, יש שר הדתות.

דוד אמסלם: מתחלפים כמו בנורבגי, רבאק.

דוד אמסלם: אז תרימו שלט: אני פה.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: עכשיו, זה פקטור אחד.

דוד אמסלם: אתה פוגע בזכויות אדם, לכאורה.

דוד אמסלם: אבל הפקטור השני – יש לנו גם סיפור דמוגרפי במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אנחנו לא שווייץ, לעולם.

דוד אמסלם: אנחנו חיים כאן, בסביבה מוסלמית סביבנו, וחלק גדול מאוד רוצה להעלים אותנו.

דוד אמסלם: ויש גם סוגיה ביטחונית.

דוד אמסלם: שני הפקטורים האלה בעצם מושכים לכיוון של לא לתת ולא לאפשר את הכניסה.

דוד אמסלם: עכשיו, מה טוען בני בגין?

דוד אמסלם: שהוא שמע את אנשי הביטחון – הרי אמרתי לו אתמול:

דוד אמסלם: לכולי עלמא לא פליגי שמערכת הביטחון טוענת שחלק מאלה שנכנסים, הילדים שלהם הם מפגעים.

דוד אמסלם: אז בוודאי ובוודאי, אם הייתה לה אופציה, היא הייתה מונעת את זה באופן מעשי, במאה אחוז.

דוד אמסלם: זה לא שהם המליצו במערכת הביטחון – בואו נביא 3,000 איש, משפחות, או 4,000; לא צריך להיות איש ביטחון דגול כדי להבין שאם יש לך קבוצת סיכון מסוימת, אז עדיף שהיא לא תהיה פה.

גבי לסקי: אבל הם פה.

גבי לסקי: הם פה.

דוד אמסלם: שנייה, אני אומר.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: שמעתי את אנשי הביטחון, ואני סומך עליהם.

דוד אמסלם: על מה אתה סומך?

דוד אמסלם: הרי אין איש ביטחון שיגיד לך שאין פוטנציאל של פיגועים מהקבוצה הזאת בתוך במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אלא מאי?

דוד אמסלם: יש איזון.

דוד אמסלם: בא בג"ץ, שהוא אולטרה ליברלי, ורוצה למחוק את הסממנים היהודיים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: הוא אומר: חבר'ה, תכניסו את כל הפלסטינים, יש פה בני אדם.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים: רבותיי, אנחנו מדינה יהודית, אנחנו רוצים לשמור על הזהות היהודית פה.

דוד אמסלם: אם נכניס את כולם, לא יהיו פה יהודים, אנחנו נאבד את הרוב היהודי במדינת ישראל.

דוד אמסלם: ומערכת הביטחון ואומרת: גם זה מסוכן.

דוד אמסלם: אז, בני, אתה מבין למה אנחנו לא רוצים להכניס 3,000 משפחות, שבסופו של תהליך גם פוגעות בקטע הדמוגרפי, באיזון הדמוגרפי במדינת ישראל, וגם יש סוגיה ביטחונית?

דוד אמסלם: זאת היא הסיבה.

דוד אמסלם: לכן הבאנו, הצענו להגיש הצעת חוק מאוד מסודרת בעניין, על מנת להסדיר את זה.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לומר מילה רק לגבי גלי צה"ל.

דוד אמסלם: שמעתי ששר הביטחון רוצה לסגור את גלי צה"ל.

דוד אמסלם: נדהמתי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני נדהם כל פעם מהאלימות, הבוטות, הנחרצות והדורסנות שלהם.

דוד אמסלם: יש שם בן אדם אחד שמפריע לו.

דוד אמסלם: קוראים לו יעקב ברדוגו.

דוד אמסלם: זה לא משנה שיש שם את רינו צרור ויעל דיין ואילנה דיין וקרן מרציאנו ורזי ברקאי – כל אלה לא מעניינים, ועוד חברים.

דוד אמסלם: זה שטויות.

דוד אמסלם: יש אחד, ברדוגו, שמפריע לי.

דוד אמסלם: אני לא יכול לשמוע אותו בשעה 17:00 עד 18:00.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה הרייטינג הכי גדול שיש לתחנה.

דוד אמסלם: לא משנה רייטינג, נזרוק הכול.

משה ארבל: – – – את הנאום שלך.

מנסור עבאס: כן, חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אמרת לי שתוסיף לי זמן.

קריאה: תוסיף לו, תוסיף לו.

מנסור עבאס: הוספתי לך.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לומר לך: בכל מקרה, אף אחד כרגע לא עולה מהסיעה שלי.

דוד אמסלם: אנחנו בדיון סיעתי, אני לוקח את הזמן, עוד חמש דקות מהזמן של השני.

מנסור עבאס: לא.

דוד אמסלם: יורידו מהשני, בסדר?

דוד אמסלם: תוסיף לי דקה.

דוד אמסלם: אתה הפרעת לי.

דוד אמסלם: אמרת לי שתוסיף לי.

דוד אמסלם: נו?

דוד אמסלם: תוסיף לי דקה ועוד חמש – זה שש.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – תראו לאן זה הולך.

דוד אמסלם: תראו איך המפא"יניקים עובדים.

דוד אמסלם: אין להם אלוהים.

דוד אמסלם: אתם זוכרים שרצינו לסגור את ערוץ 1, דבר שמצריך 800 מיליון שקל; היום לא יסגרו אותו בגלל שאשתו של שר המשפטים עובדת בערוץ.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל מערכת הבחירות היא עבדה שם.

דוד אמסלם: היא לא יצאה אפילו לחופשה בשביל מראית עין.

דוד אמסלם: הוא רץ לראשות ממשלה, ואנחנו מממנים את הערוץ.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: גלי צה"ל – גם אם יש סיבה ויש רצון ויש מחשבה לסגור, עושים דיון ציבורי, מסודר, לא חאפ-לאפ ובגלל שאתה רוצה להיפטר מיעקב ברדוגו וממנהל התחנה ואתה לא יודע איך לעשות את זה.

דוד אמסלם: אבל ככה עובדים המפא"יניקים, וכפי שאמרת, עיסאווי פריג', הגלגל מתגלגל.

דוד אמסלם: הכול רשום אצלנו בראש, מר לפיד, מר גנץ, ואנחנו נסגור את המערכות שהכי קשה לכם להכיל, בבוא היום, רק בגלל הדורסנות שלכם, וקחו את זה בחשבון.

דוד אמסלם: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להתייחס להצעות החוק.

מנסור עבאס: דוד, אתה רוצה חמש דקות ואז נוריד מיואב גלנט חמש דקות?

דוד אמסלם: כן, הוא לא פה.

מנסור עבאס: בסדר.

דוד אמסלם: אני אדבר עד שהוא יבוא.

מנסור עבאס: הגיע?

מנסור עבאס: אוקיי, אז יש לו חמש דקות.

דוד אמסלם: חבר'ה, רק הדיבור עכשיו עוד 30 שניות.

דוד אמסלם: הוא עומד לנו, ככה, עם סטופר.

מנסור עבאס: אני עומד עם סטופר?

דוד אמסלם: הינה, עכשיו אמרת.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לומר לגבי הצעת החוק:

דוד אמסלם: הצעת החוק באה – מה שבעצם דיבר קריב – – –

שלמה קרעי: דודי, דבר בכבוד אל ראש הממשלה בפועל.

דוד אמסלם: ראש הממשלה בפועל.

דוד אמסלם: אני אומר, איך אמר אתמול אחמד טיבי, והוא צודק – הוא קיבע לי את המשפט: יש פה ממשלה יהודית-פלסטינית.

דוד אמסלם: זאת הממשלה האמיתית – יהודית-פלסטינית.

מנסור עבאס: אמר את זה אחמד טיבי?

דוד אמסלם: כן, אתמול.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להתייחס להצעת החוק.

דוד אמסלם: אתם בעצם מציעים ככה: במקום 100 ימים, להאריך את זה ל-145 ימים, את מה שנקרא הגשת התקציב, ולא כולל חגים ושבתות, לא כולל שבתות ומועדי ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה בטוח אלקין, לא כולל מועדי ישראל.

דוד אמסלם: למה, הוא רוצה לגנוב עוד כמה ימים.

דוד אמסלם: אז היית כותב מראש 160 ימים.

דוד אמסלם: לכנסת אתם אפשרתם 60 ימים לדון.

דוד אמסלם: דרך אגב, תמיד הכנסת דנה הרבה יותר, בגלל שזה בא עם חוק ההסדרים, ובכנסת צריך הרבה יותר זמן כדי להעביר את התקציב.

דוד אמסלם: תמיד הפרופורציה הייתה הפוכה, אולי לממשלה היו 30, 40, 50 יום, והכנסת הייתה דנה כמעט 80 יום.

דוד אמסלם: אבל מה מפריע לי כאן?

דוד אמסלם: הרי אתם בכיתם כאן והתלוננתם, ותקפתם את הממשלה הקודמת על שאין תקציב שנתיים.

דוד אמסלם: עכשיו אתם בממשלה, שר הדתות, אז בואו, תרוצו לעשות תקציב.

דוד אמסלם: אל תלכו הביתה, תישנו כאן, תעבדו, אל תסתלבטו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אומר לך, השר כהנא, ב-60 יום אפשר לעשות אחלה תקציב שבעולם, אין שום בעיה.

דוד אמסלם: אבל אתם, הרי באמת התקציב לא עניין אתכם.

דוד אמסלם: אתם רוצים להביא תקציב דו-שנתי; אני מניח שתבואו בסוף השנה ותגידו: טוב, כבר הגענו לסוף השנה, מה, נעשה תקציב לחודשיים, לחודש?

דוד אמסלם: אז בואו נעשה כבר לשנה הבאה ולעוד שנתיים ולעוד שלוש.

דוד אמסלם: לכן אני חושב – – –

שלמה קרעי: דודי, כשאנחנו דחינו את התקציב, בג"ץ אמר שאם עוד פעם יעשו דבר כזה, הוא יבטל את ההחלטה, כי זה שימוש לרעה בסמכות – – –

ינון אזולאי: רגע, דקה, הוא מפריע לו.

דוד אמסלם: נכון, גם זה.

ינון אזולאי: שיוסיף לך דקה, כי הוא הפריע לך.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: עכשיו דבר שני: בא לכאן חבר הכנסת גלעד קריב ומדבר איתנו על החוק הנורבגי, כבוד היושב-ראש.

דוד אמסלם: זה לא חוק – התיקון כאן הוא לא בגלל הגדלת השרים בממשלה והגדלת החוק הנורבגי.

דוד אמסלם: זה חוק שצריך לקרוא לו "חוק מיכל שיר".

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה: גדעון סער, עם המפלגה הגדולה של שישה המנדטים, אני רוצה להגיד לכם שהוא קיבל ארבעה שרים – אתה, כלום: חמישה תיקים – אלקין שני תיקים – וכמובן שני נורבגים.

דוד אמסלם: הוא הגיע והכניס רק את האוזר, חסרה לו מיכל שיר.

דוד אמסלם: מיכל שיר הייתה חברת כנסת כאן, ואתם זוכרים, הוא הריץ אותה מהחניה להצביע על הפלת הממשלה.

דוד אמסלם: הם חיילים, היו פה חיילים שלו.

דוד אמסלם: כשהוא פרש הוא השאיר לנו סוסים טרויאניים בתוך הליכוד – היא וגב' שרן השכל.

דוד אמסלם: אז היא במקום התשיעי.

דוד אמסלם: הוא טעה בחישוב, הוא חשב שהוא יקבל 30 מנדטים, שכנע אותה שהמקום התשיעי זה אמצע הכרכרה, אבל היא לא נכנסה.

דוד אמסלם: אז לכן מתקנים חוק-יסוד במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: מתקנים אותו ואומרים שמפלגה שיש לה שישה מנדטים יכולה לעשות שלושה נורבגים.

דוד אמסלם: דרך אגב, מזל שהיא לא במקום העשירי, בגלל שאז הוא היה צריך לעשות ארבעה נורבגים, ואם היא הייתה ב-11 אני אומר לכם שגם ראש ועדה היה נכנס לנורבגי, היו אומרים שיושב-ראש ועדה צריך לעבוד קשה.

דוד אמסלם: חבר'ה, הם מתייחסים לכסף של מדינת ישראל כמו למונופול.

דוד אמסלם: השמאל מעולם לא ספר כסף, לא מעניין אותו כסף, כלום.

דוד אמסלם: זאת רכבת שנוסעת קדימה ודורסת כל ערך, כל מוסר.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא תשמעו על זה בשום מהדורת חדשות.

דוד אמסלם: ואם כן, אתם תראו שזה בקצה של העיתון ידיעות האחרונות, בסוף, ליד איפה שכתובות המודעות של הדרושים, הקטנות.

מנסור עבאס: או מודעות אבל.

דוד אמסלם: או האבל, כמו שאומר היושב-ראש, באמת אבל לחוק כזה.

דוד אמסלם: עם ישראל צריך באמת להיות עצוב.

מנסור עבאס: כן, משפט אחרון.

דוד אמסלם: אה, כבר גמרתי?

דוד אמסלם: יש לי 19 שניות.

דוד אמסלם: איך משפט אחרון?

מנסור עבאס: כן, משפט אחרון.

דוד אמסלם: משפט אחרון זה דקה וחצי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: יש כאן סולם של צביעות שאני לא יכול להכיל אותו, אפילו, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אני אומר גם לך: אתה רוצה משהו?

דוד אמסלם: בוא, תבוא, שים על השולחן, תהיה גבר.

דוד אמסלם: תגיד להם: זה מה שאני רוצה.

דוד אמסלם: קיבלת – קיבלת, לא – לא.

דוד אמסלם: אל תבוא מסביב, לא בשקרים, לא בתחמנויות, לא בכל מיני סיפורי מעשיות.

מנסור עבאס: כן, תודה.

דוד אמסלם: תבוא ותגיד, תסביר לציבור מה הסיפור.

דוד אמסלם: לכן אני רואה את זה כדבר באמת עצוב.

מנסור עבאס: תודה לך.

דוד אמסלם: כל החוק הזה הוא חוק מושחת ביותר, והם גם – – –

מנסור עבאס: חבר הכנסת מאיר פרוש.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: למה, הוא קורא?

מנסור עבאס: כן, הוא עולה לדוכן.

דוד אמסלם: הוא נרדם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בסך הכול מדובר בחוק שהם שמו בו שני סעיפים שלא קשורים אחד לשני, דרך אגב.

דוד אמסלם: אין שום קשר, וגם יכלו להכניס לך פה את ה-53 מיליונים שלך, בסעיף הזה.

דוד אמסלם: וכל זה – – –

מנסור עבאס: כן, תודה, תודה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: וכל זה בשם, תזכרו: ממשלה חדשה – –

מנסור עבאס: תודה.

דוד אמסלם: – – באנו לעבוד; הם לא עבדו, באנו לעבוד; המשרדים – כאילו אנחנו הבאנו גם את כל הפקידים לשם – לא עובדים.

מנסור עבאס: תודה, תודה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

מנסור עבאס: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני הייתי 13 שנים חבר בעיריית ירושלים – רובן הייתי חבר עירייה ובחלק מהן הייתי סגן ראש העיר.

מאיר פרוש: כשהייתי חבר בעירייה בחמש השנים הראשונות הייתי באופוזיציה.

מאיר פרוש: לפי הסדר, חבר אופוזיציה יכול להגיש שתי שאילתות, ובתחילת הישיבה ראש העיר מתעניין ועונה תשובות על השאילתות.

מאיר פרוש: פעם אחת – זה לא פעם אחת, זה היה הרבה פעמים, טדי קולק התעצבן כשהייתי שואל את השאלות.

מאיר פרוש: פעם אחת הוא שאל אותי שאלה: תגיד לי, למה אתה שואל בקשר לזבל בגאולה ובמאה שערים, מה, לא מעניין אותך מקטמון?

מאיר פרוש: לא מעניין אותך מה שקורה ברחביה?

מאיר פרוש: למה כל הזמן אתם חושבים רק על הציבור הדתי?

מאיר פרוש: אמרתי לו: תראה, לפי החוקה, לפי פקודת העיריות, מותר להגיש רק שתי שאילתות, ואם אני אגיש שאילתה על רחביה ועל טלביה אז מי יגיש שאילתה על מאה שערים?

מאיר פרוש: אין לי ברירה, אני מתייחס קודם כול לציבור שלי.

מאיר פרוש: לכן, לפעמים, כשחברים פה שומעים שאנחנו מדברים על חוסר תקצוב במוסדות חינוך שלנו, או חוסר תקצוב לכל הצרכים שלנו, שיעורי תורה וכל מה שצריך לפעילויות עם נוער וכדומה – למה אנחנו מדברים רק על הנושאים הדתיים?

מאיר פרוש: לא מעניין מה שקורה, למשל, במגזר הערבי?

מאיר פרוש: גם במגזר הערבי, מתוקף זה שבאופן טבעי הוא לא בשלטון, אז גם שם יש הרבה קיפוחים.

מאיר פרוש: למה אני אומר את זה?

מאיר פרוש: כי הם מוצאים אותנו – את החרדים מוצאים תמיד בקואליציות מסוימות, לא בכל סוג קואליציה אפשר למצוא אותנו.

מאיר פרוש: זה לא אומר – עם קום המדינה, כאשר הלכו בפעם הראשונה לבחירות, והיהדות החרדית הלכה ברשימה משולבת יחד עם המזרחי והפועל המזרחי, ואז מי שהיה ראש הממשלה זה היה בן-גוריון, גם אז השתתפנו בממשלה, והשר הראשון מטעם אגודת ישראל היה הרב יצחק מאיר לוין, זיכרונו לברכה.

מאיר פרוש: דרך אגב, אם אני מדבר על הנושא הזה, שנדע – – –

מנסור עבאס: כן.

מאיר פרוש: שנדע, בתזכיר שהוגש על ידי אגודת ישראל ב-Salt Lake City לפני קום המדינה, כשהאומות המאוחדות ישבו ודנו בעצם הרעיון, אם כן להקים מדינה או לא להקים מדינה, הייתה שם משלחת של אגודת ישראל העולמית: הרב יעקב רוזנהיים, הרי גודמן מלונדון וסבי, זיכרונו לברכה, הרב משה פרוש.

מאיר פרוש: ובתזכיר שהם הגישו אגודת ישראל אומרת כך: אנחנו כן נבקש להיות שותפים בממשלה; ברור שאנחנו לא יכולים להיות שרים בכל נושא, כי להיות שר – אתה לוקח אחריות, אבל ודאי שבתיקים מסוימים נסכים להיות.

מאיר פרוש: ואז כתוב שם הנושא של בריאות ורווחה.

מאיר פרוש: אחר כך אגודת ישראל הייתה 25 שנה באופוזיציה, מתשי"ג עד תשל"ז היא הייתה באופוזיציה.

מאיר פרוש: כאשר היה מהפך ובגין קיבל את ראשות הממשלה ממפלגת העבודה – אז אני רציתי לספר לחבר הכנסת בגין, שאז מנחם בגין, אביו, התקשר – מנחם בגין התקשר אז.

מאיר פרוש: אתה רוצה לשמוע מה שהיה עם מנחם בגין או לא?

דוד אמסלם: כן, כן.

דוד אמסלם: בוודאי.

מאיר פרוש: כי בני בגין קודם דיבר על משהו אחר, אבל רשמתי לומר לו את זה.

מאיר פרוש: ב-1977, כאשר הליכוד עלה לשלטון, בגין רצה להקים קואליציה.

מאיר פרוש: אז הוא פנה לאבא שלי ואמר: רב מנחם, לך לרבותיך, תגיד להם אם אי פעם – אני יושב איתך שנים בוועדת חוקה, חוק ומשפט – אם אי פעם אני פעלתי בניגוד לדעת רבותיך; לך לרבותיך, תגיד להם את זה.

מאיר פרוש: הוא רצה להיות בטוח שאגודת ישראל הולכת איתו.

מאיר פרוש: אז עוד לא הייתה ש"ס ועוד לא הייתה דגל התורה.

מאיר פרוש: אז אני אומר, הוא רצה שהחרדים ילכו איתו.

מאיר פרוש: אבי, זיכרונו לברכה, היה מספר שהוא הלך לרב שך לשאול אותו.

מאיר פרוש: אז הרב שך אמר לו: אני מבקש שתלך לבדוק אצל פרס אם אפסו סיכוייו.

מאיר פרוש: אז הוא שאל אותו: למה?

מאיר פרוש: אז הוא אומר: צריך לזכור טובה לפרס, כי הוא הגן על ההסדר של בני הישיבות.

מאיר פרוש: אני לא בטוח אם היום אנחנו היינו צריכים לעשות ממשלה עם בני בגין, שבני בגין היה יכול לומר לנו: לכו לרבותיכם ותגידו להם עד כמה בני בגין תמיד מצביע עם מה שרבותיכם אומרים.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: בני בגין אומר קודם: בצהלה שראיתי היום בבוקר, מאלה ששמחו על כך שחוק הכניסה והאזרחות נפל, לא היה לי בדל – איך הוא אומר – בדל של הצדקה לשמחה של אלה ששמחו על מה שנפלו האחרים.

מאיר פרוש: ככה בני בגין אומר.

מאיר פרוש: למה בני בגין אומר ככה?

מאיר פרוש: האם הוא לא יודע שמי שמייצג את מסורת ישראל – ולא ניכנס לשאלה של דתיים, חרדים – מי שמייצג את מסורת ישראל, ולו כדי שאלה שמייצגים את המסורת יישאר מהם ותהיה להם את האפשרות לחיות פה את החיים שלהם לפי ההבנה התורנית, התורתית, החרדית – בשביל זה לבד הרי צריך גם לדעת לחזק את אותו ציבור.

מאיר פרוש: כאשר מנחם בגין אומר לאבי, זיכרונו לברכה: לך לרבותיך, האם אני אי פעם הצבעתי בניגוד לדעה של רבותיך – זה לא בגלל שמנחם בגין הלך בדיוק כמו האדם החרדי, אבל הייתה לו את האהדה למסורת, היה חשוב לו שכאן, בארץ ישראל, יהיו גם אותם יהודים ששומרים על המסורת, שומרים על אורח החיים החרדי.

מאיר פרוש: וכולנו יודעים בדיוק מהי הממשלה שבנט ולפיד הקימו.

מאיר פרוש: הם הקימו את זה דווקא בלעדינו.

מאיר פרוש: זה שבנט אומר אתמול: אנחנו קראנו לחרדים ואף אחד מהם לא בא – אני יודע לומר לך שבקר

מאיר פרוש: בתנו בנט לא קרא לאף אחד, בנט לא קרא לנו.

מאיר פרוש: אני סיפרתי כאן אתמול, לא היה לכם זמן לשמוע, שבתשע"ג, 2013, כאשר בנט הלך עם לפיד פעם ראשונה, בנט ישב אצלי בבית, ורציתי לשמוע ממנו בדיוק את הפרטים, למה הוא אומר שהוא יכול ללכת איתנו.

מאיר פרוש: ואז הלכתי לרב משה גפני בתל אביב, לבית הפועל המזרחי, ואז הוא שמע מאיתנו בדיוק איך אנחנו יכולים להבטיח לו שכל הדתיים הולכים איתו – ובכל אופן בנט החליט ללכת עם לפיד.

מאיר פרוש: אז אם אנחנו רוצים לדון איך הממשלה הזו ומהי הממשלה הזו, אז אני מבין שבני בגין תומך בממשלה זו; הוא בוודאי לא יכול לומר לנו: לכו לרבותיכם, תגידו להם שאני תמיד מצביע בתיאום עם עמדת רבותיכם.

מאיר פרוש: מהי הממשלה הזו שהוקמה עכשיו?

מאיר פרוש: המשנה אומרת בפרקי אבות: "הקנאה והתאווה והכבוד מוציאים את האדם מן העולם".

מאיר פרוש: אני לא יכול לומר שלסער, אלקין, בנט או לפיד אין משהו מהקנאה כלפי נתניהו.

מאיר פרוש: אני גם לא יכול לומר שאין להם את התאווה הזו להיות ראשי ממשלה, להיות אלה שמנהיגים את העניין הזה, את מדינת ישראל.

מאיר פרוש: ואני גם לא יכול לומר שהם לא מחפשים את הכבוד הזה.

מאיר פרוש: ובעצם אפשר לומר עליהם את שלושת הדברים: הקנאה והתאווה והכבוד.

מאיר פרוש: אם לא יודעים איך לשמור על שלושת הדברים האלה, אז שלושת הדברים האלה, אומרת המשנה, מוציאים את האדם מן העולם.

מאיר פרוש: מה זאת אומרת "מוציאים את האדם מן העולם"?

מאיר פרוש: הוא יכול להמשיך לחיות פה; ההתנהלות שלו כאן בעולם היא ממש ממש דרך ההתנהלות כמו שאתה לא נמצא בעולם הזה.

מאיר פרוש: מופקר לגמרי.

מאיר פרוש: פעולות שלא מקובלות.

מאיר פרוש: אפשר להקים ממשלה – הינה, נכנס לפה ראש הרשימה המשותפת – אפשר לעשות ממשלה בלי לפגוע, חלילה, באוכלוסייה הערבית.

מאיר פרוש: אבל גם האוכלוסייה הערבית, מסיבה כזאת או אחרת – כמו שהחרדים לא תמיד רוצים חלק בשלטון האוכלוסייה הערבית, מסיבה כזאת או אחרת, לא מעוניינת להיות חלק מהשלטון.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: יש הרבה דברים שהם בחילוקי דעות שורשיים בין היהודים לאלה שלא יהודים פה.

איימן עודה: כבוד הרב, אפשר הערה?

מאיר פרוש: אם זה על חשבון היושב-ראש.

מנסור עבאס: לא.

מנסור עבאס: יש לו הזדמנות לדבר עוד מעט.

מאיר פרוש: אז אני אומר כך: הסיבה שהם מכירים – אני כבר לא זוכר, הוציאו אותי משיווי משקל, לא ישנו בלילה.

מנסור עבאס: כן, אתה – – –

מאיר פרוש: אבל הקנאה והתאווה והכבוד מוציאים את האדם מן העולם, כי הרי באופן טבעי אין סיבה שבנט יקים ממשלה כאשר הוא מחפש דווקא להיות מחובר אל מנסור עבאס.

מאיר פרוש: אין, אין סיבה.

מאיר פרוש: זה לא הדבר הטבעי.

מאיר פרוש: למה הוא בכל אופן עושה את זה?

מאיר פרוש: כי הקנאה שיש לו, התאווה, הכבוד שיש לו – נגד זה שעומד היום בראשות ממשלה – מוציאים אותו משפיות הדעת – – –

יוסי שיין: – – –

מאיר פרוש: מוציאים אותו משפיות הדעת, מוציאים אותו מיישוב הדעת.

מאיר פרוש: אין לו שכל שחושב בצורה חלקה, ישרה.

מאיר פרוש: הוא עשה דברים לא מציאותיים, הוא עושה דברים שהם בניגוד לשכל האנושי.

מאיר פרוש: ומכאן אתה בא לחיבור כזה, שהוא חיבור לא מציאותי, הוא לא חיבור שמלכתחילה.

מאיר פרוש: אפשר, למה לא, אפשר לשבת במפגש אחד, בכנסת אחת, אבל מלכתחילה לנהל את המדינה בחלקים האלה זה לא הדבר הסביר.

מאיר פרוש: ואם בכל אופן זה קורה, אז זה רק מכיוון שהקנאה והתאווה והכבוד הם אלה – – –

מנסור עבאס: כן.

מאיר פרוש: זהו?

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: סיימת.

מאיר פרוש: כמה זמן יש לי?

מנסור עבאס: עשר דקות.

מאיר פרוש: רבע שעה, אמרו לי.

מנסור עבאס: אתה סיפרת לנו על ההיסטוריה הפוליטית של החרדים.

מנסור עבאס: היה מעניין.

מאיר פרוש: אפשר לקבל תמיכה?

דוד אמסלם: – – – שתיים, שלוש.

מאיר פרוש: עשר דקות לא עברו, עשר?

דוד אמסלם: דבר, נו.

דוד אמסלם: דבר כמה שאתה רוצה.

מאיר פרוש: עוד לא התחלתי.

מנסור עבאס: לא, מה.

מנסור עבאס: עשר דקות נגמרו.

מנסור עבאס: תודה.

מאיר פרוש: אוקיי.

מאיר פרוש: שכולם יזכרו שאני אוחז במשנה "הקנאה והתאווה והכבוד מוציאים את האדם מן העולם".

מנסור עבאס: כן.

מאיר פרוש: מפה יש לנו המשך.

מאיר פרוש: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מאיר פרוש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: 15 דקות יש לך, אוריאל.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, לראות אותך רענן אחרי לילה כזה – האמת היא שיש לך על מה.

אוריאל בוסו: כששמענו בבוקר את השר עיסאווי פריג', שדיבר על העסקה הנפלאה, אז אמרנו שבאמת לפחות מתברר שבקואליציה הזו יש מישהו שיודע לעשות עסקאות, עסקאות של ממש.

אוריאל בוסו: אבל אני רוצה לפתוח קודם כול בדברים שאתמול אמר השר מאיר כהן, שבא והטיף לי על הסגנון – למה אמרתי: העמדת צלם בהיכל, מבחינתנו, שאנחנו מדברים על סוף היהדות, סוף העולם, למה הסגנון.

אוריאל בוסו: אז אתמול ביקשתי להגיב בהודעה אישית ולא הסתדר, אז היום אני אגיב.

אוריאל בוסו: כששר האוצר ליברמן אמר: לקחת את כל החרדים במריצה ולזרוק אותם, לא שמעתי גינויים ולא שמעתי שהאמירות הללו הן כל כך מסוכנות.

אוריאל בוסו: זה עבר.

אוריאל בוסו: ותשימו לב לסגנון, למילים: לקחת ציבור שלם ולזרוק אותו.

אוריאל בוסו: כשהוא אתמול, ממש אתמול, התבטא ואמר: החרדים והבדואים זו ילודה ובטלה – זו ההגדרה, לקחת ציבור שלם ולהכליל אותו.

אוריאל בוסו: אנחנו, ברוך השם, גאים במשפחות הברוכות שלנו.

אוריאל בוסו: גדלנו בבתים לא עם כפית של זהב.

אוריאל בוסו: רובם כאן, באמת, מי שנמצאים בצד הזה דווקא – בדרך מקרה, אולי – הם יוצאי עדות המזרח, שגדלו בשניים-שלושה חדרים ועשרה ילדים, שמונה, 12, באהבה אמיתית.

אוריאל בוסו: אתה יודע, משהו אישי.

אוריאל בוסו: אני גדלתי ברמלה, משפחת אבוחצירא.

אוריאל בוסו: סבא שלי הוא הבאבא חאקי, רבי יצחק אבוחצירא.

אוריאל בוסו: אני הילד התשיעי מתוך עשרה ילדים, ובסוף אחותי ואני נשארנו האחרונים בבית.

אוריאל בוסו: אתה יודע, אולי כשנהיה לבד, כל אחד יישן בחדר אחר – היום, כל ילד צריך חדר, חדר וחצי – אנחנו לא הסכמנו.

אוריאל בוסו: הרגשנו את החיבור המשפחתי, להיות ביחד.

אוריאל בוסו: ישנים במיטות קומתיים, מזרנים – זה היה החיבור האמיתי.

אוריאל בוסו: לא, היום אתה רואה וילות ברעננה, בהרצליה, של 300 מטר.

אוריאל בוסו: אתה בא, אתה מסתכל, שני ילדים וכלב, עם כל הכבוד.

אוריאל בוסו: אבל ככה ליברמן מתייחס אלינו, כעם היהודי, ולא שמעתי גינוי מאף אחד בממשלה פה נגד הסגנון הזה.

אוריאל בוסו: אבל לנו מטיפים.

אוריאל בוסו: הרי להגיד – המושג העמדת צלם בהיכל זה ביטוי של המשנה, ביטוי של התלמוד.

אוריאל בוסו: מה יותר מכך?

אוריאל בוסו: כן.

אוריאל בוסו: מבחינתנו להכיר ברפורמים כזרם נוסף ביהדות זה העמדת צלם בהיכל, אנחנו לא מתכחשים לזה.

אוריאל בוסו: נמצא פה השר כהנא.

אוריאל בוסו: באמת, אתמול במה שדיברת ניכרים דברי אמת, וזה הגיע בדיוק אחרי שגם כן הרב הראשי, הרב לאו, ביקש לא לפגוע במעמדה של הרבנות.

אוריאל בוסו: אבל בכל זאת, כשאמרת שאתה רוצה לעשות רפורמות, רפורמות בגיור, רפורמות בכשרות – כבוד השר, רפורמות עושים בכלכלה.

אוריאל בוסו: תגיד למנסור עבאס, או תגיד לאחמד טיבי, או לאיימן עודה – להבדיל אלף אלפי הבדלות, מבחינתנו – לעשות רפורמות בנצרות, או באסלאם?

אוריאל בוסו: יש דברים שהם נתונים לנו מבחינתנו כהלכה למשה מסיני.

אוריאל בוסו: אין רפורמה במשהו שהוא בסיס מהותי וייחודי לכך.

אוריאל בוסו: צריך גם בדברים האלה לתת את הדעת, במחשבה אמיתית, כי אם אנחנו לא נשארים נאמנים לדרכנו – הרי על עם ישראל כתוב שלא שינו שמם ומלבושם, זה מה שהשאיר אותם כעם יהודי, עם נצחי, למרות התלאות שעברו.

אוריאל בוסו: אז אחרי שלושת אלפים שנה, כשבאנו לפה – אתה יודע שבדיוק הסתכלתי: השר יצחק רפאל, כשהיה שר הדתות, הפיל את הממשלה על חילול שבת.

אוריאל בוסו: בכל זאת ראש הממשלה רבין אמר לו: אני לפני כניסת שבת סיימתי את הטקס, אבל הוא לא קיבל את זה והפילו את הממשלה.

אוריאל בוסו: זה היה – איך אומרים, כשדיברת על 70 שנה שלא נעשה ברבנות, אתה צריך לזכור ש-70 שנה מי שהיו ברבנות ובמשרד הדתות היו אנשי המפד"ל, ובכל זאת, אתה יודע, שמרו על כך.

אוריאל בוסו: לכן אני אומר, כשאומרים "רפורמות", צריך גם על כך להסתכל.

אוריאל בוסו: זה לגבי מה שדיבר השר מאיר כהן.

אוריאל בוסו: בלילה עמדה פה שרת הפנים אילת שקד, ואמרה: אין עסקאות.

אוריאל בוסו: ובבוקר שמענו את השר עיסאווי פריג' שאמר: יש עסקה, ועוד איך יש עסקה.

אוריאל בוסו: אבל אתם יודעים מה יותר מזעזע?

אוריאל בוסו: היא סיפרה שהשר הקודם, שר הפנים הרב אריה דרעי, גם ככה נתן 1,600 אישורים א5, אישורים זמניים.

אוריאל בוסו: זה בסדר, אבל כשהשר דרעי נתן אישורים אחרי פסיקת בג"ץ, עם מי הוא ניהל משא ומתן?

אוריאל בוסו: עם גורמי המקצוע במשרד המשפטים, משרד הפנים, השב"כ.

אוריאל בוסו: הוא נתן אישורים לפי הצורך.

אוריאל בוסו: אבל פה אתה רואה את שרת הפנים מנהלת משא ומתן – במילים אחרות, מי שרוצה לקבל אישורים זה כמו לנהל עסקת החלפת שבויים: תגידו לי איזה שבויים אתם רוצים להחליף, מי מבחינת

אוריאל בוסו: כם מוגדרים מחבלים, מי לא, ונשחרר.

אוריאל בוסו: אתם מבינים את מהות העסקה ואת הבעייתיות שיש כאן?

אוריאל בוסו: זה מה שהממשלה הזאת הציפה לנו.

אוריאל בוסו: איך אומרים, כואב הלב.

אוריאל בוסו: בסופו של דבר, התוצאה – כן צריך להיות חוק-יסוד: ההגירה, בסיסי, אמיתי, אבל בטח לא בצורה שהוצגה על ידי הממשלה.

אוריאל בוסו: רק הערה קטנה.

אוריאל בוסו: שרת הפנים העלתה ציוץ בבוקר, ככה, נגד החלטת האופוזיציה.

אוריאל בוסו: ראיתי שם קודם 1,787 לייקים ו-2,500 תגובות.

אוריאל בוסו: ומי שקצת מבין ויודע, צריכות להיות איזה שליש תגובות לעומת לייקים – אתה יודע, אנשים מגיבים, בכל זאת, לא כולם שלמים איתך.

אוריאל בוסו: אבל לפעמים כשיש לך כמעט כפול תגובות מלייקים – ותקראו את התגובות ותבינו – איך אומרים, גם הציבור בטוויטר לא קונה את מה שהיא אמרה.

מתן כהנא: מנהלים את המדינה לא דרך הטוויטר.

אוריאל בוסו: אתה צודק.

אוריאל בוסו: ועדיין, אתם בכל זאת מעלים ציוצים, כי אולי שם אתם רוצים להסדיר את דעת הציבור.

אוריאל בוסו: וגם שם דעת הציבור לחלוטין לא נמצאת איתכם, אז כדאי לעשות גם שם שיעורי בית.

נירה שפק: אם אתה מומחה – – – אני אשמח לשכור את שירותיך.

אוריאל בוסו: אני מוכן לסייע לך ולתת עצה.

אוריאל בוסו: אבל את יודעת מה, זה לא הרבה למידה.

אוריאל בוסו: תיכנסי ותראי את התגובות, תראי שאני מבין.

נירה שפק: לא – – –

אוריאל בוסו: עכשיו, משהו אחד קטן לעמיחי שיקלי.

אוריאל בוסו: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני חושב, אם קודם מי שהיה תומך בממשלה צריך אבטחה, אולי גם כן צריך לשקול מתן אבטחה לעמיחי שיקלי, כי כבר פתאום אנחנו רואים שהוא המזגזג.

אוריאל בוסו: ניר אורבך אמר שהוא סטה מהדרך, וראש הממשלה בנט אמר שעמיחי שיקלי ואנחנו נצטרך לתת דין לציבור על מעשינו.

אוריאל בוסו: טול קורה מבין עיניך, מר בנט.

אוריאל בוסו: מי יצטרך לתת דין לציבור על מעשיו?

אוריאל בוסו: האם מי שהלך על אותה אידיאולוגיה שאיתה הוא הלך עם הפתק, נאמן לבוחריו – וזה מה שהוא עשה הלילה, וזה מה שהוא עשה בהצבעה על הקמת הממשלה הזאת – או מי שסטה לחלוטין מן הדרך והונה את בוחריו וממשיך להונות את בוחריו?

אוריאל בוסו: בחלק הזה, אני חושב שעמיחי שיקלי עשה מעשה אמיתי, גבורה, שהוא מאמין בו.

אוריאל בוסו: הוא התברר כאידיאולוג אמיתי, ועל כך מגיע לו יישר כוח.

אוריאל בוסו: הוא לא חשוד – אף אחד באמת לא מכיר אותו לפני כן.

אוריאל בוסו: אז אולי דבר אחד טוב שנפתלי בנט עשה בכל זאת ברשימה שהוא גיבש זה שהוא הכניס את עמיחי שיקלי לרשימה, ועל כך אנחנו מודים לו.

אוריאל בוסו: מתברר שיש גם דברים טובים שהוא עשה בהקמת הרשימה הזו.

אוריאל בוסו: הצעת החוק שאנחנו מדברים עליה, חוק-יסוד, וגם החוקים שמגיעים היום, אלו חוקים פרסונליים לחלוטין, שמבקשים לתחזק ולהאריך את קיומה של הממשלה.

אוריאל בוסו: אבל שימו לב.

אוריאל בוסו: יש זמן מאוד מאוד ברור.

אוריאל בוסו: אגב, הממשלה הקודמת נפלה בגלל אי-הגשת תקציב – הגיע הזמן.

אוריאל בוסו: הפעם אומרים: אנחנו לא נצליח להביא תקציב, אנחנו גם ככה קואליציה מאוד צרה, בוא נאריך את הזמן גם של הצגת התקציב בממשלה וגם של ההגשה לכנסת.

אוריאל בוסו: אותו דבר גם כן מבחינת ההחלטה לפרק סיעות ולתת אפשרות לארבעה להתפלג גם כן, אם לא שליש.

אוריאל בוסו: אלו חוקים פרסונליים, שנועדים לנסות לתחזק את הממשלה בדרכים כאלה ואחרות.

אוריאל בוסו: אגב, לגבי החוק הנורבגי, אני אמרתי את דעתי גם בוועדה.

אוריאל בוסו: באמת, הרי אני נכנסתי בחוק הנורבגי.

אוריאל בוסו: וצריך לזכור, למה כל כך שונה החוק הנורבגי הקודם במהותו מעכשיו?

נירה שפק: זה היה – – – כשהיית בקואליציה.

אוריאל בוסו: לא.

אוריאל בוסו: בחוק הנורבגי הקודם היו ארבע סיעות מתוך כל הממשלה הזו.

אוריאל בוסו: ולכן, גם כשאתה נותן אפשרות לסיעה, מבחינת החלוקה – כל מה שהיה בממשלה הקודמת הוא שכשהם היו למעלה מ-72 חברי כנסת בקואליציה היו 12 חברי כנסת נורבגים; הפעם, הממשלה הזו נמצאת עם פחות מ-60 כמעט, כי הרי – – –

נירה שפק: עבדת פחות טוב בתור נורבגי?

נירה שפק: הקלת על עבודת השרים שלך?

נירה שפק: הרגשת שאתה תורם, והמשכורת שהרווחת – הצדקת אותה?

נירה שפק: כי אם כן, אז אתה יודע, אתה רוחבי.

נירה שפק: אי-אפשר איפה ואיפה.

אוריאל בוסו: חייבים לתת גיבוי לממשלה, רק לא בצורה סיטונאית.

נירה שפק: מי קבע – – –

אוריאל בוסו: ואמרתי, אבל עכשיו מדובר בממשלה שנמצאת עם פחות מ-60, איך אומרים, 60 צפוף, אבל שמונה סיעות – כבר עכשיו בחוק הנורבגי הם 16 או 17, והחוק הולך לאפשר לעוד כמה.

אוריאל בוסו: לכן, גם צריך לתת את הדעת על הדבר הזה.

אוריאל בוסו: יש – – –

נירה שפק: נורבגי זה טוב או לא טוב?

אוריאל בוסו: אבל לא רק בנורבגי.

נירה שפק: אני שואלת.

אוריאל בוסו: נורבגי במהותו הוא טוב, אבל לא כחוק פרסונלי, לתחזק.

נירה שפק: מי קובע?

אוריאל בוסו: יש סיעה – אז אומר לך – – –

נירה שפק: מה שאתה אומר לי זה שעשית, אז אני אומרת שווה.

נירה שפק: אם תגיד לי שלא עשית – לא שווה.

אוריאל בוסו: חברת הכנסת נירה שפק, אני אומר משהו.

אוריאל בוסו: הרי אף פעם לא היה מושג של מפלגה עם שישה מנדטים שמקבלת ארבעה שרים ועוד שני ראשי ועדות.

אוריאל בוסו: הרי זו שוב הנקודה שכאן מדובר בחלוקה סיטונאית ועוד הקמת ועדות.

אוריאל בוסו: הרי לא הייתה אף פעם ממשלה כזאת מנופחת במספר השרים.

אוריאל בוסו: הרי צריך להסתכל פר שרים לעומת חברים בקואליציה ובוועדות.

אוריאל בוסו: חוץ מהוועדות, מדובר לפחות על הקמה של עוד שש – – –

נירה שפק: למה אתה בוחר את הקריטריונים?

אוריאל בוסו: שמונה ועדות.

נירה שפק: בוא נדבר במספרים.

נירה שפק: כמה שרים היו בממשלה הקודמת?

אוריאל בוסו: תסתכלי פר שרים לעומת חברי כנסת בקואליציה.

נירה שפק: למה אתה לא עונה על השאלה?

אוריאל בוסו: ותסתכלי אחר כך, מעבר לשרים, על מספר הוועדות.

אוריאל בוסו: לכן אני אומר: את צריכה להסתכל על ראשי ועדות ושרים פר חברים בקואליציה.

אוריאל בוסו: מדובר בממשלה – לא רק לפי מה שאני אומר – –

נירה שפק: לא יודעת.

נירה שפק: אני יודעת שכתוב "ממשלה".

נירה שפק: כמה יש בממשלה?

אוריאל בוסו: – – לפי הגופים הדמוקרטיים שבדקו, המכון לדמוקרטיה שבדק את זה – באחת הממשלות המנופחות שהיו אי פעם.

נירה שפק: אני מבינה שאתה לא רוצה להגיב.

אוריאל בוסו: לא, הסברתי.

נירה שפק: כי בממשלה הקודמת היו יותר.

אוריאל בוסו: ממש לא.

נירה שפק: אנחנו ניבחן במבחן המעשה.

נירה שפק: היום – – –

אוריאל בוסו: נירה, אולי את למדת ליבה יותר ממני, אבל אני יודע גם כן לספור את מספר חברי הכנסת בקואליציה, את חלוקת הוועדות ואת השרים.

אוריאל בוסו: אז כשאני לוקח ועושה אחד ועוד אחד, לא תמיד במקרה הזה אחד ועוד אחד הם שניים.

אוריאל בוסו: צריך להסתכל על זה.

נירה שפק: אני רוצה לומר לך ברמה חברית שבמעט הזמן שאנחנו פה כמות הפקקים ששחררנו של שנתיים, שלוש וארבע, של הוראות שעה שלא הפכו לחוקים, של דברים שהגענו ופג התוקף שלהם והיינו צריכים לאשר אותם, אתה יודע – – –

אוריאל בוסו: את לא תשכנעי אותי שהממשלה הזאת זה הגאולה של עם ישראל.

נירה שפק: – – –

אוריאל בוסו: הרי את יודעת שהממשלה הזו – – –

מנסור עבאס: בואי ניתן לחבר הכנסת להשלים את דבריו.

נירה שפק: לא, אנחנו נהנים מהשיח, נראה לי.

מנסור עבאס: כן, אבל אחר כך הוא ידרוש ממני תוספת זמן, ואני – – –

נירה שפק: אתה רואה, אבל אין כאן הרבה אנשים להתמודד איתו.

נירה שפק: זה בסדר.

נירה שפק: אני לא רואה – – –

אוריאל בוסו: בשבוע הבא ימלאו 11 חודש להירצחו של הרב שי אוחיון.

אוריאל בוסו: הרב שי אוחיון, תושב פתח תקווה, נרצח בצומת סגולה.

אוריאל בוסו: אבא לארבעה ילדים שחזר מהכולל נרצח בצומת סגולה, במרכז הארץ, רק בשל היותו יהודי.

אוריאל בוסו: הוא השאיר ארבעה ילדים ואלמנה.

אוריאל בוסו: אלו מהדברים שהם חולפים – נמצאים איתנו.

אוריאל בוסו: אגב, לפתוח פה לשטן, אתם יודעים שבשנה שעברה, אני לא אשכח את הרגע הזה, יצא בבוקר איזה פוש:

אוריאל בוסו: לראשונה אחרי כל כך הרבה שנים, שנה שלמה בלי פיגוע ובלי רצח.

אוריאל בוסו: אחרי שעתיים בוצע הרצח הזה.

אוריאל בוסו: אחרי שעתיים.

אוריאל בוסו: ממש ככה זה היה.

אוריאל בוסו: זה לפתוח פה לשטן כשאומרים, זה מה שקרה עם הרב שי אוחיון.

אוריאל בוסו: אני מכיר את המשפחה, מכיר את האלמנה, מלווה אותם מאז הירצחו.

אוריאל בוסו: הגעתי לשם גם אז, לאירוע, ולאחר מכן.

אוריאל בוסו: צריך לזכור שישנם מקרים שבהם הזמן שחולף לא מחליש את הכאב.

אוריאל בוסו: אדרבה, הוא מחדד אותו עוד יותר והוא מעמיק את הכאב, כי אחר כך מתמודדים עם הגידול של הילדים, עם הטראומה שנמצאת שם.

אוריאל בוסו: ולפעמים נשכחים האנשים הללו; אנחנו נזכור ונמשיך הלאה.

אוריאל בוסו: לסיום, אדוני היושב-ראש, אתמול אמרתי את זה למזכירת הכנסת, ואני אומר את זה גם עכשיו.

אוריאל בוסו: אלה ימים מרתוניים של דיונים.

אוריאל בוסו: לפני כן הייתי בוועדת חוקה עד 05:00-04:00, לאחר מכן במליאה, ויש בסוף את עובדי המשכן – אני מסתכל על מזכירת הכנסת, על סגניתה – שנמצאים פה שעות על גבי שעות; ציונה, שנמצאת שם ונותנת קפה; עובדי המשמר שנמצאים – לא מובן מאליו.

אוריאל בוסו: בסוף זה אנשים שנותנים עבודה.

אוריאל בוסו: אזרחי ישראל מסתכלים ורואים, אבל אנחנו באים, יש לנו דפים מוכנים, עולים לדבר, חוזרים, סוגרים את החדר, ישנים; חוזרים אחרי שעתיים, כבר החדר נקי, וזה כמו איזו מכונה.

אוריאל בוסו: אז באמת בימים הללו – ויהיו להם עוד ימים כאלה, אני מאמין – צריך להגיד להם את הערכתנו, כאן, מול המצלמות וכל אזרחי ישראל.

אוריאל בוסו: אנחנו מעריכים, כי אתם בסוף נותנים למחוקקים את הכלים האמיתיים והנוחים בשביל שיוכלו לפעול בשיקול דעת, לפי מצפונם, ולהביא גם את החקיקה וגם את הבעת הדעה של כלל אזרחי ישראל מעל הדוכן בזכות המסירות שלכם.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מנסור עבאס: כולנו מצטרפים, חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: תודה לך.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אבי מעוז.

מנסור עבאס: רשום אצלי: עשר דקות.

אבי מעוז: רשום, לא נתווכח.

מתן כהנא: אני כבר נרשם להגיב אחריו, נראה לי.

אבי מעוז: איך ידעת?

אבי מעוז: התכוונתי להגיע אליך אחרון.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שהכנתי הרבה דברים, אבל אני רוצה להקדים הקדמה.

אבי מעוז: אני רוצה לספר סיפור אישי.

אבי מעוז: אבי, זיכרונו לברכה – אני אתחיל ככה, אצלנו ביהדות כתוב שאדם צריך לברך על הרעה כשם שמברך על הטובה.

אבי מעוז: כלומר, באותה מידה של אמונה שמה שהקדוש ברוך הוא עושה זה לטובה הוא צריך לברך על הרעה, אם באה לו חס ושלום רעה, כשם שהוא מברך בשמחה על הטובה כשבאה לו טובה.

אבי מעוז: וזה מאוד קשה להסביר את הדבר הזה, איך אדם בשעת הצער שלו צריך לברך בשמחה כאילו באה אליו שמחה.

אבי מעוז: אז אני מסביר את זה תמיד לילדים שלי באופן הזה.

אבי מעוז: אבי, זיכרונו לברכה, נולד בגרמניה, בברלין, להורים שבאו מגליציה.

אבי מעוז: הוא נולד בשנת 1926 למניינם, תרפ"ו, והוא היה האמצעי מבין חמישה ילדים.

אבי מעוז: אביו, בשנת 1932 למניינם, תרצ"ב, יצא לעבודה.

אבי מעוז: הם היו משפחה אמידה בברלין.

אבי מעוז: האבא, סבא שלי, עסק בניהול נכסים, ובשנת 1932, כמו שאמרתי, יצא מביתו, קיבל שבץ מוחי ונפטר על המקום.

אבי מעוז: ונשארה אלמנה עם חמשת היתומים.

אבי מעוז: האלמנה הזאת, סבתא שלי, התמוטטה.

אבי מעוז: הילדים פוזרו בבתי יתומים ברחבי ברלין, וגם ניתנו לדודים שלהם.

אבי מעוז: ואחרי עליית היטלר לשלטון, בשנת 1935, ההורים, הסבא רבא שלי, ההורים של הסבתא שלי, הצליחו להביא את האלמנה עם חמשת היתומים לפה לארץ.

אבי מעוז: חמשת היתומים גדלו בבתי יתומים, בית יתומים דיסקין פה בירושלים ובית יתומות וינגרטן.

אבי מעוז: עכשיו, בואו נתאר לעצמנו את סבתא שלי כשחרב עליה עולמה ונפטר בעלה והשאיר אותה עם חמישה יתומים קטנים בברלין בשעת עליית הנאצים לשלטון.

אבי מעוז: חרב עליה עולמה.

אבי מעוז: אם היא הייתה יכולה להסתכל בפרספקטיבה, לראות איפה המשפחה נמצאת היום, כל הצאצאים וכל השבט הזה, כמה ילדים יש וכמה נכדים וכמה נינים יש לה פה בארץ, אם היא הייתה יכולה לראות את זה אז בפרספקטיבה – אני אומר תמיד לילדים שלי: אתם רואים, זה מצב שאנחנו יכולים להסתכל בפרספקטיבה.

אבי מעוז: ולכן כשם שהוא מברך על הטובה ככה אדם יכול לברך על הרעה.

אבי מעוז: כי אם חס ושלום – אני לא אומר "אם חס ושלום"; אם לא היה קורה המוות של הסבא שלי, מי יודע איפה הייתה המשפחה היום.

אבי מעוז: בברלין הם היו.

אבי מעוז: אז בימים האחרונים, בשבועות האחרונים – עם ישראל נמצא בתהליך של גאולה, בתהליך של שיבת הארץ, שיבת ציון, ויש עליות ויש מורדות.

אבי מעוז: אנחנו נמצאים במורד עכשיו.

אבי מעוז: יש נסיגה בתהליך שיבת ציון.

אבי מעוז: אין נסיגה, כלפי חוץ יש נסיגה.

אבי מעוז: קמה ממשלה בשיתוף מפלגתו של אדוני היושב-ראש – שותפות בממשלה.

אבי מעוז: רבנו הרב צבי יהודה קרא לזה חילול השם.

אבי מעוז: אנחנו יודעים בוודאות שהתהליך נמשך, ואנחנו יודעים בוודאות שכשם שיש ירידה, כך תבוא עלייה אחריה.

אבי מעוז: אנחנו מקווים שהעלייה הזאת תבוא במהרה, והיא תבוא במהרה.

אבי מעוז: אין לנו ספק בוודאות של גאולת עם ישראל בארצו.

אבי מעוז: אין לנו ספק בזה.

אבי מעוז: מכאן אני רוצה לפנות לאקטואליה.

אבי מעוז: אדוני, כשאדם רוצה להתמנות למנהל באיזשהו מפעל, באיזשהו משרד, הדבר הראשון שהוא עושה – הוא מגיש מועמדות.

אבי מעוז: וצמוד למועמדות שהוא מגיש, הוא מגיש את קורות החיים שלו.

אבי מעוז: אני החלטתי לבדוק את קורות החיים של ראש הממשלה מר נפתלי בנט, ולראות – כי הרי כל אדם שקולט עובד בכיר לחברה שלו בודק בקורות החיים שלו אם הוא יכול לזהות סממנים שיראו לו איך האיש שהוא קולט לעבודה יתנהג.

אבי מעוז: אז אני רוצה ברשותך, אדוני היושב-ראש, לסקור נקודות מתולדותיו של ראש הממשלה בנט בחיים הציבוריים, ולטעמי נקודות אלו מתחברות לקו אחד, שהתגלה לעינינו במלוא עוצמתו בימים האחרונים.

אבי מעוז: לפני עשר שנים, בזמן המחאה החברתית ברוטשילד, קיבלו במועצת יש"ע הזמנה להשתתף במחאה.

אבי מעוז: במועצת יש"ע הבינו שמדובר במחאה של השמאל שממומנת על ידי קרנות זרות, אבל מנכ"ל מועצת יש"ע דאז מר נפתלי בנט, למרות שקיבל מידע מדויק מי עומד מאחורי אותה מחאה, הלך מאחורי הגב של חבריו לבקר במחאה.

אבי מעוז: על רקע זה הוא סיים את תפקידו במועצת יש"ע.

אבי מעוז: שם החלה להתגלות הנטייה החזקה שלו לחבירה לשמאל.

אבי מעוז: לאחר ההבנה שלמפלגה שהקים עם שקד – קראו לה "הישראלים" – אין שום סיכוי להצליח, הוא החליט, מה לעשות, להשתלט על מפלגה קיימת, מפלגת הבית היהודי.

אבי מעוז: והכול כשר בדרך.

אבי מעוז: כאשר הוא התמודד על ראשות הבית היהודי לא הייתה לו בעיה לשכור את שירותיו של חוקר פרטי בשביל להכפיש את חבר הכנסת לשעבר זבולון אורלב, שמולו הוא התמודד.

אבי מעוז: ולאחר שניצח, ברוב חוצפתו הוא הגיש את החשבונית של החוקר הפרטי למפלגה.

אבי מעוז: כשהוא הצליח להשתלט על מפלגת הבית היהודי, החלו השינויים להגיע.

אבי מעוז: המפלגה שינתה את פניה, זהותה הדתית הלכה והיטשטשה.

אבי מעוז: בנט זלזל בתפקיד ההיסטורי של תנועת המזרחי ונציגיה כשומרי הסף של הזהות היהודית של התנועה הציונית.

אבי מעוז: מש"קי כשרות, הוא קרא להם בזלזול, מש"קי דת, נמאס לנו להיות מש"ק הדת של המדינה.

אבי מעוז: הוא רק רצה – מה רצה?

אבי מעוז: להיות ראש ממשלה.

אבי מעוז: לשים את הידיים על ההגה של המדינה.

אבי מעוז: כמובן שמייד לאחר ניצחונו הוא דאג לבצר את מעמדו כשליט יחיד במפלגה.

אבי מעוז: לאחר הבחירות הוא כרת את ברית האחים, עם מי?

אבי מעוז: עם ראש הממשלה החלופי דהיום, מר לפיד; עם מי ששמו להם למטרה – יש עתיד – להילחם בציבור הדתי ובזהותה הדתית של המדינה ולהוביל להקמת ממשלה ללא המפלגות החרדיות.

אבי מעוז: מדיר חרדים עקבי.

אבי מעוז: לראשונה מאז קום המדינה לא הופיעו בהסכמים הקואליציוניים המילים "סטטוס קוו", כפי שבנט תכנן מראש, כי בעיניו זה לא דבר חשוב.

אבי מעוז: כבר אז, לא הייתה לו שום בעיה, והוא אף רצה בשינויים מבית מדרשם של הארגונים הליברליים הדתיים הממומנים על ידי הקרן החדשה וחברותיה; שינויים שכללו חקיקה אנטי-דתית ופגיעה בתלמודי תורה ובציבור החרדי.

אבי מעוז: בבחירות לרבנות הראשית בחר בנט להתעלם מעמדתם של גדולי ישראל, כולל אלו של הציונות הדתית, ובהתאם למשנתו האידיאולוגית תמך באופן אקטיבי במועמד מהקצה הליברלי של רבני ישראל.

אבי מעוז: אני יודע שזמני תם, אז אני אסיים במשפט אחרון, ואני אראה את זה בתור התחלה.

אבי מעוז: אם אזכה לשאת פה עוד נאום במהלך הלילה, אני אמשיך בזה.

אבי מעוז: האיש בנט, שהציג את עצמו כל הזמן כאיש ימין, תמך בסגירת עיתון שהצליח קצת לאזן את השיח התקשורתי המאוד-מאוד מוטה לצד שמאל.

אבי מעוז: וההמשך יבוא.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אבי מעוז.

מנסור עבאס: חבר הכנסת איימן עודה.

מתן כהנא: – – – שתי דקות.

מנסור עבאס: אז ניתן לשר להגיב בשתי דקות, ואז חבר הכנסת איימן עודה.

איתמר בן גביר: זאת הודעה מיוחדת?

איתמר בן גביר: אתה רוצה להודיע משהו – – –

אבי מעוז: על שם העתיד, על שם העתיד.

איתמר בן גביר: לא.

איתמר בן גביר: אולי הוא רוצה להוציא הודעה מוקדמת?

מתן כהנא: לא, יש פה סוף-סוף כנסת רגועה.

מתן כהנא: אפשר לדבר.

איתמר בן גביר: יש אנשים שלווים – – –

מתן כהנא: חבריי, ממש בקצרה: חשוב לי להגיב על הדברים דווקא שאוריאל בוסו אמר פה על הרפורמות שאני מנסה להוביל בשירותי הדת.

מתן כהנא: מנסה וגם מצליח, בעזרת השם.

מתן כהנא: אמרתי גם לאוריאל בוסו בפרטיות: אוי ואבוי לי אם אני אפגע במילימטר בשולחן ערוך.

מתן כהנא: אוי ואבוי לי.

מתן כהנא: השינויים שאני מנסה להוביל זה רק כדי לייעל ולשפר את שירותי הדת ולחזק את זהותה היהודית של מדינת ישראל.

מתן כהנא: זאת כוונתי, ואני חוזר ואומר: אוי ואבוי אם אני אפגע במילימטר בהלכה היהודית.

מתן כהנא: אני אומר פה גם שהפעולות שאני אעשה בעיניי מחזקות את מוסד הרבנות הראשית ומרוממות את קרנו.

מתן כהנא: לגבי הסטטוס קוו, ידידי חבר הכנסת אבי מעוז, המלחמה הדווקנית בסגנון הכול או כלום על הסטטוס קוו הובילה אותנו לפגיעה בזהות היהודית של מדינת ישראל; זהות שהיא יקרה לכולנו.

מתן כהנא: חבר הכנסת אבי מעוז, אני אומר לך, בעיניי – אנחנו יכולים להיות חלוקים – אני חושב שזה רק פגע בזהות היהודית.

מתן כהנא: בסוף, כשהלכנו בדרך מסוימת – אני חושב שלקרוא, למשל, לרב מדן, שאנחנו תמכנו, ועדיין אני תומך בגישה הזאת של אמנת גביזון-מדן, "הקצוות הליברליים של הציונות הדתית", נו, הייתי בוחר דברים אחרים.

מתן כהנא: עזבו, על כל השאר אני אוותר.

מתן כהנא: תודה.

מנסור עבאס: תודה, השר מתן כהנא.

מנסור עבאס: חבר הכנסת איימן עודה, עשר דקות.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, ברשותכם, אני רוצה לדבר בשפה הערבית אל הציבור שלנו על החוק שהצלחנו להפיל אתמול – חוק איחוד משפחות.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בני עמי היקרים, אני רוצה לדבר איתכם על ההישג החשוב שהשגנו אתמול בהפלת חוק מניעת האיחוד.

איימן עודה: אני רוצה לדבר על ארבע השלכות: ראשית – מהו החוק; שנית – מהיום בבוקר מהו המעמד החדש, במיוחד של מבקשי איחוד המשפחות; הנושא השלישי – מה תעשה הממשלה אחרי שהפסידה בהצבעה אתמול; הסעיף הרביעי – איך נתנגד לו ונצליח להתנגד לו.

איימן עודה: בנוגע לעניין הראשון, החוק הזה הוא אחד החוקים הנפשעים, הפשיסטיים ביותר ברמה העולמית.

איימן עודה: החוק הזה אומר שבמקרה של נישואים בין שני פלסטינים משני צידי הקו הירוק, אסור לתת לבן הזוג לא אזרחות ולא זכויות ביטוח ולא זכויות בריאות ולא אפשרות לנסוע מחוץ לארץ והגבלות נוספות.

איימן עודה: עד לרמה הזאת החוק הנפשע הזה רוצה לקבוע לאנשים לא לאהוב, לא להתחתן ואיך לחיות.

איימן עודה: אין חוק כזה בשום מדינה בעולם.

איימן עודה: החובה המוסרית שלנו הייתה להתנגד לחוק הזה ולהפיל את החוק הזה.

איימן עודה: העניין הזה הסתיים אתמול – הישג חשוב מאוד.

איימן עודה: השאלה היא מה המצב הנוכחי.

איימן עודה: המצב הנוכחי הוא שלפי החוק אסור לכל אדם מעזה להגיש בקשה.

איימן עודה: החשיבו את עזה כישות טרוריסטית, ואנחנו חושבים שהמצור הוא הטרוריסטי, הכיבוש הוא הטרוריסטי.

איימן עודה: אנשי עזה הם כולם גאווה ושייכות, ומגיע להם לחיות בכבוד.

איימן עודה: עניין נוסף הוא שלכל אדם מתחת לגיל 35 אין זכות להגיש בקשה; גבר – מתחת לגיל 35, אישה – מתחת לגיל 25.

איימן עודה: כל העניינים האלה התבטלו.

איימן עודה: עכשיו כל אדם – אני פונה אליכם, אתם ששומעים אותי עכשיו: כל אדם יכול עכשיו, מהיום, להגיש בקשה לאיחוד משפחות.

איימן עודה: השרה הגזענית אילת שקד תפעל כדי לסרב לבקשות, אבל יש חוק בישראל שמכריח אותה להגיש תשובה מפורטת בתוך שלושה חודשים, והתשובה חייבת לספק טענות ביטחוניות ברורות – המילה "ביטחוניות" היא במירכאות, במובן האידיאולוגי.

איימן עודה: במקרה שאילת שקד מסרבת לנושא הזה, אתם יכולים לפנות לבית המשפט, ושם היא צריכה לשכנע את השופט.

איימן עודה: אנחנו יודעים שהתשתית הגזענית של המדינה היא עמוקה, גם בית המשפט, ואנחנו יודעים שהמושג "ביטחון" הוא פרה קדושה, אבל עם זאת יש שטחים גדולים שבהם שרת הפנים הגזענית לא יכולה להציג הוכחה בנוגע למעורבות ביטחונית לפי הגדרת הרשויות.

איימן עודה: לכן, מה שעשינו פותח אופקים מעשיים ואמיתיים להשיג בפועל את הזכויות של האנשים האלה, וזה כמובן הישג גדול למי שהצביע נגד החוק הזה והפיל את החוק הזה.

איימן עודה: השאלה החשובה עכשיו: מול העניין הזה, כיצד תפעל הממשלה?

איימן עודה: זו ממשלה גזענית.

איימן עודה: בנט ואילת שקד לא יעזבו את הנושא.

איימן עודה: הם רוצים לנסות בשבוע הבא, בשבוע שאחריו, בין שיביאו את החוק על ידי שכנוע נוסף של חברי הקואליציה ובין על ידי הסכמה עם האופוזיציה, עם הליכוד, להגיש חוק דוגמת חוק ההגירה כחוק-יסוד עם החוק הזה, ואפילו אם יעזבו חלק מהקואליציה שהצביעו נגד – לא נורא, הם, עם הליכוד, יש להם רוב.

איימן עודה: והממשלה תנהג באופן הזה בין שהיא באה כקואליציה לבדה ובין בתיאום עם האופוזיציה.

איימן עודה: ככה תנהג הממשלה.

איימן עודה: השאלה היא איך ננהג אנחנו.

איימן עודה: אני אומר לכם בבירור ובביטחון עצמי שאנחנו יכולים להפיל את החוק הזה במאה אחוז.

איימן עודה: במאה אחוז.

איימן עודה: איך?

איימן עודה: למשל, עם הקואליציה.

איימן עודה: אנחנו נצביע נגד, ואני פונה אל הערבים שיושבים בקואליציה שלפחות – מספיק שנכנסתם לקואליציה הגזענית הזאת.

איימן עודה: לפחות תצביעו נגד החוק הזה, לפחות.

איימן עודה: כמו כן נקיים ישיבה במיוחד עם מרצ.

איימן עודה: אנחנו, הרשימה המשותפת, נקיים ישיבה מיוחדת עם מפלגת מרצ ונאמר להם: באיזו זכות הצבעתם בעד?

איימן עודה: בפעם הקודמת הצבעתם נגד.

איימן עודה: זה – דבר ראשון.

איימן עודה: דבר שני, אם הממשלה תלך עם האופוזיציה, מה יהיה?

איימן עודה: נפנה אליהם פעם נוספת ונגיד להם: תראו, בנושא הזה אתם יכולים לומר שזה עניין שאין ברור ממנו.

איימן עודה: אם אתם רוצים להיות עם האופוזיציה נגד העם שלנו, אנחנו נפיל את הממשלה.

איימן עודה: אין דבר יותר ברור מזה.

איימן עודה: תחשבו שבנט לא עובר את אחוז החסימה.

איימן עודה: הוא רוצה בחירות?

איימן עודה: אילת שקד לא עוברת את אחוז החסימה.

איימן עודה: היא רוצה בחירות?

איימן עודה: גדעון סער לא עובר את אחוז החסימה.

איימן עודה: הוא רוצה בחירות?

איימן עודה: אני אומר לכם במאה אחוז: יש ביכולתנו למנוע מהממשלה להחזיר את החוק הנפשע הזה.

איימן עודה: אנחנו, כאשר אנחנו מתפללים: אלוהים, תפזר אותם, הכוונה היא לגזענים, לכיבוש, לכנופיות, לעוול.

איימן עודה: לא לפזר את העם שלנו, את האנשים שלנו, את המשפחות שלנו, את התינוקות שלנו והילדים שלנו.

איימן עודה: אנחנו לא רוצים שהקואליציה תהיה מאוחדת, אנחנו רוצים איחוד של המשפחות והילדים.

איימן עודה: לפעמים העניין נכפה עלינו, אבל לפעמים – כמו הפעם הזאת – העניין בידיים שלנו במאה אחוז.

איימן עודה: במאה אחוז.

איימן עודה: העניין בידיים שלנו, למנוע את החוק הזה לחלוטין וסופית, וזה מה שנעשה.

איימן עודה: אבל עד אז אני אומר למשפחות האלה, אני אומר לילדים, שאני מנשק את המצח שלהם, אני אומר להם מברוכ.

איימן עודה: זה לא ניצחון במובן הזה שמחר העולם יהיה ורוד במאה אחוז, אבל אין ספק שזה צעד חשוב מאוד בדרך לחיות בכבוד כמו שמגיע לכם.

איימן עודה: הרשימה המשותפת על כל מרכיביה, על כל חבריה, לעולם – לעולם – תהיה לצידו של העם שלנו.

איימן עודה: אללה ייתן לכם בריאות.

איימן עודה: )

מנסור עבאס: חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין.

מנסור עבאס: אני אתן לך את הדקות שנשארו מחבר הכנסת עודה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא תתנה את זה בזה שאני אדבר ערבית?

מנסור עבאס: אה, נכון.

מנסור עבאס: אתה לא מכיר בכלל ערבית?

יולי יואל אדלשטיין: רק ברמה של שוק.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, קודם כול, אני חייב להתחיל במשהו אישי.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שכולנו היינו כאן עד הבוקר בעצם, אחרי זה הגעתי הביתה, ואני מודה – את חטאיי אני מזכיר היום – הצלחתי לתפוס קצת תנומה, כמה שעות.

יולי יואל אדלשטיין: התעוררתי וחשכו עיניי.

יולי יואל אדלשטיין: פתחתי את הטלפון וראיתי הודעה שאומרת שלחברי הטוב מאיר יצחק הלוי נפטרה אחות.

יולי יואל אדלשטיין: ואני שולח מכאן ודאי את תנחומיי לו ולמשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בנוסף היה גם רשום באותה הודעה שהאופוזיציה הודיעה שלא יקזזו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אני ממש, אדוני היושב-ראש, הרגשתי עם זה נורא.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר מה אמרתי במשך שבע שנים לאופוזיציה ולקואליציה כאחת כשהיו מקרים דומים, למשל כשחבר הכנסת יהודה גליק איבד את אשתו יפי, ישב שבעה וניסו להביא אותו לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: היו עוד מקרים, לא נזכיר את כל הדברים העצובים.

יולי יואל אדלשטיין: התקשרתי מייד ליריב לוין, יושב-ראש סיעת הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: הוא אמר לי, לשמחתי – לא מדובר פה בשמחה גדולה, נפטרה אישה, אחות של חבר כנסת, אבל לשמחתי הוא אמר שזה שקר גס ושכבר הודיעו לקואליציה שידאגו לקזז את מאיר יצחק הלוי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע, אדוני היושב-ראש – כמו שתמיד לימדתי את כולם כשפנו אליי כיושב-ראש הכנסת, שזה לא עניינה של המליאה להתעסק בקיזוזים, זה עניין פוליטי ואישי בין אנשים.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומע שצריך לעשות משהו פורמלי עם זה; צריך לעשות פורמלית רק דבר אחד: להיות בני אדם.

יולי יואל אדלשטיין: כל השאר יסתדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטיח לך, אדוני היושב-ראש, לא צריך לרשום שום דבר בתקנון ובחוק ובנוהל בכנסת, רק להיות בני אדם, ואז הדברים יסתדרו ולא יהיו עוד מקרים נוראיים ומצערים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אתחיל במשהו שאני חושב שנוגע לכולנו: הבית הזה עומד – זה נורא משעמם מה שאני אומר – הבית הזה עומד על פרוצדורה, על הליך תקין.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, אני חייב לומר שמול ההליך התקין תמיד יש צרכים – ברוב המקרים של הקואליציה, לפעמים של האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: יש דרכים לטפל בזה בהליך תקין.

יולי יואל אדלשטיין: היו מקרים בעבר שהיה צורך לזרז איזשהו תהליך.

יולי יואל אדלשטיין: הינה, הסתבכה אתמול הצעת חוק מקורית שהביאו לכנסת, עשו בה שינויים, וזה בסדר גמור, ורצו להביא הצעה חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: ההליך התקין – יושבת כאן מזכירת כנסת, שהיא יותר ותיקה אפילו ממני, שבימים אלה זה כמעט בושה – אפילו ממני.

יולי יואל אדלשטיין: ההליך התקין זה לכנס את הנשיאות, אדוני, ולקבל החלטה, כי כפי שלימד אותי במשך שנים רבות היועץ המשפטי דאז של הכנסת, שהיה לי תענוג לעבוד איתו, עו"ד איל ינון, גם שינוי של נקודה אחת בהצעת חוק זה שינוי בהצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: אז אפשר לכנס את הנשיאות, לכנס את הוועדה המסדרת, לעשות דיון בוועדה המסדרת – לא חייבים 20 שעות, שלוש דקות לדובר זה גם בסדר – ואז להביא את הכול למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבל, חבל שעל הדברים הקטנים האלה נשאר לא רק איזשהו טעם לפגם אלא נשאר גם תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: כל דבר, אדוני, בבית הזה, זה תקדים.

יולי יואל אדלשטיין: מחר יסתובב הגלגל בפעם הנוספת, בפעם המי יודע כמה, ויגידו: מה פתאום, איזו פרוצדורה?

יולי יואל אדלשטיין: היה פה איזה נודניק אחד, אדלשטיין, שישב וכל הזמן אמר "תהיו הגונים, תהיו הגונים", מה זה עזר לנו שניסינו להיות הגונים?

יולי יואל אדלשטיין: הינה, רומסים אותנו אז עכשיו גם אנחנו נרמוס.

יולי יואל אדלשטיין: חבל, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: וגם הדיונים שמתקיימים עכשיו – אפילו התלבטתי אם לעלות לדבר או לא אבל אמרתי שיותר חשוב לדבר מאשר למחות בזה שאני אשב בחדר.

יולי יואל אדלשטיין: כשרוצים להפעיל את סעיף 98, וזה לגיטימי וגם בתקופתי זה היה, צריך לשים לב לכמה דברים: ראשית, לאופוזיציה תמיד בא לטרטר את הקואליציה, זה בסדר, אז צריך קודם כול לבדוק אם זה חוק מהותי.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יודעים מה, יש חוקים חשובים – את חוק הניקיון חוקקנו פה לפני יומיים?

יולי יואל אדלשטיין: חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: לא חייבים דיון של יומיים על חוק הניקיון.

יולי יואל אדלשטיין: על החוק הזה המוצע, על התיקון לחוק-יסוד: הכנסת ותיקון לחוק הכנסת, הייתי עושה דיון גם של עשר שעות וגם של עשרה ימים, כי האסון שטמון בחוק הזה – אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת קריב, חבר הכנסת חדש – האסון שטמון בחוק הזה עלול להישאר פה לדורות.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן לעשות, בקווץ' כזה, דיון של שלוש שעות זאת טעות מרה.

גלעד קריב: לא היה דיון של שלוש שעות, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שהייעוץ המשפטי בוועדת הכנסת, היום בוועדה המסדרת, מחה נגד זה.

יולי יואל אדלשטיין: רמסו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: היו תמיד מטיפים לדיון מול הייעוץ המשפטי ומציאת פשרה.

יולי יואל אדלשטיין: היה אפשר למצוא פשרה – –

גלעד קריב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – 10 שעות לדון, 20 שעות לדון, לא חייבים להשבית את הכנסת לשבועיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני תכף אתייחס למה אני חושב שזה חוק מאוד מהותי ואסוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, למען גילוי נאות – אני רגוע אישית.

יולי יואל אדלשטיין: בכנסת החמש-עשרה, כשאז להתפלג, פילוגים בסיעות, עוד נחשב למשהו שלא מדברים עליו ככה, לא בגאווה בטלוויזיה, העברתי הצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: רציתי להעביר הצעת חוק על איסור פילוגים במשך שלוש שנים אחרי הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: לא נתנו לי.

יולי יואל אדלשטיין: משרד המשפטים, כרגיל, הצדיקים, אמרו שזה חמור מדי.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף הגענו להצעת חוק – ודרך אגב, גם בכנסת וגם בשלטון המוניציפלי עד היום מברכים עליו – שמי שמתפלג שנתיים לאחר הבחירות ייקח איתו את החלק היחסי של החובות של הסיעה, כי המקרים שהיו היו ידועים – בורחים והחובות נשארים לסיעת האם.

יולי יואל אדלשטיין: נו, החוק הזה התקיים תקופה.

יולי יואל אדלשטיין: אחר כך ודאי היה מאוד חשוב לאפשר לשאול מופז להתפלג מקדימה, ואז הופיע חוק מופז, ועל הדרך ביטלו את החוק שלי, ואז מופז ודאי לא התפלג מקדימה, בניגוד למצופה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת גלעד קריב, ולכל מי שעומד מאחורי החוק הזה – אני יודע שזה לא אתה באופן אישי: החוקים האלה הם תמיד בומרנג.

יולי יואל אדלשטיין: הם תמיד משיגים מטרה הפוכה מן המטרה המוצהרת.

יולי יואל אדלשטיין: ואני יודע שאפשר, ואני בטוח שיושבים גם חברי כנסת עכשיו בחדרים ואומרים: אה, עכשיו הוא עוד יגיד לנו שצריך להיות מנומס ולא יפה לחטט באף וכל מיני שטויות, ופוליטיקה זה פוליטיקה, תפוס מה שניתן.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אגיד לכם, חברים: לא צריך ללכת 40-30 שנה אחורה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני זמן לא רב באה הצעת חוק נהדרת: להעלות את אחוז החסימה.

יולי יואל אדלשטיין: הייתה לה מטרה מוצהרת, אפילו לא במחשכים: לדפוק את החרדים ולדפוק את הערבים.

גלעד קריב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לדפוק את החרדים ולדפוק את הערבים, זאת הייתה המטרה.

יולי יואל אדלשטיין: תסלחו לי על השפה, אבל היוזמים של הצעת החוק – –

גלעד קריב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – חברי הכנסת, השרים דאז, סליחה, לפיד וליברמן, דיברו על זה בגלוי.

יולי יואל אדלשטיין: נמאס מכל השטויות האלה – לדפוק את החרדים ולדפוק את הערבים.

יולי יואל אדלשטיין: מה יצא כתוצאה מזה?

יולי יואל אדלשטיין: רשימה משותפת של 15 מנדטים, בדיוק כפי שיושב-ראש הכנסת דאז, שאני במקרה מכיר אותו טוב מאוד, אפילו אולי הכי טוב בעולם, היה מסביר לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי לוקח – אני זוכר, חבר הכנסת איימן עודה – את דב חנין יחד איתי, יחד עם מאיר פרוש ועוד אנשים נוספים לכל מיני פגישות לשכנע שהתוצאה תהיה הפוכה.

יולי יואל אדלשטיין: לא רצו להקשיב, כי הרי זה כל כך קל לסדר את החקיקה בהתאם לאיזושהי מטרה פוליטית שכרגע נראית ממש בהישג יד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אומר כאן ועכשיו, חבריי: אני שונא גימיקים, אתם יודעים את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חשבתי לעשות פה, אדוני היושב-ראש, מעטפה.

יולי יואל אדלשטיין: להכניס לתוכה פתק בכתב היד שלי – מה תהיה התוצאה של הצעת החוק הזאת, לסגור ולתת למישהו שאני סומך עליו לפתוח בסוף הקדנציה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אמרתי: אני לא צריך גימיקים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק אגיד לכם שהתוצאה של הצעת החוק הזאת – אם תעבור, אולי עוד יתעשתו – תהיה בדיוק הפוכה ממה שמתכוונים המגישים.

יולי יואל אדלשטיין: ולסיכום, אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש – – –

ינון אזולאי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, לסיכום – פתחתי במשהו אישי ואני אסיים במשהו אישי: היה מקרה לא מזמן שמישהו ניסה לחפש עליי חומר, לכלוך, מה שנקרא.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מדבר על שום דבר פלילי – דברים מותרים, מה כתוב באינטרנט, בתקשורת, שנים אחורה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אנחנו מדינה קטנה.

יולי יואל אדלשטיין: אותו אחד שביקשו ממנו לעשות את זה, הסתבר שהוא החבר הכי טוב של מישהו שעבד איתי באותה תקופה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא בא אליו ואמר: חיפשתי על הבוס שלך חומר, אני בוודאי לא אגלה לך מה כן, מה לא, מה מצאנו, אבל דבר אחד עולה מכל החומר שעברנו עליו – הוא עקבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מסכים לפעמים עם מה שהוא אומר ועושה אבל הוא עקבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד ממליץ לחברי הכנסת, במיוחד לעשרות רבות של חברי כנסת חדשים, לא לקבל את זה כאיזושהי הטפת מוסר; לקבל את זה כדרך פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: בסופו של דבר זה משתלם, בסופו של דבר, השר עיסאווי פריג', לא תצטרך לעמוד פה כמו שעשית לפני כמה ימים ולשכנע שבתקופת קורונה – אני במקרה ישבתי באולם – הייתה אופוזיציה אחראית, ובהרבה מאוד מקרים שיתפו פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: קל לי מאוד לומר לך כשר הבריאות בעבר הלא-רחוק – היום ניצן מתמודד עם זה, חבר סיעתך: לא היה חבר כנסת אחד, אחד, במשך כל התקופה, שהצביע עם משהו של ההגבלות ההכרחיות כל כך, מצילות החיים, שמשרד הבריאות הביא באותה תקופה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל האופוזיציה כולה לא נמצא חבר כנסת אחד שפעל ככה.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו פתאום אותם חברי כנסת, בתור שרים וסגני שרים, עומדים כאן ומסבירים שההגבלות והקנסות זה משהו שמציל חיים וצריך לתמוך בזה.

יולי יואל אדלשטיין: מאוד מביך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין לליבם.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להימנע מזה במידה ואתה עקבי גם באופוזיציה וגם בקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, תודה על הסבלנות, אני יודע שחרגתי בדקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנסור עבאס: תודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ינון אזולאי, 15 דקות.

ינון אזולאי: 15 דקות?

מנסור עבאס: ככה רשום אצלי, אתה רוצה פחות?

ינון אזולאי: אם מישהו מפה ירצה, אתן לו.

ינון אזולאי: אתה יודע, אין בעיה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש – – –

מנסור עבאס: יש, משה ארבל בדרך, ועוד.

ינון אזולאי: אלה החברים שהכי קל לי להסתדר איתם, זה בסדר, חבר הכנסת משה ארבל.

ינון אזולאי: כבוד השר, האמת, גם אני אתחיל במשהו אישי.

ינון אזולאי: קודם כול, תנחומים למאיר יצחק הלוי.

ינון אזולאי: כולנו משתתפים בצערו, וגם אני באופן אישי אומר לך, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, אני בעד, צריך לתת במקרים כאלה בלי להתחשבן, גם אם אנחנו יכולים להפיל ממשלה, בסדר?

ינון אזולאי: זאת הדעה שלי.

ינון אזולאי: ואני לא אומר את זה סתם, אני בא ממקום שהרגיש את זה על בשרו.

ינון אזולאי: כשמו"ר אבי, השר לשירותי דת, היה חולה, חולה אונקולוגי, והייתה – אם אני לא טועה, זה היה בהצבעה של המרכולים.

ינון אזולאי: והיה הקול שלו.

ינון אזולאי: ביקשו קיזוז.

ינון אזולאי: ישב פה מהאופוזיציה יואל חסון, היה רכז האופוזיציה, ונלחם שלא ייתנו לו קיזוז, עד כדי שיבוא לפה עם רופא צמוד, רצה שיגיע, ועם כל מה שצריך, וחבל על התיאורים.

ינון אזולאי: פעם אחת הוא הגיע ככה.

ינון אזולאי: אתה יודע מה, אחרי זה הוא בא אליי ואמר לי – אבא ישב פה – ינון, דבר אחד: זכיתי שלפחות חוק המרכולים עבר על חודו של קול בגללי.

ינון אזולאי: אז זאת הייתה הזכות שלו, וברוך השם, הוא זכה.

ינון אזולאי: ואני בטוח שבשמיים נותנים לו על זה שכר, עם כל הקושי שהיה.

ינון אזולאי: אבל אני חייב להזכיר עוד פעם שהיה עוד חוק, אני לא זוכר אם זה היה לפני או אחרי, את זה מזכירת הכנסת בטוח תזכור יותר טוב ממני.

ינון אזולאי: לא רצו לתת לו קיזוז.

ינון אזולאי: אילן גילאון, חבר הכנסת אילן גילאון, אמר: אותי לא מעניין כלום, אני נותן לחבר הכנסת אזולאי, לשר אזולאי, קיזוז, ותעשו מה שאתם רוצים.

ינון אזולאי: העליהום שהיה עליו בתקשורת, פה מהאופוזיציה – גמרו אותו, גמרו אותו.

ינון אזולאי: אז באתי לאילן ואמרתי לו, נכנסתי לפה ואמרתי לו: אילן, אני חייב לך הכרת הטוב.

ינון אזולאי: הוא אומר לי: איזה הכרת הטוב, על מה אתה מדבר?

ינון אזולאי: אני לא אוהב להגיד את המעשים שאני עושה, אבל בגלל שאשתו אמרה את זה, אז אספר: כשאילן היה בבית חולים, גם אבא היה שם.

ינון אזולאי: אני לא ידעתי.

ינון אזולאי: הגעתי לבית החולים ובמקרה ראיתי את אילן, ואבא היה מאושפז במחלקה אונקולוגית בשערי צדק.

ינון אזולאי: נכנסתי לאילן, היה מולי, אילן גילאון, נכנסתי לשם.

ינון אזולאי: ראיתי אותו וקודם כול חיבקתי אותו.

ינון אזולאי: מה הייתה הבקשה שלו?

ינון אזולאי: אני רוצה ללכת לאבא שלך לשבת איתו.

ינון אזולאי: תבינו, הכנסת הייתה אחרת.

ינון אזולאי: אחר כך הלכתי, באתי לאבא לתת דברים לשבת, לקחתי לאילן.

ינון אזולאי: אשתו בריאיון, נראה לי שזה היה בידיעות, אני לא זוכר איפה, סיפרה את הסיפור הזה.

ינון אזולאי: אלה המעשים הקטנים, אולי, אבל זה הדברים הגדולים שלנו, שאנחנו צריכים לפעמים לקחת, לשים ולנתק, ולא משנה מה שאנחנו.

ינון אזולאי: לא משנה איפה שאנחנו נמצאים, לא משנה עם מי אנחנו נלחמים.

ינון אזולאי: יש פה אופוזיציה, קואליציה, נכון; יש לנו מספיק רגעים לריב, מספיק – זה לא רגעים, זה כבר לילות, זה ימים, זה שבועות שאנחנו רבים.

ינון אזולאי: אבל אנחנו הרי רואים, אתה יודע, הצופים מסתכלים עלינו לפעמים – אנחנו רק יוצאים מחוץ הפרסה, אנחנו יודעים שאנחנו צוחקים ויש בינינו דיבור ושיח.

ינון אזולאי: יש לפעמים שהכנסת יורדת לרמת שיח באופן אישי.

ינון אזולאי: אני אומר: יכול להיות, אפשר לריב ואפשר להגיד הכול.

ינון אזולאי: תמיד צריך להשתדל להשאיר את האישי בצד.

ינון אזולאי: לפעמים קורה שגם אני ואולי כל אחד מחבריי גם פתאום יורד על מישהו מסוים באופן אישי.

ינון אזולאי: זה לא ראוי וזה לא נכון, ואני אומר את זה גם על עצמי.

ינון אזולאי: וגם מותר להראות לפעמים, ולהתנצל שפגעתי בבן אדם באופן אישי, ואת זה גם למדתי ממו"ר אבי, שלא פעם אם היה לו, אם היה קורה דבר כזה, היה קם ומתנצל.

ינון אזולאי: זה בסדר.

ינון אזולאי: וכשאנחנו נלחמים – ומתן, תילחם על הדרך שלך, אל תילחם באדם מולך.

ינון אזולאי: כי תאמין שגם האדם מולך נלחם על הדרך שלו.

ינון אזולאי: וגם אם אני לא מכבד את הדרך שלו, וגם אם הדרך שלו – אצלי, תמיד שואלים אותי על מישהו מסוים, אני יכול להגיד: אני מכבד אותו, לא מכבד את הדרך שלו.

ינון אזולאי: אני יכול להילחם בדרך שלו מלחמת חורמה, מלחמת חורמה, כי אני לא מאמין בדרך הזאת, כי יש לי דרך ואיתה אני הולך ורק איתה אישאר.

ינון אזולאי: כי אני מאמין בדרך הזאת.

ינון אזולאי: אבל כשיש רגעים בכנסת שאנחנו צריכים להתעלות – אגב, היום זה לא משהו שאנחנו יכולים להפיל ממשלה על דבר כזה, ולכן בסופו של דבר אני מבין שהגיעו ונתנו למאיר יצחק הלוי.

ינון אזולאי: בא אליי גם – נראה לי זה היה ראש המטה של שר המשפטים, ודיבר איתי.

ינון אזולאי: אז אמרתי לו: תשמע, אני אישית באמת בעד זה, תן לי לדבר.

ינון אזולאי: כשבאתי כבר לדבר, הייתי בוועדת הכספים, יצאתי, אמרו לי: העניין הסתדר.

ינון אזולאי: אני שמח שהעניין הסתדר בבגרות, בצורה – באמת, אדם הולך לשבת שבעה.

ינון אזולאי: נכון, גם ליהודה גליק לא נתנו, גמרו אותו גם.

ינון אזולאי: בן אדם ישב שבעה, ואחר כך כל מיני.

ינון אזולאי: אבל זאת הייתה הצבעה שהייתה חשובה, לא מוכנים לשום קיזוז.

ינון אזולאי: אנחנו לא צריכים לקחת דוגמה.

ינון אזולאי: הדוגמה שלנו, אם אנחנו רוצים את הנקמה הכי טובה, זה לעשות טוב לזה שעשה רע.

ינון אזולאי: זאת הנקמה הכי טובה והכי מתוקה.

ינון אזולאי: ככה למדתי, ואני אומר לכם, אני הקטן, זה גם עובד.

מתן כהנא: זה לנטור.

ינון אזולאי: לא, לא, זה נטירה טובה.

מתן כהנא: זה נטירה.

ינון אזולאי: זה נטירה טובה.

ינון אזולאי: אתה יודע מה, שאלה יהיו הנקמות והנטירות שלנו.

ינון אזולאי: בסדר?

מתן כהנא: הלוואי שכל מה שאמרת יתקיים.

ינון אזולאי: אני אומר: תשמע, אתה יודע מה, עצם זה שעכשיו אני – עוד דקה אני מתחיל לתקוף, אבל עצם זה ששש דקות בינתיים אני רק מדבר טוב, אז זה בסדר.

ינון אזולאי: אבל באמת, אני בא ואני אומר את זה מהלב שלי.

ינון אזולאי: אני אומר את זה מהמקום שחוויתי.

ינון אזולאי: ולכן אני אומר – לפעמים פרופורציות למקום שאנחנו נמצאים בו.

ינון אזולאי: ואתה יודע מה, מתן, אני לא תכננתי לדבר על שירותי הדת.

ינון אזולאי: אבל אני מדבר על זה בנועם ולא תוקף.

מתן כהנא: רק בנועם.

ינון אזולאי: הרב פינדרוס, עד שהוא רוצה להקשיב לי, אתה בא עכשיו.

ינון אזולאי: אתה יודע איזה אווירה טובה יש פה?

ינון אזולאי: אל תהרוס.

מתן כהנא: אווירת – – – השחור.

יצחק פינדרוס: סיכמנו שלא משתפים עם הקואליציה.

יצחק פינדרוס: מה זה הדבר הזה?

ינון אזולאי: אגב, זה לא שיתוף פעולה, זה חילוקי דעות, אנחנו חולקים את הדעות ביננו.

יצחק פינדרוס: – – – בסדר.

ניר אורבך: – – –

ינון אזולאי: בהכירי מעט את המשרד לשירותי הדת – אגב, משרד שעושה עבודה טובה, יש להם עובדים טובים, צוות טוב.

ינון אזולאי: גם המנכ"ל שלך היום טוב.

ינון אזולאי: תשמע, אני לא הולך להכחיש דברים – – –

מתן כהנא: עכשיו אתה אומר שהוא רק בא לרוץ ולהסביר לי שהכול בסדר.

ינון אזולאי: אתה רואה, אני אמרתי לך, אני מכיר את מוני ממשרד הפנים, באמת איש מקצוע.

ינון אזולאי: אני מכיר אותו והוא איש מקצוע, איש ישר.

ינון אזולאי: המשרד לשירותי דת הוא משרד שיש בו עובדים טובים, עובדים מקצועיים.

ינון אזולאי: אני יודע שאתם רוצים להביא כל מיני רפורמות בכשרות, ובשבוע שעבר – או שבעצם כל שבוע אתה עולה ואתה אומר: תשמעו, אנחנו עוד נראה, שמה, שגם מהרבנות תאכלו.

ינון אזולאי: הינה, אתם לא מוכנים לסמוך על הרבנות, אז מה שווה הרבנות הזאת שלכם, שאתם עשיתם, שאתם זה.

ינון אזולאי: קודם כול, אנחנו לא המצאנו את הרבנות.

ינון אזולאי: הרבנות קיימת שנים.

ינון אזולאי: היא עברה גלגולים.

ינון אזולאי: אני לא אוהב לקרוא לזה שהיא עברה גלגולים אצל המפד"ל דאז, אצל ש"ס, לא.

ינון אזולאי: כי אני טוען שכשהרבנות קיימת, יש בה רבנים, בכל אזור יש רב; פעם הרב הזה חרדי, פעם הרב הזה דתי-לאומי.

ינון אזולאי: זה ככה מתנהל.

ינון אזולאי: לפעמים יש גם את הנושא שנכנסת הפוליטיקה.

ינון אזולאי: אני לא נכנס לזה, בסדר?

ינון אזולאי: כשמדברים על רבנים – אני לא נמצא במקום של רבנים שהם רבנים.

ינון אזולאי: מה שכן אני אומר, אני בא ואומר דבר אחד.

ינון אזולאי: אמרת: תשמעו, אנחנו רוצים שתאכלו את הרבנות.

ינון אזולאי: אתם תראו שבעוד כמה זמן יאכלו את הרבנות, וזה שאתם לא סומכים, אז אני לא מסכים איתכם, אז זה הרבנות שלכם.

ינון אזולאי: אני חייב לספר לך סיפור.

ינון אזולאי: ב-2010 ניהלתי והקמתי פרויקטים של נוער מתמודד, נוער בסיכון, או בסיכוי, במגזר החרדי באשדוד.

ינון אזולאי: הקמתי שלושה פרויקטים כאלה, ואת אשדוד גם לקחו כפיילוט בגלל שזאת עיר שבעצם יש בה מכל המגזרים, אנשים דתיים ולא דתיים, ובתוך המגזר החרדי יש לך את הספרדים, ליטאים, חסידים, הכול יש שם.

ינון אזולאי: לקחו ועשו כמה פרויקטים, אחד היה הפיילוט, ואני הייתי אותו אחד שמנהל וגם זכה להקים את הפרויקט.

ינון אזולאי: יום אחד אמרו: בוא, אנחנו רוצים לראות מה כל אחד תורם.

ינון אזולאי: לקחו את כל – היה גם נוח"ם אז, מכל הארץ.

ינון אזולאי: אנחנו רוצים לראות כל אחד מה שיש לו לתרום, נעשה יום השתלמות, יום עיון.

ינון אזולאי: הגענו ליום העיון הזה, זה היה פה בירושלים, והייתה מנהלת אחת המחוזות.

ינון אזולאי: ערכו לנו את השולחנות, ובאמת זה היה מיוחד, אז היא רצתה לעשות לנו טוב: היא עברה עם פסק זמן, נתנה לכל אחד פסק זמן, ואמרה: שיהיה לכם מתוק, והינה, פה כתוב מאחורה שזה כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי.

ינון אזולאי: קיבלנו, אמרנו תודה רבה, הכול בסדר.

ינון אזולאי: אגב, זה בהכשר הרבנות, כי יש רבנות שאפשר לאכול.

ינון אזולאי: ואז נתנו לי לדבר.

ינון אזולאי: כמובן שפרגנתי, כי באמת היא אישה מיוחדת, מנהלת המחוז.

ינון אזולאי: היא הייתה מבינה.

ינון אזולאי: היא לא הייתה דתייה – ותכף אני אגיד גם למה אני אומר את זה – היא לא הייתה דתייה, אבל היא הייתה מבינה, והיה לה רגש מיוחד.

ינון אזולאי: מאוד התחברנו אליה, גם הרכזים, המנהלים.

ינון אזולאי: התחברנו.

ינון אזולאי: הייתה לה אוזן קשבת.

ינון אזולאי: ביקשו מכל אחד לדבר.

ינון אזולאי: קמתי ודיברתי.

ינון אזולאי: דיברתי בשבחה, ואז אמרתי: בבוקר גב' חנה עברה וחילקה לכל אחד פסק זמן כדי שיהיה לו נעים וטוב ומתוק.

ינון אזולאי: ומה היא אמרה לנו?

ינון אזולאי: אתם יכולים לאכול, זה כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי.

ינון אזולאי: זה בדיוק המקום – בשביל זה אנחנו מקימים את המסגרות של הנוער החרדי שמתמודד.

ינון אזולאי: הייתה שאלה: למה צריך להקים במיוחד?

ינון אזולאי: אמרתי דבר אחד: כשאנחנו לוקחים את פסק הזמן הזה, אנחנו מסתכלים – כיהודי חרדי, על מה אני מסתכל?

ינון אזולאי: יש את הרכיבים.

ינון אזולאי: הרכיבים – זה עובר תהליך שלם; מאיפה זה הגיע.

ינון אזולאי: ובסופו של דבר, על מה אני מסתכל?

ינון אזולאי: על החותמת.

ינון אזולאי: יש חותמת בד"ץ, אני אוכל.

ינון אזולאי: אין חותמת בד"ץ, אני לא אוכל.

ינון אזולאי: זו ההסתכלות הדקה.

ינון אזולאי: היא באה ועל מה הסתכלה?

ינון אזולאי: כתוב: "כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי".

ינון אזולאי: מבחינתה, אם כתוב "כשר", זה בסדר גמור.

ינון אזולאי: זה בדיוק ההבדל הדק בין כשרות בד"ץ לרבנות – לא בחלב הנוכרי.

ינון אזולאי: כלומר, אני כיהודי-חרדי, שמנהל את הבית שלי באורח חיים חרדי, אני בא ואני אומר דבר אחד: אם אני רוצה שהבית שלי יתנהל באופן חרדי, אני מחר לא אוכל רבנות.

ינון אזולאי: הינה אני אומר: אני לא אוכל רבנות.

ינון אזולאי: לא שחס ושלום אני אומר שהרבנות פסולה, כי אם היא הייתה פסולה, הייתי יוצא בכלל נגד זה.

ינון אזולאי: ואולי לא הייתי אוכל בכלים של מישהו אחר, כי אולי הוא חטא.

ינון אזולאי: אבל זה לא נכון.

ינון אזולאי: לרבנות יש את הכשרות שלה, רק שאני מחפש – מחמיר עם עצמי בדרגה יותר.

ינון אזולאי: כשאני מחמיר עם עצמי בדרגה יותר – גם אם מחר מתן כהנא יהפוך את הרבנות וייתן הקצאות להחמיר עוד יותר, זה עדיין לא מביא אותי למקום שאני יכול לסמוך על זה.

ינון אזולאי: אני לא יכול.

ינון אזולאי: זה לא מביא אותי למקום הזה.

ינון אזולאי: ולכן גם כשיבוא כבוד השר ויאמר לנו: אני אהפוך, אני אתן לכם, אתם עוד תאכלו – אני מאמין שאתה לא רוצה לכפות עליי לאכול רבנות.

מתן כהנא: התוכנית שלי, בעזרת השם, היא שתוכל לאכול איזה כשרות שתבחר בה, וזה יהיה יותר זול.

מתן כהנא: שתהיה כשרות לכולם.

ינון אזולאי: אגב, אם אתה מצליח לעשות את זה, אני שם אותך שר הבריאות, שגם נוכל להיות אצל איזה רופא שאנחנו רוצים במחיר הכי טוב.

ינון אזולאי: בזה אתה כבר לא מוכן לקחת את הסיכון.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: אני אגיד לך.

ינון אזולאי: כי כשמדובר ברופא, אתה אומר:

ינון אזולאי: הרופא הזה ייקח לך 100 דולר לשעה או 100 שקל לשעה – זה שווה.

ינון אזולאי: 1,000 שקל – זה פרופסור.

ינון אזולאי: כל אחד, תביאו את התואר שלו – אנחנו מוכנים לקבל את זה.

ינון אזולאי: ההפך, דווקא ממך – – –

מתן כהנא: אתה מבין שאתה משלם על – – – עזוב, זכותך לאכול בד"ץ, אבל אתה משלם כפול.

מתן כהנא: אתה משלם גם לרבנות וגם לבד"ץ.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך שיש פה איזה לקונה, כי אני צריך לשלם גם רבנות וגם בד"ץ.

ינון אזולאי: אבל מה הבעיה?

ינון אזולאי: כשאני רוצה להביא את הבד"ץ, אומרים: אתה לא יכול להביא את הבד"ץ בלי הרבנות.

ינון אזולאי: ולמה, למה?

ינון אזולאי: כי עושים כל מיני סייגים.

ינון אזולאי: מי כמוך יודע – ואני לא רוצה להיכנס, כי באמת התחלנו באווירה טובה.

מתן כהנא: – – –

ינון אזולאי: יש.

ינון אזולאי: יש לי את הזמן, אל תדאג.

מתן כהנא: אין לך זמן לתקוף.

ינון אזולאי: אני לא תוקף, אחי.

ינון אזולאי: אל תדאג.

ינון אזולאי: משה נותן לי עשר דקות.

ינון אזולאי: משה ארבל, חבר הכנסת ארבל, אם אני רוצה – הוא לא עונה; אם אני צריך עשר דקות בשביל לתקוף, אתה נותן לי?

משה ארבל: יש לי שיקול דעת?

ינון אזולאי: תודה.

ינון אזולאי: יכול להיות שהנושא הזה, שאתה צריך לשלם על שתיים או שלוש כשרויות – אבל אתה יודע מי בוחר את זה?

ינון אזולאי: המייצר.

ינון אזולאי: אותו מפעל – הוא בוחר בזה.

ינון אזולאי: כשאני הולך לרופא – – –

מתן כהנא: יש לך ספק שמישהו היה רוצה את – – –

ינון אזולאי: יש לך ספק שהייתי רוצה את הרופא הכי טוב במחיר אפס?

ינון אזולאי: אלא מה, אומרים לך: תשמע, יש לך רופא של הקופה.

מתן כהנא: אתה צריך לשלם גם על הרופא הזה וגם על הרופא הזה?

ינון אזולאי: בוודאי, כי אני משלם לקופת חולים.

ינון אזולאי: אני בקופת חולים כללית לצורך העניין.

ינון אזולאי: אני הולך לקופת חולים, ואני משלם ביטוח בריאות.

ינון אזולאי: אני משלם כל פעם.

ינון אזולאי: כל רבעון – אם אני הולך לרופא, אני משלם?

מתן כהנא: תשב איתי לישיבת עבודה ותיתן לי את ההערות שלך על התוכנית.

ינון אזולאי: אוקיי.

ינון אזולאי: אתה זורק פה כדור, אני צריך לראות אם אני תופס אותו.

ינון אזולאי: אני אומר דבר אחד: כשאני הולך לרופא – אני משלם לקופת החולים; למה אני צריך לשלם לפרופסור שאני רוצה, פרופסור בכיר?

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי הוא בכיר יותר?

ינון אזולאי: אבל אני משלם – מה אכפת לך, תגיד לי: אל תשלם החודש, תשלם פה.

ינון אזולאי: אין דבר כזה.

ינון אזולאי: כשאתה רוצה כשרות טובה יש לה יותר הוצאות.

ינון אזולאי: יש כאלה שאומרים לך: תשמע, יש משגיחים שלא מגיעים, לא רואים את המקום שלהם.

ינון אזולאי: אני איתך.

מתן כהנא: אין לך מושג כמה אני חושב בדיוק כמוך.

ינון אזולאי: יופי, אז בוא ניקח את המערך הזה, שיהיה גם לבריאות, גם לכשרות.

ינון אזולאי: אבל זה לא הולך.

ינון אזולאי: למה להתחיל דווקא בכשרות?

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: עזוב.

ינון אזולאי: כי שם הכי קל לנו.

ינון אזולאי: כי שם אנחנו מקבלים כותרות טובות.

ינון אזולאי: לא אתה, כשר, שמקבל כותרות.

מתן כהנא: – – –

ינון אזולאי: לא אתה.

ינון אזולאי: עוד פעם אני אומר: לא אתה, כשר, שמקבל כותרות.

ינון אזולאי: זה הדבר שתמיד נתפס הכי הרבה.

ינון אזולאי: כולם – עליהום צריך לעשות שם.

ינון אזולאי: מה, לך תפתור את הבריאות.

מתן כהנא: בינתיים הכותרות היחידות שאני מקבל זה כותרות מיתד נאמן על הראש שלי.

מתן כהנא: הכול בסדר.

מתן כהנא: מהפלס, לא?

מתן כהנא: אני אומר: גם שר הבריאות, שיהיה פה, בבקשה.

מתן כהנא: כשפתאום אנחנו הולכים לאיזה בעל מלאכה טוב, אנחנו אומרים: תשמע, תשלם גם פה וגם פה.

מתן כהנא: בריאות גם פה וגם פה.

מתן כהנא: כשמגיעה כשרות, מה קרה?

מתן כהנא: זה מדינה יהודית, מה קרה, אז משלמים גם פה וגם פה.

מתן כהנא: אתה יכול לומר: אני רוצה להוזיל.

מתן כהנא: בוא נעשה תחרות.

מתן כהנא: לפני שנכנסת, עליתי להגיב פה על דברים של חברך בוסו, ואמרתי: אוי ואבוי לי אם אפגע במילימטר בשולחן ערוך.

מתן כהנא: אוי ואבוי.

ינון אזולאי: אם זו הדרך – – –

מתן כהנא: זאת הדרך.

מתן כהנא: זאת הדרך.

ינון אזולאי: אם זו הדרך שתוביל אותך – – –

מתן כהנא: זאת הדרך.

ינון אזולאי: אם זו הדרך של ה-100% שתוביל אותך, אני מאמין שגם נצליח.

ינון אזולאי: אגב, אני ראיתי גם – אתה יודע, הרב לאו – – –

מנסור עבאס: אתה נכנס לזמן של משה ארבל.

ינון אזולאי: שטויות, הכול בסדר.

ינון אזולאי: חוץ מזה, איפה הזמן שלך, שאתה נותן?

ינון אזולאי: אתה כבר מקפח אותי?

מנסור עבאס: אתם רגילים שאני תמיד נותן.

מנסור עבאס: אני צריך להתחיל להקשות.

ינון אזולאי: למשה תוריד דקה.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: למשה תוריד דקה.

ינון אזולאי: האמת, לא ידעתי אפילו על מה יש לי לדבר רבע שעה, והייתה שיחה נעימה, ולכן אני אומר את זה.

ינון אזולאי: אני אומר דבר אחד: לא לפגוע בשולחן ערוך – בסדר; אבל גם ראיתי שהרב לאו, לצורך העניין, יצא – אפילו לא שמעתי את ההתבטאות.

ינון אזולאי: אבל אתה יודע, אם הרבנים הראשיים פתאום יוצאים נגד, כנראה יש איזה משהו.

ינון אזולאי: אולי במקום שאנחנו נמצאים צריך לחשוב לפני זה, לפני זה, ודווקא לתת את המקום לרבנות, לרבנים, ולא משנה כרגע איזה רב יש שם; כל עוד – אתה יודע מה, אני חייב איזה תקיפה קטנה – כל עוד זה לא רב רפורמי, אין בעיה.

ינון אזולאי: בסדר?

ינון אזולאי: אם זה רב רפורמי, זה כבר משהו אחר.

ינון אזולאי: זה בעוד שעה, אני הולך לתקוף.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מנסור עבאס: מזלך שחבר הכנסת קריב לא נמצא.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מתן כהנא: מה עם משה ארבל?

מנסור עבאס: משה בהמשך.

מנסור עבאס: בסדר, משה, אנחנו לא נגרע ממך דקה.

מנסור עבאס: על חשבון רע"מ.

מתן כהנא: התורנות שלי נגמרת בעוד ארבע דקות.

מנסור עבאס: עשר דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להביע תנחומים לחבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, ראש עיריית אילת.

ישראל אייכלר: תנחומיי, חבר הכנסת.

ישראל אייכלר: אני גאה בכך שהאופוזיציה דהיום, שזה הליכוד, ש"ס, יהדות התורה, הציונות הדתית, למרות היכולת לנצל את העובדה הזאת שהוא יושב שבעה, לא קיבלה את הפיתוי, וכן נתנה לו את אותו קיזוז.

ישראל אייכלר: "ראו מה בין בני לבן חמי" – כאשר אנחנו היינו בקואליציה, והיו כמה וכמה אנשים חולים או ישבו שבעה, האופוזיציה לא רצתה לתת קיזוזים.

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

ישראל אייכלר: דבר שני, אני רואה שיושב פה השר מתן כהנא.

ישראל אייכלר: היום שמעתי איזה דו-שיח רדיופוני בין שני הטייסים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין, למדתי ממך משהו אתמול, השבוע, שיכולת לעלות על במת הכנסת ולהביע התנצלות על דברים שאמרת ושהובנו אולי אחרת ממה שהתכוונת.

ישראל אייכלר: אני רואה בזה גבורה.

ישראל אייכלר: חכמים אמרו: "היזהרו בדבריכם".

ישראל אייכלר: מה הפשט של "היזהרו בדבריכם"?

ישראל אייכלר: הם צודקים או לא צודקים, הדברים?

ישראל אייכלר: שמעתי את זה, קראתי את זה גם פעם: לפעמים כשאתה מדבר על משהו – ואני אדם שמדבר לא מעט – אל תחשוב רק מה אתה אומר במוח שלך, אלא איך האוזן של הזולת שומעת את זה.

ישראל אייכלר: וכבר הוכח שאם עשרה אנשים שומעים את אותה מילה, אחד יבין את זה כך, אחד יבין את זה אחרת, ואתה צריך להביא בחשבון איך כל אחד מבין את זה.

ישראל אייכלר: לימדו את זה גם בשיעורי נהיגה, שכשאתה יוצא לכביש ועושה איזו פעולה, אל תחשוב מה אתה חושב לגבי הנהג ההוא או הולך הרגל – תחשוב איך הולך הרגל ההוא חושב שאתה הולך לנסוע כאן או לא לנסוע כאן.

ישראל אייכלר: אז אמרתי: רגע, צריך אלף עיניים ושבעים אוזניים בנהיגה.

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: ככה נכון.

ישראל אייכלר: ככה נכון.

ישראל אייכלר: על אחת כמה וכמה בדיבור.

ישראל אייכלר: זה קשה.

ישראל אייכלר: למה זה קשה?

ישראל אייכלר: אנחנו נמצאים בזירה שיש בה מלחמה, מלחמה קשה מאוד, קודם כול מלחמה קיומית.

ישראל אייכלר: הזכרתי אתמול את המאבק של חבר הכנסת מנסור עבאס לגבי איחוד משפחות ואת כל הרעיון שבין דמוקרטיה לבין – –

מנסור עבאס: דמוגרפיה.

ישראל אייכלר: – – דמוגרפיה, עצם הגישה לדמוגרפיה בדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: למשל, בארצות הברית ובאירופה של 70 השנה האחרונות, זה הדבר הכי נורא לחשוב על דמוגרפיה מסוימת.

ישראל אייכלר: אני יודע שבארצות הברית יש אזורים שלא רצו בהם יהודים חרדים, כמו שיש פה ראשי ערים – אבל שם אף ראש עיר לא אומר את זה.

ישראל אייכלר: אבל היה איזה ראש עיר באזור מונסי שהתחיל לעשות תעמולה שהוא לא רוצה יהודים חרדים שם, ועשה חוקים כדי למנוע מיהודים חרדים להגיע לשם.

ישראל אייכלר: זה הגיע עד לבית המשפט העליון האמריקאי.

ישראל אייכלר: הוא שלל את זה בכל תוקף.

ישראל אייכלר: אין דבר כזה שאמריקה תגיד לאדם, בגלל שהוא שייך לאוכלוסייה מסוימת או בצבע מסוים, עור מסוים, או שפה מסוימת או דת מסוימת, שלא רוצים אותו.

ישראל אייכלר: כך שהמאבק הזה של שניהלתם אתמול בעניין איחוד משפחות, אז חילקנו את זה לשני דברים.

ישראל אייכלר: קודם כול, העניין הביטחוני.

ישראל אייכלר: על זה אין ויכוח.

ישראל אייכלר: הרי אף אחד לא רוצה לסכן את חייו של אף אדם אחד.

ישראל אייכלר: אנחנו רואים מה שקורה היום לא רק ליהודים.

ישראל אייכלר: אתם עצמכם, חברי הכנסת הערבים, צועקים כל הזמן, ובצדק, לגבי הנשק הבלתי-חוקי שמסתובב בכפרים והורג הרבה אנשים, כך שבאמת חשוב מאוד לדעת על כל מי שבא אם יש בו סכנה ביטחונית, ובזה אין שום פשרות.

ישראל אייכלר: אבל אדם שאין בו סכנה ביטחונית, אז הזעקה הזאת שהייתה לכם בעניין הזה של האפליה בין מישהו שבא מאירופה, מאסיה או מאיזו מדינה אחרת, והוא יכול לקבל פה אזרחות בגלל שהתחתן עם מישהו, למרות שאינו זכאי לחוק השבות, והוא לא יהודי ושום דבר, לעומת מי שבא מהשטחים – לכן אני הבנתי לעניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל בעיניי, למשל, ההצדקה של החוק הזה היא רק העניין הביטחוני.

ישראל אייכלר: מבחינתי זאת הצדקה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: ולמה אני אומר את זה?

ישראל אייכלר: כי דווקא אנחנו כיהודים חרדים בארץ ישראל לא האמנו שזה יכול לקרות.

ישראל אייכלר: כשבן-גוריון בא לאימא שילדה עשרה ילדים ונתן לה פרס – היא הייתה אישה עולה, חרדית, דתית והוא נתן לה פרס על זה שיש לה משפחה ברוכת ילדים – לא עלה על דעת איש להגיד שהילדים האלה מיותרים לנו, או שיש יותר מדי ילדים, יש ילודה של בטלה ודברים כאלה.

ישראל אייכלר: דברים נוראיים ואיומים.

ישראל אייכלר: הם נשמעים בצורה הכי גזענית, והם נמצאים פה, ולכן יש פה מלחמה.

ישראל אייכלר: כשיש מלחמה יש פגזים, ופגז שנכנס לבית לא נראה טוב, לפעמים זה גורם אפילו לפגיעה בחפים מפשע; כך גם הדיבורים והמלחמות שלנו פה.

ישראל אייכלר: ישנם שרים שלא מבינים שכשהם אומרים משהו באיזה כנס ואומרים: החרדים והערבים הם ילודה של בטלה והם לא תורמים למשק שום דבר, אני אתן כסף לאימהות רק אם שני בני הזוג עובדים ולא לאימהות של משפחות ברוכות ילדים, שבהן רק אחד מההורים עובד – הוא מדבר ככה בין הג'מעה שלו והוא לא מבין שהוא שר, והוא מחזיק את הכסף שלנו, של כל האזרחים.

ישראל אייכלר: אין בשום מקום בעולם מקום להגיד דברים כאלה.

ישראל אייכלר: חשבתי שעשר דקות זה הרבה זמן, אני רואה שהזמן בורח.

ישראל אייכלר: אז בואו ניגש לעצם העניין של החוק הזה, של חוק-יסוד: הכנסת והממשלה החדשה.

ישראל אייכלר: רבותיי, קראתי פעם שורה באיזה מקום שבית הקברות של המצליחנים מלא במאות אלפי אנשים שלא הצליחו.

ישראל אייכלר: רק אחד מצליח, וכל אחד שבא חושב שהוא יהיה זה שמצליח, עושה את אותן טעויות והולך לבית הקברות של המצליחים.

ישראל אייכלר: ככה זה זמרים מצליחים, שחושבים שהם יהיו הזמרים, ובסוף הם קבורים שם בבית הקברות של ההצלחות.

ישראל אייכלר: על זה לא מספרים.

ישראל אייכלר: מדברים רק על הסטרטאפיסט שהצליח לעשות משהו שכן הצליח: מיליארדים, עשרות מיליארדים, סטרטאפ.

ישראל אייכלר: ראש הממשלה נפתלי בנט, כך מספרים עליו, עשה פעם סטרטאפ.

ישראל אייכלר: נדמה לי שאמרו שזה היה קשור אפילו לחברה Waze, לא שאלתי אותו, וזה הצליח.

ישראל אייכלר: הוא עצמו סיפר פעם כמה שזה היה חסר סיכוי להשיג כסף וכל הדברים האלה, וזה הצליח.

ישראל אייכלר: כשהוא הלך להקים ממשלה כזאת, ממשלה המורכבת מכל הניגודים ששייכים, זה סטרטאפ.

ישראל אייכלר: אם היית לוקח – מה זה סטרטאפ?

ישראל אייכלר: אני אגיד את זה במשפט אחד: לוקחים מיליונים מאנשים שיכולים להפסיד מיליונים, לוקחים אצלם השקעה.

ישראל אייכלר: או שזה הצליח ואז הם נהיים מיליארדרים, או שזה לא הצליח, אז הוא קבר עוד 100 מיליון דולר.

ישראל אייכלר: אבל כשמדברים על מדינה ועל חברה כל כך שסועה, כל כך כאובה, כל כך מרוסקת, לעשות סטרטאפ – אדוני ראש הממשלה, מר בנט, זה לא עסק של סטרטאפ שאם הפסדת אתה הפסדת או המשקיעים שלך הפסידו, ולא קרה שום דבר.

ישראל אייכלר: אם הוא הפסיד אז כל אזרחי ישראל הפסידו; אם הוא עשה עוול, אם אחד משריו עשה עוול, אז כל אזרחי ישראל סובלים מזה.

ישראל אייכלר: לכן, מלכתחילה הוא היה צריך לדעת שממשלה כזאת, אין לה סיכוי להצליח אלא של אחד לאלף, ולא עושים סטרטאפ עם מדינה, בפרט מדינה שנמצאת במצב ביטחוני שכזה.

ישראל אייכלר: זה לא איזו תיאוריה, השלט הזה, שדיברנו עליו, שבאיראן סופרים לאחור את קיומה של מדינת ישראל עד להשמדתה.

ישראל אייכלר: הם מכינים את עצמם לזה, וגם החיזבאללה וגם כולם.

ישראל אייכלר: זה מבחינה חיצונית.

ישראל אייכלר: היה מצופה שיהיה כמו בתיבת נוח: כשכל החיות היו בסכנה של מבול אז לא הן טרפו אחד את השני.

ישראל אייכלר: במשך שנה שלמה היו כל החיות מכל הסוגים ואף אחד לא טרף את השני.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי הם היו בסכנה.

ישראל אייכלר: ברגע שהם יוצאים, אחד טורף את השני.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל היא ספינה בסכנה, גם מבחינה פיזית, גם מבחינה תרבותית, גם מבחינה רוחנית, גם מבחינה ערכית, גם מבחינה מוסרית, גם מבחינה חינוכית וגם מבחינה בריאותית.

ישראל אייכלר: במדינה כזאת לא עושים סטרטאפים על חשבון הדרת קבוצות ואוכלוסיות שלמות והכרזות מלחמה נגד ילודה של ילדים יהודים וערבים, משפחות ברוכות ילדים.

ישראל אייכלר: להפך, משפחות ברוכות ילדים הן ההשקעה הטובה ביותר לכל מדינה בעולם.

ישראל אייכלר: תראו מה קרה לצרפת כשהפסידה במלחמת העולם השנייה, כשהגרמנים כבשו אותה ברגע.

ישראל אייכלר: אומרים ההיסטוריונים שהסיבה הייתה פשוטה: כי הייתה אידיאולוגיה, תיאוריה, או סתם היה נוח לצרפתים לא לקיים משפחות גדולות.

ישראל אייכלר: כשהגיע זמן מלחמה או זמן של התמודדות, הם נכבשו ברגע.

ישראל אייכלר: אין לי זמן להרחיב בעניין הזה.

מנסור עבאס: לנאום הבא.

ישראל אייכלר: לנאום הבא.

ישראל אייכלר: אני לא צריך להוכיח למה ילדים זה ברכה.

ישראל אייכלר: היום זה הפך לבדיחה.

ישראל אייכלר: ילדים זה ברכה.

ישראל אייכלר: לכו תראו כמה אנשים שאין להם ילדים משקיעים ורוצים ומתפללים ובוכים כדי שיהיה להם ילד, כדי להבין כמה ילדים זה ברכה.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר לראש הממשלה: אתה יכול לחשב מסלול מחדש, אתה יכול להקים ממשלה אחרת, אתה צריך להקים ממשלה אחרת, יותר הומוגנית, יותר ברורה, עם יותר הסכמות.

ישראל אייכלר: וגם אם יש לך ממשלה – גם לכבד את האופוזיציה והאוכלוסיות שנמצאות באופוזיציה גם כשאתה בממשלה, ולא להגיד הכול או לא כלום.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מנסור עבאס: חברת הכנסת אורית סטרוק, עשר דקות.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמחה שיוצא לי לדבר כשאתה יושב כאן על הדוכן.

אורית סטרוק: אני גם שמחה מאוד שיוצא לי לדבר כשחברי השר גדעון סער יושב מולי, כי זה בעצם נושא השיחה שלנו.

אורית סטרוק: זה גם קשור להסתייגות שאני הגשתי לחוק-יסוד: הכנסת.

אורית סטרוק: אני בעצם מתבוננת על החוקים האלה שאתם מביאים, אדוני השר, חברי.

אורית סטרוק: אתם מביאים שלל חוקים שתפקידם לחזק את הקואליציה המאוד-מאוד משונה, מורכבת, מגוונת ומסוכנת שאתם הקמתם.

אורית סטרוק: הקואליציה שלכם היא רבת ניגודים.

אורית סטרוק: בעצם, אתה אדוני השר, כשאתה יושב על הכיסא הזה, הכיסא שלך יושב על הכתפיים של היו"ר, של מנסור עבאס.

אורית סטרוק: כי אם הוא רגע אחד עושה ככה עם הכתפיים, או ככה, ומזיז אותך קצת, אז אתה נופל.

אורית סטרוק: לא רק אתה נופל, גם נפתלי בנט נופל וגם יאיר לפיד נופל וגם אילת שקד, חברתי הטובה, נופלת.

אורית סטרוק: נכון, אדוני היושב-ראש, אתה קצת זז ככה באי-נוחות וכל העסק מקרטע.

אורית סטרוק: בעצם כל ראשי הקואליציה הזו שמו את הצוואר שלהם בתוך הידיים שלך ותלויים בך.

אורית סטרוק: הם תלויים בך על כל צעד ושעל.

אורית סטרוק: אנחנו צריכים לרדת לעומק העניין הזה ולהבין עד כמה זה מסוכן.

אורית סטרוק: מה בעצם המטרות שלך ושל חבריך ושל התנועה האסלאמית כשאתם חוברים לממשלה כזו?

אורית סטרוק: מה היכולות שלכם, לאן אתם עלולים לדרדר אותנו?

אורית סטרוק: וכשאתם מדברים על עיסוק בנושאים אזרחיים, למה באמת אתם מתכוונים?

אורית סטרוק: אז דיברנו על זה בשיחה הקודמת, אם אתה זוכר.

אורית סטרוק: אתה לא כל כך אהבת את הציטוטים שהבאתי בשמך, נכון?

מנסור עבאס: בתרגום מוטעה.

אורית סטרוק: אבל כל הציטוטים הם שלך, ואני מזמינה אותך בהזדמנות לתקן את כל התרגומים.

אורית סטרוק: אבל חשוב שאזרחי ישראל יבינו את זה, וחשוב שהשר שיושב כאן, ובעצם הפקיד את עתידו הפוליטי וגם את עתידה של מדינת ישראל בידיך – שיבין באיזה ידיים הוא הפקיד.

אורית סטרוק: אז בעצם, אתם, יש לכם פסק הלכה, נכון?

אורית סטרוק: פסק הלכה אסלאמי שמכוון אתכם איך להשתמש בכל הכלים האזרחיים כדי לקדם את האינטרסים – לא רק האינטרסים הדתיים שלכם כתנועה אסלאמית אלא גם את האינטרסים הלאומיים שלכם, כי אתם מתייחסים אל עצמכם כאל עם שיש לו זכויות בארץ הזאת לא רק במובן של חלוקת הארץ.

אורית סטרוק: אני יודעת, אדוני השר, שאתה מתנגד מאוד להקמת מדינה פלסטינית בארץ ישראל ממערב לירדן, נכון?

אורית סטרוק: זה שיטה חדשה, שלא מסתכלים עליי, או מה בדיוק?

אורית סטרוק: גדעון סער, חברי, ידידי, כבוד השר.

מנסור עבאס: דברי איתו.

אורית סטרוק: אני מנסה.

אורית סטרוק: אתה יודע, הוא לא מקשיב.

אורית סטרוק: לא נעים לשמוע.

אורית סטרוק: אז השר שיושב פה, הוא מתנגד לחלוקת הארץ אבל הוא לא מבין שאתם לא רוצים את חלוקת הארץ במובן הגיאוגרפי, כלומר החלק הזה יהיה לערבים והחלק הזה יהיה ליהודים; לא, אתם רוצים את חלוקת הארץ באופן רוחבי, כלומר שכל המדינה, כל הארץ הזו בעצם תהיה הארץ של שני העמים, כמו שאתה אמרת בנאום הראשון שלך – של שני העמים ושלוש הדתות.

אורית סטרוק: נכון, זה מה שאמרת?

מנסור עבאס: לא, אני דיברתי על חזון ששני העמים יחיו בשלום, בביטחון ובשותפות, בסובלנות.

מנסור עבאס: לא חשוב החלוקה המדינית.

מנסור עבאס: את זה ראשי הממשלות יקבעו.

אורית סטרוק: בדיוק.

אורית סטרוק: בדיוק כך.

מנסור עבאס: זה חזון ערכי.

אורית סטרוק: זה החזון שלכם, שמדינת ישראל תפסיק להיות מדינת הלאום של העם היהודי – –

מנסור עבאס: זה לא קשור.

אורית סטרוק: – – שלערבים יש בה זכויות פרט מלאות אבל אפס זכויות לאום.

מנסור עבאס: לא קשור.

אורית סטרוק: אפס.

אורית סטרוק: אני יודעת שאתה מנסה להכחיש את זה, אבל זה הכול מתועד בכתובים, גם בנאומים שלך בערבית וגם בראיונות שלך וגם בפסקי הלכה שלאורם אתם הולכים.

אורית סטרוק: אתם רוצים שהמדינה הזאת תהיה מדינה של שני לאומים.

אורית סטרוק: עכשיו, אני חושבת שכשאנחנו באים לחוקק חוקים שבאים לחזק את הממשלה המסוכנת הזו, אנחנו צריכים להסתכל במראה ולראות את האמת מול עינינו, ולא לעשות לעצמנו כל מיני הנחות וכל מיני טיוחים שמסתירים את האמת.

אורית סטרוק: זאת האמת, וראינו אותה אתמול בלילה.

אורית סטרוק: ראינו אתמול בלילה איך אתם לא הצלחתם לעשות משמעת קואליציונית על החוק הכי בסיסי, הכי מינימלי של מדינת ישראל; החוק שקובע שמי שיכול להיות אזרח במדינת ישראל זה קודם כול עם ישראל, והערבים – זה תלוי בנסיבות.

אורית סטרוק: ועל הדבר הבסיסי הזה לא הצלחתם או לא רציתם או פחדתם להטיל משמעת קואליציונית.

אורית סטרוק: פחדתם, אדוני השר.

אורית סטרוק: פחדתם, ולכן הפסדתם, ומסרתם את עצמכם, התמסרתם לשותפים שלכם, גם מרע"מ וגם ממרצ.

מנסור עבאס: אבל את הצבעת נגדו.

מנסור עבאס: איך את מביאה את הטיעון הזה?

אורית סטרוק: נכון מאוד, כי אחרי שהממשלה הזו חוררה את החוק הזה והפכה אותו ליותר חורים מגבינה, הפכה אותו לכלי חסר ערך, הפכה אותו, כמו שסיפר פה עיסאווי פריג', לכלי שבעצם רק מצ'פר את הערבים, בוודאי שהצבענו נגדו.

מנסור עבאס: עיסאווי הצביע בעד החוק ואת נגדו.

אורית סטרוק: נכון, בצדק.

מנסור עבאס: תראי איזה סתירות.

אורית סטרוק: עיסאווי הצביע בעד חוק שמאפשר את זכות השיבה לערבים, ואני הצבעתי לא רק נגד החוק אלא נגד לתת אמון בממשלה שמוסרת את הזהות הלאומית של מדינת ישראל בידיים שלך.

אורית סטרוק: נגד זה.

אורית סטרוק: ונגד זה שאתה יכול בכל רגע, בכל דקה שאתה תרצה, לקבוע את גורלה של הממשלה ואת גורלה של המדינה.

אורית סטרוק: שום ראש ממשלה נורמלי ושום שר נורמלי, אדוני השר, לא היה מוסר את עתידה של מדינת ישראל בידיים של מנסור עבאס.

אורית סטרוק: רק אתם עשיתם את זה.

אורית סטרוק: רק אתם עשיתם את זה, בגלל שאתם מעדיפים את מנסור עבאס על בנימין נתניהו.

אורית סטרוק: זה כישלון ערכי שאין לתאר אותו.

אורית סטרוק: זה אובדן עשתונות ערכי.

אורית סטרוק: ממש.

אורית סטרוק: זה העניין.

אורית סטרוק: אז עכשיו אל תתחבאו לנו מאחורי כל מיני חוקים יפים.

אורית סטרוק: אז אני החלטתי לקחת את החוק הזה שאתם רוצים לחוקק אותו, ולהכניס בו איזשהו תבלין שיזכיר לכולנו על איזו ממשלה מדובר.

אורית סטרוק: ובמקום בחוק שבו מדובר על מועדי ישראל אני מציעה להוסיף שזה לא יהיה רק מועדי ישראל.

אורית סטרוק: למה רק מועדי ישראל?

אורית סטרוק: הרי אתם רוצים מדינת שני לאומיה ושלוש דתותיה, נכון?

אורית סטרוק: זה מה שאתם רוצים.

אורית סטרוק: אתם רוצים שתהיה מדינת כל אזרחיה.

אורית סטרוק: לא ייאמן, לא ייאמן, גדעון סער, אתה לא מעז להסתכל עליי כשאני אומרת לך את הדברים האלה, נכון?

אורית סטרוק: זה עצוב.

אורית סטרוק: זה עצוב.

אורית סטרוק: זה מביש.

אורית סטרוק: אז אני מה אני מציעה להוסיף בחוק?

אורית סטרוק: אני מציעה להוסיף אחרי מועדי ישראל – מועדי ישמעאל, ואני נוקבת בשלושה מועדים של ישמעאל.

אורית סטרוק: אני בכוונה לא אומרת את המועדים הדתיים שלכם.

אורית סטרוק: בכוונה.

אורית סטרוק: יש לכם הרי עיד אל-אדחא ועיד אל-פיטר ורמדאן ויום הולדת של מוחמד.

אורית סטרוק: אני מכירה את כל המועדים, כי אלה המועדים שבהם הערבים מקבלים את מערת המכפלה מלא, ולא הזכרתי אותם כי אני חושבת שזה תרמית.

אורית סטרוק: אתם מסתתרים מאחורי השם "התנועה האסלאמית" כאילו מדובר רק באסלאם, אבל בעצם מדובר בתנועה לאומנית.

אורית סטרוק: ולכן המועדים שאני מציעה שהחוק יזכיר אותם הם יום הנכבה, יום הנכסה, יום האדמה וערביהם – כי כתוב גם על מועדי ישראל "ערביהם".

מנסור עבאס: מה זה?

אורית סטרוק: ערב החג.

אורית סטרוק: לא יודעת, יום הנכבה, ערב הנכסה.

אורית סטרוק: ערביהם.

מנסור עבאס: אה, וערביהם.

מנסור עבאס: כן, סליחה.

אורית סטרוק: יום הנכבה, יום הנכסה, יום האדמה וערביהם, כי באמת, חבריי חברי הכנסת, היושב-ראש הזה שיושב כאן, שמעמיד פנים שכל מה שמעניין אותו זה רק דת, כל מה שמעניין אותו זה רק האסלאם, הוא בסך הכול רוצה פה משהו דתי – באמת באמת הוא חותר לאיין את מדינת ישראל מהזהות הלאומית שלה כמדינת הלאום של העם היהודי.

אורית סטרוק: לאיין אותה, בדיוק לשם הוא חותר.

אורית סטרוק: כל המטרות שלו – הקראתי ציטוטים שלך של כל הנושא של כן הריסות ולא הריסות בנגב ובגליל; וכל הכסף, לאן ילך הכסף הזה?

אורית סטרוק: אנחנו יודעים לאן הולך הכסף הזה – לא רק למטרות דתיות; הכסף הזה הולך למטרות לאומניות.

מנסור עבאס: פערים, פערים.

מנסור עבאס: אורית, פערים, במשך עשרות שנים.

אורית סטרוק: אתם רוצים – אוי, איזה יופי.

אורית סטרוק: אדוני השר אלקין, אני כל כך שמחה שבאת.

אורית סטרוק: ברוך הבא.

מנסור עבאס: משפט אחרון, בקצרה.

אורית סטרוק: משפט אחרון לחברי השר אלקין.

אורית סטרוק: אני רק רוצה להגיד לחברי השר אלקין שאתם בעצם מסרתם את עצמכם בידיים של היושב-ראש שיושב כאן, מנסור עבאס – –

מנסור עבאס: תודה לך.

אורית סטרוק: – – שברגע הזה שאתה מתיישב על הכיסא שלך, הכיסא שלך יושב על הכתפיים של היושב-ראש.

מנסור עבאס: תודה.

אורית סטרוק: אתה תלוי ביושב-ראש.

אורית סטרוק: אתה יכול ליפול בכל רגע שהיושב-ראש רוצה שתיפול.

אורית סטרוק: אתה מתמסר ליושב-ראש הזה – –

מנסור עבאס: תודה.

אורית סטרוק: – – ללא הפסקה.

אורית סטרוק: אתה מוסר לו אינטרסים חיוניים של מדינת ישראל.

אורית סטרוק: בוש והיכלם.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, עשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת הנכבדים, זה קצת קשה לדבר אחרי לילה סוער שעברנו בכנסת ולפני עוד לילה שכנראה נעבור בכנסת הזו, אבל בעיקר קשה לדבר לאחר כל הסערה שהתחוללה סביב חוק האזרחות, חוק מניעת איחוד המשפחות הפלסטיניות, שניסו להאריך את תוקפו והצלחנו באמת לעצור את זה ברגע האחרון.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת "הצלחנו", למרות שמהבוקר מנסים להגיד לנו: חברתם לליכוד וחברתם לכל מיני מפלגות אחרות, שתהום גדולה פעורה בינינו לבינן.

עאידה תומא סלימאן: נכון, ההצבעה הייתה הצבעה דומה, אבל מה שעמד בעיקרון מאחורי ההצבעה הזו הוא הבדל גדול.

עאידה תומא סלימאן: ההצבעה שלנו ברשימה המשותפת הייתה הצבעה עקרונית, הצבעה שיש בה הגנה על עקרונות השוויון והדמוקרטיה, שמתכרסמים והולכים ונכחדים יום אחרי יום.

עאידה תומא סלימאן: ההצבעה שלנו הייתה עמידה איתנה על זכותן של המשפחות ליחס שהוא שוויוני, בדיוק כמו לשאר האזרחים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: רבים נוטים לדבר על בני הזוג, או על חלק מהמשפחה, בן או בת הזוג שהגיעו מהפלסטינים בשטחים הפלסטיניים הכבושים, כי שם קל יותר להסית, להאשים ולדבר על טרור ולדבר על פגיעה בביטחון מדינת ישראל, ומתעלמים טוטאלית מכך שיש חלק נוסף בתוך המשפחות האלה שהם אזרחי מדינת ישראל, הנשים והגברים הפלסטינים שהחליטו להתחתן, ומגיעה להם אותה זכות של כלל אזרחי מדינת ישראל היהודים לבחור את בחירי ליבם, להקים משפחה, וכחלק מזה – ליהנות מאזרחות שוויונית שאפשר להעביר אותה לבני הזוג.

עאידה תומא סלימאן: אז מה קרה?

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה נפל אתמול.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב, כי חלק מהשיח הביטחוני הוא שאנחנו עומדים עכשיו בפני טרור שישטוף את המדינה, וכשאני אומרת "טרור", אני משתמשת במושגים שלכם, לא שאני מאמינה בהם.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים טוב מאוד שזו לא המציאות.

עאידה תומא סלימאן: מה שקורה עכשיו הוא שהמשפחות הפלסטיניות חזרו למצב הנורמלי, שהן תחת אותו חוק שנמצאות תחתיו המשפחות היהודיות במדינת ישראל, או בני הזוג היהודים אזרחי מדינת ישראל, שזה חוק האזרחות.

עאידה תומא סלימאן: אוי ואבוי, הגענו למצב שאזרחי מדינת ישראל הערבים נהנים באופן שוויוני, כאילו, מאותם חוקים.

עאידה תומא סלימאן: הרי אתם יודעים שמשתמשים בכל הכלים הדכאניים, במיוחד בידיים הטובות של מי שיכולה להפעיל את הכלים הכי דכאניים, שרת הפנים, כדי לעצור את האפשרות ליהנות מהחוק השוויוני, חוק האזרחות, כביכול.

עאידה תומא סלימאן: מה שקורה זה שגם מדינת ישראל – כשנפל החוק אתמול, אחד מהזרועות והכלים לדיכוי נגד האוכלוסייה הפלסטינית, שזה השב"כ, איבד חלק מהכוח שיש בידיים שלו כשהפלנו את החוק הזה אתמול.

עאידה תומא סלימאן: מעכשיו והלאה השב"כ לא יוכל לסחוט את המשפחות האלה, לא יוכל לארגן אותן כדי שיהיו משת"פים – חס וחלילה אם כשאני מדברת כאילו זה נשמע על כל המשפחות – אבל להפעיל את זה כלחץ: אם אתם רוצים לקבל איזושהי צורה של שהייה, אז אתם תהיו משת"פים.

עאידה תומא סלימאן: ואתם יודעים מה, המשת"פים של השב"כ, אנחנו יודעים טוב ממה הם נהנים.

עאידה תומא סלימאן: הרי רק לפני שבוע במשטרת ישראל בכיר מאוד אמר שחלק – כאילו – מהאי-יכולת של המשטרה לאכוף את החוק ולהעניש את גורמי הפשע בתוך האוכלוסייה הערבית זה כי הם משת"פים של השב"כ, והשב"כ נותן להם חסות ונותן להם חיסיון, ואתם יודעים מה, הם נהנים מזה כאשר אנחנו רואים איך לא נוגעים באנשים האלה.

עאידה תומא סלימאן: חס וחלילה, זה לא שאני מנסה להכתים אוכלוסייה, אבל אני כן מאשימה את השב"כ, שמשתמש גם בצורך האנושי הבסיסי של האנשים להיות עם המשפחות שלהם כדי לנסות ולהשתמש בזה כדי לנצל אותם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להגיד בצורה הכי ברורה: בשבילי ההישג הגדול שהיה אתמול הוא קודם כול להגיד בצורה מאוד ברורה למי שלא הבין עד עכשיו: זכויות משיגים במאבקים.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות, הילדים, הנערים, שהתדפקו על דלתות הכנסת וששהו בהפגנות בשבועיים המאוד-חמים בחוץ, ילדים שראיתי שחם להם בחוץ, שהתעייפו בסוף היום ונרדמו על הכיסאות בכנסת כי באו לחפש את הצדק, באו לחפש את הזכות הבסיסית שההורים שלהם יוכלו לשהות בארץ בלי איומים ובלי סחיטות ובלי ניסיונות לשבש את חיי המשפחה שלהם, הם אלה שמגיע להם היום להרגיש טוב על הפלת החוק – לא לי ולא לאופוזיציה הזו, שהצביעה מה שהצביעה רק כי רצתה להתנגח עם הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: תעשו את זה, מבחינתי.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות נהנו מההתנגחות הזו, כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מאוד שמחים על זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מי שחשב שאפשר לייפייף חוק כזה ולנסות לעשות ממנו משהו סביר, משהו שאפשר לחיות איתו דרך עסקאות כאלה או אחרות, נוכח לדעת אתמול שזה לא עובד, שהמשפחות רוצות לחיות בכבוד ולקבל את הכבוד שלהן כאזרחים שווים בתוך המדינה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שאת מה שלמדנו מאז שהחוק הזה נפל היום בבוקר נשאיר בתודעה שלנו לעת שיביאו בממשלה הזו עוד פעם, אולי, את החוק הגזעני הזה, וכולם יבינו פעם אחת – רוצים לדבר על השינוי?

עאידה תומא סלימאן: תתחילו לעשות את השינוי.

עאידה תומא סלימאן: אל תדברו על השינוי, תעשו את השינוי במדיניות, תעשו את השינוי בערכים, תעשו את השינוי בפוליטיקה שאתם מנהלים.

עאידה תומא סלימאן: אל תלכו על אותה הדרך ותתהדרו רק בשינוי פרסונלי.

עאידה תומא סלימאן: אפרופו, אם כבר רוצים לדבר, שלשום פניתי לשר הבט"פ, ביטחון פנים, בתלונה על מה שקורה בתחנת המשטרה, מה שקרה בתחנת המשטרה בנצרת.

עאידה תומא סלימאן: פורסמו עדויות מזעזעות על התנכלות ועל אלימות וברוטליות ועינויים נגד העצורים בחודשים האחרונים, על התנכלויות לעורכי הדין שהגיעו כדי לתת ייעוץ, שהוא מחויב על פי החוק, מניעת עורכי דין מלהיכנס ולפגוש את העצורים, תקיפות אפילו על עורכי דין ועורכות דין שהגיעו לתחנת המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מהדוכן הזה פונה לשר לביטחון פנים ומבקשת ממנו לערוך חקירה על אותו חדר מצד שמאל בכניסה לתחנת המשטרה בנצרת, איפה שמתקיימים העינויים האלה, איפה שהצעירים קיבלו מכות, איפה שהצעירים קיבלו מכות עד כדי כך שכאשר הם הופיעו בפני שופטים במדינת ישראל, השוטרים הפנו אותם למח"ש וביקשו שיפתחו בחקירות נגד המשטרה, נגד אנשים בתוך המשטרה שעשו וביצעו את העינויים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני ממשיכה להעלות על הדוכן הזה את ה"אני מאשים" שלנו כאוכלוסייה הערבית נגד זרועות מה שנקרא הביטחון במדינת ישראל, שפוגעות יום-יום בביטחוננו האישי.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

מנסור עבאס: חמש דקות.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, חברי הכנסת, מצב מדינת ישראל טוב יותר היום אחרי שהפלנו את חוק האזרחות.

אופיר כץ: אם הכיסוי שאילת שקד רצתה היה עובר, המוני פלסטינים היו נכנסים לישראל.

אופיר כץ: היא כנראה חושבת שאנחנו מטומטמים, או חושבת שהציבור מטומטם.

אופיר כץ: אחרי שהבטיחה שתביא את החוק כלשונו, ואז שינתה אותו באמצע הלילה, היא ממשיכה להסתיר.

אופיר כץ: חברי מרצ ורע"ם מתראיינים כל היום, אף אחד מהם לא אמר 1,600.

אופיר כץ: כולם מדברים על דילים מורחבים של אלפי פלסטינים שייכנסו לפה.

אופיר כץ: מה הקואליציה לא ניסתה לעשות בשבוע הזה?

אופיר כץ: לדחות, להעלות, להוריד מסדר-היום, להחזיר לסדר-היום, להביא את הדיון ב-09:00, לדחות ל-10:00, לבטל הצבעה, לעכב הצבעה, הכול.

אופיר כץ: הפכו את כל סדר-היום מלמעלה למטה, הזיזו, קידמו, איחרו – הכול בשביל הסיכוי הנואש שלהם לקבל את תמיכתה של המפלגה האנטי-ציונית.

אופיר כץ: ולבסוף ראינו את מכירת החיסול שהתקיימה – סכנה למדינה.

אופיר כץ: ההתנהלות של הקואליציה הזו בשבועיים הראשונים שלה מדליקה את כל הנורות האדומות.

אופיר כץ: ואני רוצה לשאול אתכם, בכנות: זה לא קצת גדול עליכם?

אופיר כץ: אתם לא חוששים מה יהיה הלאה?

אופיר כץ: איך תנהלו מדינה?

אופיר כץ: מה, כל פעם תרוצו אלינו, האופוזיציה, שנציל אתכם מעצמכם?

אופיר כץ: ראיתי את חבר הכנסת טופורובסקי, שבאמת עושה את עבודתו נאמנה, נמרץ, איך הוא אץ ורץ בשעות האחרונות לפני ההצבעה סביבכם, סביב רע"מ, לראות שהכול בסדר, שאף אחד לא בורח.

אופיר כץ: איזו בושה.

אופיר כץ: לאן הידרדרתם?

אופיר כץ: על כל ח"כ מרע"מ היו ארבעה חברי כנסת שלכם.

אופיר כץ: השרה שקד, אתם חושבים שכל התדרוכים שלכם וזריקת האשמה מטייחים את זה?

אופיר כץ: הציבור ראה מה עשיתם והוא גם רואה לאן זה הולך.

אופיר כץ: הזמן שלכם שאול, אתם בדרך למטה מהר, ואנחנו לא נהיה אלו שיצילו אתכם מעצמכם.

אופיר כץ: אנחנו פה בשביל להציל את הציבור מכם.

אופיר כץ: בניגוד אליכם, אנחנו אחראים, ואני קורא לכם עוד היום להביע תמיכה בחוק ההגירה, שנותן מענה כולל לסוגיה הזו.

אופיר כץ: בואו נקדם אותו יחד.

אופיר כץ: אני יושב בוועדה המסדרת מאז שהתחלתם עם קואליציית השקרים שלכם ונחשף לתופעה מדהימה: בהילות מטורפת לקדם חוקי עסקנות פוליטיים בזמן שהוראות שעה שנוגעות לחיי היום-יום של האזרחים, שאמורות לפוג בכל רגע, נדחקות הצידה.

אופיר כץ: אני רואה חברי כנסת מהקואליציה, כמה לא נוח להם עם האופן שבו מבקשים להעביר את החוקים האלו.

אופיר כץ: מי מכריח אתכם?

אופיר כץ: מי גורם לכם להתבזות ככה בוועדה?

אופיר כץ: אין לכם עמוד שדרה?

אופיר כץ: עד שהיועצת המשפטית לא התערבה הם גם לא התכוונו להביא את החוקים האלה, שנמצאים היום, כי מה עוד יותר חשוב מחוקי ג'ובים ועסקנות.

אופיר כץ: בפעם הבאה שיהיו חוקים דחופים אל תבקשו מאיתנו הליך מזורז.

אופיר כץ: תישאו בתוצאות של סדרי העדיפויות המעוותים שלכם.

אופיר כץ: אתם מביאים היום את החוק הזה, את חוק הפיצול, בהמשך, כאילו זה הדבר הכי חשוב עכשיו, במקום שתביאו חוקים להצלת עובדי ענף התעופה והתיירות – שמסתובבים פה בכנסת כבר כמה ימים ומבקשים עזרה – מלהגיע עד פת לחם; במקום שתביאו הצעת חוק להארכת הטבות המס לעשרות יישובים בפריפריה שהוראת השעה שלה מסתיימת היום.

אופיר כץ: מבחינת

אופיר כץ: כם הבעיה הכי דחופה כרגע היא ריפוד הקואליציה המביכה שלכם.

אופיר כץ: הרי חוק הפיצול הזה שהבאתם, במי הוא עלול לפגוע?

אופיר כץ: בשלוש מפלגות, מנסור: הליכוד, שזה אנחנו, יש עתיד ורע"מ.

אופיר כץ: אני מקווה, מנסור, שאתה מבין שהם רוצים להחליף אותך ברגע הראשון שהם יוכלו.

אופיר כץ: לא סתם הם שמו את המספר – ארבעה חברי כנסת.

אופיר כץ: אז אני מציע לך לסחוט אותם כמה שיותר.

אופיר כץ: מה, לא ככה, מיקי?

מיקי לוי: – – –

אופיר כץ: שליש, רק במפלגה מעל 12 – זה הליכוד ויש עתיד – הם ארבעה, כדי להחליף את יושב-ראש הכנסת כרגע, מתי שהם רק יוכלו.

אופיר כץ: לא מסובך.

אופיר כץ: אז אני מציע לך באמת: תנסה להוציא כמה שיותר, ונראה אותם, כמה נמוך הם ימשיכו לרדת בשביל להתיישר לדרישות שלך.

אופיר כץ: תקווה חדשה כנראה חושבים שזה קל להביא עריקים.

אופיר כץ: הם חושבים שכמו רוב חברי המפלגה שם, מדלגים בקלילות ממפלגה למפלגה ומטנפים בדרך קבע על האחרונה.

אופיר כץ: אבל אני רוצה להגיד לכם, אנשי תקווה חדשה: תעשו פיצול של ארבעה, תעשו פיצול של שלושה, של אחד, של חצי, פיצול של רבע – זה לא יעזור לכם.

אופיר כץ: נגמרו בליכוד האנשים עם שם המשפחה אלקין.

אופיר כץ: הרי כל החקיקה המטורפת הזו – מניעת התמודדות לכנסת, פיצולים ועוד טרלולים – נובעת מסיבה אחת:

אופיר כץ: אתם לא יכולים להתמודד במבחן הציבור.

אופיר כץ: נכשלתם, ונכשלתם מהר מאוד.

אופיר כץ: יש עתיד – אדוני יושב-ראש הכנסת, מיקי – החוק הזה עלול לחזור אליכם כבומרנג.

אופיר כץ: אולי לא היום, אולי לא מחר, אבל קחו בחשבון שהחוק הזה של הפיצול – יום אחד החקיקה הזאת יכולה לפגוע בכם.

אופיר כץ: אל תהיו עדר עיוור אחרי הגחמות המטורפות של תקווה חדשה.

אופיר כץ: אנחנו רק התחלנו.

אופיר כץ: אנחנו נהיה פה שעות וימים ונילחם עד שתיפלו.

אופיר כץ: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אופיר כץ.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואב קיש.

מנסור עבאס: רק חמש דקות?

יואב קיש: התחלקנו.

יואב קיש: אני מודה.

אופיר כץ: נתתי לו.

אופיר כץ: היו לי עשר.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה.

יואב קיש: קודם כול אני מודה לחבר הכנסת אופיר כץ, שחלק איתי את זמנו.

אופיר כץ: – – – ראינו אותך אתמול מתרוצץ ככה עם שיקלי ועושה את עבודתך נאמנה.

אופיר כץ: נגיד לך לא עכשיו?

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: לצערי אתמול לא הספקתי לדבר, ואני מבקש להקדיש את הזמן שיש לי באמת להסביר לכל מי שצופה בנו מדוע כשאנחנו קוראים לקואליציה הזאת קואליציה מסוכנת – מהי המשמעות של הדבר הזה.

יואב קיש: מה שקרה אתמול, בעצם נחשפה פעולת הקואליציה לכל עם ישראל.

יואב קיש: בעניין הזה אפשר לומר תודה לשרה שקד.

יואב קיש: היא הרי התחילה באמירה מפוצצת: אני מביאה את החוק ככתבו וכלשונו.

יואב קיש: וראינו – אני לא יודע אם זו המציאות או שהיא כבר תכננה לשקר מראש, אבל בסופו של דבר כמובן שזה לא מה שקרה.

יואב קיש: ב-03:00 מגיעה לפה, בהליך שרמס את הכנסת, הליך לא תקין, הצעה חדשה עם קיצור של לוחות הזמנים ועם סיכומים קואליציוניים מסוכנים.

יואב קיש: אני אומר "סיכומים קואליציוניים מסוכנים" כי סיעת רע"מ וסיעת מרצ תמכו בהצעה שהביאה שקד בגלל שהם ידעו שאלפי פלסטינים ייכנסו תחת מסווה, וזו בדיוק הנקודה.

יואב קיש: אנחנו היינו יכולים לחשוב שיש חוק, אבל למעשה החוק הזה מחורר על ידי השרה שקד, שיודעת שאם היא לא תחורר אותו אין לה כיסא.

יואב קיש: ואז, כשאנחנו מתעוררים היום למצב שאין חוק, לעומת המצב שהיה אמור להיות, אני אומר לכם עכשיו, מעל הבימה הזו: המצב, גם הביטחוני, של מדינת ישראל יותר טוב לאין ערוך.

יואב קיש: ולמה?

יואב קיש: כי היום כל אחד הוא בבדיקה פרטנית.

יואב קיש: אם השקר של שקד היה עובר במליאה אתמול, היו נכנסים ברכבות אלפים, ושמענו את השר עיסאווי פריג' אומר.

יואב קיש: אנחנו יודעים היטב שעלתה פה השרה שקד והסבירה חלק מהדברים.

יואב קיש: אלפים היו נכנסים בהסכמה תחת האישור של הצעת החוק הזו.

יואב קיש: עכשיו, יש אנשים שזה מתאים להם – אני לא בא ומתווכח – כמו היושב-ראש וכמו חברי סיעת מרצ, שבהתחלה אמרו "נגד" ולבסוף החליטו לתמוך בחוק.

יואב קיש: אנחנו התנגדנו בצורה מובהקת כי אני אומר בצורה הכי ברורה: אנחנו לא ניתן להתנהלות הזו לנצח בכנסת.

יואב קיש: איפה אנחנו לא שולטים עליה?

יואב קיש: אנחנו לא שולטים עליה בממשלה.

יואב קיש: ההתנהלות שנחשפה לכנסת אתמול – אני אומר לכם, אזרחי מדינת ישראל: ההתנהלות הזו קורית כל הזמן במשרדי הממשלה, עם מזכיר הממשלה, שאתמול כינס רשימה מכובדת של אנשים מהקואליציה כדי לעשות את הדבר הזה.

יואב קיש: הוא עושה את זה כל הזמן.

יואב קיש: אבל אנחנו לא יודעים על זה כי זה לא מגיע לכנסת, כי זה נסגר בתוך הממשלה.

יואב קיש: לכן כשאני אומר "ממשלה מסוכנת", בדיוק לכך אני מתכוון.

יואב קיש: הדברים האלה, אותם אינטרסים שנסגרים במחשכים, שמובלים ומוכתבים על ידי מפלגות פוסט-ציוניות או אנטי-ציוניות – זו הממשלה שהיום מובילה את מדינת ישראל.

יואב קיש: אני רוצה לומר לבנט – שמעתי אותו מדבר, שמעתי אותו מדבר על כך שיש אירוע קשה, ביטחוני, מהדבר הזה, אז אני אומר לו בצורה מאוד פשוטה, אני מסתכל לו בעיניים ואומר לו: בנט, שים לב.

יואב קיש: את הקטע הזה של דבריך אני שומר.

יואב קיש: עוד שבועיים אנחנו נביא להצבעה את חוק-יסוד: ההגירה.

יואב קיש: זה ייתן מענה כולל לכל הדברים שאתה מעלה.

יואב קיש: אני אסתכל לך בעיניים, בנט, ואני אגיד לך: אם זה מה שאמרת, בוא תצביע בעד איתנו ותן לנו באמת לטפל בצורה הוליסטית בכל נושא הכניסה לישראל.

יואב קיש: חוק-יסוד: ההגירה זה הפתרון האמיתי.

יואב קיש: זה גם מה שיכול למנוע מקואליציה אנטי-ציונית, שמובלת על ידי גורמים אנטי-ציוניים, להכתיב את הקו.

יואב קיש: אנחנו נדאג שהדבר הזה יגיע למליאה, ואנחנו נסתכל עליך ונראה היטב איפה – האמת שאנחנו כבר יודעים היטב שאין לו אמת.

יואב קיש: הוא יבנטט אותנו ככה או אחרת – –

אופיר כץ: כן – – –

יואב קיש: – – ואנחנו לא נתרגש.

יואב קיש: אז בנט, אפשר לבנטט חלק מהאנשים כל הזמן או לבנטט את כל האנשים חלק מהזמן, אבל בנט, אתה לא יכול לבנטט את כל האנשים כל הזמן.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יואב קיש.

מנסור עבאס: חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד שר המשפטים, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דבריי בהכרת הטוב.

משה ארבל: לפני כמה חודשים הייתה לי פריצת דיסק חריפה מאוד, ובעקבותיה הרופא אסר עליי לנהוג באופן ממושך.

משה ארבל: מנכ"ל הכנסת אישר, יחד עם החשב, תקן של נהג לכמה חודשים – אסף.

משה ארבל: היום אסף סיים את תפקידו, אסף מסמי.

משה ארבל: אני באמת רוצה להודות לו על תקופה של אדיבות ומסירות, ומאחל לו הצלחה בכל אשר יפנה.

משה ארבל: אני את הדקות הבאות רוצה להקדיש, לדבר על כבודו של הראשון לציון, הרב הראשי לישראל הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, זכר צדיק לברכה.

משה ארבל: חברי אופיר טובול ערך ספר נפלא בשם "קול התור", ספר שבו הוא קיבץ מאמרים רבים וחשובים על חכמי ספרד וצפון אפריקה – חכמי וחכמות – וכך הוא כותב על הרב עוזיאל: דומה שאין אדם במדינת ישראל שלא שמע על הרב עובדיה יוסף, מי שבמידה רבה ייסד את הזרם החרדי-ספרדי.

משה ארבל: מפתיע לגלות שאחת הדמויות שהשפיעו על הרב עובדיה ביותר היה רב דתי לאומי.

משה ארבל: בנו, הראשון לציון הנוכחי הרב יצחק יוסף, העיד כמה פעמים שכאשר היו שואלים את אביו בצעירותו: מיהו המודל הרבני שלך?

משה ארבל: נוהג היה לענות: מורנו הרב עוזיאל.

משה ארבל: קשה לדמיין תקופת חיים סוערת יותר מתקופת חייו של הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל, אדם שחי 73 שנים – מ-1880 עד 1953 – שקיפלו לתוכן שתי מלחמות עולם ושלושה משטרים בישראל: המשטר הטורקי, הבריטי והישראלי; תקופה שהיו בה נוראות הגלות והחיים בצל שלטון אכזר ועוין, ושיאן בשואה, ולעומתן שיאה של גאולה עם הקמת מדינת והניצחון במלחמת העצמאות.

משה ארבל: אומנם רבים חיו בתקופה הזו, אך חוו אותה מבחוץ, בהתאם למיקומם הגיאוגרפי; לא כן היה הרב עוזיאל.

משה ארבל: דומה כי שר ההיסטוריה התלווה אל הרב עוזיאל, ובכל מקום שאליו הוא הלך, שם התרחשה הדרמה היהודית המרכזית.

משה ארבל: הרב עוזיאל כיהן כרב במעוז היישוב החדש ביפו, במרכז היישוב הישן בירושלים ובאחת הקהילות המפוארות בעולם – בסלוניקי שביוון, שם ניסה הרב לגרום לקהילה להבין את הסכנה שבה היא נמצאת.

משה ארבל: הוא קרא ליהודי סלוניקי לעלות לארץ ישראל ובכך להינצל טרם יתקדרו שמי אירופה בענני הנאציזם.

משה ארבל: לאחר שחזר ארצה התמנה לתפקיד רב העיר המתפתחת תל אביב, ולימים זכה במשרת הראשון לציון, הרב הראשי לישראל.

משה ארבל: כך היה הרב עוזיאל לרב הספרדי הראשון של מדינת ישראל.

משה ארבל: כמובן, תפקיד הראשון לציון הוא ותיק הרבה יותר.

משה ארבל: קורות חייו של הרב עוזיאל נכרכו בתהפוכות חייו של העם היהודי במאה הסוערת ביותר אשר ידע ב-1,000 השנים האחרונות, אך גם קורות חייו כאדם פרטי לא היו פשוטים כלל ועיקר.

משה ארבל: הרב עוזיאל התייתם מאביו בגיל 14, וכבן בכור נאלץ לשאת באחריות הכלכלית על אימו ועל אחיו.

משה ארבל: שנתיים לאחר מכן נשא לאישה את רוזה ברוך, נכדתו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, ה"יישא ברכה" – כמדומני, מועד פטירתו ממש השבוע – נדמה היה שבכך תם פרק הצרות בחייו, אך לאחר שילדה לו חמישה ילדים חלתה אשתו ונפטרה באופן פתאומי, והוא בן 35 שנים בלבד.

משה ארבל: בדרך העולם, בני האדם שונים הם זה מזה בתכונותיהם וברגשותיהם.

משה ארבל: שמא תאמרו שהיה הרב עוזיאל אדם תקיף וקר רוח ולכן הצליח להמשיך בחייו בקלות למרות צרותיו, אך אין הדבר כן.

משה ארבל: מתוך כתביו ונאומיו של הרב עוזיאל ניכר כי היה הוא אדם רגיש.

משה ארבל: באחד ממכתביו הוא התנצל על כך שלא ענה למכתב במשך למעלה משנה לראש רבני טורקיה הרב חיים נחום, והסביר זאת בכך שלא התאושש מפטירת אשתו: "האסון הפתאומי אשר קרה במות אשת נעוריי דיכא את רוחי מאוד מאוד עד כי ניטל ממני ששון החיים", כך הוא כותב.

משה ארבל: שיתף בכאבו על שאיננו מצליח לתפקד כדבעי.

משה ארבל: נראה כי הצער הגדול שחווה חישל בו את כוחות הנתינה והשליחות, והוא הצליח להפוך את הכאב לכוח מניע של חמלה והזדהות כלפי הסובלים באשר הם.

משה ארבל: כך, ישב הרב וכתב מכתב לבקשת עזרה מיוחדת מהברון רוטשילד עבור 200 משפחות שרוצות לעלות מפולין ומסרביה; דאג הרב לזכויות הפועלים, ולא שכח לדאוג שהתשלום לעוזרו משה שרתוק – לימים ראש הממשלה השני של מדינת ישראל משה שרת – יגיע בזמן.

משה ארבל: חלק מן החוסן והאיתנות להמשיך הלאה ולא לשקוע ברחמים עצמיים יש לזקוף לטובת החינוך האצילי שקיבל בביתו.

משה ארבל: הרב נולד להורים אשר באו ממשפחות מיוחסות במיוחד.

משה ארבל: אביו, הרב יוסף רפאל עוזיאל, נשא על גבו 15 דורות של רבנים שנשאו משרות ציבוריות בכירות; אימו, הרבנית שרה לבית חזן, הייתה נצר למשפחת רבנים בעלי שם עולמי, כמו הרב יוסף חזן, בעל ספר שאלות ותשובות "חקרי לב".

משה ארבל: כבן למשפחה שכזאת, גדל הרב במוסדות החינוך הספרדי הטובים ביותר שידעה להציע ארץ ישראל של אותן שנים וזכה להסתופף באוהלי צדיקים ולעמוד בסוד שיח חסידים.

משה ארבל: כבר מנערותו נחשב הרב לעילוי, ובגיל 20 נתמנה למורה בתלמוד תורה תפארת ירושלים וכתב תשובות הלכתיות בהנחיית חמיו, הראשון לציון, ה"יישא ברכה".

משה ארבל: הוא יועד על ידי אביו ושאר גדולי ירושלים למנהיגות.

משה ארבל: ואכן, הרב עוזיאל גדל והיה למנהיג פעלתן.

משה ארבל: רק לאחר ארבע שנים כמורה, שבהן הספיק להקים ישיבה לאברכים ספרדים בשם "מחזיקי הדת" ולייסד בית חינוך ליתומים, הוא כבר הפך למנהל הישיבה.

משה ארבל: גם בהמשך פעילותו כרב ראשי ביפו, בסלוניקי ובתל אביב פעל בעוז ובגאון, שפעמים רבות השאירו את המנהיגים הציונים ואף את מנהיגי אומות העולם פעורי פה.

משה ארבל: הרב ניצב מול שליט האימפריה העות'מאנית, שראה בפלשתינה חלק אינטגרלי מממלכתו, והסביר לו שארץ ישראל ניתנה לעם היהודי מאת הקדוש ברוך הוא.

משה ארבל: כאשר זלזל בכבודו נציג הצבא העות'מאני חסן בק – שהיה מפקד העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה – והזמין אותו בתגובה לשיחת נזיפה בשבת, העמיד אותו הרב במקום על מעשיו ומייד לאחר מכן הגיש אה התפטרותו.

משה ארבל: כאשר ראש מחוז יפו פנה אליו בבקשה להישאר בתפקידו הוא סירב.

משה ארבל: לבסוף גרם למושל ג'מאל פשה בעצמו לבקש ממנו לחזור לתפקידו.

משה ארבל: גם במישור הבין-לאומי לא טמן הרב ידו בצלחת.

משה ארבל: הוא שכנע את פייסל, מלך עיראק, לאפשר פעילות ציונית בארצו, עמד מול הממלכה הבריטית ותבע את ביטול הספר הלבן.

משה ארבל: סיפור פטירתו מראה כי אף לדרכו האחרונה הלך בראש מורם.

משה ארבל: הדבר קרה ביום שישי על מיטת חוליו.

משה ארבל: הוא שאל את היושב ליד מיטתו מתי זמן הדלקת נרות שבת במדויק, וכשקיבל את התשובה קרא קריאת שמע, אמר וידוי והחזיר את נשמתו לבורא עולם בדיוק בזמן קבלת שבת.

משה ארבל: אני מדלג מעט.

משה ארבל: הרב עוזיאל מחה נגד התפיסה של רבנים כספקי דת.

משה ארבל: בכל הצמתים המרכזיים שבהם עבר לא פספס אף הזדמנות לנסות ולהשפיע על מהלך העניינים.

משה ארבל: היה זה ממש חלק ממשנתו, שמנהיגות רבנית ארץ-ישראלית חייבת להיות רלוונטית ולהתאים את התורה לחיים.

משה ארבל: בדיון שנערך בעיריית תל אביב הביע הרב את התנגדותו להעסקת ילדים.

משה ארבל: הרב הדגיש: הרבנות הארץ-ישראלית תשמח להיות בקשר תמידי ולהביע השקפת היהדות בכל השאלות שתעמודנה על הפרק בחיינו, בהתאם למבנה החברה והעבודה הטבעית בדורנו.

משה ארבל: הרב לא רק הגיב למציאות אלא הקפיד לנקוט עמדה יוזמת ומשכללת.

משה ארבל: ניקח כדוגמאות כמה סוגיות יסוד שהעסיקו את היישוב היהודי בארץ.

משה ארבל: הסוגיה הראשונה, שלא נפתרה עד ימינו אנו:

משה ארבל: בשנים שקודם הקמת מדינת ישראל התעורר ויכוח משמעותי בדבר השאלה מה תהיה חוקת המדינה שבדרך.

משה ארבל: מכאן ומכאן נוסחו הצעות, ועוררו פולמוס רחב מכל צדי המתרס.

משה ארבל: ימין ושמאל, דתיים וחילונים, כולם בחשו בקלחת.

משה ארבל: הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל ניגש למלאכה וניסח הצעת חוקה למדינת ישראל.

משה ארבל: בחודש כסלו תש"ח, 1948, הגיש הרב את הצעתו הראשונה לחוקה, ומאז הגיש כמה מאמרים בדבר סדרי השלטון והמשפט הראויים למדינת העם היהודי.

משה ארבל: מה שהניע את הרב עוזיאל לכתיבת הצעותיו היה היכולת לחיות ביחד.

משה ארבל: רוח אחדות זו מרחפת על פני כל אחד מסעיפיה של ההצעה.

משה ארבל: מעניין לציין כי סובלנותו ורגישותו כלפי הזולת ניכרות גם בהתייחסות נרחבת למיעוטים היושבים בציון ואף לבני דתות אחרות.

משה ארבל: הרב כותב שבמדינה שבדרך יישמר חופש דת מלא לכל העדות והמגזרים, שוויון זכויות וחובות.

משה ארבל: אף על פי שהוא הציע מנגנון שבו תישמר מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, הוא קבע כי יש לאפשר לתושבי הארץ הערבים לכהן כשרים בה.

משה ארבל: שמעת, חבר הכנסת אבו שחאדה?

משה ארבל: הרב היה בעד.

משה ארבל: שנים אחרי לא הצלחנו להגיע להסכמה כלשהי בעניין החוקה – –

סמי אבו שחאדה: בתקופה של הרב עוזיאל היהודים היו המיעוט.

משה ארבל: בסדר, ברוך השם, "עוד אבנך ונבנית בתולת ישראל".

משה ארבל: – – והדיון עולה לכותרות מעת לעת סביב הפרת הסטטוס קוו בעיני כל אחד מהצדדים.

משה ארבל: גם כיום הצעת החוקה של הרב עוזיאל עדיין רעננה, והיא בהחלט עשויה להיות תשתית לדיון ציבורי מחודש בנושא.

משה ארבל: סוגיה נוספת שעסק בה היישוב היהודי באותם ימים הייתה שאלת – אני רואה שאת הסוגיה הנוספת לא נספיק, בעקבות לוחות הזמנים.

משה ארבל: אני מבקש רק לסיים את דבריי במילותיו של ארז ביטון, וכך הוא כותב בשירו "פיגומים": "על סף חצי בית בארץ ישראל / עמד אבי / מצביע לצדדים ואומר: / בהריסות האלה, / נבנה פעם מטבח / לבשל בו זנב לווייתן / ושור הבר, / ובהריסות האלה / נקים פינת תפילה / למצוא מקום / למקדש מעט.

משה ארבל: / אבי נשאר בסף / ואני כל ימיי / מציב פיגומים / אל לב השמיים.

משה ארבל: " תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה ארבל.

מנסור עבאס: הודעה למזכירת הכנסת.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, אבקש להודיעכם, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 5), התשפ"א–2021, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אלינור ימין: תודה.

מנסור עבאס: תודה לך.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מנסור עבאס: בבקשה, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מנסור עבאס: עשר דקות.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אתמול היה דיון מאוד חשוב, רק שרמת הדיון בכנסת בכל מה שנוגע לזכויות אדם היא מאוד בעייתית, בלשון המעטה.

סמי אבו שחאדה: אני מרגיש שחלק גדול מחברי הכנסת עולים פה כדי לדבר על זכויות וזכויות אדם, ומה שעולה להם בראש זה זכויות האדם היהודי בלבד.

סמי אבו שחאדה: אז אני אמרתי שאני רוצה ללכת לבדוק את מגילת זכויות האדם.

סמי אבו שחאדה: האם מגילת זכויות האדם של האו"ם ככה היא כתובה?

סמי אבו שחאדה: ככה היא מעניקה זכויות יתר ליהודים או לכל מישהו אחר?

סמי אבו שחאדה: וכמו שאני מניח שאתם לא תופתעו, אני החלטתי לקרוא מהטקסט.

סמי אבו שחאדה: אולי זה יעזור לנו להרים קצת את רמת השיח ברגע שאנחנו מדברים על זכויות אדם, זכויות אדם בסיסיות, כמו מה שקרה אתמול, בכל מה שנוגע לנישואים, חתונה והקמת משפחה.

סמי אבו שחאדה: אז מתברר קודם כול בסעיף הראשון שמבחינת מגילת זכויות האדם של האו"ם, "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם" – וכתוב "כל בני האדם", לא כתוב "ליהודים יש בונוסים"; כתוב: "כל בני האדם", ו"שווים ובני חורין".

סמי אבו שחאדה: ו"כולם חוננו בתבונה ובמצפון", לפיכך צריכים להתייחס אליהם בצורה שווה ואנושית.

סמי אבו שחאדה: בסעיף ב': "כל אדם" – כתוב עוד פעם "כל אדם", וגם פה הוא לא נותן בונוסים ליהודים – "זכאי לזכויות ולחירויות שנקבעו בהכרזה זו ללא אפליה כלשהי מטעמי גזע, צבע, מין, לשון, דת, דעה פוליטית או דעה בסוגיות אחרות, בגלל מוצא לאומי או חברתי, קניין, לידה או מעמד אחר".

סמי אבו שחאדה: סעיף ב'(2) אומר: "גדולה מזו, לא יופלה אדם על פי מעמדה המדיני, על פי סמכותה או על פי מעמדה הבין-לאומי של המדינה או הארץ שאליה הוא שייך" – גם אם הוא תחת כיבוש, כמו במקרה הפלסטיני, שישראל כובשת כבר עשרות שנים.

סמי אבו שחאדה: גם הפלסטינים נכללים במגילת זכויות האדם.

סמי אבו שחאדה: כדאי שבישראל יכירו.

סמי אבו שחאדה: בסעיף ג' כתוב: "כל אדם יש לו הזכות לחיים, לחירות ולביטחון אישי", כך שמתברר שישראל לא עושה טובות בדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: מתברר שאלה זכויות של בני אדם.

סמי אבו שחאדה: בסעיף ו': "כל אדם זכאי להיות מוכר בכל מקום כאישיות" בעלת זכויות "בפני החוק".

סמי אבו שחאדה: סעיף ז': "הכול שווים לפני החוק וזכאים ללא אפליה להגנה שווה של החוק.

סמי אבו שחאדה: הכול זכאים להגנה שווה מפני כל אפליה המפירה את מצוות ההכרזה הזאת ומפני כל הסתה לאפליה כזו".

סמי אבו שחאדה: מצבה של ישראל ממש לא טוב.

סמי אבו שחאדה: "כל אדם זכאי לחופש תנועה ומגורים בתוך הגבולות של כל מדינה".

סמי אבו שחאדה: אני אחזור על זה, שנדע לפחות איך העולם רואה את זה: "כל אדם זכאי לחופש תנועה ומגורים בתוך הגבולות של כל מדינה", כולל מדינת היהודים.

סמי אבו שחאדה: כמובן שלא כתוב במגילה שזה כולל מדינת היהודים, אני רק אומר את זה, זו תוספת ממני.

משה ארבל: אתה מכיר במדינת היהודים?

סמי אבו שחאדה: "כל אדם זכאי לעזוב כל ארץ, לרבות ארצו, ולחזור אל ארצו".

סמי אבו שחאדה: ככה כתוב.

סמי אבו שחאדה: כולל הפלסטינים.

סמי אבו שחאדה: סעיף ט"ו: "כל אדם זכאי לאזרחות".

סמי אבו שחאדה: מתברר שגם פה לא עושים טובות.

סמי אבו שחאדה: "לא תישלל מאדם אזרחותו דרך שרירות, ולא תקופח דרך שרירות זכותו להחליף את אזרחותו".

סמי אבו שחאדה: בסעיף ט"ז: "כל איש ואישה שהגיעו לפרקם רשאים לבוא בברית הנישואין ולהקים משפחה, ללא כל הגבלה מטעמי גזע, אזרחות או דת.

סמי אבו שחאדה: הם זכאים לזכויות שוות במעשה הנישואין, בתקופת הנישואין ובשעת ביטולם.

סמי אבו שחאדה: נישואין ייערכו רק מתוך הסכמה חופשית ומלאה של בני הזוג המיועדים.

סמי אבו שחאדה: המשפחה היא היחידה הטבעית והבסיסית של החברה וזכאית להגנה של החברה והמדינה".

סמי אבו שחאדה: אז מי שקצת קורא במגילת זכויות האדם של האו"ם מגלה שמה שנאמר פה אתמול לא קשור, ושכנראה השיח לגבי זכויות אדם במדינת ישראל רחוק איזה מרחק שנות אור מאיפה שאנחנו צריכים להגיע אליו.

סמי אבו שחאדה: ויש לי המלצה.

סמי אבו שחאדה: יש לי תוכנית ייעול, מה שנקרא.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להמליץ לחבריי וחברותיי חברי הכנסת במדינת ישראל לקרוא את מגילת זכויות האדם.

סמי אבו שחאדה: אני פונה אליכם וממליץ לכם בחום לקרוא את מגילת זכויות האדם, כי זה ישרת אותנו בכמה רמות: א.

סמי אבו שחאדה: העניין הזה של עליונות יהודית, תחשבו עליו מחדש.

סמי אבו שחאדה: יש בזה היבט גזעני.

סמי אבו שחאדה: כדאי להפסיק אותו, כמי שנלחמו נגד גזענות בכל מיני מקומות אחרים בעולם יצרתם פה ישות גזענית.

סמי אבו שחאדה: זה לא טוב, לא טוב גם בשבילכם.

סמי אבו שחאדה: גזענות היא לא טובה לא רק כשהיא נגד יהודים; גזענות היא דבר שצריך להביס, להוריד מסדר-היום, להוריד מכל חברה, לחסל, להוציא את זה מהשיח הפוליטי והחברתי, גם אם היא נגד יהודים וגם אם היא נעשית על ידי יהודים.

סמי אבו שחאדה: יעני, זה שיהודים הם הגזענים לא עושה את הגזענות לדבר טוב.

סמי אבו שחאדה: חוזרים למגילת זכויות האדם מ-48'.

סמי אבו שחאדה: כבר עשרות שנים עברו מאז, מקום המדינה.

סמי אבו שחאדה: לדעתי, ככל הנראה לא יצא לכם לעבור על הטקסט הזה, טקסט לא מי יודע מה גדול, לא מי יודע מה קשה, גם חברי כנסת במדינת ישראל מסוגלים להתמודד איתו.

סמי אבו שחאדה: היינו מתחילים בחלק הבסיסי שלו, שזה שוויון, והשוויון לפי המגילה הזאת – נאמר שהוא אמור להיות ללא אפליה.

סמי אבו שחאדה: זה שבן אדם מתפלל כמו יהודי או מתפלל בדרך אחרת, או לא מתפלל, זו אמורה להיות בעיה שלו.

סמי אבו שחאדה: המדינה לא נותנת לו זכויות לפי הדת שלו.

סמי אבו שחאדה: המדינה אמורה לתת לו את הזכויות שלו בהיותו אזרח.

סמי אבו שחאדה: ומתברר שגם לפלסטיני מותר להתחתן על פי חוק, והוא גם יכול לבחור עם מי הוא רוצה להתחתן.

סמי אבו שחאדה: ומותר לו להקים משפחה, זו זכות להקים משפחה ולהתחתן.

סמי אבו שחאדה: ברית נישואים זוהי זכות.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, הרמה הזאת של הדיון שהייתה אתמול התעלמה לגמרי, לצערי הרב, מכל ההיבט הלא-אנושי של החוק שמפריד בין משפחות, וזה הפך להיות דיון ציני ופוליטי בין מי שחוקק את החוק הגזעני הזה למי שתמך בו ולא תמך בו.

סמי אבו שחאדה: התברר שיש רוב לגזענות בכנסת ישראל.

סמי אבו שחאדה: אני אשמח מאוד שנתקדם קצת והרוב הזה יהיה ללא גזענים בכנסת בישראל.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: הדובר הבא, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אם יש שר, אז מכובדי השר, ואם לא – אז חבריי חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: השר נמצא.

אורי מקלב: בסדר גמור, עם המסכה ביחד קשה לראות.

אורי מקלב: זה בסדר גמור, עכשיו אני יותר רגוע.

איתן גינזבורג: אבל יודגש שהוא תמיד בודק אם יש שר.

איתן גינזבורג: בכל פעם הוא מחפש את השר.

גדעון סער: מצוין.

אורי מקלב: קח בחשבון שפעם הייתי סגן יושב-ראש הכנסת.

איתן גינזבורג: בהחלט, בהחלט.

אורי מקלב: אז נכנס משהו בפנים.

איתן גינזבורג: בהחלט, טוב להקפיד על הכללים.

אורי מקלב: ברשותך, ברשותכם, אני רוצה להתמקד בדברים שלי דווקא בהסתייגויות שאני הגשתי, לא אוכל להספיק את כולן, לקחתי חמש הסתייגויות מתוך רשימת ההסתייגויות לגבי הצעת החוק הזו.

איתן גינזבורג: עם הקיגל או בלי הקיגל?

אורי מקלב: מה?

איתן גינזבורג: עם הקיגל או בלי הקיגל?

אורי מקלב: לא, לא, זה – אישרתי לך להפיץ את זה, זה היה – זה בעצם נלקח, זו לא יצירה שלי לגמרי.

אורי מקלב: עוד לא הספקתי לברר עם העוזר שלי שכותב את ההסתייגויות אם הוא כתב את זה לגבי חוק אחר או שלקח חלק והשביח את זה לקראת הדיון הזה.

אורי מקלב: באמת תודה רבה לך, אתה הפצת את זה, ושמעתי שזה היה להיט ברשתות החברתיות.

אורי מקלב: אבל זו לא הייתה הסתייגות מהותית.

איתן גינזבורג: אין ספק שהייתה בזה יצירתיות רבה.

אורי מקלב: זה הווי, זה הכניס אותנו להווי, וראיתי שבחלק זה עורר, אחרי כל כך הרבה שעות, את הריר של התיאבון אחרי הדיונים האלה, במיוחד ביום חמישי בלילה.

אורי מקלב: זו הייתה הצעה טובה לקבל גם צ'ולנט ודברים בסגנון כזה.

איתן גינזבורג: בזכות זה, אדוני, קיבלתי הזמנה לסיור במאה שערים, לחוות את הדבר הזה.

איתן גינזבורג: אני כמובן נעניתי להצעה.

משה ארבל: – – –

אורי מקלב: אבל אני רוצה רק להגיד לך – – –

איתן גינזבורג: סליחה?

חיים ביטון: – – – אל תלך.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך דבר אחד, שתדע שזו לא התרבות.

איתן גינזבורג: אני מוכן לבוא לפתח תקווה, אדוני.

משה ארבל: עלא עיני.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד ליושב-ראש שהתרבות – גם אם הוא יבוא לירושלים וגם אם הוא יבוא לבני ברק – זו לא תרבות של חלות ויז'ניץ' ולא תרבות של צ'ולנט וקיגל וכל הדברים האלה.

אורי מקלב: אם היית יודע בכלל איך נוצר המושג הזה של קוגל – זה רק בגלל בעיה הלכתית איך עושים קידוש בבית הכנסת ולא קובעים סעודה אבל מברכים מזונות.

אורי מקלב: זה הדבר היחיד שמשלב משהו שאפשר לעשות על זה קידוש בלי לקבוע סעודה.

חיים ביטון: גם גפילטע.

אורי מקלב: יש הרבה דברים – – –

איתן גינזבורג: בקיצור, ההלכה גם מביאה מתכונים טובים, לא רק – גם מתכונים יש בהלכה.

אורי מקלב: גם התרבות שלנו, כולל החמין, זה הכול תרבות שבאה מתוך הלכה, זו לא תרבות גשמית, ממש לא.

אורי מקלב: אבל את זה אל תיקח מהדקות שלי, זה דבר אחר, זה משהו כללי.

אורי מקלב: אבל אני כן אתן לך – אני לא יכולתי לצטט מתוך כחול לבן, מההסתייגויות שלהם, בגלל שכחול לבן בעצם – גם בפעם הקודמת הם היו שותפים לחוק הנורבגי, אז לא יכולתי להביא הסתייגות, אבל יש לי כן משהו, אני לא יודע אם שמעת אותי, משהו שהיה מאוד מאוד ייחודי, התרשמות שלי שתישאר לי מימי כהונתי בכנסת מהסתייגות שלכם, של כחול לבן, אבל לא רשמית.

אורי מקלב: אני מייד אגיע לזה, אני אשאיר אותך במתח דקה.

איתן גינזבורג: כולי מתוח.

אורי מקלב: זה סיפור, בדידי הווה עובדא, כלומר אני חזיתי במו עיניי בהסתייגות ובהתנגדות של כחול לבן, התנגדות נחרצת מאוד, להוספת מספר של יותר משלושה נורבגים, מארבעה עד שבעה.

אורי מקלב: אני אגיע לזה, אני רוצה לעשות סדר בדברים.

אורי מקלב: אני רוצה להקריא, כמה אמרתי?

אורי מקלב: חמש הסתייגויות: מטרת חוק-יסוד זה היא להביא להחלשת הכנסת; ההסתייגות השנייה: להביא להחלשת הרשות המחוקקת; ההסתייגות השלישית: להביא – אדוני היושב-ראש – להביא לריסוק הדמוקרטיה הישראלית; ההסתייגות הרביעית: להביא לסידור עבודה לחברי סיעת כחול לבן – זה במקור; עוד הסתייגות אחת:

אורי מקלב: להביא להוצאה כספית מיותרת בשל מינוי שרים וסגני שרים; וההסתייגות השישית והאחרונה: להביא לקניית שלטון בכסף ציבורי.

אורי מקלב: מי אתם חושבים שכתב את כל את כל ההסתייגויות האלה?

אורי מקלב: מי כתב את זה?

אורי מקלב: זו הייתה הסתייגות של יושב-ראש הכנסת – הפעם של הממשלה הזו – חבר הכנסת דאז מיקי לוי מיש עתיד.

אורי מקלב: אלו ההסתייגויות שמיקי לוי, בשם יש עתיד, הביא על הצעת החוק הנורבגי.

אורי מקלב: עכשיו אני אעשה איתכם קל וחומר: אם לחוק-יסוד: הכנסת, הנורבגי, שהגיע לפני שנה – שהיה הרבה הרבה הרבה יותר מצומצם, וההשלכות ממילא היו הרבה יותר קטנות, הייתה כזאת התנגדות נחרצת להוצאה כספית בשביל מינוי שרים וסגני שרים – אבל לקנות שלטון בכסף ציבורי, כשזה בא לסדר עבודה, חוק הג'ובים, שיביא לי לריסוק הדמוקרטיה הישראלית, להחלשת לכנסת?

אורי מקלב: ואם אנחנו רוצים לדעת מה לא אמר חבר כנסת מיקי לוי אלא מה אמר יושב-ראש מפלגת יש עתיד, ראש הממשלה הרזרבי של עכשיו, החליפי של עכשיו, החליפתי של עכשיו: "ראש הממשלה מנסה להעביר חוק" – הוא מדבר על החוק הזה, היותר-קטן והיותר-מצמצם, יאיר לפיד – "שכל מטרתו לייצר סידור עבודה לחברים שלא נכנסו לכנסת ולאפשר לשרי הממשלה להתחמק מדיון ומאחריות ציבורית".

אורי מקלב: הוא מתכוון לכך ששרי הממשלה לא יצטרכו להגיע לכנסת.

אורי מקלב: ואם זה היה נכון אז, זה נכון שבעתיים עכשיו.

אורי מקלב: מה המשמעות של הצעת החוק הזו, שאנחנו עכשיו דנים בה?

אורי מקלב: בסיכומו של דבר היא מאפשרת הרבה הרבה יותר נורבגי מכל מפלגה; היא מאפשרת, גם במפלגה שיש בה ארבעה חברי כנסת, שלושה נורבגים; הרבה יותר מ-50% – 75%; היא מאפשרת חמישה נורבגים, חמש החלפות, על סיעה שהיא בת שבעה חברים, וכמובן מאפשרת יותר מחמישה.

אורי מקלב: המשמעות היא שמתוך ממשלה של 28 שרים, אם אנחנו נוריד את שני ראשי הממשלה – ראש הממשלה וראש הממשלה הרזרבי, החילופי – נשארו 26 שרים, ומתוכם אפשר להחליף 24.

אורי מקלב: אתם רואים את השולחן הריק הזה?

אורי מקלב: שמתם לב שעכשיו, כשהחוק הנורבגי לא הושלם, כמעט שלא רואים את השולחן הזה?

אורי מקלב: שר פה ושר פה וזהו – הם לא נמצאים פה.

אורי מקלב: בגלל שאיפה השרים נמצאים בנורבגי?

אורי מקלב: אתם יודעים מה המשמעות ששר האוצר לא יגיע לכנסת אף פעם, גם לא בשביל הצעות לסדר-היום ולא לדברים אחרים, ולא שר הביטחון, ולא שרים אחרים, ולא שר הבריאות, שיהיה לו סגן שר, ועוד אחרים שיהיו להם סגנים שיעלו לכנסת?

אורי מקלב: בכלל לא נראה אותם.

אורי מקלב: אתם יודעים מה המשמעות?

אורי מקלב: עכשיו יבוא זה שיבוא ויגיד שיש מדינות – כפי שנאמר אולי אפילו על ידי היושב-ראש עכשיו, סגן היושב-ראש – אם אני לא טועה, אתה אמרת שיש מדינות ששם נורבגים כמעט כל הממשלה.

אורי מקלב: אי-אפשר להביא ראיה ממדינות אחרות, כל מדינה כשלעצמה, זה תלוי במשטר של הכנסת.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה המשמעות של המפגש והחיכוך שיש לנו עם השרים, כאופוזיציה וגם כקואליציה.

אורי מקלב: גם כקואליציה, אני אומר לכם, כשאנחנו באים לכנסת, כל פעם יש לי רשימה של דברים שאני צריך לסדר עם השרים שאני פוגש פה, ישר, בלי המנכ"ל, בלי ישיבות בעוד שבועיים-שלושה ובלי שאילתות.

אורי מקלב: כאן מסדרים את זה בשולחן כשאנחנו נמצאים בפרסה, יש כאלה שעדיין ממשיכים לעבוד ומגיעים עם רשימת משימות.

אורי מקלב: אני אומר את זה ואמרתי את זה.

איתן גינזבורג: לדעתי גם כשאתה היית סגן שר היית בנורבגי, והשרה שלך – לא ראינו אותה פה.

אורי מקלב: לא, היא הייתה חברת כנסת.

איתן גינזבורג: אבל היא לא הגיעה.

אורי מקלב: אני לא עשיתי נורבגי איתה.

אורי מקלב: היא הגיעה, היא הייתה חייבת להגיע, יש לה הצבעות.

איתן גינזבורג: כן, אבל אתה היית פה – – –

אורי מקלב: זה נכון שלגבי תחבורה – אבל יכולת לשאול אותה, אתה ראית אותה, בנאום שלך כשהיא באה לקראת ההצבעה יכולת לדבר.

אורי מקלב: ככה הוא מנותק, הוא לא יגיע לכאן ולא נראה אותו בכלל כשיש לו גם סגן.

אורי מקלב: עכשיו, על זה התחלתי להגיד, חשבתי שאתה מתכוון אליי, אני גם הייתי סגן שר, ואני לא חושב שסגן שר זה לגמרי דבר מיותר.

אורי מקלב: אני לא אומר את זה, אני חושב שזה דבר חשוב.

אורי מקלב: אני לא רוצה לדבר על עצמי, אבל אני חושב שהוא יכול לקחת ולהוביל דברים, להתמקד בנקודות רבות שמטבע הדברים שר או שרה לא יכולים להשתלט על זה, או יש לו נקודות מבט שלו כשהוא עומד מול הפקידות והם מחויבים לו, בהחלט יש בזה תועלת, אבל מכאן ועד לניתוק לגמרי, שאין קשר לשרים?

אורי מקלב: ההרחבה הזאת, בלי שגם יצרנו יחד איתה מנגנונים, מנגנונים שמאפשרים את עבודת הכנסת עם הממשלה – זה משהו אחר לגמרי.

אורי מקלב: אבל עכשיו, יותר מזה: אני לא צעקתי נגד זה.

אורי מקלב: לא שמעתם אותי כאן במליאה בכנסת, וחבריי לא דיברו נגד בצורה חריפה.

אורי מקלב: אתם – מי דיבר?

אורי מקלב: יש עתיד דיברו, העבודה דיברו, מרצ דיברו, והם עצמם היום – ולא רק זה; אנחנו מדברים עכשיו על מי שעמד בראש המבקרים, ראש הממשלה הרזרבי יאיר לפיד, שהיה ראש הדוברים, כמעט בכל נאום הוא לא הניח, ודיבר על הג'ובים, ודיבר על בזבוז כספים, ודיבר על הניתוק של השרים מהממשלה.

אורי מקלב: איך הוא דיבר – חוק הג'ובים, הוא קרא לזה.

אורי מקלב: הוא דיבר על הדמוקרטיה הישראלית, שנולדה מתוך צורך פוליטי – ודיברנו אז על הממשלה, שהיא ממשלת חירום: אפילו מסך עשן של סיסמאות נבובות ותירוצים לא יכלו להכשיר את השרץ.

אורי מקלב: לחוק הזה הוא קרא שרץ, והיום הוא שחקן ראשי בתוך הנורבגי הזה.

אורי מקלב: כמה הוא דיבר בתוך 50 מטר; כמה הוא דיבר בתוך 50 מטר על שתי לשכות, על שני מנכ"לים.

אורי מקלב: ואנחנו עוד שומעים שאנחנו צבועים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, כאחד שבקי בתוך חברי הקואליציה, ודאי מכיר את זה שמדברים גם על שני סגנים לראש הממשלה הרזרבי.

אורי מקלב: שני סגנים – גם זה עוד יגיע אלינו.

אורי מקלב: ואני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, ולחבריי חברי הכנסת, זו לא צביעות – זו עזות מצח.

אורי מקלב: אי-אפשר לקרוא לדבר כזה.

אורי מקלב: מי שהיה בראש המאבק בקואליציה בממשלה הקודמת ובראש המדברים ובראש המבקרים – לעמוד עכשיו, להחיל את זה להבא, איך אפשר לעמוד בזה?

אורי מקלב: אני לא הייתי מעז לעמוד בזה.

אורי מקלב: זו עזות פנים לעשות את זה, וככה לצפצף.

אורי מקלב: ואין שום סיבות אחרות.

אורי מקלב: ועוד להרחיב את כל החוק הזה הרבה יותר – הרחיב את הממשלה.

אורי מקלב: הוא צעק על הממשלה: לא יותר מ-18 שרים; עכשיו אנחנו מדברים על 28.

אורי מקלב: לכול יש צרכים ולכול יש תירוצים.

אורי מקלב: אבל האמת – האמת זועקת.

אורי מקלב: עכשיו אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, בכמה שניות: ההסכם בין כחול לבן לבין הליכוד כמובן כמעט התפרק שעה וחצי לפני שהיו צריכים להניח את ההסכמים.

אורי מקלב: וכל זאת למה?

אורי מקלב: אני הייתי בחדרו של יריב לוין, שהוא אז ריכז את המשא ומתן, ולחדר נכנס – ואיתנו סגרו די מאוחר, עם יהדות התורה; אנחנו דיברנו על כך – ביקשנו שיהיו שלושה נורבגים לסיעה של שבעה.

אורי מקלב: והתפרץ לחדר אבי ניסנקורן, קרא את ההסכמים ושאג כך שהקירות רעדו.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד מה קרה בחדר.

אורי מקלב: זאת אומרת, אני הבנתי אותו, לא שיש לי עכשיו ביקורת עליו.

אורי מקלב: הוא טען: אנחנו לא נסכים – העסק מתפוצץ, ואתם עושים את זה בכוונה.

אורי מקלב: לא, אנחנו לא נסכים בשום אופן שיהיו שלושה נורבגים על שבעה חברי כנסת.

אורי מקלב: הוא אומר: זה ייפסל בבג"ץ.

אורי מקלב: הייעוץ המשפטי לא מקבל את זה.

אורי מקלב: כל חוות הדעת שלי הלכו על זהירות מאוד מאוד גדולה.

אורי מקלב: לא נוצר מצב שיותר משליש מסיעה ייעשו נורבגים.

אורי מקלב: וכשזה היה, אז הוא אומר: טוב.

אורי מקלב: והייעוץ המשפטי בסוף אמר:

אורי מקלב: כן, לעגל את זה.

אורי מקלב: הוא אומר: לא, זה לא יעמוד בבג"ץ ואני לא מוכן, בכל ההסכם הזה – והבנו.

אורי מקלב: הוא אמר שכחול לבן לא תוכל לעבוד כשאין לה כל כך הרבה שרים מול מספר החברים.

אורי מקלב: אז לא יהיה מי שיעשה את העבודה.

אורי מקלב: ולכן הנורבגי היה מאוד מאוד חשוב ונחוץ בשביל עבודת הכנסת.

אורי מקלב: אני מקבל את הדבר הזה.

אורי מקלב: אבל הוא ידע בעצמו – אני לא מדבר עליו עכשיו – הוא ידע בעצמו שהדבר הזה הוא לא חוקי.

אורי מקלב: ועכשיו שקט.

אורי מקלב: אף אחד לא מדבר, כמו בכל הדברים.

אורי מקלב: הצבעה כפולה, ואף אחד לא מדבר.

אורי מקלב: יכול להיות הכול, כל מה שקורה בממשלה הזאת – בזבוזים כאלה על חוק נורבגי, וקול ענות חלושה.

אורי מקלב: תגיד לי, איפה מדברים על זה?

אורי מקלב: מה לא עשו.

אורי מקלב: אין – תמצא, תחפש קטעי עיתונות.

אורי מקלב: בעתיד, בעוד שנה, בעוד שנתיים, אולי אנחנו נעשה את זה – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת, חבר הכנסת.

אורי מקלב: – – ואתם באופוזיציה – אם תרצה לחפש דברים, כמו שאני חיפשתי ומצאתי את זה, לא תמצא, בגלל שהעיתונות לא מביאה את זה.

אורי מקלב: גם את מה שאני אגיד עכשיו אף אחד לא יביא ואף אחד לא יצטט.

איתן גינזבורג: אבל אני חייב להגיד לאדוני:

איתן גינזבורג: אני מזכיר לך שבהסכמים היה חוק הנורבגי המדלג, ואת זה בסוף – שהיה בהסכם הקואליציוני – ואת זה בסוף – – –

אורי מקלב: הייעוץ המשפטי – – –

איתן גינזבורג: פה בייעוץ המשפטי בכנסת, ואמר שזה לא חוקתי.

איתן גינזבורג: הוא לא חושב שאפשר להגן על זה.

איתן גינזבורג: ולכן זה בסוף שונה.

אורי מקלב: אז זה היה בסדר.

איתן גינזבורג: אז גם סגרו דברים בתוך ההסכם הקואליציוני שהיו – – –

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: אבל לא זה – – – ההסכם הקואליציוני היה מוכן.

אורי מקלב: זה כבר היה אחרי שידענו שלא – זה היה שעה, או שעה ורבע, או שעה וחצי, לפני שהיו צריכים להגיד, ב-24:00, את ההסכמים עצמם.

איתן גינזבורג: בהסכם הקואליציוני היה כתוב: מדלג.

אורי מקלב: יכול להיות.

איתן גינזבורג: בוועדת הכנסת, אחרי שהוקמה הממשלה ושכבר היינו פה תקופה, שינינו את זה לצורה, לאופן אחר, מכיוון שהייעוץ המשפטי אמר את מה שאמר.

אורי מקלב: אמר, אז תאר לך – – –

איתן גינזבורג: רק למען הדיוק ההיסטורי.

אורי מקלב: בסדר, בסדר.

אורי מקלב: אבל זה קל וחומר – אם על המדלג, שהוא באמת בעייתי, כתבתם את זה, ואחרי זה הייתם צריכים למשוך את זה, אז קל וחומר על החלק הזה על שלושה, שהיה – – –

איתן גינזבורג: זה משהו אחר.

אורי מקלב: וזה לא רצה לכתוב – לא העזו לכתוב על הארבעה – – –

איתן גינזבורג: והיה כאן בקושי ניסנקורן, לא – – – עמדתו.

אורי מקלב: על שלושה לא כתבו, על שלושה.

אורי מקלב: וכאן אנחנו מדברים שיכולים להיות ארבעה חברי כנסת, יכולים להיות שלושה נורבגים.

אורי מקלב: אבל אתה יודע, דבר אחד – ובזה אני אסיים – דבר אחד לא הבאתם.

אורי מקלב: מה שכן היה בחוק הנורבגי הקודם הוא שסיעה של שניים, של שלושה, שהתפלגה תוכל לעשות נורבגי אחד, שזה היה מאפשר – את זה מחקתם.

אורי מקלב: ביררתי את זה.

אורי מקלב: זה לא היה במקרה, באיזו טעות קולמוס.

אורי מקלב: בכוונת מכוון הממשלה לא רצתה.

אורי מקלב: בנאום הבא אני אגיד גם מה הסיבות.

אורי מקלב: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת איתמר בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צריך לומר כנסת ריקה, אבל – – –

איתן גינזבורג: יש פה את השר.

איתמר בן גביר: אה, הינה השר, כבוד השר נמצא כאן.

איתן גינזבורג: יש פה שני חברי כנסת מכובדים.

איתמר בן גביר: כן, השר לשעבר וחבר הכנסת מקלב.

איתמר בן גביר: ראשית, אולי לפני הכול, לפני שאני אדבר על מהות ועל איזשהו נושא שחשוב ויקר לליבי, הגיעו לכאן, לכנסת, אורחים חשובים שלי, הילדים שלי.

איתמר בן גביר: איך אומרים, אם אבא לא מגיע לבית, אז הילדים באים לאבא.

איתמר בן גביר: לא, לא, הם כבר – לקחתי אותם לכאן, לגן שליד, ואחרי זה לקניון לארוחה.

איתמר בן גביר: עכשיו הם לא נמצאים כאן, אבל הייתה חוויה.

איתמר בן גביר: אני ממליץ באמת לכל אחד מחברי הכנסת – אנחנו כאן עובדים יום ולילה, ובשבועות האחרונים ממש מסביב לשעון.

איתמר בן גביר: אבל איך אומרים, אין יותר חשוב מהילדים.

איתמר בן גביר: אנחנו כאן כולנו, אני משוכנע, בשביל הילדים, בשביל הדור הבא.

איתמר בן גביר: המלצה לכל חברי הכנסת וגם לשרים – להביא את הילדים לעבודה.

איתמר בן גביר: אין יותר טוב מהדבר הזה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, אני רציתי לדבר כאן – עלתה כאן הסוגיה; לפניי דיבר חבר הכנסת מקלב, שהוא באמת בית ספר מהלך לחברי כנסת; איש ציבור, נבחר ציבור, שעובד יום ולילה.

איתמר בן גביר: הייתי כאן עוזר פרלמנטרי של ד"ר מיכאל בן ארי – ואיך אומרים, תמיד הסתכלנו על דמותו – –

אורי מקלב: הזכור לטוב.

איתמר בן גביר: – – הזכורה מאוד מאוד לטוב.

איתמר בן גביר: תמיד הסתכלנו על דמותו של חבר הכנסת מקלב, שהוא באמת שליח ציבור אמיתי.

איתמר בן גביר: חבר הכנסת מקלב העלה את הנושא הזה של החוק הנורבגי.

איתמר בן גביר: וכמובן, כולנו מכירים, מי שהיה באופוזיציה והיום הוא בקואליציה – פתאום זה בסדר, פתאום הכול טוב.

איתמר בן גביר: שמענו אותם כשהיו כאן באופוזיציה – קיתונות של בוז, טענות מטענות שונות, גם על כספים, כספים שונים שיוצאים, גם על העובדה שהפכנו להיות איזשהו סוג של משטר נשיאותי.

איתמר בן גביר: מה פתאום עוד נורבגי ועוד נורבגי.

איתמר בן גביר: והיום, כשהם בשלטון, הם שכחו מהכול.

איתמר בן גביר: אבל זו ההתנהלות, אדוני היושב-ראש.

איתמר בן גביר: זו הגישה של הממשלה הזאת.

איתמר בן גביר: אילת שקד – שמענו אותה היום מדברת על הפגיעה בביטחון ועל איך יכול להיות שהאופוזיציה פוגעת באינטרסים של מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אדוני, מי שהולך עם התנועה האסלאמית הוא זה שפוגע באינטרסים של מדינת ישראל; מי שמפקיר את הנגב, מפקיר את שלטון החוק.

איתמר בן גביר: נמצא כאן אדוני שר המשפטים, איך אתם מרשים לדבר הזה להתרחש?

איתמר בן גביר: איך יכול להיות שיש איזשהו סיכום, שפונים ליועץ המשפטי לממשלה ומבקשים מהיועץ המשפטי לממשלה: תבטל קנסות, תבטל כל מיני הליכים משפטיים.

איתמר בן גביר: הרי אם היה עושה את זה מישהו מיצהר, היו, בצדק, צועקים אנשי השמאל ואומרים: איך יכול להיות?

איתמר בן גביר: מה הדבר הזה?

איתמר בן גביר: ופתאום ראש הממשלה, לפי הפרסומים, פונה ליועץ המשפטי לממשלה ומבקש ממנו לא לאכוף את החוק?

איתמר בן גביר: לא לשמור על שלטון החוק?

איתמר בן גביר: ואדוני, הצביעות הזאת – אנחנו רואים אותה לאורך כל הדרך, לאורך כל הדרך, בהתנהלות של השלטון הזה ושל חברי הקואליציה הרעה הזאת; חלקם אנשי שמאל – לא כולם, יש כאן גם מתוכם אנשי הימין, שלצערי טועים טעויות מאוד מאוד מאוד חמורות.

איתמר בן גביר: אבל אותם אנשי שמאל – אנחנו לאורך כל השנים רואים את הצביעות שלהם.

איתמר בן גביר: ראינו את הצביעות שלהם באין ספור מקרים.

איתמר בן גביר: אני זוכר שד"ר בן ארי ואני אמרנו שנעשה איזשהו ניסוי, נעשה ניסוי בשכונת התקווה.

איתמר בן גביר: אותם אנשי שמאל אומרים: חיה ותן לחיות.

איתמר בן גביר: כבד את האחר.

איתמר בן גביר: בואו, למה שלא יהיו מסתננים בשכונת התקווה?

איתמר בן גביר: נכון, כבוד השר הנדל – שיהיו, מה קרה?

איתמר בן גביר: זה לכבד את הגר.

איתמר בן גביר: ואז, יום אחד ד"ר בן ארי ואני לקחנו את אותם מסתננים – – –

יועז הנדל: אתם אנשי מעשה חבלה.

איתמר בן גביר: ל-hight society, לבריכה של כל המפונפנים, בריכת גורדון, בריכה של החברים שלך מהקואליציה.

איתמר בן גביר: כן, גבי לסקי.

איתמר בן גביר: גם אתה שוחה שם?

יועז הנדל: לא, אני מאוד הייתי רוצה – – –

איתמר בן גביר: אה, אתה מאוד היית רוצה.

איתמר בן גביר: לא, אל תדאג.

איתמר בן גביר: הם שוחים שם, חלק מהחברים שלך בקואליציה.

איתמר בן גביר: זה בסדר.

איתמר בן גביר: אנחנו בעד לשחות בבריכות, אבל זה היה פשוט מדהים.

איתמר בן גביר: הבאנו אותם – איך אומר לי שם השומר בכניסה?

איתמר בן גביר: לא, הם לא נכנסים.

איתמר בן גביר: אמרתי לו: למה, בגלל צבע העור השונה שלהם?

איתמר בן גביר: וכשהם נכנסו, פתאום אנשי השמאל יוצאים.

איתמר בן גביר: אנשי השמאל יוצאים.

איתמר בן גביר: ואתה שואל את עצמך: מה זאת הצביעות הזאת?

איתמר בן גביר: הרי אתם אלה שהטפתם מוסר.

איתמר בן גביר: אתם אלה שהבאתם אותם לכאן.

איתמר בן גביר: אתם אלה שאמרתם שצריך לקבל אותם.

איתמר בן גביר: אתם אלה שאמרתם שצריך להעניק להם.

איתמר בן גביר: וכשהם נכנסים לבריכה שלכם, פתאום זה לא מתאים.

איתמר בן גביר: והצביעות הזאת – אנחנו ראינו אותה גם במקרים אחרים; גירוש גוש קטיף, אדוני היושב-ראש.

איתמר בן גביר: יש כאן אנשים שכל כך חסים על כבוד האדם, על חירותו, ופתאום לקחו 10,000 יהודים.

איתמר בן גביר: 10,000 יהודים, ובמחי יד החריבו את הבית שלהם – על מה ולמה?

איתמר בן גביר: פתאום אין זכויות ואין אזרח.

איתמר בן גביר: פתאום בית המשפט העליון, שאם היו עושים את זה ל-10,000 תושבים באום אל-פחם, מן הסתם, היו קופצים השופטים בפיג'מות, בפיג'מות, ועוצרים את הדבר הזה – פתאום זה חוקתי.

איתמר בן גביר: פתאום זה בהתאם לאמות המידה שקבע החוק.

איתמר בן גביר: פתאום ילדות שהפגינו וחסמו כבישים נעצרות עד תום ההליכים המשפטיים בכל מיני המצאות מהמצאות שונות – על חסימת כביש, אדוני.

איתמר בן גביר: סעיף 151, התקהלות, אולי סעיף 152.

איתמר בן גביר: אפשר לתת לזה גם סעיף של התפרעות, אבל פתאום הפכו את זה לסעיף של סיכון חיי אדם בנתיב תחבורה, סעיף שטומן בחובו 20 שנות מאסר.

איתמר בן גביר: צבועים.

איתמר בן גביר: צבועים.

איתמר בן גביר: הרי לפני זה ואחרי זה הפגנתם וחסמתם כבישים.

איתמר בן גביר: לפני זה ואחרי זה – אנשי השמאל – – –

איתן גינזבורג: נא לסיים.

איתמר בן גביר: מה זה, למה לסיים?

איתמר בן גביר: עברו שבע דקות.

איתן גינזבורג: כן.

איתמר בן גביר: כל כך מהר.

איתן גינזבורג: ככה זה כשנואמים.

אופיר אקוניס: מה לעשות.

איתמר בן גביר: טוב, בסדר.

איתמר בן גביר: באמת, הצביעות הזאת זועקת.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, אתה ביקשת ממני לסיים, אבל יש המון, המון דוגמאות.

איתן גינזבורג: אדוני, זה לא אני.

איתן גינזבורג: הוועדה המסדרת קבעה את זה.

איתמר בן גביר: ואני אומר דבר מאוד פשוט: כן.

איתמר בן גביר: האנשים האלה כאן, שיושבים בספסלי הקואליציה והיום מתנערים מכל האמירות שלהם ומכל הדיבורים שלהם, הם לא רק צבועים; הם פשוט פוגעים בבוחרים שלהם, פוגעים באמון הציבור ומביישים את כולנו.

איתמר בן גביר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: יש בקשה של השר הנדל.

איתן גינזבורג: מייד אחריו – חבר הכנסת אקוניס.

אופיר אקוניס: בקשה למה?

איתן גינזבורג: לשר יש אפשרות להתערב באמצע דיון.

איתן גינזבורג: אתה כשר ותיק ודאי יודע זאת.

יועז הנדל: אדוני השר לשעבר, אתה בוודאי מכיר את זה.

יועז הנדל: אני רק רוצה להגיד משפט: איתמר בן גביר הוא לא ציוני.

יועז הנדל: הוא וחבריו, שלא שירתו בצבא, הצביעו אתמול נגד חוק ציוני.

איתמר בן גביר: אתה בתנועה האסלאמית – אתה הציוני.

יועז הנדל: הוא והרשימה המשותפת.

יועז הנדל: הציונות זה לא אצלו.

יועז הנדל: כל מי שרוצה – – –

איתמר בן גביר: עם התנועה האסלאמית, אתה הציוני, וגם השקר הזה – מי לא גייס אותי לצבא?

איתמר בן גביר: אתה ושכמותך.

יועז הנדל: גם לא שירת בצבא, גם לא עשה כלום למען המדינה וגם אתמול הצביע נגד חוק ציוני.

איתמר בן גביר: אני הרי רציתי להתגייס לצבא.

איתמר בן גביר: אני רציתי להתגייס, אבל אתה ושכמותך.

איתמר בן גביר: מנסור עבאס ואתה הציונים.

איתמר בן גביר: אתה ומנסור עבאס הציונים.

יועז הנדל: אם הייתה עכשיו התנתקות, אתה והסמוטריצ'ים שלך הייתם מצביעים בעד ההתנתקות.

יועז הנדל: בושה וחרפה.

איתמר בן גביר: מנסור עבאס ואתה ציונים.

איתמר בן גביר: אתה ומנסור עבאס – שניכם הציונים.

איתמר בן גביר: יועז הנדל – בושה.

יועז הנדל: אני לא מתבייש בשירות הצבאי שלי.

איתמר בן גביר: אתה צריך להתבייש בזה שאתה הולך עם מנסור עבאס, עם התנועה האסלאמית.

איתמר בן גביר: בגדת בכל הערכים שאתה אמרת, אתה דיברת עליהם: לא אלך עם טרוריסטים.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

איתן גינזבורג: חמש דקות לבקשתך.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שבע דקות, ושלוש דקות לפטין מולא.

אופיר אקוניס: שבע ושלוש – כמדומני זה ביחד עשר.

איתן גינזבורג: בסדר.

איתן גינזבורג: יש שאומרים משהו אחר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כשחשבנו שראינו הכול, שהממשלה הזאת דרדרה אותנו לתהומות העמוקים ביותר; כשחשבנו שכבר ראינו הכול בבית הזה, מצליחה הממשלה הזאת, המסוכנת הזאת, להעמיק את התהום עוד ועוד ועוד ועוד.

אופיר אקוניס: והדוגמה האחרונה, אדוני היושב-ראש, השינוי אתמול בחוק האזרחות.

אופיר אקוניס: כגנבים בלילה – תרתי משמע, גנבים בלילה – בעזות מצח, בחוצפה, בשקר ובהונאה, שעליהם מתבססת הממשלה הזאת כולה, עלתה לכאן שרת הפנים, וכלאחר יד הודיעה: כן, שינינו.

אופיר אקוניס: זה לא שנה, זה חצי שנה; יהיו 1,300.

אופיר אקוניס: ברדיו, שר בממשלה אומר את האמת, בערבית כמובן.

אופיר אקוניס: בעברית – דבר אחד; בערבית – בדרך כלל, אני חייב להגיד לך, האמת היא בערבית.

אופיר אקוניס: כי גם ראש הממשלה בפועל מנסור עבאס, כאשר הוא מתראיין, השר הנדל, מספר מה תהיה התוכנית המדינית: שתי מדינות, נסיגה לקווי 4 ביוני, זכות השיבה בפועל.

אופיר אקוניס: הרי מה היה פה אתמול בלילה, מה היה אתמול בלילה?

אופיר אקוניס: 59–59, זו התוצאה של הצבעה.

אופיר אקוניס: אבל מה התוכן?

אופיר אקוניס: זכות השיבה, the right of return, הבקשה הפלסטינית ארוכת השנים לחזור ליפו, לרמלה, ללוד, לבאר שבע, לקיבוצים, שמהם גורשו אלפי ערבים – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, הקיבוצים, הצדיקים הגדולים.

אופיר אקוניס: כן, הצדיקים, ועוד, ועוד, ועוד.

אופיר אקוניס: כניעה, חולשה, התרפסות – בפני מי?

אופיר אקוניס: בפני התנועה האסלאמית.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, החוק הנורבגי הוא צביעות.

אופיר אקוניס: הוא צביעותה של יש עתיד, אשר הבטיחה באינפוגרפיות תל אביביות כאלה, מגניבות כאלה, קוליות כאלה, כן, 18 שרים.

אופיר אקוניס: אנחנו מתחייבים: 18 שרים; בראש ובראשונה, יש עתיד במעשה הצביעות והשקר וההונאה – זה הכול כל הזמן; כל הזמן זה שקר כזה, זה שקר אחר.

אופיר אקוניס: זה כבר לא משנה, אי-אפשר לספור, כי השקר הפך לדרך חיים.

אופיר אקוניס: 18 שרים.

אופיר אקוניס: אבל אדוני היושב-ראש, אם החוק הנורבגי הוא צביעות, אז חוק הפיצול – סליחה על הביטוי הלא-פרלמנטרי – הוא טמטום.

אופיר אקוניס: הוא פשוט טמטום; כי כל אדם שמכיר את המערכת הפוליטית הישראלית יודע שכאשר מנסים להתחכם, או להשתמש בתחכום, התוצאה היא הרת אסון.

אופיר אקוניס: ואני אתן כמה דוגמאות.

אופיר אקוניס: האחרונה שבהן – חוק מופז.

אופיר אקוניס: מופז קיבל את קדימה עם 28 מושבים.

אופיר אקוניס: לאחר הפיצול הוא הגיע לכאן עם שני מושבים.

אופיר אקוניס: הוא ישב שם – נדמה לי שכתוב, אני לא יודע מי יושב שם היום, איתמר בן גביר, נדמה לי אפילו.

אופיר אקוניס: ישראל ביתנו – הגאונות של אביגדור ליברמן, מקים הרשימה המשותפת.

אופיר אקוניס: אביגדור ליברמן הקים את הרשימה המשותפת – מדוע?

אופיר אקוניס: משום שהוא בא אלינו, חבר הכנסת כהן, בדרישה אולטימטיבית, השר הנדל.

אופיר אקוניס: הוא אמר: אם אתם לא מעלים את אחוז החסימה – הקים.

אופיר אקוניס: הקים את הרשימה המשותפת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברך שר האוצר ליברמן, אמר:

אופיר אקוניס: אם אתם לא מעלים את אחוז החסימה ל-3.75%, אני מפרק את הממשלה.

אופיר אקוניס: אגב, הוא גם פירק את הממשלה וגם העלה את אחוז החסימה.

יועז הנדל: – – –

אופיר אקוניס: וגם העלה את אחוז החסימה.

אופיר אקוניס: והדוגמה – חבל שהחלפת את שר המשפטים, שר התקשורת.

אופיר אקוניס: שר המשפטים הוא יוצא תנועת התחיה.

אופיר אקוניס: הוא התחיל את דרכו הפוליטית בתנועת התחיה, הוא לא התכחש, הוא גאה בזה.

אופיר אקוניס: תנועת התחיה כאן – נדמה לי שגם חבר הכנסת האוזר, אם אינני טועה – באה ליצחק שמיר ואמרה לו, בתחכום, אדוני היושב-ראש:

אופיר אקוניס: אנחנו נתחכם, אנחנו נשנה את כללי המשחק תוך כדי משחק.

אופיר אקוניס: תעלו את אחוז החסימה ל-1.5% – תלמד, השר הנדל, כדי שתבינו.

אופיר אקוניס: ומה קרה?

אופיר אקוניס: אכן העלו, ומי לא נכנסה לכנסת?

אופיר אקוניס: מי לא נכנסה לכנסת?

אופיר אקוניס: כמובן התחיה.

אופיר אקוניס: מפלגת העבודה הקימה ממשלת שמאל, אוסלו הגיע לעולם, והתחכום של 0.5% בחסימה הביא לבית הזה את מה?

אופיר אקוניס: את מה שנראה היום, השר הנדל, כאיזו הרפתקה שולית בחיי הפוליטיקה הישראלית, המיצובישי של גולדפרב.

אופיר אקוניס: אבל לכם אין מיצובישי אחד, לכם יש 40 מיצובישי.

אופיר אקוניס: היום זה משהו אחר, כן?

אופיר אקוניס: שרים על שרים על שרים, חוק נורבגי, חברי כנסת, סגני שרים מיותרים, תחכומים.

אופיר אקוניס: המסקנה העיקרית, אדוני היושב-ראש, ממה שקרה כאן אתמול בלילה – השר הנדל, אתה אומר על עצמך שאתה אוחז בדעות ימניות לאומיות ציוניות.

אופיר אקוניס: לא היית כאן, משום שנדמה לי עשית כבר את החוק הנורבגי.

אופיר אקוניס: זה היה באמת מעשה של הונאה נוראה, בעיקר בכמות הבלתי-נשלטת.

איתן גינזבורג: בכמות?

אופיר אקוניס: בוודאי, בכמות.

אופיר אקוניס: משום שכזאת כמות של חברי כנסת חדשים – מי שנכנס לכאן, אדוני היושב-ראש, זה כרגע במספר יותר גדול מהממשלה בנורבגיה בעצמה.

אופיר אקוניס: אבל הדבר שרציתי להגיד לשר הנדל, ובזה אני אסיים: מה המסקנה העיקרית שלקחנו?

אופיר אקוניס: זה כבר היה בבוקר, נדמה לי שהשמש כבר עלתה, ואמר חבר הכנסת טיבי שהממשלה הישראלית-פלסטינית – הוא דיבר על מעשיה של הממשלה הישראלית-פלסטינית, השר לשעבר ליצמן.

אופיר אקוניס: ואתה שותף לממשלה הישראלית-פלסטינית, הרעה והמסוכנת הזאת, שכל דקה שהיא פועלת, כל דקה היא נזק לעם ישראל, לארץ ישראל ולמדינה היהודית, וגם סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: כן, גם סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: ותודה רבה גם על העמידה המדויקת בזמנים.

יועז הנדל: אני רוצה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: מה, כל דבר – – –

יועז הנדל: כן, מותר, מה?

איתן גינזבורג: בבקשה.

יועז הנדל: הליכוד מפלגה מסואבת.

יועז הנדל: אחרי עבר ציוני – שהזכיר אותו חבר הכנסת אופיר אקוניס, שגם לו יש עבר ציוני – אתמול מחאו כפיים, ביחד עם הרשימה המשותפת ובל"ד, על הצבעה על חוק אנטי-ציוני שפוגע במדינת ישראל; סיאוב שכמוהו לא נראה מאז ימי ההתנתקות, שהליכוד הצביע בעדה.

יועז הנדל: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, השר הנדל.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת פטין מולא, בבקשה.

אופיר אקוניס: יצא.

איתן גינזבורג: הוא יצא.

איתן גינזבורג: אם כך, נעבור לאוסאמה סעדי, בבקשה.

איתן גינזבורג: גם יצא וגם נתן לך דקות.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר הנדל, נכון שחגגנו אתמול, ובצדק, מגיע לנו.

אוסאמה סעדי: סוף-סוף החוק הגזעני הזה, שמחצית משופטי העליון – אפילו יותר ממחצית, שישה משופטי העליון אמרו בעצם שהחוק הוא חוק לא חוקתי, פוגע בזכויות חוקתיות, בזכויות בסיסיות להקים משפחה.

אוסאמה סעדי: אנשים שהתחתנו מלפני החוק – אתה יכול להסביר לי, אדוני היושב-ראש, משפחות שהתחתנו מלפני 2003, ועוד לא היה חוק, למה הן צריכות עדיין, כעבור יותר מ-20 שנה, לעבור אותו מסלול ייסורים וכל שנה או כל שנתיים לפנות למשרד הפנים או למת"ק – מת"ק זה מינהלת קישור ותיאום, מי ששאל אותי – במינהל האזרחי, ולהביא כל שנה או כל שנתיים אותה שרשרת של אישורים בלתי נגמרים ולעבור אותה מסכת של השפלות?

איתן גינזבורג: האמת שאני לא יכול כל כך להסביר לך, כי גם אני – המדינה מונעת ממני להקים משפחה, וצריך בשביל זה להביא הרבה מאוד מסמכים, והשפלות ולהוציא 600,000 שקל כדי להביא ילדים בישראל.

אוסאמה סעדי: ואתה נאבק נגד זה.

איתן גינזבורג: נכון.

איתן גינזבורג: לצערי אתם לא עוזרים לי בזה.

אוסאמה סעדי: ואם אתה מצליח, אז אתה חוגג.

אוסאמה סעדי: אז למה אתם באים אלינו בטענות?

אוסאמה סעדי: אנחנו ברשימה המשותפת, כבוד השר הנדל, לפחות היינו עקביים לאורך כל הזמן, ועדיין עקביים.

יועז הנדל: אני לא בא אליך בטענות, אני בא בטענות לשותפים שלך.

אוסאמה סעדי: אנחנו, אין לנו שותפים.

יועז הנדל: השותפים הציונים בליכוד – – –

אוסאמה סעדי: אנחנו – אין לנו שותפים, לא פה ולא פה.

אוסאמה סעדי: אנחנו חלק מהאופוזיציה נגד ממשלת השינוי, שאין בה שינוי בינתיים.

אוסאמה סעדי: אין בה שינוי.

אוסאמה סעדי: אתם ממשיכים באותם חוקים של הממשלה הקודמת.

אוסאמה סעדי: אני כל יום בוועדת חוקה – רק מאריכים אותם חוקים שהממשלה הקודמת.

אוסאמה סעדי: אז בסדר, אתם אומרים: אנחנו עוד לומדים, עוד בודקים ועוד נביא את השינוי.

אוסאמה סעדי: אבל בינתיים, השינויים, אני לא רואה אותם.

אוסאמה סעדי: אני רואה אותה מדיניות, ולכן אנחנו לא נוכל – אנחנו איננו חלק מהקואליציה, ולכן אנחנו נאבקים בחוקים ובהחלטות הגרועים של הממשלה הזו.

אוסאמה סעדי: מצד שני, כאשר אתם מביאים חוקים טובים אנחנו תומכים ואנחנו לא עושים לא פיליבסטר ולא מגישים – – –

יעקב ליצמן: – – – חוקים טובים.

אוסאמה סעדי: אני יכול להגיד לך שכן, ולכן זה ההבדל בינינו לבין גוש נתניהו.

אוסאמה סעדי: אתמול כשהביאו חוק עבודות שירות משישה חודשים לתשעה חודשים, אנחנו כן תמכנו.

אוסאמה סעדי: כשמביאים חוקים לחדלות פירעון, אנחנו תמכנו.

אוסאמה סעדי: כשהביאו היום חוק שהממשלה הקודמת הביאה, צו הוצל"פ שמקל על חייבים בתקופות הקורונה, תמכנו.

אוסאמה סעדי: אני יכול לספור את הבעד יותר מאשר הנגד.

אוסאמה סעדי: אבל זה ענייני.

אוסאמה סעדי: ולכן כאשר אני שומע עכשיו – אני באתי מהבית, גנבתי קצת מנוחה, מזל שאני גר כאן קרוב, בבית צפאפא – באתי, ושמעתי בחדשות כאן 11 את שרת הפנים אילת שקד.

אוסאמה סעדי: אז היא, במקום שתבוא ותגיד: אנחנו נלמד מתוך העניין הזה, אנחנו נביא חוק שיהלום את הערכים הבסיסיים וישמור על הזכויות הבסיסיות, אז היא אומרת:

אוסאמה סעדי: אני מנסה עכשיו לגבש תוך כמה שבועות עוד רוב לחוק הזה, ואני אביא אותו חוק, אותו חוק.

אוסאמה סעדי: והיא מתגאה שאתמול לא היה שינוי, ואפילו במילה אחת, בצו הגזעני הזה.

אוסאמה סעדי: אבל היא אומרת: אני השתמשתי בשיקול הדעת המוקנה לפי הצו לשר הפנים, ואישרנו 1,600 אישורים לשהות ארעית ל-1,600 משפחות.

אוסאמה סעדי: ובזה החברים שלנו, שהיו איתנו במאבק הזה לאורך כל השנים, כל השנים – מרצ, העבודה, החברים ברע"מ, שבפעם הראשונה בהיסטוריה, אדוני היושב-ראש, הם מצביעים בעד.

אוסאמה סעדי: אז חלק נמנעו, אבל ההימנעות הזאת כמעט גרמה שהחוק יעבור.

אוסאמה סעדי: שיקלי בסוף הצביע גם נגד.

אוסאמה סעדי: אם שיקלי לא היה מצביע נגד, החוק היה עובר ואז ההימנעות כמוה כתמיכה.

אוסאמה סעדי: אבל ריבונו של עולם, יא אללה, מפלגות שנאבקו איתנו במשך שנים על גבי שנים, עם המשפחות, רק אתמול ושלשום ובשבוע שעבר באו להפגנות של המשפחות והכניסו את המשפחות וקיבלו אותן בלשכות שלהם בכנסת – –

יעקב ליצמן: הכול בלוף.

אוסאמה סעדי: – – והבטיחו להם: אנחנו לא נצביע בעד החוק הזה ואנחנו נתמוך בכם – הם בסופו של דבר מצביעים בעד.

אוסאמה סעדי: ובסוף באים ומאשימים אותנו?

אוסאמה סעדי: חברי סמי אבו שחאדה, מאשימים אותנו, המשותפת, שאנחנו עשינו דיל עם הליכוד?

יועז הנדל: לא, לא מאשימים אתכם, מאשימים את הליכוד ואת הציונות הדתית – –

אוסאמה סעדי: הליכוד, תאשימו את הליכוד.

יועז הנדל: – – שהם מצביעים איתכם.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר, אנחנו מבחינתנו לא שינינו את דעתנו.

אוסאמה סעדי: מי ששינה את דעתו אלה אותם חברים ואותן מפלגות, שבמשך 20 שנה – יוסי שריד ממרצ אמר על זה: פשע חוקתי נגד האנושות.

אוסאמה סעדי: זהבה גלאון – ועכשיו יוסי בטח מתהפך בקברו כשהוא רואה את החברים שלו היום במרצ מרימים יד בעד החוק הזה.

אוסאמה סעדי: זהבה גלאון.

אוסאמה סעדי: אתם מתגאים שהבאתם פתרון ל-1,600 משפחות תמורת תמיכה בחוק?

אוסאמה סעדי: הרי עמותות עדאלה, המוקד, עורכי דין הביאו את אותו הישג.

אוסאמה סעדי: הרי מה שאומרת הממשלה הזאת: מה שמכשיר ביבי, אנחנו עושים; מה שעושה ביבי, אנחנו נעשה; ביבי נתן 1,600 אז אנחנו ניתן 1,600, אם ביבי היה נותן 2,000 היינו נותנים 2,000.

אוסאמה סעדי: אבל חברי יעקב אשר, ה-1,600 האלה זה לא אזרחות וזה לא תושבות קבע.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים על מה אנחנו מדברים?

אוסאמה סעדי: נותנים לאנשים האלה שחיים כאן

אוסאמה סעדי: במשך שנים על גבי שנים.

אוסאמה סעדי: ואם הייתה מניעה ביטחונית – השר הנדל, אתה יודע שאם הייתה מניעה ביטחונית לא היו נותנים להם אפילו אישור מת"ק, אישור מת"ק לא היו מקבלים.

אוסאמה סעדי: אז האנשים האלה, שנה אחרי שנה, שנה אחרי שנה, מקבלים אישורים.

אוסאמה סעדי: למה אחרי 20 שנה הם לא מקבלים תושבות קבע?

אוסאמה סעדי: לא מדברים על אזרחות, הם לא רוצים אזרחות.

אוסאמה סעדי: יצא הגורל והם התחתנו, אישה התחתנה עם איש, או איש התחתן עם אישה מעבר לקו הירוק, בני אותו עם.

אוסאמה סעדי: אתם רוצים גם לעצור את זה?

אוסאמה סעדי: אז במקום לבוא ולהגיד: הגיע הזמן, אחרי 20 שנה, שהוראת השעה הזו תעבור מן העולם, תעבור מן העולם ואנחנו נביא סוף לסבל המתמשך למשפחות האלה, היא דיברה על מקרים הומניטריים וועדה הומניטרית.

אוסאמה סעדי: תבדקו כמה בקשות אישרה הוועדה ההומניטרית הזו במשך כל השנים האלה.

אוסאמה סעדי: אין שום הומניות בוועדה ההומניטרית הזו.

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו גאים על מה שהיה אתמול וחושבים שזה רגע היסטורי למשפחות האלה.

אוסאמה סעדי: אבל המערכה עוד לא הסתיימה, צריכים להמשיך ולעמוד לצד המשפחות האלה ולהמשיך וללחוץ עד אשר יושג הפתרון ההומניטרי למשפחות האלה, שהן יקבלו סוף-סוף – אתמול השרה שקד אומרת:

אוסאמה סעדי: הבעל נוסע בנתב"ג והאישה נוסעת בגשר אלנבי; הילדים – אני לא יודע איך הם נוסעים, יכול להיות שהם לא נוסעים בכלל.

אוסאמה סעדי: אלה המקרים.

אוסאמה סעדי: עושים לנו טובה, עושים טובה למשפחות האלה?

אוסאמה סעדי: זאת זכות בסיסית שמשפחה תיסע יחד ותחזור ביחד.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו, אדוני היושב-ראש, נמשיך לעמוד לצד המשפחות האלה, עד שיושג פתרון צודק, מקיף, כולל, לכל המשפחות האלה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מוכרח לומר לך, אדוני השר, אני יודע שאתה תגיב גם אחר כך, וזה בסדר, אבל המסקנה הבלתי-נמנעת, במיוחד אחרי הערב של אתמול, היא שאתם פשוט חבורה של נהנתנים שרוצים לשלוט וחבורה של נקמנים שיצאו למסע נקמה נגד איש שהעסיק אותם ופרנס אותם במשך שנים.

כי הרי אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אם ניקח את כל המרכיבים הדומיננטיים של הקואליציה הזאת, רובם הם אנשים ששתו מים מאדם שהעסיק אותם, היה הבוס שלהם.

מה לעשות, יותר נחמד, פחות נחמד, הוא היה אולי בוס קצת קשה, קצת נוקשה, אולי הוא לא היה האיש הכי אמיתי, אבל אתה לא יכול להשוות את זה, זה מחוויר מול השקרים היום.

אבל יצאו חבורה של אנשים והחליטו לנקום נקמה אישית, וכל זה לגיטימי, זה בסדר, מה אני מתערב?

מה, אני ההסתדרות?

מה פתאום אני צריך להתערב בעניין הזה?

הדבר שמדהים אותי – כי אני חבר במפלגה אידיאולוגית, אני חבר במפלגה ששילמה המון מחירים והרבה מאוד דברים על כך שלא שינתה את האידיאולוגיה שלה.

כולנו יודעים עם מה אנחנו באים למשא ומתן קואליציוני, כולנו יודעים את מה אנחנו רוצים לשמר ולשמור.

אבל כאן מדובר באנשים – אם אתה רוצה, אני יכול לתת לך רשימה מהירה: גדעון סער, אילת שקד, יועז הנדל, צבי האוזר, תקן אותי אם שכחתי עוד מישהו – שבגלל מסע הנקמה הזה ובגלל הרצון עכשיו להידבק ולשלוט, להראות לו, לראש הממשלה לשעבר נתניהו: תראה, אנחנו היום על הכיסא שלך, איזה כיף, איזה כיף, אין הנאה צרופה יותר מזה.

אבל כל אלה הם דברים אנושיים.

כל אלה דברים אנושיים, אדוני היושב-ראש.

אבל כשזה בא על חשבון האידיאולוגיה שלהם, האנשים שישבו כאן והטיפו – אתה יודע מה, זה לא סוד שבמפלגה הקודמת שהיית בה, אדוני השר יועז הנדל, או בקיבוץ הגדול הזה שנקרא כחול לבן – יש לי שם ידיד טוב, לידיד הזה קוראים בני גנץ.

קריאה: – – –

אפשר לא להפריע לי? תודה.

לידיד הזה קוראים בני גנץ.

ואתה יודע, למרות הרבה חילוקי דעות ולמרות שאולי באמת אנחנו לא בשותפות פוליטית עד הסוף, רחוק מזה אפילו, אני לא אשכח, ואף אחד בבית הזה לא ישכח, איך שצבי האוזר ואתה בעצם בשלב מסוים הלכתם יחד איתו והלכתם נגד חצי מפלגה אחרת – שהיום הוא ראש הממשלה הרזרבי, פעם קראו לזה, יש עתיד קראו לזה "ראש ממשלה רזרבי".

ואתם לא הסכמתם בשום פנים ואופן שתהיה ממשלה שתישען באיזושהי צורה כזו או אחרת על מפלגות ערביות, ולא משנה מיהן, לא הסכמתם.

זאת אידיאולוגיה, והיא אידיאולוגיה שאפשר לכבד אותה.

אבל אי-אפשר שלא לבוז לה היום, כי הרי מה אתם טוענים?

אתם אלה שעבדתם עם בנימין נתניהו, ואתם טוענים שהוא אדם לא ראוי ושהמעשים שלו לא מעשים ראויים, וההבנה שלו היא לא הבנה נכונה וחייבים להחליף אותו לטובת המדינה.

הוא היום המשענת.

אתם באים ואומרים – למה אתם היום הפכתם להיות קואליציה פלסטינית-ימנית-שמאלית במדינת ישראל?

למה, שיניתם אידיאולוגיה?

איפה קרה לך המשבר הזה, אדוני השר?

איפה זה תפס את גדעון סער, איפה זה תפס את אילת שקד, שפתאום הופכים להיות פרו-פלסטינים?

איפה זה תפס?

מה אתם אומרים?

אנחנו שומעים את זה כל היום פה, מעל הבמה הזאת: נתניהו הכשיר אותם.

אותו נתניהו שאתה לא סומך עליו, שאתה אומר שהיו חייבים להחליף אותו, שגם מידת הכרת הטוב על השנים שהייתם איתו לא הייתה, כי זה לטובת המדינה.

זרקתם את האידיאולוגיה.

אדוני היושב-ראש, נעלם לי שר אחד מהממשלה הזאת.

מדי פעם אנחנו מקבלים דרישות שלום חמות משר האוצר ליברמן, שאת הבניין הזה כנראה לא יראה הרבה אחרי הנורבגי – – –

קריאה: הוא פה.

אה, הוא פה?

תמסור לו ד"ש.

ולאן הוא נעלם?

אני רוצה להזכיר לכם קצת.

הוא איש אידיאליסט.

אצלו, כשהוא שונא מישהו, זו אידיאולוגיה צרופה ואמיתית.

אז אני אזכיר לכם שאותו ליברמן – כמה ציטוטים אני אתן לכם מדברים שהתפרסמו.

ב-18 בספטמבר 2019, ליברמן: "לא נשב עם הערבים, גם ביקום מקביל".

אידיאולוגיה.

מותר לו; באותה שנה, ליברמן: "יש לשפוט ח"כים ערבים כמו בנירנברג".

והוא מסביר: "בסוף מלחמת העולם השנייה הוצאו להורג במשפטי נירנברג לא רק הפושעים, אלא גם משתפי הפעולה.

אני מקווה שזה יהיה גורלם של משתפי הפעולה" – הח"כים הערבים – "כאן בבית הזה"; עוד ליברמן קטן, אידיאולוגיה: "יש להפריד בין יהודים לערבים כמו בקפריסין".

כמה עודד פורר – שנמצא פה, ראיתי אותו בחוץ – היה מתריס כל הזמן כלפי המפלגות החרדיות וכלפי הרב גפני, הרב ליצמן ואחרים על שיתופי פעולה בוועדת הכספים או בוועדות אחרות עם אחמד טיבי; אתם פתחתם קומונה ביחד.

מי שראה אתמול מה שהתחולל מאחורי הקלעים – ותרשה לי, אדוני היושב-ראש, להאמין יותר לידידי חבר הכנסת עיסאווי פריג' מאשר להאמין לשקרים שבמשך כל היום, לצערי הרב, נאלצה השרה אילת שקד למכור בכל ערוץ אפשרי ולכל מיקרופון פתוח.

אני מאמין לפריג'.

אנחנו ראינו את התהליכים בחוץ, ראינו איך ח"כים – אגב, אני רואה בזה לגיטימיות.

אנחנו שיתפנו פעולה בהרבה דברים שלא קשורים לדברים לאומיים בכלל.

אתם הלאומנים הגדולים, אתם הלאומנים הגדולים, ובמיוחד ימינה וליברמן, שהייתם מוכנים לשרוף את הבית הזה על חוק המואזין, לשרוף את המדינה ולהגיע לאינתיפאדה שלישית על חוק המואזין או על חוק עונש מוות למחבלים.

אותו ליברמן, שאמר – שלא היה מוכן לשבת כאן כי יצא שהמקום שלו, כשהוא היה באופוזיציה לפני כמה שנים, המקום שלו יהיה ליד איימן עודה.

מה זו הצביעות הזאת, מה זו ההתחסדות הזאת?

אבל הגעתם לנקמה הגדולה.

או-טו-טו האוטומובילים מוציאים את תכולת משפחת נתניהו מבלפור, הגעתם לסיפוקכם, תוכלו להראות לו: הינה, אנחנו יושבים על הכיסא שאתה ישבת עליו כשעבדנו אצלך.

בנקמה הזאת וברגש הזה זרקתם – ליברמן זרק את כל האג'נדה הימנית שלו, אתם זרקתם את כל האג'נדה הזאת.

ישבתם אתמול כמו סוחרים בשוק פרסי ועבדתם על אנשים; פה היא עמדה ואמרה שהשר דרעי נתן ל-1,600 משפחות.

אדוני היושב-ראש, 1,600 משפחות בשלוש-ארבע שנים; היא התחייבה לזה בחצי שנה.

בושו והיכלמו, אין לכם אידיאולוגיה.

תגידו את האמת, תפסיקו לעבוד על אנשים, כי לא יאמינו לכם בכל מקרה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

יועז הנדל: אני רוצה – – –

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: עד שהדובר הבא יגיע, חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יועז הנדל: אני רוצה לנצל את זכותי ולענות לידידי חבר הכנסת יעקב אשר.

יועז הנדל: קודם כול, אני מתקשה להבין על איזו אידיאולוגיה אתה מדבר – של הרב קנייבסקי שבעד או שלך שנגד?

יועז הנדל: של יום ככה, יום ככה?

של נעליך מעל רגליך.

יועז הנדל: לא יודע איזו אידיאולוגיה.

של נעליך – – –

יועז הנדל: לא משיל שום דבר.

יועז הנדל: אני שואל איזו אידיאולוגיה.

– – – של נעליך מעל רגליך.

יועז הנדל: אבל תראה, אני לא מצפה ממך, יעקב אשר – – –

– – – עם הבוס שלך, עם המעביד שלך.

יועז הנדל: יעקב, אני הקשבתי לך קשב רב.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אשר, תודה.

יועז הנדל: אני לא מצפה ממך להיות ציוני.

יועז הנדל: אתה וחבריך לא שירתם בצבא – – –

אני יותר ציוני ממך.

יועז הנדל: אתה לא ציוני – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת אשר, הוא לא הפריע לדבריך.

יועז הנדל: – – זה בסדר גמור, אבל אני מצפה ממך להיות יהודי.

יועז הנדל: לא תעשה לך אלוהים אחרים.

יועז הנדל: כל מה שנתניהו עושה, אתה עושה בדיוק.

יועז הנדל: הוא אומר לך להצביע בעד, אתה מצביע בעד.

– – –

יועז הנדל: תגיד, למה אנחנו צריכים לחכות כדי שיחליפו חבר כנסת שמלווה את אחותו בדרכה האחרונה?

יועז הנדל: למה אתה, יהודי צדיק כמוך, לא בא ומתנדב ראשון לעשות את זה?

יצחק פינדרוס: אתם משקרים.

יועז הנדל: אתה לא מתבייש?

יועז הנדל: אל תהיה ציוני, תהיה יהודי.

אני יותר ציוני ממך.

יועז הנדל: לא מספיק שהצבעתם אתמול נגד חוק ציוני – – –

קריאה: – – –

יועז הנדל: לא אתם.

יועז הנדל: אליכם אין לי תלונות, אתם לא ציונים.

יועז הנדל: אבל הם הציונות הדתית, מה נשאר ממנה?

יועז הנדל: דתית בקושי.

יותר ציונים ממך.

יועז הנדל: גם הליכוד – איך הליכוד מצביע נגד חוק ציוני?

יועז הנדל: זכר תנועת החירות.

יועז הנדל: בושה וחרפה לדיראון עולם.

יועז הנדל: כמו שהצבעתם בעד ההתנתקות ותמכתם – –

יצחק פינדרוס: לא הצבענו בעד ההתנתקות.

יצחק פינדרוס: אתה משקר.

יצחק פינדרוס: גם בזה אתה משקר.

יועז הנדל: – – כך הצבעתם נגד חוק ציוני.

יועז הנדל: התמונות האלה יהדהדו שוב ושוב ושוב, וכולם יזכרו שמה שקיים פה בבית הזה, בספסלי האופוזיציה, זה כלום.

יועז הנדל: זה אנשים שעשו להם אלוהים אחרים.

יועז הנדל: לא תעשה לך אלוהים אחרים, יעקב אשר, גם לא נתניהו.

מיכאל מלכיאלי: גם לא קואליציה אחרת.

תשאל את מנסור עבאס כמה אתה ציוני.

איתן גינזבורג: עכשיו אפשר להתחיל.

יועז הנדל: אני לא צריך אישור על הציונות שלי.

בטח שלא – – –

איתן גינזבורג: לפני שתתחיל, נאמר לי שאתה חוגג יום הולדת – –

קריאה: מזל טוב.

איתן גינזבורג: – – אז צריך לברך על יום הולדתך, ושתזכה להרבה מאוד ימים ושנים טובות ומאושרות ובריאות.

איתן גינזבורג: הרבה מאוד בריאות טובה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק פינדרוס: השר, אני חייב לומר לך דבר אחד: אני פעם ראשונה עולה לדוכן ומרגיש לא בנוח שאני מוקצב לחמש דקות, כי על פי רוב צריך להכריח אותי להישאר קצת יותר על הדוכן, אני אוהב לקצר.

יצחק פינדרוס: קודם כול, כשאתה מדבר על ציונות, של נעליך מעל רגליך.

יצחק פינדרוס: אתה האחרון שיכול להטיף לנו על ציונות.

יצחק פינדרוס: אנחנו היינו פה לפני שהתנועה הציונית התחילה, נשארנו פה לפני התנועה הציונית, נהיה פה אחרי פוסט-הציונות.

יצחק פינדרוס: תאמין לי, במסירות.

יועז הנדל: מי זה "אנחנו"?

יצחק פינדרוס: היהודים החרדים שבאו ונהרגו להגיע לפה – תלמידי הגר"א, תלמידי הבעל שם טוב, תלמידי החתם סופר, שבנו את היישוב היהודי בארץ ישראל, ואתם באתם לגנוב להם את היישוב.

יצחק פינדרוס: האחרון שיכול להטיף לנו מוסר; האחרונים שיכולים להטיף לנו מוסר על ציונות.

יועז הנדל: הציונים באו לפה – – –

יצחק פינדרוס: אחרי מופע האימים של החוק, שבאה מישהי ציונית ומסבירה לנו בפתוס כזה שצריך לדאוג לביטחון המדינה, ושעתיים אחר כך, בשביל להחזיק את הממשלה שלה – האינטרס הציוני התהפך בתוך שעתיים, אז אתה תטיף לנו על ציונות?

יצחק פינדרוס: והשקר הזה – מעולם לא הצבענו בעד ההתנתקות.

יצחק פינדרוס: מעולם לא הצבענו בעד ההתנתקות, אף שהציונים החילונים, הימנים, הצביעו בעד ההתנתקות.

יצחק פינדרוס: ומי כמוך יודע את זה.

יועז הנדל: הם לא ימנים.

יצחק פינדרוס: מי כמוך יודע את זה.

יצחק פינדרוס: כל החברים שלך כולם, כולם, מימין ומשמאל – – –

יועז הנדל: נתניהו הוא חבר שלך, לא שלי.

יצחק פינדרוס: אנחנו היחידים, היחידים פה בבניין הזה שנשארים עם אותה עמדה – לא 100 שנה, לא 200 שנה, לא 300 שנה.

יצחק פינדרוס: אף אחד מכם לא ילמד אותנו מה זו ציונות, לא אתה ולא הרפורמים שהוציאו את "ותחזינה עינינו" מהסידור, ולא החילונים, שיום אחד הם בעד ההתנקות וביום השני הם נגד.

יצחק פינדרוס: אף אחד מכם לא ילמד אותנו מה זה ציונות.

יצחק פינדרוס: אנחנו הציונים, היינו פה לפניכם, נהיה פה אחריכם.

קריאות: – – –

יצחק פינדרוס: לא באנו לפה כאיזה תחליף וסידור חיים, באנו לפה כאידיאולוגיה – –

יועז הנדל: ואתה ציוני?

יועז הנדל: אתה ציוני?

יצחק פינדרוס: כן, כן – – –

יועז הנדל: מתי התחילה התנועה הציונית?

יועז הנדל: אתה חלק מהתנועה הציונית?

יצחק פינדרוס: אני מהתנועה הציונית המקורית, גנבתם לנו את השם.

יצחק פינדרוס: גנבתם לנו את השפה ואת השם.

יצחק פינדרוס: אנחנו התנועה הציונית המקורית.

יצחק פינדרוס: אנחנו אמרנו "ותחזינה עינינו", לא התנועה הרפורמית.

גלעד קריב: אתה בדיחה.

גלעד קריב: אתה מדבר עברית בגלל הציונים – – –

יצחק פינדרוס: כי כאן קלקלו לנו – – –

קריאות: – – –

יצחק פינדרוס: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד על מופע האימים של הצביעות, של צביעות, שמסבירים לנו את החשיבות של הביטחון ותוך שעתיים זה משתנה לצורך הקמת ממשלה.

יצחק פינדרוס: אותם אנשים שמסבירים לנו את החשיבות – כן, כן, הם יום אחד בעד ההתנתקות וביום השני נגד.

יצחק פינדרוס: שאל אותו שואל על דעת תורה, הוא כבר יצא על מרן שר התורה – כן, אנחנו שיתפנו פעולה עם כל מי שאנחנו יכולים למען בניין הארץ, למען האינטרס של בניין הארץ ובניין העם היהודי.

קריאות: – – –

יצחק פינדרוס: למען איזה אינטרס אתם משתפים פעולה?

יצחק פינדרוס: למען איזה אינטרס?

יצחק פינדרוס: אינטרס אחד ויחיד – – –

גלעד קריב: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת קריב, תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, חבר הכנסת קריב.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת, תודה רבה.

יצחק פינדרוס: משנאת נתניהו.

יצחק פינדרוס: הייתם רוצים שנהיה חלק מהקואליציה – אולי ליברמן לא רצה, אני גם לא בטוח – הייתם רוצים.

יצחק פינדרוס: בגלל סיבות אידיאולוגיות ועקרוניות של אנשים כמו אותו אחד שמרעיש פה, שהם חלק מהקואליציה – זאת הסיבה שאנחנו לא רוצים, ומוותרים מראש על מנעמי השלטון ואין לנו שום עניין, ונעשה הכול, אבל הכול, בשביל לשלוח אתכם לספסלי האופוזיציה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להגיד לך עוד משהו אחד: מבחינתנו, קואליציה–אופוזיציה זה הרבה פחות רלוונטי; עולם התורה ייבנה, הציבור החרדי ייבנה, הציבור התורני ייבנה, התורה תיבנה, כי זו הזכות שלנו בארץ הזאת, ולא יעזור לכם שום דבר.

יצחק פינדרוס: שום תרגיל פוליטי כזה או אחר חולף לא יישאר, כי אנחנו נשארנו עקביים בדעותינו, ולא משנים אותן לפי הצורך הפוליטי של אותו יום; לא פותחים מחדש את הצורך הפוליטי.

יצחק פינדרוס: אנחנו לא מוסי רז, שידבר שנים על החוק הכי גזעני בספר החוקים, ובסוף בשביל איזו עסקה יצביע בעד; אנחנו לא רע"מ, שידברו על חוק גזעני וירוצו לבג"ץ, ותמורת עסקה כזאת ואחרת יצביעו בעד; אנחנו לא מיכל רוזין, שתדבר נגד ובסוף בשביל איזה צורך תצביע בעד.

איתן גינזבורג: תודה.

יצחק פינדרוס: אנחנו נשארים עקביים.

יצחק פינדרוס: תודה רבה לך.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

איתן גינזבורג: חמש דקות לרשותך.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לייעץ לחבריי: כל הוויכוח הזה שהיה כאן עם יועז הנדל וכל הסיפורים האלה – חבר הכנסת פינדרוס, אני רוצה שתקשיב לי טוב – חבר כנסת שעובר ממפלגה למפלגה, בכל בחירות למפלגה אחרת, בגלל ששם הוא לא עובר אחוז חסימה וכאן כן עובר אחוז חסימה, אוטומטית הוא משנה גם בהצבעות, אוטומטית אין לו שום יסוד.

יעקב ליצמן: כל דבר זה מה שכדאי לו.

יעקב ליצמן: עובדה שהוא עשה את זה כשהוא החליף מפלגות.

יעקב ליצמן: יועז הנדל, כמו האחרים כאן, הוא כמו אני לא יודע מה, כמו גלגל – כל אחד מהם מסתובב במפלגה אחרת, ואוטומטית מסובב הצבעות והחלטות גם.

יעקב ליצמן: שים לב, אדוני היושב-ראש, שמרצ בגדה אתמול ביסודות שלה.

יעקב ליצמן: מרצ.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להגיד כמה מילים על שר האוצר.

יעקב ליצמן: ברור שאנחנו, הציבור החרדי, סבלנו, נסבול וסובלים.

יעקב ליצמן: כל יום הוא מחפש משהו אחר: פעם הוא אומר שהנשים לא עובדות; אחר כך, כשהן עובדות, הוא אומר שלא צריך לתת להן מעונות יום – כל יום יש לו משהו אחר.

יעקב ליצמן: אני מבטיח לך, איווט ליברמן החליף קואליציות כמו גרביים; כל פעם הוא בא לחצי שנה – הוא מחליף; יוצא מהקואליציה, יוצא מהממשלה.

יעקב ליצמן: הוא יכין לנו תקציב, שעכשיו – אני בטוח ששמת לב שבשבועיים האלה אנחנו נמצאים במשבר אחרי משבר.

יעקב ליצמן: אין סייעתא דשמיא, דיברנו קודם, אין שום דבר, הם הולכים ליפול כמו זבובים בכל ההצבעות.

יעקב ליצמן: גם היום אני מקווה שיורידו הצבעות, ייפלו הצבעות, הכול יהיה בסדר.

יעקב ליצמן: אני מציע, רבותיי, הגשתי הצעת חוק להעלות את קצבאות הילדים ב-30%, לא הרבה.

יעקב ליצמן: לפי הגזרות של ליברמן זה כמעט כלום, צריך פי שניים, פי שלושה, פי ארבעה.

יעקב ליצמן: צריך לחזור אולי אפילו להלפרט, למה שהיה.

יעקב ליצמן: עכשיו, הוא ישב במשרד האוצר, מובטל, אין לו מה לעשות, הוא מחפש כל הזמן מתוך תוספת התקציב במה הוא יכול לפגוע.

יעקב ליצמן: יש דבר אחד, פה ושם, שאולי לא יפגעו בישיבות או כן, כי זה נוגע גם לישיבות של המפד"ל, אבל בעיקרון, כל היום רק רע, רק רע כל היום.

יעקב ליצמן: זו הממשלה החדשה.

יעקב ליצמן: ממשלה רפורמית, שבכל חתונה כומר ורבי מחתנים.

גלעד קריב: – – –

יעקב ליצמן: ואני מציע, רבותיי, שאנחנו נתאחד בחוקים האלה, נעזור לחלשים, מה ששר האוצר לא עושה, שום דבר.

יעקב ליצמן: אני מציע גם שנעזור לפריפריה, הוא לא עושה שם כלום, זה לא מעניין אותו.

יעקב ליצמן: מעניינת אותו רק תל אביב, מעניינים אותו רק המקומות של העשירים, לא מעניין אותו שום דבר בקשר לחלשים.

יעקב ליצמן: ולכן, צריך לעזור לחלשים.

יעקב ליצמן: אין מנוס, הממשלה לא תעשה את זה, אז אנחנו נעשה את זה.

יעקב ליצמן: אני מודה לך, אדוני, שנתת לי להגיד.

יעקב ליצמן: היו לי כמה דברים להגיד כמחאות, אבל הבטחתי לך שאני אחזיר לך.

יעקב ליצמן: תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אני מאוד מודה לך, אדוני.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

איתן גינזבורג: עשר דקות.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת – איך עשר הדקות מתחילות ואפילו עוד לא אמרתי "אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה"?

שמחה רוטמן: תחזיר לי בסוף.

שמחה רוטמן: תודה.

שמחה רוטמן: אנחנו עוסקים כאן בתיקון של חוק-יסוד: הכנסת.

שמחה רוטמן: במשך הרבה מאוד שנים הכנסת חוקקה חוקי-יסוד בלי לדעת או בלי לחשוב או בלי להסכים שמדובר בחוקים שיש להם מעמד מיוחד.

שמחה רוטמן: בית המשפט העליון התייחס לחוקי-יסוד כאל חוקים רגילים, הכול זרם על מי מנוחות.

שמחה רוטמן: הכנסת ידעה את הכלל הבסיסי של הלוגיקה – הפה שאסר הוא הפה שהתיר.

שמחה רוטמן: אם האנשים שיושבים פה מסביב לשולחנות יכולים לקבוע חוקי-יסוד וחוקים רגילים, הם יכולים לבטל חוקי-יסוד וחוקים רגילים, והם כפופים אך ורק לשיקול הדעת שלהם עצמם.

שמחה רוטמן: מדוע?

שמחה רוטמן: כי הם נבחרי הציבור, הם הכנסת, והם יכולים לקבוע את ההסדרים של מדינת ישראל.

שמחה רוטמן: הדבר הזה, המציאות הזאת לא מצאה חן בעיני הנשיא – אז הוא היה עוד שופט של בית המשפט העליון, השופט ברק.

שמחה רוטמן: הוא החליט שהכוח הרב הזה שיש לעם במדינה דמוקרטית מפריע לו, הוא צריך לגנוב אותו.

שמחה רוטמן: איך גונבים?

שמחה רוטמן: מנסים לפתח כל מיני שיטות שבהן החוק יהפוך לאין ואפס.

שמחה רוטמן: הוא התחיל לעשות את זה בשיטה שהוא קרא לה שיטת הפרשנות התכליתית: יבואו המחוקקים, יקבעו מה שיקבעו, ובסופו של דבר אני אחליט – אני אחליט מה המשמעות של החוק; אני אחליט מה המשמעות האובייקטיבית ומה התכלית האובייקטיבית של החוק, ומילותיו של החוק פשוט לא יהיו רלוונטיות, או בלשונו:

שמחה רוטמן: מילותיו של החוק אינן מבצרים שיש לכובשם באמצעות מילון אלא עטיפה לרעיון חי ונושם, זאת אומרת, אני אחליט מה המילים אומרות.

שמחה רוטמן: אתם חושבים שחוקקתם חוק שאומר שצריך לתת הטבת מס מסוימת, ליטול הטבת מס; אתם חושבים שצריך להטיל עונש פלילי, לבטל עונש פלילי – מי שיחליט בסופו של דבר מה אומר החוק הוא הפרשן.

שמחה רוטמן: ומה שאתם התכוונתם פחות חשוב ופחות משנה.

שמחה רוטמן: לא נחה דעתו אחרי שגזל ממשמעותן של המילים את התוכן ואת הערך שהכניסו המחוקקים, והוא החליט שהוא עובר שלב.

שמחה רוטמן: מה קורה אם באמת, כבר מוגזם, החוק ברור מאוד מאוד, וגם בפרשנות יצירתית מאוד מאוד לא ניתן יהיה לגנוב את משמעותו מפי העם ומפי נבחריו?

שמחה רוטמן: אז הוא התחיל לבוא ולהגיד: בית המשפט יוכל לבטל חוק אם החוק לא עולה בקנה אחד עם עקרונות היסוד של השיטה.

שמחה רוטמן: אם החוק לא תואם את מה שנראה לי, השופט, כחשוב – אני מבטל את החוק.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי אני יכול.

שמחה רוטמן: כי אני רוצה.

שמחה רוטמן: מישהו הסמיך אותי לזה?

שמחה רוטמן: לא.

שמחה רוטמן: את התזה הזאת הוא התחיל לפתח, כי הוא הבין שזאת תהיה הדרך היחידה שלו לגנוב מהציבור את הקול, בק', וגם את הכול, בכ'.

שמחה רוטמן: רק שאז הוא גילה איזושהי הזדמנות היסטורית: הכנסת העבירה שני חוקי-היסוד תמימים למראה, לא ברוב מיוחד ולא בטקס חגיגי, באישון לילה, בתקופת בחירות, העבירו את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק.

שמחה רוטמן: והשופט ברק, שאך שנה-שנתיים-שלוש קודם לכן החליט שהוא יכול לבטל חוקים גם בלי חוקי-יסוד ואמר זאת בפסקי הדין שלו, אמר: אוה, יש לי עכשיו הזדמנות.

שמחה רוטמן: אם הייתי עושה את זה קודם, היו אומרים שאני גנב.

שמחה רוטמן: עכשיו אני אגיד: אני לא גנב, הכנסת העניקה לי את הסמכות.

שמחה רוטמן: ומחוקים שהיה ברור מאוד מאוד שלא הייתה בהם שום הענקת סמכות לבית המשפט, ובזמן שחוקקו אותם אמרו במפורש: לא מעניקים סמכות לבית המשפט לפסול חוקים, בא בית המשפט וגנב את הסמכות והחליט שעכשיו על בסיס החוקים האלה הוא מבטל חוקים רגילים.

שמחה רוטמן: כדי להצדיק את הגזל הזה ואת השוד, בנה השופט ברק תזה: כאשר הכנסת מחוקקת חוק-יסוד, דעו לכם, היא לא יושבת ככנסת, כבית המחוקקים – היא יושבת כרשות המכוננת, בטקס מלא הוד והדר, וכאשר היא מחוקקת חוק-יסוד, היא לא עושה מעשה חקיקה רגיל – היא עושה מעשה חקיקה מיוחד.

שמחה רוטמן: האם מה שאנחנו עושים עכשיו שונה בצורה כלשהי ממה שעשינו לפני יום או לפני יומיים ומה שנעשה בהמשך הערב כאשר מעבירים חוק רגיל?

שמחה רוטמן: לא שונה במאומה.

שמחה רוטמן: אנחנו מחוקקים חוקי-יסוד בדיוק כשם שאנחנו מחוקקים חוקים רגילים.

שמחה רוטמן: הקריאה הראשונה היא אותה קריאה ראשונה; הקריאה השנייה היא אותה קריאה שנייה; הקריאה השלישית היא אותה קריאה שלישית; הפטור מחובת הנחה הוא אותו פטור מחובת הנחה, ותאמין או לא, אדוני היושב-ראש, אפילו הפיליבסטר הוא אותו פיליבסטר.

שמחה רוטמן: ובכל זאת בא בית המשפט ואומר: לא, לא, לא, אתם מחוקקים חוק-יסוד, יש לו חשיבות, יש לו משמעות.

שמחה רוטמן: דעו לכם.

שמחה רוטמן: ויש אנשים שקנו את השקר הזה.

שמחה רוטמן: גם בתוך הבית הזה יש אנשים שקנו את השקר הזה.

שמחה רוטמן: והם אומרים: כן, וכל פעם שבישיבות ועדת חוקה של גלעד קריב, וגם לפניו, כאשר מחוקקים חוק-יסוד, בא היועץ המשפטי ואומר: דעו לכם, אתם עכשיו יושבים כרשות המכוננת, ובא יושב-ראש הוועדה ואומר: אתם עכשיו מחוקקים חוק-יסוד, וזו הכנסת בכובעה כרשות מכוננת ולא בכובעה כרשות מחוקקת.

שמחה רוטמן: החלפנו כובעים.

שמחה רוטמן: ואז מסתבר שאפשר להעביר חוק-יסוד כזה כגנבים בלילה, בהליך מזורז, בהליך ללא דיון, כאשר הממשלה – – –

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: שנייה, שנייה, כאשר הממשלה מפיצה תזכיר חוק-יסוד להערות הציבור, ולא רק שזה לא עם עודף זמן וחשיבה ויצירתיות – תזכיר חוק רגיל מפיצים 21 יום; תזכיר חוק-יסוד מפיצים 74 שעות – –

אריה מכלוף דרעי: שבת ביניהם.

שמחה רוטמן: – – כאשר שבת ביניהם.

שמחה רוטמן: תזכיר חוק רגיל מגיע אחר כך לכנסת, ואם זה חקיקה ממשלתית, הוא מונח על שולחן הכנסת במשך יומיים כדי שלפחות נוכל לנשום; פה יש פטור מחובת הנחה.

שמחה רוטמן: חוק רגיל, שבוודאי בוועדת חוקה אנחנו זוכרים את הרצינות – מגיעים ארגונים, בודקים חלופות, מעלים דיונים כאן; כל הארגונים שהגיעו, ימין ושמאל, כולם אמרו: מדובר בחוק שערורייתי; כולם עד אחד, גם מימין וגם משמאל.

שמחה רוטמן: כולם ביקרו את הליך החקיקה.

שמחה רוטמן: כולם ביקרו את החקיקה שנעשית לצורך – – –

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: אתה יכול, אתה יכול להגיד זאת, אבל אני מציע לך לפנות ולקרוא מה כתבו – מה כתבו גם התנועה לאיכות השלטון, גם המכון הישראלי לדמוקרטיה וגם משמר הדמוקרטיה, ולהבדיל, גם התנועה למשילות ודמוקרטיה.

שמחה רוטמן: כולם באו ואמרו: חוקקים חוק-יסוד בהליך מזורז ואד הוק וקובעים נורבגי בהתאם לצרכים הקואליציוניים, ועושים משחקים.

שמחה רוטמן: ועוד קוראים לזה כביכול – זה לא הוראת שעה; כולם הסבירו שמה שנעשה פה הוא מעשה מגוחך, כאשר באים ומחוקקים חוק-יסוד בתוך יומיים ועוד קוראים לזה הוראת קבע – אפילו אין את ההוגנות הבסיסית לקרוא לזה הוראת שעה – והכול כדי לסדר עוד קצת ג'ובים לחברי יש עתיד ועוד קצת ג'ובים לחברי תקווה חדשה.

שמחה רוטמן: ופתאום נגלה האור, למרות שבשנה שעברה נחקק חוק-יסוד נורבגי אחר, ובאו ואמרו: אנחנו רוצים לחוקק הסדר קבוע, וקבעו שלושה פרמטרים שלפיהם הם מחלקים נורבגי, איזו נוסחה משוקללת שמחלקת כמה אנשים יש, שמגיעים, כמה שרים מונו וכמה חברי כנסת יש, ולא יותר מדי ולא פחות מדי, לנסות למצוא איזשהו איזון.

שמחה רוטמן: חלפה שנה, אפילו לא היה לנו טסט לראות איך ההוראה שקבענו בחוקי-היסוד שלנו רק לפני שנה עובדת או לא עובדת – אנחנו מאריכים בכל ועדות הכנסת עכשיו, כמעשה שבשגרה, אפילו הוראות זמניות; אנחנו נותנים להן כל מיני הארכות, כי אנחנו אומרים: עוד לא היה מספיק זמן.

שמחה רוטמן: במאגר המנהלים המיוחדים של ההוצאה לפועל אנחנו נותנים צ'אנס, כי לא חלף מספיק זמן; בפטור משירות ביטחון אנחנו נותנים צ'אנס, כי לא חלף מספיק זמן.

שמחה רוטמן: אבל חוק-יסוד?

שמחה רוטמן: לא, לא.

שמחה רוטמן: עברה שנה, צריך להחליף אותו, אפילו בלי סיבה, אפילו בלי טיעון.

שמחה רוטמן: חברים, אני מאוד שמח שכנסת ישראל עושה צחוק מחוקי-יסוד, כי כך לכולם ברור שמה שאמר ברק, כאילו חוק-יסוד נעשה כרשות מכוננת, היה שקר מלכתחילה, וכל-כולו נועד לטובת גנבת שלטון על ידי בית המשפט, וכאשר אתם מחוקקים חוקי-יסוד אתם עושים זאת לטובת גנבת שלטון היום.

שמחה רוטמן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

איתן גינזבורג: אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה, אחריו יוכל לסכם יושב-ראש הוועדה, ונעבור להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': יש שר?

איתן גינזבורג: יש.

איתן גינזבורג: הרגע ראיתי אותו.

איתן גינזבורג: הינה, עומד שם, השר מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי המזכירה, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני ממש ממש מבקש שתקשיבו רגע.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הודעה מאוד חשובה כדי לשמור על שלומכם, על חייכם, על שלמות גופכם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן ברק, כדאי, כדאי רגע להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': מי זה שם עם הגב?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שרן השכל, באמת יש לי הודעה מאוד מאוד חשובה.

בצלאל סמוטריץ': אתם כולכם יקרים לי מאוד, מימין ומשמאל, בריאותכם ושלמות גופכם מאוד מאוד חשובים לי, ולכן כדאי שתקשיבו.

בצלאל סמוטריץ': חבר כנסת גולן, אתה מקשיב, יאיר?

בצלאל סמוטריץ': זה חשוב מאוד לבריאות שלך, באמת.

בצלאל סמוטריץ': נורא חשוב שתקפידו שאם אתם נכנסים לאחד מאולפני החדשות של 12, 13 או כאן11 בימים הקרובים, תיזהרו מאוד בכניסה, כי הרצפה שם חלקה מאוד.

בצלאל סמוטריץ': הכול שם מרוח עכשיו בחמאה.

בצלאל סמוטריץ': נורא חשוב שלא תשברו ידיים ורגליים בטעות.

בצלאל סמוטריץ': הרצפה שם מלאה בחמאה שנזלה עכשיו בכמויות סיטונאיות מהראש של אילת שקד, שנתנה שם עכשיו איזה סיבוב הופעות, אפרופו סיקור אוהד, עם הנהוני מראיינים, וטענה שאנחנו – אגב, ראש הממשלה נתניהו, הטעות במקור – ואני וחברי האופוזיציה פגענו בביטחונה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אז מי שסיכלה במו ידיה הקמה של ממשלת ימין; מי שחברה לשמאל קיצוני ופוסט-ציוני ולתומכי טרור אנטי-ציוניים שרוצים להפוך את מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה, וגרוע מכך, כל לאומיה; מי שהקימה, ויושבת היום בממשלה מסוכנת שלא יכולה לשמור על אף אחד מהאינטרסים הכי בסיסיים ביטחונית, יהודית, דמוגרפית, ציונית, מסתובבת בשמש הקופחת עם הררי החמאה שמונחים לה על הראש – והרצפה חלקה, חברים; תיזהרו לא לשבור את הידיים והרגליים – היא מטיפה לנו מוסר על אחריות לאומית ועל אחריות לביטחונה וליהדותה ולפיתוחה ושגשוגה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מה שהוכח כאן הבוקר זה שהממשלה הזו לא יכולה לדאוג למדינת ישראל, היא פשוט ממשלה מסוכנת.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה הזו לא תוכל להביא אף הצעת מחליטים ציונית טובה.

בצלאל סמוטריץ': שרים בממשלה הזו לא יוכלו לקדם מדיניות ציונית, יהודית, לאומית.

בצלאל סמוטריץ': חלקם אולי לא רוצים.

בצלאל סמוטריץ': הם בעצמם משתייכים לאגף הפוסט-ציוני של המדינה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': חלקם אולי ירצו.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה לעשות, כשהשרידות הפוליטית שלך תלויה בתומכי טרור, שבהחלטה אחת, בפוף כזה, מפילים את הממשלה, אז אתה בן ערובה.

בצלאל סמוטריץ': זה נורא נחמד.

בצלאל סמוטריץ': אתה בכלוב של זהב.

בצלאל סמוטריץ': כמה אפשר, אתה שואל?

בצלאל סמוטריץ': שוב ושוב ושוב, כמו קאטו הזקן, א.

בצלאל סמוטריץ': כדי שתבינו ששקר שחוזרים אחריו עשר פעמים לא הופך לאמת; ב.

בצלאל סמוטריץ': כדי שהציבור הישראלי יבין את חוסר האחריות – עד כמה השיקולים האישיים, השאיפות והאמביציות הפוליטיות הבלתי-נשלטות, המשקעים, הכעסים, חוסר היכולת להתגבר עליהם ולשים במרכז את טובתה של המדינה ואת האחריות האמיתית שיש לנו למדינה היהודית והדמוקרטית, זו שזכינו לה אחרי אלפיים שנות גלות ונדידות – שהציבור ידע את זה; ג.

בצלאל סמוטריץ': כי יכול להיות שאני קצת נאיבי שאני מאמין שיש כאן אנשים אחראיים בכנסת הזו ובממשלה הזו, ולאט-לאט נקיפות המצפון שלהם יחזירו אותם בחזרה למוטב, יחזירו אותם חזרה הביתה, אל המחנה הלאומי, אל השותפות הטבעית שלהם, יעזרו להם להשתחרר מהלפיתה, לפיתת החנק ההרסנית והמסוכנת הזו – כמו שאמרתי – של הכנף השמאלית-רדיקלית של הכנסת, ובעיקר של תומכי הטרור האנטי-ציוניים ברע"מ.

בצלאל סמוטריץ': אם יהיו אנשים כאלה, שמתישהו היושרה הפנימית, האחריות, השכל הישר, ההיגיון הבריא, יגברו על המשקעים ועל הקשיים ועל השאיפות האישיות שלהם, אז אפשר יהיה להקים ממשלה טובה.

בצלאל סמוטריץ': כן, ממשלה יהודית, ציונית, ימנית, גדולה, יציבה, כזו שתוכל לתפקד – ואתם יודעים מה, אפרופו החוק שאנחנו דנים בו עכשיו – כזו שלא תצטרך לעוות ולהרוס את המבנה הדמוקרטי, את כללי המשחק הבסיסיים.

בצלאל סמוטריץ': הורגלנו – כך היה מקובל במשך הרבה מאוד שנים – שיש איזה כללי משחק שמעוצבים כסוג של חוקה בחוקי-היסוד שלנו, ובתוכם אנחנו משחקים ומתמודדים עם אילוצים פוליטיים.

בצלאל סמוטריץ': לצערי זו כבר הקדנציה השנייה – התחילה בחטא הזה הממשלה הקודמת, שבה אין כבר כבוד לכללי היסוד, לכללי המשחק הבסיסיים שמעוצבים בחוקי-היסוד.

בצלאל סמוטריץ': אין כבוד בכלל לחוקי-יסוד.

בצלאל סמוטריץ': הכול הפקר.

בצלאל סמוטריץ': כל קוניונקטורה פוליטית; כל אינטרס פוליטי – מייד מלבישים לו חליפה בצלמו ובדמותו, ועושים את חוקי-היסוד ואת כללי המשחק הבסיסיים של שיטת המשטר הדמוקרטית שלנו לפלסתר; למשהו כל כך בזוי וחסר משמעות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בגין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בגין, אשמח אם תאזין לי רגע.

בצלאל סמוטריץ': האזנתי הבוקר לדבריך בקשב רב כשתיארת את המעורבות של שירות הביטחון הכללי.

בצלאל סמוטריץ': אומנם הדגשת שהוא לא היה מעורב בהליכים הפוליטיים, אבל את העובדה ששירות הביטחון הכללי נתן את הסכמתו לאותה פשרה – שבעיניי היא נוראה ואיומה: זכות שיבה על מגש של כסף לתומכי טרור; מתן היתר לאלפי משפחות להתאחד, גם כן איזה מילה מכובסת, בשל אינטרסים כלכליים, לאומיים וביטחוניים – על כל פנים, אמרת ששירות הביטחון הכללי נתן חותמת כשרות למהלך.

בצלאל סמוטריץ': ואני שואל אותך, מכיוון שאתה איש חכם – אגב, אני אשאיר לך זמן לעלות, אם תרצה.

בצלאל סמוטריץ': אני אשאל את השאלה בחצי דקה, ואם תרצה להשיב מכאן, אתן לך את זמני.

בצלאל סמוטריץ': אותו שירות ביטחון כללי שלח נציג בבוקר יום האתמול לוועדת החוץ והביטחון כדי להסביר מדוע חיוני להעביר את הצו כפי שתוכנן היה להעביר אותו, ובלי מכירת החיסול הזו של המפעל הציוני והענקת זכות השיבה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני שואל את עצמי אם יכול להיות שנציג שירות הביטחון הכללי לא אמר אמת ולא הייתה מניעה ביטחונית אמיתית לאפשר לאלפי המשפחות האלה להתאחד עם יקיריהן?

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם, מכבסת מילים – אני אומר את זה, כמובן, בציניות – – –

רם בן ברק: חבר הכנסת סמוטריץ', הוא אמר אמת, אבל צריך גם להבין: אתה לא יכול להגיד שכולם כולם באים ממניעים כלכליים, שכולם טרוריסטים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מה שאמרתי.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה רגע להבין.

בצלאל סמוטריץ': אם הייתה הצדקה ביטחונית, ומאחוריה אנחנו עומדים אחר כך בבג"ץ, לאשר את הצו בלי לאפשר כל מיני הקלות שאתמול ניתנו כאן ביד רחבה לעבאס ולעיסאווי פריג' על ידי אילת שקד, אז אני לא מבין איך הוא נתן את ההסכמה בלילה, מסיבות פוליטיות, כן להסכים?

בצלאל סמוטריץ': ואם מסיבות פוליטיות זה בסדר לתת לאלפי המשפחות האלה מעמד א/5 כאן בישראל, אז מדוע בבוקר זה היה לא בסדר?

בצלאל סמוטריץ': ואני שואל אותך: האם אתה חושב שאפשר יהיה לבוא לבג"ץ ולשכנע אותו בתכלית הביטחונית, שלפתע פתאום התפוגגה לה לחלוטין בתוך החדר הסגור באישון לילה כשהיו אילוצים פוליטיים?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לבוא להשיב כאן.

בצלאל סמוטריץ': אני נותן לך את שתי הדקות שנותרו לי, כי אני באמת מעריך את עמדתך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, האם אפשר לתת לחבר הכנסת בגין להשיב לי מן הצד בדקה וחצי שנשארו לי?

איתן גינזבורג: – – –

בצלאל סמוטריץ': מדוע לא?

בצלאל סמוטריץ': אני מעריך אותו כאיש רציני ואחראי.

איתן גינזבורג: גם אני מעריך אותו, אבל – – –

בצלאל סמוטריץ': אז תבקש הודעה אישית אחרי ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך סמכות, על פי התקנון, מאחר שהזכרתי את שמך.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול לראות בכך מתקפה.

בצלאל סמוטריץ': כי אם אני תוקף אותך, אתה צריך להגיב.

זאב בנימין בגין: את זה כבר עשיתי בבוקר, והבהרתי זאת.

בצלאל סמוטריץ': אבל האזנתי בקשב רב לדבריך, ועל זה אני שואל כרגע.

זאב בנימין בגין: – – – אני מתייחס להסתמכות שנשמעה, שהוצגה בממשלה הקודמת על – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אני שואל אותך.

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך איך אתה מיישב – – –

זאב בנימין בגין: – – – בצלאל – – – כלפי אלה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני רק שואל אותך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בגין, רק רגע.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי עכשיו את תשובתך המפורטת.

בצלאל סמוטריץ': אני רק שואל אותך איך אתה מיישב את שתי עמדותיו השונות של שירות הביטחון הכללי, שניתנו בהפרש של פחות מ-24 שעות?

איתן גינזבורג: והתשובה על כך תינתן בפעם אחרת.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בבוקר הוא הסביר מדוע צריך להעביר את הוראת השעה בלי חבילת ההקלות הזאת, והסביר למה זה חיוני ביטחוני, ובלילה הוא נתן גושפנקה so called ביטחונית לפשרה פוליטית.

בצלאל סמוטריץ': אני מעדיף להישאר עם קושיה טובה ולא עם תירוץ דחוק.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אתה יכול לבקש לענות לי אחר כך.

בצלאל סמוטריץ': אם תהיה תשובה, אני אשמח מאוד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

זאב בנימין בגין: זה לא אותו דבר.

בצלאל סמוטריץ': זה לא אותו דבר – זאת לא תשובה טובה, חבר הכנסת בגין.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן גינזבורג: אם כך, תמו הדוברים, חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: יושב-ראש ועדת חוקה חוק ומשפט, האם תרצה לסכם את הדיון?

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אבקש לסכם את הדיון בהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 51) לקראת ההצבעה.

חוק ומשפט): אך קודם לכן, אדוני, אני לא יכול שלא להתייחס לדברים שנאמרו כאן, מעל הדוכן הזה, על ידי חבר הכנסת פינדרוס.

חוק ומשפט): אומנם השבוע, או הפעם הזאת, חבר הכנסת פינדרוס לא קרא, כפי שהוא עשה לפני שבוע, לבצע מעשה של קנאות, שלא לומר שפיכות דמים; ייתכן שפרשת השבוע שלנו, מטות-מסעי, לא נתנה לו עוגן תורני לקריאה לביצוע מעשה של קנאות ושפיכות דמים כפי שהעניקה לו פרשת פינחס רק לפני שבוע.

חוק ומשפט): לכן, על מנת למלא את הזמן הנותר שעמד לו – כי הוא לא מצא את הפסוק המתאים לקרוא גם הפעם למעשה של שפיכות דמים – בחר חבר הכנסת פינדרוס להשמיע כאן טענות שלא ייאמנו.

חוק ומשפט): התנועה הציונית, לשיטתו, גנבה את היישוב הישן.

חוק ומשפט): ולא די בכך – היא גנבה ליהדות החרדית את השפה.

חוק ומשפט): עומד חבר כנסת, מחוקק בכנסת ישראל, דובר בשפה העברית המתחדשת, והוא מנצל את השפה העברית המתחדשת – אולי הגדול שבהישגים של התנועה הציונית לאחר הקמת מדינת ישראל – על מנת לתקוף את הציונות.

חוק ומשפט): לא ייאמן.

חוק ומשפט): הרי אלמלא אליעזר בן יהודה, שהוחרם על ידי אנשי היישוב הישן, ואלמלא המורים והמורות המסורים של התנועה הציונית, שנאבקו במלחמת השפות על כך שהעברית תהיה השפה המדוברת של היישוב היהודי בארץ ישראל, היה עומד כאן חבר הכנסת פינדרוס ונושא את נאומו בשפת היידיש.

חוק ומשפט): אך אצל חבר הכנסת פינדרוס היושרה מעולם לא הייתה ערך מכונן, ולכן אין כל בעיה לעמוד כאן, על הבמה של הבית הנכבד הזה, שכולו סמל להצלחתה של התנועה הציונית בהקמת מדינה יהודית ודמוקרטית, ולהפיץ שקרים ובדותות, והכול מכיוון שהוא לא מצליח למצוא את העוגן על מנת לקרוא הפעם הזאת למעשה של קנאות, למעשה של אלימות ולמעשה של שפיכות דמים, כפי שהוא עשה כאן אך לפני שבוע.

חוק ומשפט): ובשולי דבריו ההזויים של חבר הכנסת פינדרוס התפתח כאן במליאה ויכוח יסודי על עמדתה של היהדות החרדית ביחס לשלמות הארץ.

חוק ומשפט): אני מבקש – מכיוון שחבר הכנסת פינדרוס טען שאין כמו החרדים בהגנה על עקרון שלמות הארץ, אקריא לפרוטוקול ממכתבו של הרב שך, זכרו לברכה, לראש הממשלה המנוח מנחם בגין משנת תשל"ח, 1978, מכתב המציג את עמדתו ההלכתית והרבנית בשאלת שלמות הארץ ובסוגיית הוויתור על שטחים תמורת שלום.

חוק ומשפט): כותב כך הרב שך בשנת 1978 לראש הממשלה מנחם בגין: "לכן אני חושב שמן הראוי להיזהר מלדבר גבוהה-גבוהה, ולדעתי כדאי שלא לעמוד על עניין ההתנחלויות, וברצוני שכבודו ידע, שוויתור שייעשה רק למען השלום, איננו ויתור, וכאשר ה' ירחם עלינו ויגיע זמן הפקודה הכול יוחזר לנו.

חוק ומשפט): ואינני מהסס לקבוע שלפי ההלכה אין כל מניעה לוותר על חלק מארץ ישראל למען השלום, ולפי ההיסטוריה סבלנו יותר במדינות אירופה מאשר במדינות הערביות".

חוק ומשפט): אלה הם דבריו המפורשים, אדוני היושב-ראש, של הרב שך בעניין מסירת שטחים תמורת שלום, דברים מפורשים שלו לגבי העמדה החרדית המסורתית ביחס לסוגיית שלמות הארץ.

חוק ומשפט): אבל מכיוון שישנם חברי כנסת חרדים שאינם מתבלבלים מן האמת, אין בעיה לחבר הכנסת פינדרוס לעמוד כאן ולספר לחברי ולחברות הכנסת שהיהדות החרדית היא הנאמנה ביותר מבין כל פלגי הבית הזה לרעיון שלמות הארץ.

חוק ומשפט): כמובן, מתעלם חבר הכנסת פינדרוס מן העובדה הפשוטה שאומנם חברי הכנסת החרדים התנגדו לתוכנית ההתנתקות שהוזכרה כאן, אבל חברי הכנסת של סיעת דגל התורה הם אשר הבטיחו את המשך כהונתה של ממשלתו של ראש הממשלה המנוח אריאל שרון כאשר הם אפשרו את העברת התקציב ומנעו את נפילת הממשלה.

חוק ומשפט): אך גם העובדה היסודית הזאת, שחקוקה בדברי הכנסת, לא מטרידה את חבר הכנסת פינדרוס.

חוק ומשפט): נזכיר בהקשר הזה שחברי הכנסת של יהדות התורה, הן בדגל התורה והן ביהדות התורה, או נמנעו או נעדרו בהצבעה על החוק שקבע, או שביקש לקבוע, דחייה של תוכנית ההתנתקות למשך שנה.

חוק ומשפט): לכן הדברים שנאמרו כאן על ידי חבר הכנסת פינדרוס הם במקרה הטוב טעות מוחלטת ובמקרה הרע הם שקר.

חוק ומשפט): הדברים האלה כמובן מתכתבים עם המשך השקרים שמפיצים חברי הכנסת החרדים על עמדתה של היהדות הרפורמית ביחס למפעל הציוני.

חוק ומשפט): אנחנו, אנשי היהדות הרפורמית, להבדיל מאנשי היהדות החרדית, מוכנים להביט בעיניים פקוחות על ההיסטוריה, להודות על הדברים הטובים שירשנו מדורות הקודמים וגם להכיר בטעויות או בדברים שטוב שאבותינו ואימותינו שינו בהם את הגישה.

חוק ומשפט): אכן, בראשית דרכה של הציונות הממוסדת, התנועה הלאומית של העם היהודי, חלקים גדולים ביהדות הרפורמית התנגדו למהלך הזה, כשם שהתנגדו לו הרבנים החרדים.

חוק ומשפט): אך לשמחתי היהדות הרפורמית מעולם לא פחדה לבחון את דרכה ולבחון את עמדותיה, ועוד לפני השואה שינתה את עמדותיה ביחס למפעל הציוני.

חוק ומשפט): וכל מי שמכירים את תולדות התפילה בקהילות הרפורמיות יודעים עד כמה האמירה שזכרה של ארץ ישראל ושל ירושלים הושמט מסידורי התפילה של היהדות הרפורמית – עד כמה האמירות הללו מופרכות.

חוק ומשפט): ואם כבר, הסידורים שבהם לא מופיעה היום התפילה לשלומה של מדינת ישראל, בתי הכנסת שבהם נאמר התחנון ביום העצמאות, שלא לדבר על כך שאין כל ממד של חג באותו יום, הם בתי הכנסת החרדיים, בעוד שבבתי הכנסת של היהדות הרפורמית, בבתי הכנסת של היהדות הקונסרבטיבית וכמובן בבתי הכנסת האורתודוקסיים מבית מדרשה של הציונות הדתית, חוגגים את יום העצמאות בהלל, בקריאת הפטרה.

חוק ומשפט): יש מן הקהילות, כדוגמת הקהילות הרפורמיות, שקוראות בתורה, שהתקינו נוסח מיוחד של "על הניסים", אבל בבית הכנסת של הרב פינדרוס ביום העצמאות אומרים תחנון, והוא בא ומטיף לנו.

חוק ומשפט): ובבית הכנסת שלו לאחר קריאת התורה וההפטרה בשבת איש לא מעלה על הדעת לומר תפילה לשלומה של מדינת ישראל, אבל בבתי הכנסת שלנו אומרים גם אומרים.

חוק ומשפט): פה במדינת ישראל וגם בתפוצות, בבתי הכנסת החרדיים ברחבי העולם וגם כאן, לא תמצאו את דגלה של מדינת ישראל, אבל בבתי הכנסת שלנו כאן ובארבע כנפות העולם מתנוסס בגאווה ובגאון דגל ישראל.

חוק ומשפט): אז יש אמת ויש שקר, יש יושרה ויש צביעות, וכל מי שמסתכל נכוחה יודע מי אוחז באמת ומי אוחז בשקר.

חוק ומשפט): ונוסיף על זה רק עוד אמירה אחת, משום שנשמעו כאן אמירות חסרות בסיס לגבי תהליך הדיון שקיימה ועדת חוקה, חוק ומשפט בהצעת החוק הזו.

חוק ומשפט): רק נאמר שוועדת החוקה ביצעה תהליך מסודר וראוי, רציני וממושך, ויעידו על כך חברי הכנסת שהיו בדיון בהצעת החוק.

חוק ומשפט): תודה רבה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנא תפסו את מקומותיכם.

איתן גינזבורג: אנחנו רוצים לעבור להצבעה, או יותר נכון הצבעות.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת יריב לוין, מול מי אני עובד?

יריב לוין: מול מיקי זוהר.

איתן גינזבורג: אני לא רואה אותו.

איתן גינזבורג: איפה מיקי זוהר?

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, נא לשבת, בבקשה.

איתן גינזבורג: סגן השר שוסטר, השר עמאר.

איתן גינזבורג: הודעה לחבר הכנסת קיש.

יואב קיש: היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מצביעים מייד על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 51).

יואב קיש: מדובר כמובן בחוק-יסוד.

יואב קיש: חוקי-יסוד דורשים 61 אצבעות.

קריאות: לא.

יואב קיש: רק שנייה, אני יכול לסיים את השאלה שלי?

יואב קיש: אתם יכולים לענות אחרי זה.

יואב קיש: אני שואל שאלה.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: חוקי-יסוד דורשים 61 אצבעות לטובת העברתם.

יואב קיש: אני מבין שפה יש אמירה כאילו זה לא דורש 61.

יואב קיש: הייתי רוצה לקבל הבהרה בנושא הזה.

איתן גינזבורג: אם כך, חבר הכנסת קיש, יש חוקים מסוימים בחוק-יסוד: הכנסת שמשוריינים ברוב 61.

איתן גינזבורג: החוקים שנדונים היום בחוק-יסוד: הכנסת אינם משוריינים ברוב של 61, לכן אין צורך ברוב של 61.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

איתן גינזבורג: יש כמה הסתייגויות של חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: קבוצת סיעת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן.

איתן גינזבורג: קבוצת סיעת ש"ס – חברי הכנסת אריה מכלוף דרעי, יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו.

איתן גינזבורג: קבוצת סיעת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק פינדרוס.

איתן גינזבורג: קבוצת סיעת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר, האם אתה מדבר בשם כל הקבוצות?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

איתן גינזבורג: כל הקבוצות דרכך.

איתן גינזבורג: זה מקובל על ראשי הקבוצות?

איתן גינזבורג: כן?

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: בבקשה, חבר הכנסת זוהר.

איתן גינזבורג: לפני סעיף 1 – אנחנו מתחילים בסדר שקבוע?

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: כן.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו מצביעים לפני סעיף 1, הסתייגות מס' 1, של הקבוצות יהדות התורה, ש"ס, הציונות הדתית והליכוד.

איתן גינזבורג: זה הסתייגות מס' 1.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, 59 נגד, 50 בעד, אחד נמנע.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו ממשיכים, חבר הכנסת זוהר, ברצף?

מכלוף מיקי זוהר: הסתייגות מס' 2 – לסדר ג'ובים לחברי תקווה חדשה.

איתן גינזבורג: הצבעה על הסתייגות מס' 2, לפני סעיף 1.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: 50 בעד, 59 נגד, אחד נמנע.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הצבעה על הסתייגות 3.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, אחד נמנע.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות 4.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר, 5?

מכלוף מיקי זוהר: גם סעיף 5.

איתן גינזבורג: אם כך, הסתייגות מס' 5 – הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

מכלוף מיקי זוהר: סעיף 6 זה ג'ובים למפלגת העבודה.

מכלוף מיקי זוהר: גם על זה צריך להצביע.

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 6.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 7 – הצבעה.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 8.

איתן גינזבורג: הצבעה, בבקשה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 9.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 10.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה.

שלמה קרעי: סידור עבודה לחברי כחול לבן, זאת ההסתייגות.

שלמה קרעי: לפחות תדעו שאתם משקרים כשאתם מצביעים.

שלמה קרעי: בעד ההסתייגות – 49

שלמה קרעי: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 11.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 12.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: הסתייגויות מס' 13 עד מס' 45 הוסרו.

איתן גינזבורג: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 46.

מכלוף מיקי זוהר: רגע, רגע, רגע, רגע.

מכלוף מיקי זוהר: על אובדן המשילות בנגב אנחנו רוצים לעשות הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: שמית, בבקשה.

איתן גינזבורג: הצבעה שמית על הסתייגות מס' 46.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, בבקשה, נא לקרוא את שמות חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסתייגות 46, כן?

איתן גינזבורג: 46.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – נמנע אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – נמנע אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – אינו נוכח אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – נמנע אופיר כץ – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזימי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד טטיאנה מזרסקי – נגד פטין מולא – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – נמנע גדעון סער – נגד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו משתתף בהצבעה חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד עיסאווי פריג' – נגד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד עידן רול – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמות של אלה שלא הצביעו עכשיו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אבידר – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – נגד חיים כץ – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מישהו מבין חברי וחברות הכנסת שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך, אני נועל את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא לספור את הקולות, בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: מייד לאחר מכן אנחנו חוזרים להצבעה.

איתן גינזבורג: נא לתפוס את מקומותיכם, בבקשה, חברי הכנסת.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שאתם לא עומדים עוד פעם בסיכומים?

שלמה קרעי: היה קיזוז שביקשתם כקואליציה.

גדעון סער: בבית הקברות הוא אמר לי שהוא מקוזז.

גדעון סער: בבית הקברות.

קריאות: – – –

קריאה: תתביישו לכם.

קריאה: שקרנים.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, השרים, בבקשה, נא לשבת במקומות.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מלכיאלי, נא לשבת במקום.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת גולן, נא לשבת במקום.

איתן גינזבורג: חברי הכסת, השר רזבוזוב.

איתן גינזבורג: השר, בבקשה לשבת במקומות.

איתן גינזבורג: נא לשבת במקומות.

קריאה: אתם נוכלים – – – נוכלים.

קריאות: – – –

איתן גינזבורג: חבר הכנסת סמוטריץ', חבר הכנסת סמוטריץ', השר סער.

איתן גינזבורג: השר סער, נא לא להפנות את הגב, בבקשה.

איתן גינזבורג: תודה.

איתן גינזבורג: השר רזבוזוב, נא לשבת במקום.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת בן צור, לשבת במקום.

איתן גינזבורג: בוסו.

איתן גינזבורג: סדרנים, נא להושיב את חברי הכנסת, בבקשה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אני מקריא את התוצאות: בעד – 50, נגד – 60 וארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר, על מה אנחנו מצביעים?

איתן גינזבורג: חבר הכנסת מיקי זוהר, על מה אנחנו מצביעים?

איתן גינזבורג: על מה אנחנו מצביעים כרגע?

מכלוף מיקי זוהר: – – – במקום.

איתן גינזבורג: על מה מצביעים?

איתן גינזבורג: על איזה סעיף אנחנו מצביעים?

איתן גינזבורג: איזה סעיף?

איתן גינזבורג: בוא, אל תנהל את הישיבה.

איתן גינזבורג: על מה אנחנו מצביעים?

איתן גינזבורג: אני אמשיך לסעיף הבא, אדוני?

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לסעיף 47, כן?

מכלוף מיקי זוהר: 48.

איתן גינזבורג: 48.

איתן גינזבורג: הסתייגות מס' 47 הוסרה.

איתן גינזבורג: 47 – הוסר.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 48.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

מירי רגב: – – – גועל נפש.

דוד אמסלם: נוכלים הייתם ותישארו נוכלים – – –

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 60 ואין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע שההסתייגות, הסתייגות 48, לא התקבלה.

דוד אמסלם: – – –

איתן גינזבורג: בבקשה, מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

איתן גינזבורג: לא, לא.

איתן גינזבורג: אם לא, אני אמשיך ברצף, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: שנייה אחת.

דוד אמסלם: – – – לא מתביישים.

דוד אמסלם: חוצפנים.

דוד אמסלם: בחוק – – – בגלל – – – תקשורת – – –

איתן גינזבורג: לא, לא.

איתן גינזבורג: אדוני, אנחנו באמצע הצבעה.

איתן גינזבורג: אתה רוצה להגיד לי מה המספרים או שנמשיך ברצף?

מכלוף מיקי זוהר: אז תמשיך.

איתן גינזבורג: זה מה שקבעה הוועדה המסדרת.

איתן גינזבורג: להמשיך ברצף?

מכלוף מיקי זוהר: כמה – – – יותר טוב.

איתן גינזבורג: מה שאתה רוצה – תגיד לי.

יואב קיש: תעשה מה שאתה רוצה.

יואב קיש: אתם עושים מה שאתם רוצים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו – – –

דוד אמסלם: אנחנו נתנו קיזוז, והוא בא.

איתן גינזבורג: אדוני, אני לא עוסק בקיזוזים.

איתן גינזבורג: אנחנו לא עוסקים בקיזוזים.

דוד אמסלם: אל תגיד לי לא.

איתן גינזבורג: אני מנהל הצבעה כרגע.

דוד אמסלם: חוצפנים.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: אדוני, אנחנו עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: אתה רוצה להגיד לי סעיף?

דוד אמסלם: – – – החוק הזה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר.

איתן גינזבורג: אני עובר להסתייגות מס' 49.

איתן גינזבורג: בבקשה, חברי הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: – – – אני רוצה להציע משהו.

מכלוף מיקי זוהר: אני מבקש – רגע, רגע.

דוד אמסלם: – – – בתקשורת.

דוד אמסלם: הוא קבע כמה אנחנו לא בסדר.

דוד אמסלם: אז סיפרתי שהם לא – – – תסתכל מה קורה.

יריב לוין: איתן – – –

איתן גינזבורג: אין מה – – –

יריב לוין: לא יהיה.

יריב לוין: עזוב.

יריב לוין: אי-אפשר לנהל ככה את העניינים.

יריב לוין: אי-אפשר לנהל ככה.

קריאות: – – –

יריב לוין: אנשים ירדו מהפסים.

יריב לוין: אנשים ירדו מהפסים.

איתן גינזבורג: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אנשים ירדו מהקיזוז.

עיסאווי פריג': מה זה קשור אליו?

מכלוף מיקי זוהר: אז אין את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אין את זה יותר.

עיסאווי פריג': מה זה קשור ליושב-ראש?

איתן גינזבורג: הבנתי.

איתן גינזבורג: אנחנו ממשיכים בהסתייגויות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 49.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

דוד אמסלם: מה הבנת?

דוד אמסלם: מה הבנת?

דוד אמסלם: מה הבנת?

דוד אמסלם: בעד ההסתייגות – 49

דוד אמסלם: נמנעים – 2

אופיר אקוניס: – – – יריב, שלא יהיו עוד הסכמים.

אופיר אקוניס: דרך אגב, להצביע על כל ההסתייגויות.

יואב קיש: כל ההסתייגויות.

דוד אמסלם: להצביע על כל ההסתייגויות.

דוד אמסלם: יש פה חוק.

דוד אמסלם: תצביע על כל ההסתייגויות.

קריאה: – – – נגמר.

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע שהסתייגות מס' 49 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: יושב-ראש הישיבה לא עוסק בקיזוזים.

איתן גינזבורג: אם יש הסכם קיזוז בין הקואליציה לאופוזיציה, תפתרו את זה ביניכם.

דוד אמסלם: לא שמעתי, הבנתי – – – עכשיו.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר, אתה רוצה להגיד לי על מה להצביע עכשיו?

איתן גינזבורג: נמשיך ברצף ההצבעות.

דוד אמסלם: על כל ההסתייגויות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להסתייגות מס' 50.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

דוד אמסלם: אל תגיעו איתם להסכם יותר על שום דבר.

איתן גינזבורג: אם כך, בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חבר הכנסת זוהר, אני אמשיך ברצף עד שתגיד לי שאתה רוצה לעשות אחרת.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 51.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

מכלוף מיקי זוהר: הצבעה שמית גם על ההצעה הבאה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נבוא כל פעם עם עוד שמיות, בלי סוף.

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60 ושני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות מס' 51 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 52.

איתן גינזבורג: על פי בקשת האופוזיציה, אנחנו עוברים להצבעה שמית.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – נמנע אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – אינו משתתף בהצבעה אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזמי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד טטיאנה מזרסקי – נגד פטין מולא – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו משתתף בהצבעה גדעון סער – נגד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו משתתף בהצבעה חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד עיסאווי פריג' – נגד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד עידן רול – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא בבקשה בשמות של אלה שלא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אבידר – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מי מחברי הכנסת שלא השתתף בהצבעה?

איתן גינזבורג: אם כך, אני נועל את ההצבעה.

איתן גינזבורג: גברתי המזכירה, נא למנות את הקולות, בבקשה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו מייד עוברים להצבעה.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, התוצאות הן כדלקמן: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי הסתייגות מס' 52 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 53.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: עוברים להסתייגות 54.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 55.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 56.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 57.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד, אני קובע כי הסתייגות מס' 57 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 58.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בבקשה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: 50 בעד, נגד – 60, נמנע אחד, אני קובע כי הסתייגות מס' 58 לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 59.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 60.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 61.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 62.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 63.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 64.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא להצביע – מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עברים להצבעה על הסתייגות מס' 65.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 66.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 67.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 68.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 58, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 69.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: לא נלחץ לך?

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף אותך למניין.

איתן גינזבורג: ההצבעה של גבי לסקי לא נקלטה.

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף אותך להסתייגות.

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 54, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 70.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 71.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף את ההצבעה של יושב-ראש הכנסת מיקי לוי.

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, עם תוספת של מיקי לוי, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 72.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 73.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 74.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: אנחנו נוסיף את קולו של חבר הכנסת מיקי לוי, יושב-ראש הכנסת.

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 75.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 76.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: אם כך, 51 בעד, 60 נגד, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 77.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 78.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 79.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 80.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 81.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 82.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 83.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 84.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות –51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 85.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 86.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, בתוספת הצבעת של חברת הכנסת אמילי חיה מואטי, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 87.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 88.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 89.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 90.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא נתקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 91.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 92.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 93.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 94.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, הצבעה, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: נא להצביע.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים –1

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 95.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 59, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עובדים להסתייגות מס' 96.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 97.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 98.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 58, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 99.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 58, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 100.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 101.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, ו-51 בתוספת הצבעתו של יואב בן צור, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 102.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 103.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 104.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 105.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 106.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 107.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 46

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 46, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 108.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 109.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 110.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: ההצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 58, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 111.

איתן גינזבורג: זאת תהיה שמית, לפי בקשת האופוזיציה.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, נא לקרוא את השמות, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – נמנע אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – אינו נוכח דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – בעד שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – נמנע אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – אינו משתתף בהצבעה אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – בעד נעמה לזמי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד פטין מולא – בעד טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו משתתף בהצבעה גדעון סער – נגד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו משתתף בהצבעה חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד עיסאווי פריג' – נגד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד עידן רול – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא לקרוא בשמותיהם של אלה שלא הצביעו.

איתן גינזבורג: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אבידר – אינו נוכח סעיד אלחרומי – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד יואב קיש – בעד יובל שטייניץ – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מי מחברי הכנסת שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אך כך, אני נועל את ההצבעה.

איתן גינזבורג: נא לספור את הקולות.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

איתן גינזבורג: אנחנו מונים את הקולות ומייד עוברים להמשך הצבעה.

איתן גינזבורג: אם כך, חברי הכנסת, בעד – 51, נגד – 60, נמנעים – שניים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו חוזרים להצבעות.

איתן גינזבורג: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 112.

איתן גינזבורג: אני קורא לכולם לשבת, אנחנו מצביעים.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 60, נמנעים – ארבעה.

איתן גינזבורג: ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 113.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנעים – שלושה.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 114.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 47

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 47, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 115.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 116.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 59, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 117.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 4

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, ארבעה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 118.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 119.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 120.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 121.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 51

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 51, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 122.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 1

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, נמנע אחד.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 123.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 3

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שלושה נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 124.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 125.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 126.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 127.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 128.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 129.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 49

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 49, נגד – 59, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 130.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 50

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 50, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להסתייגות האחרונה, מס' 131.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד ההסתייגות – 48

איתן גינזבורג: נמנעים – 2

איתן גינזבורג: בעד – 48, נגד – 60, שני נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, לאור החלטת הוועדה המסדרת, בכך תמו ההצבעות על ההסתייגויות, ואנו עוברים להצבעות על הסעיפים, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, כמו שאמרתי, תמה ההצבעה על ההסתייגויות על פי החלטת הוועדה המסדרת.

איתן גינזבורג: כל יתר ההסתייגויות – רואים אותן כאילו הוסרו, ואנחנו עוברים להצבעה על שלושת הסעיפים שנותרו, על החוק כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד סעיף 1 – 60

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 60, נגד – 57.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 1 התקבל, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 2, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: בעד סעיף 2 – 60

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 60, נגד – 56, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: אני קובע כי סעיף 2 אושר, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 3, כנוסח הוועדה.

איתן גינזבורג: מי בעד?

איתן גינזבורג: מי נגד?

איתן גינזבורג: הצבעה.

איתן גינזבורג: בעד סעיף 3 – 60

איתן גינזבורג: נמנעים – אין

איתן גינזבורג: בעד – 60, נגד – 56, אין נמנעים.

איתן גינזבורג: סעיף 3, כנוסח הוועדה, התקבל.

איתן גינזבורג: תמה הקריאה השנייה, חברי הכנסת.

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

איתן גינזבורג: על פי בקשת הממשלה, ההצבעה תהיה הצבעה שמית.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת, בבקשה, נא לקרוא את השמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד סעיד אלחרומי – בעד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד משה ארבל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – בעד דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – בעד רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – בעד משה גפני – נגד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד אחמד טיבי – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – בעד מירב כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – נגד אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזמי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד טטיאנה מזרסקי – בעד פטין מולא – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – נגד אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – נגד יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – נגד גדעון סער – בעד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – נגד חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – נגד שירלי פינטו קדוש – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – נגד מיכל רוזין –

ירדנה מלר-הורוביץ: בעד שמחה רוטמן – נגד עידן רול – בעד יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: נא להקריא את שמות אלה שלא הצביעו, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – נגד אלי אבידר – אינו נוכח מאיר פרוש – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

איתן גינזבורג: האם יש מישהו מחברי הכנסת שלא הצביע?

איתן גינזבורג: אם כך, ההצבעה הסתיימה, נא למנות את הקולות, בבקשה.

איתן גינזבורג: חברי הכנסת, אם כך, תוצאות הקריאה השלישית: בעד – 60, נגד – 57.

איתן גינזבורג: אם כך, אני קובע כי חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 51) התקבל בקריאה השלישית, ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

איתן גינזבורג: [מס' מ/1412; דברי הכנסת, חוב' י"ג, ישיבה 35; נספחות.

איתן גינזבורג: ]

איתן גינזבורג: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 49), התשפ"א–2021, לקריאה השנייה והשלישית.

איתן גינזבורג: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב.

איתן גינזבורג: בבקשה, אדוני.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, בפתח הדברים אני מבקש, אני בטוח שבשם כולנו, להשתתף באבלו של חברנו חבר הכנסת יצחק מאיר הלוי.

חוק ומשפט): המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים ולא תוסיפו לדאבה עוד.

חוק ומשפט): בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 49), התשפ"א–2021, לקריאה השנייה והשלישית.

חוק ומשפט): עיקרה של הצעת חוק זו הוא תיקון דיני ההתפלגות, המעוגנים בסעיף 59 לחוק הכנסת.

חוק ומשפט): סעיף זה קובע שלושה מקרים שבהם התפלגות של חבר כנסת או קבוצת חברי כנסת לא תביא להגדרתם כחברי כנסת פורשים בהתאם להוראות חוק יסוד: הכנסת.

חוק ומשפט): המקרים הם התפלגות עקב התמזגות של סיעה בסיעה אחרת; התפלגות של סיעה המורכבת מכמה מפלגות שהסכימו בינן בעת האיחוד שניתן יהיה לפרק את השותפות; התפלגות של שני חברי כנסת ומעלה המהווים שליש מהסיעה.

חוק ומשפט): במסגרת התיקון המוצע יעוגן תרחיש רביעי של התפלגות מותרת, והוא התפלגות קבוצה של לכל הפחות ארבעה חברי כנסת מסיעתם, גם אם הם אינם מהווים שליש מהסיעה.

חוק ומשפט): דיני ההתפלגות מבקשים לשקף איזון בין הצורך לקיים את רצון הבוחרים והבוחרות, אשר בחרו ברשימת מועמדים מסוימת לכנסת ומצפים שנציגיה יפעלו בהתאם להחלטות המפלגה, ובין ההכרה בקיומן של התפתחויות פוליטיות שלא ניתן לצפותן מראש המצדיקות חבירות פוליטיות חדשות והתפלגויות של סיעות הבית.

חוק ומשפט): הוועדה סברה כי כאשר קבוצה של ארבעה חברי כנסת, מספר המשקף את אחוז החסימה הנוהג כיום על פי החוק, מבקשת להתפלג מן הסיעה שלה, הדבר מעיד על מחלוקת אידיאולוגית או פוליטית מהותית, ובאותם המקרים רצוי לאפשר אותה, ולא לראות בחברי הכנסת כפורשים באופן המצדיק הטלת סנקציות כלשהן.

חוק ומשפט): בנוסף, התיקון לחוק הכנסת כולל הסדר משלים להסדר הנוגע לדחיית המועד לאישור תקציב המדינה הנכלל בתיקון מס' 51 לחוק-יסוד: הכנסת, שאושר זה עתה במליאה.

חוק ומשפט): ועדת החוקה שקדה על הצעת החוק בשני דיונים, שבהם התאפשר לכל חבר וחברת כנסת, מהאופוזיציה ומהקואליציה, להציג את עמדתם בהרחבה.

חוק ומשפט): תודה לאותם חברי וחברות כנסת שבחרו להשתתף בדיונים.

חוק ומשפט): כמו כן נשמעה התייחסותם של ארגונים אזרחיים שונים.

חוק ומשפט): אני מודה לצוות הוועדה ולצוות הייעוץ המשפטי שליווה את עבודתנו.

חוק ומשפט): להצעת החוק הוגשו מאות הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

חוק ומשפט): אני מבקש מחברי וחברות הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

חוק ומשפט): תודה.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: חבר הכנסת דוד אמסלם.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מעכשיו, לפחות ארבע שעות יש לך – – –

דוד ביטן: אני יודע, אני מכיר.

שלמה קרעי: רק רציתי לומר – – – בא בחשבון.

דוד ביטן: כן, כן.

דוד ביטן: זה לא כולל.

דוד ביטן: חמש דקות.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס למה שקרה פה היום, מהבוקר ועד עכשיו, ולהלן העובדות: בצוהריים עליתי כאן לדבר על חוק אחר ואז עלה השר פריג' ושאל איך יכול להיות שאנחנו לא מקזזים את חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, שהיום קבר את אחותו, ואיך יכול להיות שהאופוזיציה לא מקזזת אותו.

דוד אמסלם: איך הוא אמר, יש מה שנקרא "הגלגל מסתובב לו", אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אז עליתי לכאן והסברתי שכשהייתי יושב-ראש הקואליציה חברנו חבר הכנסת דאז יהודה גליק, נפטרה אשתו.

דוד אמסלם: ביקשנו לקזז אותו כי הוא ישב שבעה, והאופוזיציה דאז לא הסכימה בכלל לשמוע על זה.

דוד ביטן: שרן.

דוד אמסלם: היה לנו מקרה דומה, ששר הדתות דאז – –

דוד ביטן: חבר'ה, שרן, גילה.

דוד ביטן: גילה ושרן, אני מבקש שתפסיקו.

דוד אמסלם: גב' השכל, את מפריעה לי לדבר.

דוד ביטן: לא ראיתי דבר כזה.

דוד ביטן: אתן מוכנות להפסיק?

דוד ביטן: לא ראיתי דבר כזה.

דוד ביטן: מה, אתם נורמליים?

דוד אמסלם: – – חבר הכנסת דוד אזולאי ז"ל היה חולה תקופה ארוכה.

דוד אמסלם: ביקשנו לקזז אותו, וגם שם, כמובן, לא נענינו.

דוד אמסלם: בכפוף לזה, אני אמרתי ליושב-ראש שאני אדבר עם חבריי גם במקרה הזה, ואמרתי לשר פריג': באמת אתה צודק, הגלגל מתגלגל.

דוד אמסלם: והינה הגענו לזה שחבר קואליציה צריך היום קיזוז בנסיבות באמת כואבות ובאמת רגישות.

דוד אמסלם: ואמרתי, הצעתי, ליושב-ראש להסביר את זה באופן מסודר שזה לא יעלה על הדעת שמי שיושב שבעה צריך לארגן לעצמו קיזוז.

דוד אמסלם: אנחנו לא נמצאים שם, זה לא קולגיאלי וכו'.

דוד אמסלם: פניתי גם ליריב לוין וביקשתי ממנו לטפל בנושא.

דוד אמסלם: ואכן, מצאנו בסופו של דבר קיזוז לחברנו מאיר יצחק הלוי.

דוד אמסלם: אלא מאי?

דוד אמסלם: השר גדעון סער – דרך אגב, זה האופי של גדעון סער ומר אלקין.

דוד אמסלם: ככה הם עובדים.

דוד אמסלם: זה מבוסס בהם.

דוד אמסלם: הרמאות זה חלק מהדנ"א שלהם, הם חושבים שהם עושים לנו טריקים.

דוד אמסלם: באנו להצביע, ופתאום אנחנו רואים את חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי נכנס פנימה עם בגדי אבל.

דוד אמסלם: הוציאו אותו מביתו.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם לא היה קיזוז, אני לא הייתי מוציא בן אדם מהאבל.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה חוק לא כל כך חשוב, תדחו אותו, בשביל חבר שלכם, נניח.

דוד אמסלם: אבל גם גילה גמליאל קוזזה, גם שר המשפטים – עאלק, האיש הכי עקום שאני מכיר; הכי הכי לא ישר שאני מכיר, למרות שהוא בא עם הארשת של הבן אדם הצדיק, נוגע תמיד במשקפיים ומתחיל לצטט לנו כל מיני פסקי דין; והוא עוד שר המשפטים של מדינת ישראל – לא מתבייש: מתקשר אליו ומכניס אותו והבן אדם נכנס לכאן אבל וחפוי ראש.

דוד אמסלם: במצב רגיל אני מניח שהוא לא היה בא, אבל היות שהוא בנורבגי שלו, הוא נמצא פה שבוע, אז מאיר לא רצה לשבור את הכללים.

דוד אמסלם: וכל זה כשהגב' גילה גמליאל, שלחנו אותה לביתה בגלל שהיא מקוזזת והשבנו אותה בסוף ההצבעה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה שמפתיע כאן, חבר הכנסת סגלוביץ', שהקיזוז, או ההצבעה לא הייתה נדרשת.

דוד אמסלם: הוא משקר גם כשלא צריך.

דוד אמסלם: הפער היה פה עשרה.

דוד אמסלם: אז ראשית, פגעת בחבר שלך, השפלת אותו, ביזית אותו כאילו שזה שהוא יושב שבעה על אחותו זה לא דבר כל כך חשוב.

דוד אמסלם: שטויות.

דוד אמסלם: אם אנחנו צריכים להביא אותו לכאן להצביע בעבור החוק הנורבגי שלו, להחליף את מיכל שיר – זה הדבר הכי חשוב.

דוד אמסלם: זה לא יכול להיות בשבוע הבא.

דוד אמסלם: עכשיו.

דוד אמסלם: מיכל שיר צריכה לקבל משכורת מיום ראשון.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זאת היא הקרטון, שהוא הפעיל אותה, בוגדת בתוך הליכוד, שחיכתה בחניה, הוא הפעיל אותה לבוא ולהפיל לנו את הממשלה הקודמת.

דוד אמסלם: זה גדעון סער, זה אלקין, עם זה יש לכם עסק.

דוד אמסלם: סמכו עליי, אנחנו מכירים אותם שנים.

דוד אמסלם: הם חושבים גם שהם עשו לנו איזה טריק, הם מתוחכמים.

דוד אמסלם: הם משנים חוק-יסוד בגלל אותה גברת, ואתם הולכים איתם?

דוד אמסלם: בגלל שהם כאלה, זה אנשים שלא מסתפקים בכלום אף פעם.

דוד אמסלם: אל תסמכו על אף מילה שהם אומרים לכם, אף פעם.

דוד אמסלם: תמיד כשיהיה איזה סיפור, הם יעזבו אתכם, כשיש להם טובת הנאה כלשהי.

דוד אמסלם: אז אנחנו כיבדנו אתכם.

דוד אמסלם: אני, אני פשוט מרגיש מבוזה.

דוד אמסלם: אני.

דוד אמסלם: בגלל שאני טיפלתי בזה בצוהריים.

דוד אמסלם: הרגשתי שזה לא הוגן – עזוב מה היה.

דוד אמסלם: לא קיזזתם אותנו אז, לפני שנתיים, עבר, ואני גם אמרתי ליושב-ראש, בוא נסדיר את הנוהל בכנסת שזה לא יהיה עניין של רצון טוב אלא ככה נקבע.

דוד אמסלם: אנחנו כולה 120 איש, ולא יכול להיות שאנחנו לא מכבדים אחד את השני – לא חשוב מי זה ומאיזו מפלגה, בוודאי לא בנסיבות כאלה.

דוד אמסלם: בהתחלה יריב החליט שאין קיזוזים, אני הולך ומשכנע אותו, ובסוף אני יושב פה כמו אהבל ורואה שמכניסים את חברי הטוב מאיר יצחק הלוי עם בגדי אבלות.

דוד אמסלם: הוא לא החליף, הוא לא יכול להחליף בגלל שזה הדין.

דוד אמסלם: אני לא מבין איזה צער עשו לו, ולמה?

דוד אמסלם: גדעון סער, בפער של עשרה קולות, רצה שיהיה 11.

דוד אמסלם: כל זה בגלל – אזרחי מדינת ישראל, הוא הביא חבר כנסת אבל, שהיום אחותו נקברה.

דוד אמסלם: בבוקר נפטרה.

דוד אמסלם: הוא הביא אותו מהבית, למרות שקיזזנו אותם למרות שהם אף פעם לא קיזזו אותנו.

דוד אמסלם: כל זה בגלל שהוא רצה להכניס את מיכל שיר, שממחר – – –

דוד ביטן: הזמן שלך עבר ממזמן.

דוד אמסלם: יש לנו ארבע שעות, תוסיף עוד שלוש דקות.

דוד ביטן: לא משנה, אני אוריד מקרעי שתי דקות.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: זה פשוט דבר שמצמרר.

דוד אמסלם: אני כבר אמרתי את זה, חבר הכנסת סגלוביץ', אנשים בלי קשר לשום מפלגה, אנשים כמו גדעון סער, אנשים כמו בנט ואלקין, לא צריכים להיות בציבוריות הישראלית, בגלל שהם אנשים לא הגונים, לא ישרים ושקרנים ונוכלים.

דוד אמסלם: לא קשור לאיזו מפלגה, דרך אגב.

דוד אמסלם: בציבוריות הישראלית צריך להיות ניקיון, קצת.

דוד אמסלם: כשאני אומר "חבר כנסת", אומרים לי: תשמע דודי, הפוליטיקה זה ככה, זה רק שקרים.

דוד אמסלם: אני אומר להם למה?

דוד אמסלם: למה זה חייב להיות ככה?

דוד אמסלם: למה אתם חושבים שלא יכולה להיות פוליטיקה ישרה?

דוד אמסלם: שאנשים באים, נבחרים כאן, נשארים כאן?

דוד אמסלם: אנשים אומרים מילה ומקיימים אותה.

דוד אמסלם: למה הכול רק תחבולות?

דוד אמסלם: למה הכול רק כל היום תחמנויות?

דוד אמסלם: זה גדעון סער וזה אלקין וזה בנט.

דוד אמסלם: ומה שמצחיק הוא שהם חושבים שהם מתוחכמים, שהם אנשים מבריקים.

דוד אמסלם: אתם פשוט אנשים שקרנים ונמוכים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: חבר הכנסת שלמה קרעי.

יצחק פינדרוס: קרעי מת על הנוכלים האלה.

דוד ביטן: לרשותך 15 דקות.

דוד ביטן: הורדתי לך בגללו.

שלמה קרעי: מה 15? 20.

דוד ביטן: אנחנו צריכים ארבע שעות, אני מוריד ומעלה, מה אני יכול לעשות?

שלמה קרעי: לפי דעתי 18, דוד.

דוד ביטן: בסדר, אני אוסיף לך בסוף.

דוד ביטן: קודם כול תתחיל.

שלמה קרעי: כבר אתה מתחיל איתי.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אמסלם, את הנכלוליות ואת הערמומיות ואת השקרים, כמו שאמרת, אנחנו כבר מכירים.

שלמה קרעי: זאת ממשלת הונאה, היא קמה בגנבת קולות.

שלמה קרעי: אבל את חוסר האנושיות – את זה פעם ראשונה ראיתי עכשיו במליאה.

שלמה קרעי: חוסר אנושיות.

שלמה קרעי: יושב כאן אדם אבל.

שלמה קרעי: הלכתי אליהם, ואמרתי להם: חבר'ה, חראם, אסור לו להיות כאן, הוא יושב שבעה, זה היום הראשון של האבלות שלו, זה מדאורייתא, תנו לו ללכת הביתה, הוא מקוזז.

שלמה קרעי: אנחנו נתנו, למרות כל המחלוקות, באנו ואמרנו: אנחנו לא כמוכם, לא כמו שעשיתם ליהודה גליק, אנחנו אנושיים.

שלמה קרעי: אבל רק כדי לא להודות בטעות שלו, שר המשפטים סער השאיר אותו כאן עד סוף ההצבעות, ואולי ישאיר אותו גם כאן כל הלילה.

שלמה קרעי: בושה וחרפה.

שלמה קרעי: אזרחי ישראל, הממשלה הרעה הזאת – חברת הכנסת סילמן – הממשלה הרעה הזאת לא מסוגלת לזוז סנטימטר אחד בלי תמיכת תומכי הטרור והגורמים האנטי-ציוניים שלה.

שלמה קרעי: הינה, רק עכשיו היינו צריכים להצביע על חוק אחר וזה ירד מסדר-היום.

שלמה קרעי: למה ירד מסדר-היום?

שלמה קרעי: רע"מ לא רצתה לתמוך.

שלמה קרעי: רע"מ, השותפה הקואליציונית המשמעותית.

שלמה קרעי: ברגע שמנסור, לא מוצא חן בעיניו משהו, זה נגמר.

שלמה קרעי: הקואליציה מתיישרת לפי מנסור עבאס.

שלמה קרעי: פורסמה גם ידיעה: הקואליציה פנתה לרשימה המשותפת כדי להשיג רשת ביטחון בהצבעות.

שלמה קרעי: אז הם תלויים ברע"מ, הם זקוקים למשותפת והם ימכרו את נשמתם, כדי להמשיך להחזיק בכיסא.

שלמה קרעי: לפני שנעבור לדבר לגופם של שני החוקים שהיו כאן – הקודם וזה שעכשיו – אני רוצה לדבר על החוק שהצלחנו להפיל אתמול בלילה, או הבוקר, כאן, במליאה, החוק שרצה לאפשר את זכות השיבה לפלסטינים בדלת האחורית של מדינת ישראל.

שלמה קרעי: אז הם באו ואמרו – עמדה כאן אילת שקד ודרשנו ממנה לגלות את כל הדברים ולעמוד ולהיות ישרה ולומר לנו מה הסיכומים שהיו?

שלמה קרעי: חבר הכנסת קארה, עמדת וצעקת פה, והינה, היום הכול מתפרסם.

שלמה קרעי: סוף האמת להתגלות, וכל הבושה שלכם נחשפת כלפי כולם.

שלמה קרעי: אז דפנה ליאל מפרסמת את פרטי ההסכם שהושג בלילה בין בנט לבין חברי מרצ ורע"מ.

שלמה קרעי: ככה: דבר ראשון, תוקם ועדה בראשות מזכיר הממשלה שתשפר את התנאים של בני זוג שחיים בישראל.

שלמה קרעי: כל אותן משפחות, גם אלו שלא יאשרו – ואת רובם מתכוונים לאשר, כמו שתכף נראה, השר אלקין – גם אלה שלא תאשרו אותם, תהפכו אותם בפועל לאזרחים.

שלמה קרעי: תיתנו להם להרגיש נוח כאן, להמשיך לחיות כאן בתוכנו, עם כל ההקלות, רישיונות נהיגה וכל מה שצריך, ותכניסו את הטרור ואת זכות השיבה בדלת האחורית.

שלמה קרעי: ובכל 30 יום – למי תדווח הוועדה שתתכנס?

שלמה קרעי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש?

שלמה קרעי: ליושב-ראש ועדת הפנים.

שלמה קרעי: מי זה יושב-ראש ועדת הפנים?

שלמה קרעי: מנסור עבאס.

שלמה קרעי: מנסור עבאס מנהל את הממשלה הזאת, הם מעבירים לו דיווחים שוטפים, והוא יאשר או ידרוש מהם דברים נוספים.

שלמה קרעי: ושימו לב, זה לא 1,600 בחצי שנה כמו שאמרה שקד.

שלמה קרעי: מספר המשפחות שיקבלו מעמד לא יפחת מ-1,600.

שלמה קרעי: 1,600 זה המינימום.

שלמה קרעי: ההישג הגדול ביותר שלהם – ולא סתם עיסאווי פריג' אמר היום שלבין 3,000 ל-5,000 ייתנו אישור.

דוד אמסלם: משפחות.

שלמה קרעי: משפחות.

דוד אמסלם: זה 50,000 איש.

שלמה קרעי: הדרישה של מרצ – מרצ, עוכרי ישראל, שיותר גרועים מרע"מ בדרישות האלה, הם אוהבים את אלה ששונאים אותנו ושונאים את אלה שאוהבים אותנו – ההחלטה שלהם, שהתקבלה בתוך ההסכם הזה, היא שכל אדם שהגיש בקשה לאיחוד משפחות ייבחן פרטנית, בכפוף להיעדר מניעה ביטחונית.

שלמה קרעי: חוץ מה-1,600, שהם כוללים גם כאלה של מניעות ביטחוניות, שזה כלול ב-1,600 – חוץ מהם, כל בקשה ובקשה תבוא לאישורו של מנסור עבאס, ומנסור עבאס יאשר את הכול.

שלמה קרעי: אז תתביישו לכם.

שלמה קרעי: אתם כאן מציגים תמונה שלכאורה יש רק 1,600, וזה מה שעשה דרעי – למרות שאז זה היה בכלל בג"ץ שהכריח אותנו – אבל אתם כאן עושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפינחס.

שלמה קרעי: טוב מאוד ותודה לאל שהצלחנו להפיל אתכם הבוקר, וזו תחילתה של הנפילה שלכם.

דוד אמסלם: שלמה, רק תדגיש שהוא מדבר על 3,000 משפחות.

דוד אמסלם: כל משפחה זה אצלם סדר גודל של 15, 15 איש.

שלמה קרעי: זה כל הילדים שמקבלים את החינוך של הטרוריסט שהגיע מרמאללה.

שלמה קרעי: חברת הכנסת סילמן, תצטלמי, הכול טוב, הכול ורוד.

שלמה קרעי: תכניסו לנו את הטרור מהדלת האחורית.

עידית סילמן: אני שומעת אותך – – –

שלמה קרעי: תתביישו לכם.

שלמה קרעי: לאן הגעתם?

שלמה קרעי: תפתחו את העיניים.

שלמה קרעי: שקד ובנט מסובבים אתכם, באמת.

שלמה קרעי: את יושבת עם ציונית אמיתית, חברת הכנסת וולדיגר.

עידית סילמן: חבר הכנסת קרעי, נשארתי במליאה לשמוע אותך.

שלמה קרעי: לאן את הולכת?

שלמה קרעי: לאן אתם הולכים?

שלמה קרעי: שמעת את ההסכם?

שלמה קרעי: גילו לך את ההסכם, שהם הולכים להכניס 5,000 ולא 1,600?

שלמה קרעי: באמת.

עידית סילמן: מה פתאום.

עידית סילמן: נראה לך?

שלמה קרעי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, החבר'ה האלה, בנט, שקד, אלקין וסער וכל החברים שלהם, איבדו את הצפון.

שלמה קרעי: הם הפכו את הממשלה שלהם לממשלה של ברית האחים המוסלמים.

שלמה קרעי: הממשלה של עשר מעלות ימינה או של אישור כל ההתיישבות הצעירה, כמו שהבטיח ראש ממשלת ההונאה ביום הראשון של הממשלה הזאת – הממשלה שאמרה שהיא תלך עשר מעלות ימינה – – –

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא יכול, הוא לא יכול, יש לו את רע"מ.

שלמה קרעי: הוא פשוט הוסיף עוד כמה מעלות, חברת הכנסת וולדיגר.

מיכל מרים וולדיגר: חוק השירות ירד כי הוא לא מסכים לחתום.

שלמה קרעי: במקום עשר מעלות ימינה, הם הלכו 180 מעלות ימינה.

שלמה קרעי: הוא חשב שזה יותר, אבל הוא לא הבין שהוא בקצה השני, עמוק עמוק בשמאל.

שלמה קרעי: נדבקתם באידיאולוגיה המעוותת של מרצ.

שלמה קרעי: מה האידיאולוגיה שלהם, יחד עם רע"מ, שכולכם הלכתם שולל אחריה, ימינה ותקווה חדשה?

שלמה קרעי: נהיה עם ככל העמים ונלך בעיניים עיוורות אחרי המילים היפות, אחרי המילים הריקות מתוכן, חברת הכנסת סילמן.

שלמה קרעי: מרצ, שרוצים לשלוח את חיילי צה"ל לבית הדין האנטישמי בהאג – אתם איתם משתפים פעולה.

שלמה קרעי: אתם מעדיפים אותם על פני האחים שלכם כאן מהמחנה הלאומי.

שלמה קרעי: אתם הולכים כסומים באפלה אחרי המילים המחבקות של מנסור עבאס, אבל אתם לא רואים ולא שומעים את הנאומים שלהם בערבית ואת חיבוק המחבלים שלהם.

שלמה קרעי: אתם הופכים את עצמכם לממשלה שמתנהלת על פי מועצת השורא, והדבר הזה מעולם לא היה כאן במדינת ישראל.

שלמה קרעי: אתם פתחתם כאן פתח ומובילים את מדינת ישראל למדרון חלקלק שתוצאותיו מי ישורנו.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, בדיוק לעניין הזה, שהממשלה הזאת מעדיפה ללכת בעיניים עיוורות אחרי המילים היפות של מנסור עבאס ושל כל אלו שמחבקים את אויבינו, קראנו בפרשת השבוע, פרשת פינחס.

שלמה קרעי: דוד, תקשיב לדבר תורה.

דוד אמסלם: בבקשה.

שלמה קרעי: קראנו בפרשת השבוע "צָרור את המדיָנים והכיתם אותם".

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: "כי צֹררים הם לכם", לא כי צררו הם לכם.

שלמה קרעי: הרי הם פגעו בנו.

דוד אמסלם: בהווה.

שלמה קרעי: בהווה, "כי צררים הם לכם".

שלמה קרעי: ר' שמעון בן יוחאי אומר: "הלכה היא, בידוע שעשו שונא ליעקב".

שלמה קרעי: לא התבקשנו ללכת ולהיאבק במדיינים, להילחם בהם, בגלל מה שהיה, לא כנקמה, אלא "הבא להורגך השכם להורגו" – הם עכשיו, עכשיו, כל הזמן רוצים להרוג אתכם.

אוריאל בוסו: זה דברי תורה לעילוי נשמת ר' אלעזר אבוחצירא – – – הלילה.

דוד ביטן: אמן, כן יהי רצון.

דוד ביטן: אני לא מצליח להבין את חברי הממשלה האלה שמשחקים אותה שהם ימנים.

דוד ביטן: אתם פתאום מסתנוורים – אדוני היושב-ראש, עוד דקה על הצלצול.

דוד ביטן: אל תדאג.

דוד ביטן: אל תדאג.

שלמה קרעי: יש משל שבא להמחיש את העניין הזה שהולכים בעיניים עיוורות אחרי נופת צופים של אויבי ישראל, ואני רוצה לספר את זה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, תקשיב.

דוד ביטן: שומע.

דוד ביטן: שומע.

דוד ביטן: אני צריך להיבחן על זה אחר כך?

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: זו בדיחה שתספר אחר כך.

שלמה קרעי: יש סיפור שממחיש את העניין – מביאים אותו בספר "אוצרותינו", שהזכרתי אתמול, בשם רבי מאיר ורגאני הכהן:

שלמה קרעי: בני זוג חכרו מלון אורחים על אם הדרך, והציעו אכילה ושתייה, לינה ומרגוע.

שלמה קרעי: אורחים רבים פקדו את המקום, וההכנסות היו נאות.

שלמה קרעי: אבל אליה וקוץ בה – השלום לא שרר בין בני הזוג, וכל היום הם רבו והתקוטטו, קיללו וגידפו – כמו בממשלה הזאת.

שלמה קרעי: החליטו האורחים כי "טוב פת חרבה ושלוה בה מבית מלא זבחי ריב", והדירו את רגליהם מהמלון הזה.

שלמה קרעי: ראו בני הזוג המסוכסכים – – –

אוריאל בוסו: אין שר.

שלמה קרעי: יש שר, הוא יושב שם.

שלמה קרעי: הם תמיד מתחבאים, לא רוצים לשמוע מוסר.

שלמה קרעי: ראו האכסנאים שהאורחים מדירים את רגליהם, ואמר האכסנאי לאשתו: אם נמשיך לריב, לא תהיה לנו פרנסה.

שלמה קרעי: אמרה לו אשתו: אתם אשם.

שלמה קרעי: אמר לה: את יודעת מה, מסכים איתך, אני אשם.

שלמה קרעי: אבל מה נעשה?

שלמה קרעי: האורחים לא יבואו.

שלמה קרעי: יש לי רעיון, אמרה האישה, נמשיך לריב, אבל בלשון סגי נהוג.

שלמה קרעי: כשתרצה לקלל אותי, תהפוך את הקללה לברכה, ואני אענה לך באותה מטבע.

שלמה קרעי: אנחנו נקלל, אבל בלשון של ברכות.

שלמה קרעי: לאט-לאט פשטה השמועה שבני הזוג השלימו והשלום והשלווה שוררים במעונם.

שלמה קרעי: האורחים נהרו ובאו, נהנו מקבלת הפנים ומהשירות ונהנו שבעתיים מהכבוד שהפגינו בעלי הבית אחד לשני.

שלמה קרעי: אין מילים בפי, אשתי היקרה, אמר האכסנאי במתק שפתיים.

שלמה קרעי: הנזיד שהכנת היום היה התבשיל הטעים ביותר שאכלתי מעודי.

שלמה קרעי: את הטבחית הטובה בעולם.

שלמה קרעי: השבח כולו מגיע לך, בעלי היקר, ענתה האישה.

שלמה קרעי: הבשר שקנית היה המעולה ביותר, לא ניתן היה להשיג טוב יותר.

שלמה קרעי: אוה, זה משום שאיני חוסך בכסף עבורך, אשתי היקרה.

שלמה קרעי: ודאי, ענתה האישה ועיניה יורות זיקים.

שלמה קרעי: אינך חוסך בכסף, בייחוד בכל הנוגע לצורכי הבית.

שלמה קרעי: תודה לך על שהשארת דמי כיס כל כך נדיבים.

שלמה קרעי: כיד המלך, הסכים הבעל.

שלמה קרעי: במיוחד לאור העובדה שאת כה מחושבת בהוצאותייך ואינך מבזבזת פרוטה מיותרת.

שלמה קרעי: אשת חיל את במלוא מובן המילה.

שלמה קרעי: ואתה בעל מתחשב כל כך ונענה ברצון לכל משאלה, השיבה האישה בקול מלא ארס.

שלמה קרעי: כמובן, ענה הבעל מדושן עונג.

שלמה קרעי: ואז – טראח, פגע בו המערוך; בום, פגעה בה צלחת מטווחת מידו.

שלמה קרעי: והאורחים נדהמים, איך עם כל הברכות ביניהם פתאום התחילו לזרוק דברים אחד על השני?

שלמה קרעי: מהר מאוד הבינו, אדוני היושב-ראש, כי עדיין בני הזוג האלה רגזניים, שונאים אחד את השני, וכל מטבע הברכות שהם השתמשו בו, זה רק כי אין להם ברירה.

שלמה קרעי: אותו דבר גם אצלנו, מוסר ההשכל.

שלמה קרעי: הלכה היא: עשו שונא ליעקב.

שלמה קרעי: האחים המוסלמים לא רוצים לראות יהודי אחד כאן בארץ ישראל, הם רוצים להשמיד אותנו, אבל מה הם מבינים?

שלמה קרעי: שבלי מתק שפתיים, בלי חיבוקים, הם לא יקבלו את זה.

שלמה קרעי: אז הם אפילו מצהירים הצהרות מתחסדות בעברית, מחבקים.

שלמה קרעי: ומי הולך שולל אחריהם?

שלמה קרעי: בנט ושקד וכל החברים.

שלמה קרעי: אני לא בטוח שהם הולכים שולל.

שלמה קרעי: אתה יודע, דודי?

שלמה קרעי: לא בטוח שהם באמת לא רואים.

שלמה קרעי: אלא מה, כשברית האחים המוסלמים פוגשת את ברית האלקטורט הנעלם אז פתאום הכול נהיה ורוד, העיניים נעצמות והשכל הולך הביתה.

מיכל מרים וולדיגר: הכול נהיה שחור.

שלמה קרעי: הכול נהיה ורוד אצלם.

מיכל מרים וולדיגר: אצלנו.

שלמה קרעי: אצלנו.

שלמה קרעי: אנחנו רואים את הדברים בצורה מאוד ברורה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: אני רוצה בזמן שנותר לי – עוד חמש דקות, נכון?

דוד ביטן: הוספתי לך דקה.

שלמה קרעי: מה הוספת דקה?

שלמה קרעי: אתה גנבת לי חמש, אתה מוסיף לי דקה?

דוד ביטן: שאנשים לא יחרגו.

אוריאל בוסו: תן לו עליי.

דוד ביטן: אתה כבר היית.

שלמה קרעי: אני מבקש להשלים, זה חשוב לי.

דוד ביטן: קח שתי דקות.

שלמה קרעי: יש כאן שני חוקים, אני אדבר עליהם בקצרה.

דוד ביטן: ביחד אתם 25 דקות.

שלמה קרעי: שני חוקים: חוק ראשון זה חוק מיכל שיר והעובדים הזרים, החוק שבלי בושה הביאו לכאן אבל מבית האבל שלו כדי להכניס את מיכל שיר כמה שיותר מהר.

שלמה קרעי: מה עוד יש בחוק הזה?

שלמה קרעי: שני סגני שרים במשרד ראש הממשלה, ושניהם, אגב, יכולים להתפטר בנורבגי.

שלמה קרעי: עכשיו, אני לא מבין – סגן שר זה הרי הנורבגי של השר; כשהשר צריך לעבוד, סגן השר מגבה אותו, הוא כמו הנורבגי שלו.

שלמה קרעי: אז מה, אנחנו נותנים כאן נורבגי לנורבגי ושני נורבגים לאותו שר?

דוד ביטן: זה לא כתוב ככה בחוק.

שלמה קרעי: שני סגני שרים ששניהם יכולים להתפטר בנורבגי.

דוד ביטן: לא, סגן השר לא מתפטר בשביל השר, הוא מתפטר בשביל כל אחד.

שלמה קרעי: אבל הוא כמו הנורבגי.

שלמה קרעי: מה התפקיד, מה המהות של סגן שר?

שלמה קרעי: הנורבגי של השר.

שלמה קרעי: יש שני דברים בדבר הזה: אמרתי את העניין הראשון, והדבר השני, החמור ביותר בחוק הזה, זה התקציב.

שלמה קרעי: בא בג"ץ ואמר: אתם עושים שימוש לרעה בסמכות הרשות המכוננת, אנחנו נבטל דחיות תקציב.

שלמה קרעי: ומה עושה הממשלה הזאת, שמתהללת ברוממות מערכת המשפט?

שלמה קרעי: נותנת כאן הארכה לתקציב עד סוף השנה.

שלמה קרעי: פתאום התקציב לא דחוף; פתאום אין שום בעיות; פתאום הרשויות לא צריכות את התקציב.

שלמה קרעי: הכול מותר.

שלמה קרעי: תתביישו לכם.

שלמה קרעי: החוק השני שעומד כאן לפנינו זה החוק לנטרול אלי אבידר ורע"מ.

שלמה קרעי: הממשלה הזאת מבינה שיש לה סדקים, שהיא לא מצליחה לתפקד, והיא מנסה לנטרל כאן את החוליות החלשות – את אלי אבידר ואת רע"מ – ולהכניס ולפצל סיעות אחרות מהאופוזיציה כדי שיעזרו להם להתגבר.

שלמה קרעי: אז רבותיי, קודם כול, אני לא מבין איפה התקשורת, התקשורת הצבועה, עם מהנדסי התודעה.

שלמה קרעי: פתאום עריקים זה בסדר, פתאום הכול מותר, הכול כשר כדי שממשלת ההונאה הזאת תמשיך לתפקד.

שלמה קרעי: הדבר השני – אני רוצה לומר לכם ששנים שנים השמאל מנסה לפצל ולסכסך את הליכוד ולא מצליח בכלל.

שלמה קרעי: הדבר היחיד שהצלחתם זה לקחת כבר את אותם ארבעה, אותם ארבעה מתוסכלים, צבועים, שהצלחתם כבר להעביר לצד שלכם בתקווה חדשה, אלה שרצו כיסא יותר גבוה מהכיסא שקיבלו לעצמם.

שלמה קרעי: אתה מכיר את הסרטון של גדעון עם הכיסא, ששמו לו כיסא נמוך אז הוא רצה כיסא יותר גבוה.

שלמה קרעי: לקח איתו – הוא ועוד שלושה מתוסכלים.

שלמה קרעי: אז אלה הארבעה היחידים שהצלחתם.

שלמה קרעי: יותר מזה אתם לא תצליחו.

שלמה קרעי: אנחנו מאוחדים כנגדכם.

שלמה קרעי: אנחנו נעשה את הכול כדי שתתפרקו מהר מאוד, שממשלת ההונאה המסוכנת הזאת תלך הביתה ולא תחזור לעוד הרבה זמן.

שלמה קרעי: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: חברת הכנסת אורלי לוי, חמש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, הייתי אומרת "חברי הכנסת, כנסת נכבדה", אבל חברנו פינדרוס, חברי יברקן – רגע, אין שר במליאה?

חילי טרופר: יש, יש.

דוד ביטן: הוא מתחבא.

אורלי לוי אבקסיס: חילי, לא מזהים אותך בשעת לילה מאוחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אדבר, כי היום אני חושבת שנחצו כמה קווים, ואולי נתחיל ברמה האנושית דווקא, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: לאחר שעשו סיבוב על האופוזיציה במשך שעות היום, עד כדי כך שגם אני התרעמתי – בכל זאת יש לנו חבר, גם אם הוא חלק מהקואליציה, שאיבד את אחותו; אני מדברת כמובן על חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו בהתחלה כאילו האופוזיציה מסרבת לתת קיזוז, מה שלא היה נכון, כמובן, כפי שיודע היושב-ראש, וכל השאר.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שעשו לנו ביוש, שיימינג, קיבלו את הקיזוז, ובכל זאת, כאשר הגיעה שעת השין, ראינו שתיזזו חבר כנסת, את החבר שלהם מהסיעה שלהם ומהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: במקום שישב כמו כל יהודי ויתאבל ויתנחם ביחד עם משפחתו וחבריו, הוא נאלץ לבוא הנה אחר הקבורה, לא בגלל שהאופוזיציה הייתה רעה אלא בגלל שחבריו בקואליציה היו מספיק רעים לתזז אותו למרות שיש לו קיזוז.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, יש סיכומים, יש גם מילים, יש גם אירועים שאנחנו פה מכבדים אחד את השני, וברגע האמת בוטל הקיזוז – לא על ידנו כמובן, על ידי הקואליציה, שאחר כך אמרה לאחד העיתונאים: תראה, אנחנו חששנו שהאופוזיציה תעשה לנו תרגיל, אז אמרנו: נעשה להם תרגיל.

אורלי לוי אבקסיס: הבה ונתחכמה לו.

אורלי לוי אבקסיס: יש רגעים שבהם אפשר לשים את הפוליטיקה בצד ולהיות בני אדם, ואלה הרגעים האלה, אלה הרגעים המורכבים של החיים, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בעבור מה הם עשו את זה?

אורלי לוי אבקסיס: אם היינו מדברים על חוק שמדבר על ביטחון המדינה, שמדבר על אוכלוסיות מוחלשות, שמדבר על אירועים שאי-אפשר לחזור לאחור; אבל בסך הכול היה מדובר על הרחבה של החוק הנורבגי כדי שיוכלו להכניס עוד ועוד ח"כים – שלצערי הרב עושים סוג של עבדות חדשה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: למה אני אומרת את זה?

אורלי לוי אבקסיס: אני גם משוחחת איתם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לזכור שלא מעט מאותם אנשים הם הורים לילדים קטנים, חלקם אבות, חלקן אימהות, והילדים האלה נמצאים היום, בחופש הגדול, בבית.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא רק שמעבידים בעבדות החדשה נוסח הקואליציה את הח"כים הנורבגים, הם גם לא רוצים להגיע לסיכומים.

אורלי לוי אבקסיס: כי מה אכפת להם, לשרים שהתקזזו ועברו – סליחה, לא התקזזו אלא הוחלפו במי שאמורים לעשות, קבלני המשנה של הקואליציה, כל אותם ח"כים שנכנסו בנורבגי.

אורלי לוי אבקסיס: השרים לארג'ים על חשבונם, על חשבון הזמן שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שאנחנו פה 24 שעות נואמים, נמצאים במליאה – השרים לא עושים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: הנורבגים, הזמן שלהם לא חשוב בעיניהם.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לבטל להם את הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: כל תפקידם בקואליציה הזאת זה לשמש מריונטות, להרים ולהוריד, להרים ולהוריד את האצבעות ברגע שאמרו להם.

אורלי לוי אבקסיס: אז מילא, אנחנו אופוזיציה, התפקיד שלנו לעבוד קשה, להביך ולנסות להשיג משהו בכלים הפרלמנטריים שלנו, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: זה כלי פרלמנטרי – אתה עושה פיליבסטר כדי להגיע לסיכומים שבדרך כלל הם סיכומים שבמיינסטרים, סיכומים שהם לטובת הציבור.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למה הקואליציה תגיע איתנו לסיכומים אם יש להם עבדים?

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת על הדברים, חלק מהאנשים פה גם נאלצים להצביע, ברובם, בניגוד לצו מצפונם.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מדברת איתם ואני אומרת: כשתסיימו את עבודתכם האוטומטית להיות מריונטות, כשיהיו פה אירועים אמיתיים והם יחזרו לתפקיד, אתם תחזרו הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: מה תגידו לילדים שלכם, מה תגידו לעצמכם?

אורלי לוי אבקסיס: מה עשיתם בכנסת, מה עשיתם בכנסת?

דסטה גדי יברקן: את שואלת אותי?

אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת עליכם כי אני יודעת כמה שעות אתם מבלים בוועדות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם רואים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: הם מרוסקים פיזית ונפשית, כי נפשית הם מצביעים בניגוד להשקפת העולם שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא מקדמים שום דבר שהם מאמינים בו.

אורלי לוי אבקסיס: ומה גם – לא סופרים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: יושב לו אלקין בבית, במיטה שלו, בנוחות שלו, ומסמס להם מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, כמו שחקנים על לוח דיגיטלי כזה, הוא מזיז אותם ממשבצת למשבצת, כשהוא צופה בהם בטלוויזיה בנינוחות, בטח בין לבין מעביר גם ערוצים לראות כדורגל, כי עכשיו זה מין תקופה כזאת, והם עובדים פה, ועובדים קשה, ולא רואים את הילדים שלהם אבל גם לא רואים לא את המצפון שלהם ולא את האני מאמין שלהם, וזו קצת בושה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: ברשותך, אני רוצה לומר רק עוד משפט אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אתמול היינו פה עדים לעוד אירוע מכונן של הקואליציה הזאת, שככה, עובר מתחת לרדאר.

אורלי לוי אבקסיס: באמצע הלילה הביאו לנו צו חדש לגבי חוק האזרחות, הכניסה לישראל, צו שמשנה לחלוטין את מה שהיה קודם.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק ששרת הפנים אילת שקד הסירה את האיום הביטחוני, כביכול, שהיה הסעיף – או אולי התמריץ לחוק הזה – אלא הפכה אותו בעצם מביטחוני לכל המקרים, הומניטריים.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי את אילת שקד פה, במליאה, נושאת את הנאום שלה, ולרגע חשבתי שאני שומעת את גבי לסקי.

אורלי לוי אבקסיס: היא דיברה אך ורק על כמה זה לא בסדר, על כל אותם אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: תגידי לי, מה היה עד עכשיו, מה היה עד היום?

אורלי לוי אבקסיס: לא היו שיקולים ביטחוניים?

אורלי לוי אבקסיס: מה, רימו אותנו?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אנחנו יושבים פה ורואים את הצביעות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יותר מכך, כאשר נדרשה שרת הפנים לבוא ולהציג את הסיכומים מתחת לשולחן שהיא ניהלה, והגיעו להסכמות עם רע"מ ועם מרצ, היא נעמדה פה ובלשון חלקלקה ניסתה לשקר למליאה.

אורלי לוי אבקסיס: והיא שיקרה למליאה, כי לא רק שהיא לא חשפה את כל ההסכמים – היום שמענו את השר עיסאווי פריג' מדבר ברדיו ואומר: חבר'ה, אנחנו – לא 1,600.

אורלי לוי אבקסיס: זה כפול מזה, זה אפילו יותר מ-3,000, זה בין 3,000 ל-5,000 משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למה לא רצינו לפרסם?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל הימין – לא לעצבן את הימין, וגם לא להביך את שרת הפנים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת להם: אתם מביכים את עצמכם, אתם מביכים את השותפים שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מטרידים את החבר שלכם, שאמור היום לשבת שבעה, אתם מזלזלים בהורים ובאימהות לילדים שהם מבחינת

אורלי לוי אבקסיס: כם נורבגים שבאו להיות הגלגל הרזרבי שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד ביטן: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי.

דוד ביטן: חבר הכנסת חיים ביטון.

דוד ביטן: לרשותך 15 דקות.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ניסיתי קודם כול קצת לסבר את האוזן של אלה שמנסים להבין מה קורה כאן בכך שאנחנו מתלוננים על כל מיני דברים כמו החוק הנורבגי, שלכאורה זה דבר שבעבר השתמשו בו.

חיים ביטון: מה פתאום אנחנו כאילו באים בטענות לגבי מה שנעשה אצלנו בעבר.

חיים ביטון: אז קודם כול בואו נעשה סדר עם עניין החוק הנורבגי.

חיים ביטון: החוק הנורבגי במדינת נורבגיה מדבר על 19 מחוזות שקיימים בנורבגיה, ובעצם החוק שם נותן לכל מחוז אפשרות אחת, לראש המחוז, להפריד – לאור הצורך שלו לא לשרוף את זמנו, נקרא לזה כך, בחקיקה; כך זה נראה פה היום, לפי מה שיעשו כאן – אבל הגדירו את הזה במפורש כאחד לכל מקום.

חיים ביטון: מה שקרה כאן בעצם זה שאותם אנשים נאורים, לכאורה נאורים, שטענו וזעקו מעל בימת הכנסת – וחבריי כבר מזמן הראו והשמיעו את אותם דברים שנאמרו על ידי אותם אנשים שהיום הם ראש ממשלה חליפי, ראש ממשלה, וכל מי שבאמת התלונן בעבר על אותם דברים.

חיים ביטון: הם באו ולקחו את זה ומינפו את זה בצורה כזאת ששולחן המליאה, שהוא יותר רחב ממה שאני חושב שראיתי, ריק בהצבעות.

חיים ביטון: הוא פשוט ריק, אין פה אנשים.

חיים ביטון: יחידי סגולה – גם שמעתי שחלקם עדיין – מדוע הם צריכים להישאר?

חיים ביטון: כי באמת, אם כך, אולי צריך לחוקק חוק חדש, ששר איננו יושב בכנסת, ולא צריך לעשות חוק נורבגי.

חיים ביטון: וזה הדבר שמקומם, כי הרעיון הבסיסי של הרשות המחוקקת גורם לכך ששר אמור לשבת ולהיות פה בשביל שתהיה איזושהי התייחסות לכך שהרשות המחוקקת היא ששומרת על הרשות המבצעת.

חיים ביטון: אבל לצערנו הרב, במסגרת הרצון לקיים קואליציה וממשלה שנבנתה מקבוצת אנשים שחשקה בשלטון בכל מצב – אף אחד לא חלם ולא פילל ולא האמין בסוג החיבור הזה, ובסוף החיבור הזה לא רק זה שהוא חיבור שהוא לא הומוגני, ואנחנו כבר רואים, ועוד רגע נדבר על מה שהיה פה אתמול ומה כנראה יהיה פה היום, אלא זוהי קואליציה שאין לה שום זכות קיום מעצם החיבורים שלה.

חיים ביטון: קואליציה, בהבנה הבסיסית שלה זה דבר שהוא בעצם עושה חיבורים, חיבור שיכול לעשות ולהניע ממשל.

חיים ביטון: אני שומע פה עוד דובר ועוד דובר מצד הקואליציה שמספרים על כך שהדברים השתנו כבר, ויש סדר, ופתאום הציבור כל כך מרוצה.

חיים ביטון: התקשורת מרוצה, כנראה; אני אומר לכם, כנראה לא לאורך זמן – יש גבול כמה הם יוכלו לספוג את המצב הזה שהם יצטרכו כל היום לחפות.

חיים ביטון: אתם יודעים, הבוקר, אחרי שיצאנו מכאן וראינו את הסיטואציה הזאת שהקואליציה לא הצליחה להעביר חוק שכל כך הייתה בטוחה בו, והטיחה בנו שזה נושא ביטחוני – לא נאריך כאן בדברים שכבר נאמרו – מסתבר שבתקשורת זה כמעט לא הופיע.

חיים ביטון: ניסיתי, ככה, בדרכי הביתה – הייתה פה איזושהי צהלה בצד של האופוזיציה, שהצליחה בעצם להעמיד את הקואליציה הזאת ולהסביר לה שבמבחן הראשון שלה, המבחן הראשון הקטן שלה – היא לא הצליחה לעבור.

חיים ביטון: אני צעיר מדי כאן במליאה לומר: אמרנו לכם, אבל הכול מוקלט.

חיים ביטון: בנאומים של אתמול לא רק אני, עוד רבים אמרו: חברים, הקואליציה הזאת לא הומוגנית, והיא לא תצליח, ובמבחן הראשון שלה היא תיפול, וזה מה שקרה אתמול.

חיים ביטון: נו, והיום?

חיים ביטון: כבר מושכים את חוק הביטחון, כנראה שמושכים את החוק שאנחנו מדברים עליו – חוסר יציבות שלטונית כזאת בהתחלה.

חיים ביטון: אנחנו רק בהתחלה.

חיים ביטון: אלה החוקים הראשונים שהייתה בהם איזושהי נימה, או איזה קשר בין הציבור שלכאורה מיוצג בתוך הקואליציה הזאת, בין הציבור שלכאורה שמאל ולכאורה ימין.

חיים ביטון: לא שמאל ולא ימין.

חיים ביטון: שמעתי פה חברים שאמרו: במקום ימינה – שמאלה.

חיים ביטון: כן, נראה לי יותר מתאים שמאלה.

חיים ביטון: שמאלה, שמאלה, שמאלה.

חיים ביטון: כי אם עומדת פה שרה ועומד פה ראש ממשלה, וזה טוב שהוא עדיין קורא לראש האופוזיציה – לצערנו, זה המצב עכשיו – ביבי נתניהו, הוא קורא לו ראש ממשלה, בהתבלבלות במקור; הוא לא מתבלבל סתם, הוא מתבלבל בגלל שחוסר היציבות שיש להם היום הוא חוסר יציבות שאפילו מקומם את אלה שבצד ממול.

חיים ביטון: אני אומר לכם, זה משמח במידה מסוימת את מי שרואה את הדבר הזה כדבר קלוקל, כממשלה קלוקלת, שבאה להרוס כל חלקה טובה ביהדות ובדת ובכל הדברים שהם קדושים לעם ישראל.

חיים ביטון: אבל מצד שני, זה אפילו פתטי, אפילו עצוב לראות ממשלה שעוד לא התחילה להתחבר, שהיא לא מצליחה להרים חוקים ראשונים.

חיים ביטון: ואני אומר לכם, רבותיי, לא צריך להיות נביא, לא צריך להיות חכם, לא צריך להיות מנוסה למדי כמו ותיקי הבית האלה שנמצאים כאן, שבאמת פתאום אף אחד לא הבין מדוע הם מוצאים, בזמן שלהם – לוקחים מהזמן היקר שלהם ויושבים פה על הכיסאות ימים ולילות.

חיים ביטון: הם מבינים הרבה יותר ממה שאנחנו מבינים.

חיים ביטון: ציבור יקר, הם לא סתם יושבים.

חיים ביטון: הינה, הם בזמן קצר מאוד כבר הפילו להם את החוק הראשון, והינה, היום כבר מושכים חוקים.

חיים ביטון: מחר זה כבר יהיה נחלת העבר, ממשלה שכנראה תוגדר כקצרה ביותר מקום המדינה, וכל זאת למה?

חיים ביטון: כל זאת בגלל שהדבר הכי חשוב שהיה לממשלה הזאת הוא פשוט כיסאות.

חיים ביטון: זה מופיע בכל אחד מהנושאים שעליהם עומדת הממשלה הזאת.

חיים ביטון: דיברנו על הנורבגי; דיברנו על זה שזה חיבור בין שמאל לימין, שלא יכול להיות קשר כזה בחיים.

חיים ביטון: לכן החיבור היחיד הוא הכיסאות, ריבוי הכיסאות בממשלה הזאת.

חיים ביטון: לכן, רבותיי, אני אומר לחברי הקואליציה, שנמצאים פה בסיטואציה לא נוחה – זה לא נעים.

חיים ביטון: זו סיטואציה מאוד לא נוחה ללחוץ היום 100 פעמים על הכפתור בהסתייגויות, פעם חוזרת ועוד פעם ועוד פעם, באיזשהו לחץ כלשהו שעדיין הרוב פה הוא רוב כל כך דחוק, שכולם בלחץ אדיר על הסתייגויות, על 100 הסתייגויות.

חיים ביטון: ואז מגיע החוק, ופתאום גם אלה המסתייגים או הנמנעים מצטרפים נגד.

חיים ביטון: זו לא ממשלה שמדינת ישראל – רבותיי, אנחנו לא חיים בסקנדינביה.

חיים ביטון: מדינת ישראל זו מדינה שנמצאת תחת לחצים אדירים, תחת איומים מכל הכיוונים, ואנחנו פשוט נותנים מתנה, נותנים מתנה גדולה לאויבינו, שמסתכלים מסביב, רואים את הפארסה הזאת, רואים את הסיטואציה הזאת, שאף אחד לא מאמין או לא האמין שיכולה לקרות אחרי 12 שנות יציבות של ראש ממשלה – שעדיין מתבלבלים וקוראים לו ראש הממשלה כל הזמן.

חיים ביטון: מותר שתהיה ביקורת, אבל לומר שאתם איזשהו תחליף מהיר שמסדר – והינה, כל אחד מגיע למשרד ממשלתי ואומר שמשרדי הממשלה נמצאו הרוסים.

חיים ביטון: יפה שחלקכם הודיתם וחזרתם בכם, או סתרתם את חבריכם בכך שזה לא נכון, וחלקכם גם כבר הספיקו להתנצל על התנהלות.

חיים ביטון: ואני אומר לכם, רבותיי, אם אנחנו מדברים על השר כהנא – אני לא בעניין של לדבר על אנשים ברמה האישית, אבל ראיתי כבר היום עוד איזו כותרת חדשה.

חיים ביטון: בכל יום יש כותרת.

חיים ביטון: מסתבר שיש צורך גדול מאוד להופיע בכותרות התקשורת, וכשאתה נמצא בעמדה כזאת מול התקשורת עצמה, אתה בטוח שכל איזה ציוץ קטן שתוציא ולא משנה מהו, אז תהיה בכותרת.

חיים ביטון: זה יפה.

חיים ביטון: מה עכשיו?

חיים ביטון: שר הדתות החליט לקצוב את הימים או את השנים שרב עיר יהיה רב עיר.

חיים ביטון: אני לא יודע מאיזה בית מדרש מישהו שנמצא רק בתקופה הזאת – עוד פעם, אני לא רוצה להיכנס לנימה אישית, אבל ממה שאני שומע ורואה ויודע, ואנחנו מכירים את המשרדים האלה – עוד לא התחלת ללמוד וכבר יש לך כל כך הרבה כותרות להביא?

חיים ביטון: כל כך הרבה?

חיים ביטון: אתה יודע מה זה רב עיר, אתה יודע מה המשמעות של רב עיר?

חיים ביטון: אז נכון, גם בהיסטוריה קבעו שרב עיר אחרי גיל מסוים כבר יפרוש, וכמובן שיש כללים וחוקים שזה משנה מסוימת וכו'.

חיים ביטון: אבל עצם האמירה הזאת שלוקחים רב עיר – כל דבר שבקדושה – והופכים אותו לאיזשהו פקידון, פקיד שמתחלף.

חיים ביטון: אנחנו צריכים להיבחר בכל פעם, זה לגיטימי.

חיים ביטון: מה אנחנו?

חיים ביטון: אנחנו פקידים, אנחנו אנשים שמנסים לחוקק.

חיים ביטון: רב עיר – אני לא נכנס כרגע לעצם הדיון, אבל עצם החשיבה מראש שכל דבר שבקדושה – במקום יש מה לומר, במקום יש כללים חדשים, רפורמות.

חיים ביטון: המילה הזאת, "רפורמות", כאילו מתחבא מאחוריה איזשהו סדר עולמי חדש, איזושהי התנהלות חדשה, מסודרת וטובה.

חיים ביטון: מי שמבין קצת בניהול יודע: כשאתה בא למשרד, חכה, תלמד קצת, תראה.

חיים ביטון: אני בטוח כמעט במאת האחוזים שהוא קיבל כבר רשימה – קיבל רשימה: איך אנחנו פוגעים, איך אנחנו מדירים.

חיים ביטון: ראינו את זה בחוקים שכבר ניסו להעביר.

חיים ביטון: והינה, רבותיי, אנחנו עומדים עכשיו שוב בחוק נוסף שמנסים להעביר, שגם הוא חוק פרסונלי ומתייחס לסיטואציה ספציפית מאוד של המצב הקיים: הרצון לגרום ליכולת הזאת שלפי חוק אפשר להיפרד ממפלגה, לקחת ארבעה חברי כנסת ולמשוך אותם ולהפוך אותם למפלגה בלי שהם ייקראו פורשים על פי חוק וכו'.

חיים ביטון: הרי מה המטרה כאן?

חיים ביטון: המטרה כאן היא הרי בעצם – חוסר היציבות השלטונית שנוצרה כאן עם רע"מ, שהביאו להם ארבעה חברי כנסת.

חיים ביטון: האמת היא שאני מבין לליבם, אני רואה את הסיטואציה.

חיים ביטון: איזו קואליציה זאת שכל שנייה רועדת מפחד מה יקרה בהצבעה הבאה?

חיים ביטון: ולפני כל הצבעה – אפילו הקואליציה עשתה פה מהלך אופוזיציוני ומשכה דיבורים מפה עד להודעה חדשה כדי שבחוץ, בחדרים – על חוקים פשוטים, זה לא עולם ומלואו, לא חוק תקציב, לא שום דבר – על חוקים כל כך פשוטים דיונים חוזרים ונשנים.

חיים ביטון: ושוב, מי שנמצא פה במרכז הבמה – אין לי בעיה, אני מכבד כל אחד ואחד מחברי הכנסת, וזה דמוקרטי לחלוטין.

חיים ביטון: אבל במרכז הבמה נמצאים פה כאלה שהייתי אומר שמעולם – אולי המילה "מעולם" כבדה, אבל לא היה דבר כזה שכל היום מחכים לראות מה הם אומרים ואיך הם אומרים בזמן שמי שכל הזמן לחוץ מהסיטואציה הזאת הם האנשים שבבמה הזאת – שרת הפנים, ראש הממשלה וכל מי שנמצא היום בעמדה הזמנית הזאת, לחוצים; אותם אנשים שעמדו פה וצעקו "שלמות ארץ ישראל".

חיים ביטון: ימינה זה השם שלהם, ופתאום זה נהפך להיות שכל הימינה הזאת כל היום מתחננת לצד ההפוך ביותר – לאנשים שלכאורה כל השנים לא רוצה להגיד שהם תיעבו, אבל בוודאי לא יכלו לצייר אותם ביחד.

חיים ביטון: אז מילא, אומרים שהם עשו הכול כדי לקבל את הכיסאות, אבל כמה אפשר להתבזות?

חיים ביטון: ברצינות.

חיים ביטון: אני אומר לכם כחבר כנסת חדש בכנסת, זה פשוט לא ייאמן לראות את הדבר הזה.

חיים ביטון: אני יושב בכיסאי ואני משפשף את עיניי כל הזמן – גם עייפים, בלי קשר לזה, אדוני היושב-ראש; אנחנו משפשפים בלי קשר – אבל עם כל הכבוד, להסתכל לראות: מסתכלים בעיניים, מסתכלים אחורה, מסתכלים ימינה, מסתובבים אחורה, למי?

חיים ביטון: לאותם אנשים שלכאורה בחיים לא היה סיכוי שמישהו יחשוב שיקימו איתם ממשלה.

חיים ביטון: אז רבותיי, פוליטיקה זו פוליטיקה.

חיים ביטון: זה אף פעם לא היה משהו שמתהדרים בו יתר על המידה כמשהו מלא אמת ואמונה וכל הדברים שמסביב.

חיים ביטון: אבל אני חושב – ואני באמת קורא פה מעל בימת הכנסת המכובדת לחברים מהקואליציה: תתעוררו.

חיים ביטון: תתעוררו על עצמכם.

חיים ביטון: תבינו לאיזו סיטואציה אתם הולכים.

חיים ביטון: ניסיתם.

חיים ביטון: אתם יודעים מה, אפילו אפשר לכבד את הניסיון.

חיים ביטון: אבל הניסיונות הראשונים שלהם כושלים.

חיים ביטון: לאן אתם רוצים לדרדר את זה?

חיים ביטון: גם התקשורת המחבקת תבין – עד כמה היא יכולה?

חיים ביטון: עד כמה היא יכולה לחזור ולשנות ולחבק ולומר?

חיים ביטון: בסוף, בשורה התחתונה, אין לזה תוחלת.

חיים ביטון: אין לזה עתיד.

חיים ביטון: ומה הבעיה?

חיים ביטון: בינתיים מי שמפסיד זה הציבור, ובינתיים אתם מוכרים את המדינה, אתם מוכרים את הדת.

חיים ביטון: אתם מנסים בזמן הזה להוכיח לאותם אנשים שסגרתם איתם עסקאות אפלות כמו שנסגרו אתמול – אני לא רוצה, אני מאוד נזהר ומשתדל שלא לחזור על כל מה שנאמר פה היום בנושא של מה היה פה אתמול בלילה.

חיים ביטון: כל אותם האנשים הללו – מכרתם להם את כל הדברים.

חיים ביטון: אתם רוצים להוכיח להם שאתם עושים את השינוי, שאתם תצליחו לשנות בזמן הקצר הזה את משרד הדתות, את משרד הפנים, את משרד ראש הממשלה.

חיים ביטון: זה לא יעבוד.

חיים ביטון: זה לא יעבוד כי אין לזה היתכנות, ולכן, כמה שיותר מוקדם תתעוררו ותפרשו מהדבר הזה.

חיים ביטון: אני חושב שזה יהיה טוב לכם – קודם יהיה טוב לכם, בגלל שזה לצאת מאיזה חלום שאתם נמצאים בתוכו, וגם יהיה טוב לציבור, כי באמת באנו בסוף לשרת את הציבור.

חיים ביטון: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה לך, חבר הכנסת ביטון.

דוד ביטן: חבר הכנסת משה גפני.

דוד ביטן: עשר דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני יהודי מאמין.

משה גפני: אני מאמין שאין אדם נוקף אצבעו מלמטה אלא אם כן גזרו עליו מלמעלה.

משה גפני: הקדוש ברוך הוא מנהל את העולם, אנחנו לא סומכים על הנס, ויש לנו חיובים, מה שאנחנו צריכים לעשות כדי שהדברים האלה אכן ייעשו, דברים חיוניים ופחות חיוניים.

משה גפני: אבל אנחנו יודעים שבסופו של דבר הקדוש ברוך הוא מנהל את העולם.

משה גפני: מה צריך לקרות, אדוני היושב-ראש, כדי שאלה שנמצאים היום בראש המערכת השלטונית – בנט בראשות הממשלה, אילת שקד במשרד הפנים, גדעון סער במשרד המשפטים, אלקין במשרד השיכון, לפיד וליברמן – מה צריך עוד לקרות בפרק הזמן הקצר הזה כדי שהם יבינו שהם לא ראויים לתפקיד?

משה גפני: מה צריך לקרות?

משה גפני: בוא נתחיל, אדוני היושב-ראש, עם הקורונה, הנושא הכאוב הזה.

משה גפני: ראש הממשלה הקודם והממשלה הקודמת סילקו אותה מחיינו, היא כבר כמעט ולא הייתה כאן.

משה גפני: ולפתע הגיע שלטון חדש והכול מתחיל לחזור.

משה גפני: ואני אומר לכם, לא יכול להיות שיכריזו קבל עם ועולם שאין כאן יהדות, יגידו שאין נישואים וגירושים, אין משפחה יהודית, אין שבת יהודית.

משה גפני: אין, את כל הדברים האלה מבטלים בהסכמים הקואליציוניים.

משה גפני: אני מקווה שזה לא יתממש, אבל הסכנה גדולה, ואני לא שמעתי דבר כזה מאז קום המדינה.

משה גפני: לא היה דבר כזה שמכריזים קבל עם ועולם וכאילו אומרים, חס וחלילה: אין לנו חלק ונחלה באלוקי ישראל.

משה גפני: והינה התוצאה שאנחנו כולנו סובלים ממנה.

משה גפני: היה דיון בוועדת הכספים היום, אני לא השתתפתי בדיון הזה, אבל הייתה פה חברת כנסת ששאלה אתמול במליאה על הנושא הזה של הטבות מס ביישובים.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני העברתי יחד עם כל חברי הוועדה את החוק של הטבות מס ליישובים.

משה גפני: ממשלת ישראל נתנה 2.4 מיליארד שקל לנושא הזה.

משה גפני: נתנה.

משה גפני: אתה מכיר את זה, אתה יודע את מה שהיה.

דוד ביטן: לא, אני – – –

משה גפני: עכשיו, מה היא צריכה?

משה גפני: הרי יש שם הוראות שעה, החוק בנוי בין היתר גם על הוראת שעה.

משה גפני: מה הייתה צריכה לעשות ממשלה נורמלית שהיא יושבת ורואה את סדרי העדיפויות, מה צריך לעשות?

משה גפני: היא צריכה להקים צוות – אנחנו בעצם הקמנו צוות כבר בשלהי הקדנציה הקודמת, אבל יכולים להקים צוות חדש ולהגיד מה עושים בינתיים: מאריכים את הוראת השעה, לא מאריכים; ולדעתי צריך לעשות חוק חדש, מכיוון שהיישובים השתנו, המציאות השתנתה.

משה גפני: מה הם עושים?

משה גפני: הם יושבים ומביאים חוק שאנחנו צריכים לשבת עליו עכשיו חצי לילה, אולי יפרשו ארבעה חברים מאיזושהי מפלגה והם יוכלו לבנות על הפרישה הזאת, יכולים לבנות שלטון חדש, במקום לדון על הטבות המס ליישובים.

משה גפני: שלא לדבר על החוק שיושבים עליו, החוק על הוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אין דיינים למנות עכשיו.

משה גפני: מינו.

משה גפני: עכשיו זה לא דבר שהוא דחוף, שבוער על הרגע.

משה גפני: אולי צריך פה ושם, אבל מעבר לזה לא צריך.

משה גפני: אז הם יושבים, המוחות הגדולים של הממשלה המטומטמת הזאת: איך מוציאים את החרדים מהוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: אז יש חוק שהעבירו ברוב שכל של אלקין, שהוא כנראה המוח המתכנן בעניין הזה יחד עם אילת שקד, ואומרים שמהממשלה יבואו שני גברים, שני שרים, אבל מהכנסת – ששם אנחנו נמצאים, הסיעות החרדיות – יבואו שתי נשים, כדי שאנחנו לא נהיה שם.

משה גפני: לא השתנה מספר הנשים בוועדה למינוי דיינים על פי ההצעה הזאת – אני מקווה, אגב, שההצעה הזאת תיפול.

משה גפני: לא השתנה: מתוך הארבע – שתי נשים, זה החוק הקיים.

משה גפני: אבל במקום לטפל בהטבות המס ליישובים, שזה קריטי ליישובים בצפון, בדרום, בפריפריה בכל המקומות האלה – הנושא הזה היה צריך להיות בראש סדר העדיפויות – דנים בוועדה למינוי דיינים.

משה גפני: לא ראיתם איך שאתם מביאים את הדבר הכי חשוב מבחינתכם, הנושא הזה של החוק שמכונה חוק איחוד משפחות – אתם מביאים את זה ועובדים כמו אני-לא-יודע-מה, ובסוף אתם נופלים כמו זבובים כאן, במליאת הכנסת.

משה גפני: ממשלה בשבוע השלישי שלה, אחרי שבועיים וחצי שהיא נמצאת בשלטון, לא מצליחה להעביר חוק כזה.

משה גפני: יתרה מזו, אני לא חושב שתהיה על זה הרבה תקשורת, אבל הביאו לכאן היום את חוק שירות ביטחון.

משה גפני: למה לא דנים על זה?

משה גפני: אני כבר הכנתי נאום שלם.

משה גפני: נעלם.

משה גפני: לא מביאים.

משה גפני: למה לא מביאים?

משה גפני: בגלל שאין להם רוב.

משה גפני: מה, מה המציאות הזאת?

משה גפני: לא ראיתם?

משה גפני: אתם, אלקין וסער ובנט ושקד וליברמן – שהוא יודע להגיד שאישה עובדת, הבן שלה לא יהיה במעון; אגב, זה חל גם על הערבים, לא רק על החרדים.

משה גפני: הוא התכוון לחרדים – – –

ינון אזולאי: הוא אמר אתמול שחרדים ובדואים זה ילודה ובטלה.

משה גפני: כן, בסדר.

משה גפני: לא חשוב השטויות שלו.

משה גפני: זה בכלל לא רלוונטי.

משה גפני: אני מדבר לגופו של עניין.

משה גפני: הוא יכול בכלל להעביר את זה?

משה גפני: מה, הוא ילך נגד הציבור הערבי ומנסור עבאס ייתן לו? סתם.

משה גפני: יש פתגם בערבית שאומר: אין מכס על המילים.

משה גפני: הוא מדבר כדי להראות שהוא נגד החרדים – יש לו איזה אג'נדה כזאת, לדבר.

משה גפני: אגב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה המשמעות של העניין?

משה גפני: המשמעות של העניין היא שאישה עובדת שיש לה ילד וצריך לשלוח אותו למעון ויש לה בעל שלומד תורה, אז הבן שצריך להישלח למעון ישלם מחיר מלא, אפילו אם מצבם הכלכלי קשה.

משה גפני: זה מה שהרשע הזה רוצה, הרשע שקוראים לו ליברמן – שהאישה הזאת, שיוצאת לעבודה, שצריך לעודד אותה ביציאה לעבודה, שיש לה בעל שלומד תורה.

משה גפני: אין מה לדאוג, למזלנו יש ערבים במדינה.

משה גפני: הוא לא יוכל לעשות את זה.

משה גפני: אז בזה הם מתעסקים?

משה גפני: כל היום עוסקים בדברים שאינם רלוונטיים אלא רק נקמנות כזאת קטנה, רשעות כזאת קטנה שאין מאחוריה ולא כלום, במקום לטפל בבעיות האמיתיות שאנחנו יודעים שהממשלה הקודמת טיפלה בהן.

משה גפני: אני יודע שבספר שכתב נפתלי בנט – בקורונה צריך לטפל מהר, בספר כתוב.

משה גפני: ואני מסתכל – כמה ימים כבר עברו מאז שהחלה לצערנו הגדול ההתפרצות של הקורונה עד שקבינט הקורונה יושב כדי לדון מהר?

משה גפני: כמה זמן כבר עבר, חמישה ימים?

משה גפני: כמה זמן כבר עבר עם הנושא של נתב"ג, שעל זה הוא כתב כמו אני-לא-יודע-מה?

משה גפני: מה הוא עשה?

משה גפני: מה הוא עשה למען עם ישראל?

משה גפני: יושב פה על החוק של הכלנתריזם הזה, הוא ויאיר לפיד וגדעון סער, ומזל שאילת שקד לא פה, מכיוון שהיא עם הנורבגי ברחה.

משה גפני: וליברמן – מה הם, איפה הם?

משה גפני: זה מה שהם חושבים שהם עושים למען עם ישראל, לא מתביישים?

משה גפני: היה צריך מישהו, אם היה לו אומץ, לקום ולהגיד: הקדוש ברוך הוא, אני נבחרתי להיות ראש ממשלה, אבל אני לא מתאים, תיקח ממני את המפתחות.

משה גפני: מה, תגידו, מה עשיתם לעם ישראל בשלושת השבועות האלה, כמעט שלושה שבועות?

משה גפני: מה עשיתם למען עם ישראל, שנזקק לשירותים של שלטון נורמלי שעובד מהר?

משה גפני: מה עשיתם בשביל הקורונה?

משה גפני: איזה הסכם עלוב שנעשה עם הרשות הפלסטינית, עם חילופי – נתניהו היה ראש ממשלה.

משה גפני: אגב, אפשר – אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה, אבל תראו את החוצפה על הג'קוזי בקיסריה אצל ראש הממשלה הקודם, נתניהו, שבנו שם ג'קוזי על חשבון משלם המיסים הישראלי – נתניהו ואשתו לא אשמים, הם לא נמצאים בעניין הזה – וזה על חשבון משלם המיסים הישראלי, והתברר שאין ג'קוזי.

משה גפני: אבל מה זה משנה?

משה גפני: האזרח הרגיל, מה שנכנס לו ליד האוזן זה שנתניהו קיבל כסף לג'קוזי בדירה שלו בקיסריה.

משה גפני: אם מישהו חשב שאנחנו נמצאים במשטר דמוקרטי עם עיתונות חופשית, שיעשה מהר הטבת חלום.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: אנחנו רואים את מה שנעשה, אני יודע, אם הדברים האלה, מה שקרה פה ביממה האחרונה, אם זה היה בממשלה הקודמת, העיתונות הייתה מלאה, הרדיו והטלוויזיה לא היו מפסיקים לדבר על הדבר הזה.

משה גפני: במיוחד היום – זה מה שיש לכם לעשות כשהקורונה מתפרצת?

משה גפני: לנסות לחוקק חוק על כלנתריזם, שחברים יוכלו לפרוש?

משה גפני: אתם לא מתביישים?

משה גפני: חלקכם גם הולכים עם כיפה.

משה גפני: כשצריך רחמי שמיים צריך לבקש מהקדוש ברוך הוא על ישראל, גם עם הקורונה וגם עם מה שקורה בעוטף עזה, עם כל הדברים האלה – זה מה שצריך לעשות, וזה מה שאתם עושים?

משה גפני: אני קורא מכאן, מהבמה המכובדת הזאת – אני צריך לסיים?

משה גפני: אני קורא מהבמה הזאת לנפתלי בנט, אני קורא לו: בבקשה ממך, תשחרר את עם ישראל מהעונש שלך.

משה גפני: תעזוב את ראשות הממשלה.

משה גפני: זה לא בשבילך.

משה גפני: זה לא רק בגלל שאתה ראש – איך אתה קוראים לזה?

משה גפני: ראש – – –

מאיר פרוש: ראש ממששת – – –

קריאה: מנדטים.

משה גפני: ששת הזה.

משה גפני: זה כבר לא זה.

משה גפני: היכולות שלך שואפות לאפס.

משה גפני: אתה לא מסוגל לתפקד בשום תחום שאנחנו מכירים במשך כל השנים, גם השלטון הקודם, וגם אנחנו, כשהיינו בוועדות של הכנסת והיינו צריכים לטפל בחקיקה.

משה גפני: בכל הנושאים האלה, גם בקורונה וגם בנושא של הטבות המס, מה שעלה כאן במליאה ומה שהיה היום בוועדה, בכל הנושאים האלה ועוד רבים אחרים היית צריך לטפל.

משה גפני: במקום זה אתה יושב פה ומתלוצץ עם אסופה של חוקים שאתה גם לא מצליח להעביר אותם, שכולם לא נוגעים לעם ישראל – נוגעים לכם, הפוליטיקאים הקטנים, שאתם חדורי רצון נקמה.

משה גפני: עד מתי תנקמו בנתניהו, עד מתי?

משה גפני: תגידו את התאריך, כדי שנדע שאז ניפטר מהעונש שלכם.

משה גפני: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה, חבר הכנסת גפני.

דוד ביטן: חברת הכנסת וולדיגר.

דוד ביטן: 20 דקות.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, יושב-ראש הישיבה.

מיכל מרים וולדיגר: כנסת נכבדה, אני רוצה לספר לכם סיפור אישי, שאולי הוא אישי, אבל הוא יכול, מבחינתי, לייצג סיפור גנרי, שמתאים לרבים אחרים.

מיכל מרים וולדיגר: סבתא מכלה וסבא אברום נפגשו לראשונה על אם הדרך הארוכה מקרקוב ללובלין.

מיכל מרים וולדיגר: סבתא מכלה הייתה בכורה במשפחה של שמונה ילדים – שלוש בנות וחמישה בנים – משפחה חרדית מכובדת ואמידה שעסקה במסחר קמעונאי בקרקוב.

מיכל מרים וולדיגר: אבא שלה יצא לישיבת לובלין לחפש את החתן הכי ראוי לבת שלו, לבת המוכשרת שלו, הבכורה שלו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא הגיע לישיבה ולא דרש ייחוס או ממון אלא ביקש לדעת מי התלמיד המבריק ביותר, התלמיד החכם הטוב ביותר, המתמיד והחרוץ, וכך נבחר אברהם וואלדיגער, בחור ירא שמיים, רחב לב, גאון ועניו.

מיכל מרים וולדיגר: אברום עזב את בית הוריו, משפחה מחסידי גור, גם היא בת שמונה אחים ואחיות, כדי לחבוש את ספסלי הישיבה בלובלין וללמוד תורה.

מיכל מרים וולדיגר: סבתא מכלה הייתה בת הכרך הגדול, רחבת אופקים ומתקדמת, והיא קצת נבהלה ממראהו החרדי של סבא אברום, אבל הספיקה לה פגישה קצרה איתו כדי להבין שאיתו היא רוצה לבנות את ביתה.

מיכל מרים וולדיגר: טוב הלב שלו, חריפות שכלו ונועם הליכותיו כבשו מייד את ליבה.

מיכל מרים וולדיגר: בני הזוג התחתנו ועברו להתגורר סמוך לבית הוריה של סבתא מכלה בקרקוב.

מיכל מרים וולדיגר: בעת ההיא הקהילה היהודית בקרקוב הייתה מרכז יהודי עצום וחשוב ביותר, כ-45,000 יהודים שניהלו שם חיים שוקקים, מסחר משגשג וחיי קהילה תוססים.

מיכל מרים וולדיגר: בשנות נישואיהם הראשונות סבתא מכלה עבדה בחריצות בחנות של אביה והפכה לסוחרת מצוינת, ואברום חילק את זמנו בין ספסלי בית המדרש לבין הפרנסה.

מיכל מרים וולדיגר: הכול היה נפלא – רק פרי בטן אין.

מיכל מרים וולדיגר: בינתיים, הזוג התפתח כלכלית.

מיכל מרים וולדיגר: הם פתחו בעצמם עסק מצליח למכירה סיטונאית של קפה, תה, סבון וכו'.

מיכל מרים וולדיגר: העסק גדל, הצליח ועשה חיל.

מיכל מרים וולדיגר: המחסנים היו גדושים מאחור, והחנות מלפנים הייתה פתוחה לקהל רחב ועצום.

מיכל מרים וולדיגר: הם שירתו באמת קהילה מאוד מאוד גדולה של בעלי חנויות קטנות שהגיעו מכל הסביבה.

מיכל מרים וולדיגר: מכלה ניתבה את מרצה וכוחותיה לטובת החנות וסחרה בחריצות ובחוכמה, ואברהם ניהל את כל ענייני החנות מבחינת הכספים בצורה יעילה, ועדיין הקפיד בדבקות על רוב היום באוהלה של תורה.

מיכל מרים וולדיגר: הם ראו ברכה בעמלם, ושמה של החנות יצא למרחוק.

מיכל מרים וולדיגר: שנים חלפו, ופרי בטן אין.

מיכל מרים וולדיגר: יהודים רבים יעצו לאברהם לשאת אישה אחרת שתלד לו בנים, אך הוא מעולם לא שקל את זה, לא שקל את האפשרות הזאת להתגרש, ואמר לה: את טובה לי יותר מעשרה בנים.

מיכל מרים וולדיגר: מכלה לא ויתרה.

מיכל מרים וולדיגר: היא כיתתה את רגליה בין רופאים שונים בכל מקום.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא ויתרו ולא הרימו ידיים.

מיכל מרים וולדיגר: 17 שנה חולפות, סביבם גדלות המשפחות, ורק במעונם שקט.

מיכל מרים וולדיגר: אין ילדים, אין בכי, אין חיתולים – רק הם.

מיכל מרים וולדיגר: בעת ההיא האדמור מבעלז, ר' אהרון רוקח בכבודו ובעצמו, הגיע לביקור בעיר.

מיכל מרים וולדיגר: אברום, שהיה למדן, לא התרגש מהביקור הזה, כיוון שהיה חסיד ברסלאו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא היה אפילו אחד מאלה שהקימו את השטיבל של ברסלאו בקרקוב.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מכלה, שכה נכספה לילד, הלכה לפגוש את האדמו"ר מאחורי גבו של בעלה, לבקש את ברכתו.

מיכל מרים וולדיגר: כעת חיה – הבטיח לה האדמו"ר, ממש כך – כעת חיה בעוד שנה תחבקו בן.

מיכל מרים וולדיגר: מכלה הנרגשת חזרה לבעלה ושיתפה אותו, אבל אברום גער בה וכעס שפנתה לרב.

מיכל מרים וולדיגר: הרי הוא ברסלאו.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כן, כעבור שנה, בכ"ו תשרי התרצ"ו, ב-12 באוקטובר 1936 למניינם, נולד חמי, 18 שנה לאחר נישואי הוריו.

מיכל מרים וולדיגר: כל קהילת קרקוב השתתפה באירוע הברית שלו – אירוע המוני ובלתי נשכח, מפגן של אושר שאין לתארו.

מיכל מרים וולדיגר: אברום, שוב, כחסיד ברסלאו וכאחד, כמו שאמרתי לכם, שייסד את השטיבל של ברסלאו בקרקוב, קרא לבן שלו – אתם יכולים להבין לבד – נחמן.

מיכל מרים וולדיגר: מספרים שעם השנים חמי פגש יהודי זקן שהשתתף בברית וסיפר שאבא שלו, אברום, רקד על השולחן מרוב אושר על לידת בנו אחרי 18 שנות נישואים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל האושר הזה לא היה ארוך.

מיכל מרים וולדיגר: מהר מאוד הוא פג, כי ממש ממש סמוך ללידתו של נחמן, חמי היקר, נכבשה פולין על ידי הגרמנים.

מיכל מרים וולדיגר: המציאות סביב חמי הלכה והשתנתה ללא הכר, אבל הוא עצמו לא הרגיש בכך ולא שמע את קולות המשפחה.

מיכל מרים וולדיגר: הוריו שמרו עליו מכל משמר.

מיכל מרים וולדיגר: אבל בשל הגזרות הקשות, כולל האיסור על היהודים להחזיק בבתי עסק, כשהיה חמי כבן שלוש בלבד עברו הוריו לעיירה סמוכה – לא כל כך סמוכה, קצת יותר רחוק – לעיר פושוביץ, ששם עוד היה אפשר לחיות איכשהו בשלווה יחסית.

מיכל מרים וולדיגר: אבל גם שם רדף אחריהם הצורר הנאצי, והם רכשו במיטב כספם מחבוא להם ולחמי.

מיכל מרים וולדיגר: כך הם חיו שנה-שנתיים, עד שהמצב גם שם הלך והחמיר.

מיכל מרים וולדיגר: כשהשוטרים הגרמנים פשטו גם על פושוביץ ורצחו יהודים ללא הבחנה, ביקשו הוריו של חמי להיכנס לאותו מחבוא שהם קנו בממון רב, אבל הגוי שמכר להם את המחבוא הזה התחרט.

מיכל מרים וולדיגר: הוא הסכים להכניס רק את המבוגרים – רק את אברום ומכלה – ולא את נחמן הקטן, שפחד שיבכה ויסגיר אותם.

מיכל מרים וולדיגר: הוריו, נחמן ומכלה, הסכימו – סיכמו ביניהם שאברום יישאר במחבוא, כי חזותו היהודית בולטת לעין, ואילו מכלה תיקח את נחמן הקטן יחד איתה חזרה לקרקוב, כי שם היא הצליחה, בכישוריה הרבים, למצוא גוי נוסף שהסכים לגדל את נחמן הצעיר אצלו בבית כבן שלו.

מיכל מרים וולדיגר: בדרך-לא-דרך הצליחה מכלה, יחד עם בנה הקטן, להגיע לקרקוב.

מיכל מרים וולדיגר: הנסיעה כבר הייתה אסורה.

מיכל מרים וולדיגר: היא הצליחה לטפס מעל משאיות ומתחת לעגלה וסוס – באמת סיפורים הזויים.

מיכל מרים וולדיגר: הם הצליחו להגיע לקרקוב, נפגשו עם אותו גוי, אבל הסתבר שגם הוא, כל מה שהוא רצה זה רק בצע הכסף, לקבל מהזוג וולדיגר ובעצם אחר כך להסגיר או לזרוק את נחמן.

מיכל מרים וולדיגר: היא הבינה שגם משם לא תגיע אליה הישועה.

מיכל מרים וולדיגר: בגעגועיה לאברום היא החליטה, בקור רוח, לחזור חזרה לפושוביץ ולהתאחד עם בעלה, ואז לחשוב ביחד מה לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: כשבוע ימים היא הייתה בדרכים.

מיכל מרים וולדיגר: באותו שבוע נכנסו הנאצים יימח שמם גם לפושוביץ – זה היה ב-19 באוגוסט 1942, בהיות נחמן כבן חמש וחצי – והתחילו לנקות אותה מיהודים.

מיכל מרים וולדיגר: הם עברו בית-בית, אספו את כל היהודים – מי שהתנגד, כמובן שירו במקום – ושלחו אותם למחנה ההשמדה.

מיכל מרים וולדיגר: אברום הצליח להסתתר בתוך אותו מחבוא והוא יצא רק למוחרת, כשהוא שמע את פעמוני הכנסייה מבשרים בשמחה שפושוביץ נקייה מיהודים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא יצא מהמחבוא, הסתכל סביבו ולא מצא אף אחד.

מיכל מרים וולדיגר: מתוך עצבות – הוא גם לא ידע מה קורה, הוא חשב שהוא היהודי האחרון בעולם, הוא גם לא ידע מה קורה עם בנו ואשתו – הוא החליט להסגיר את עצמו לגרמנים, ואלה שלחו אותו למחנה עבודה.

מיכל מרים וולדיגר: יום-יומיים אחר כך מכלה ונחמן הגיעו בחזרה לפושוביץ, אבל כבר לא מצאו את אברום, המחבוא כבר היה ריק.

מיכל מרים וולדיגר: הגוי סיפר להם בדיוק מה קרה, אבל מכלה, כמו מכלה, לא ויתרה, ותרה וחיפשה אחר בעלה וגילתה איפה הוא נמצא, באיזה מחנה עבודה, לא רחוק משם.

מיכל מרים וולדיגר: בכישוריה הרבים, בכישורי המסחר שלה, היא הצליחה לשחד את אחד השומרים על אותו מחנה והעבירה פתקים לאברום, והם קבעו להיפגש ביום פלוני במקום אלמוני ולהמשיך את חייהם במשותף.

מיכל מרים וולדיגר: כשהיא הגיעה לשם בעצם היא לא ראתה את אברום, היא ראתה את אותו שומר יחד עם פתק מאברום.

מיכל מרים וולדיגר: היא לא לקחה בחשבון שאברום הצדיק שלה בעצם לא יסכים לברוח, כי באותו מחנה עבודה היה נוהג כזה שאם אחד בורח, אזי הנאצים לוקחים עשרה גברים באקראי מאותו בלוק שהיה הבורח ופשוט היו הורגים את כולם.

מיכל מרים וולדיגר: לכן הוא לא הסכים לברוח, כי אז בעצם ייהרגו עשרה במקומו.

מיכל מרים וולדיגר: אותו שומר בעצם העביר פתק קטן למכלה, ועליו היה כתוב: מצטער, לא יכולתי להגיע, לא יכולתי להסכים שיהרגו תחתיי עשרה אחרים.

מיכל מרים וולדיגר: סלחי לי, אך בבקשה גדלי את בננו, את נחמן, כיהודי שילמד תורה, יאהב תורה, בדרך התורה.

מיכל מרים וולדיגר: וזהו, מאז כבר לא פגשו את אברהם.

מיכל מרים וולדיגר: עם חלוף השנים נודע להם שזמן קצר אחר כך נורה אברהם למוות בשעה שניסה לעבור משורת הנידונים למוות לשורת הכשירים לעבוד.

מיכל מרים וולדיגר: חמי היה כבן שש כשהוא התייתם מאביו, ואימו שמרה עליו בכל כוחותיה, לקיים את צוואת בעלה המנוח.

מיכל מרים וולדיגר: היא החזיקה אותו בכוח רב כיהודי שומר מצוות גם בתקופת התופת הזאת, תקופת השואה.

מיכל מרים וולדיגר: היא לקחה אותו איתה על כתפיה, בציפורניה, ושמרה עליו מכל משמר.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא אספר לכם עכשיו את כל הסיפור כולו, כי הוא סיפור ארוך, איך גם בגטו היא שמרה עליו, איך היא הצילה עוד משפחות, איך חוסלו לאט-לאט כל בני משפחתה, כל חמשת אחיה.

מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר היא ועוד שתי אחיותיה ניצלו בדרך לא דרך.

מיכל מרים וולדיגר: משפחתו של בעלה, כולם נספו, אין תמונות, לא מכירים אף אחד.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מה שכן חשוב לי לספר הוא שחמי, שהיה פה בטקס ההשבעה, מאמין גדול במדינת ישראל, וכל רצונו שנדע לשמור עליה, לשמור על המדינה שלנו כמדינת היהודים, המדינה הלאומית שלנו, מדינה אחת לעם אחד.

מיכל מרים וולדיגר: ואני חושבת שזה מה שחשוב פה.

מיכל מרים וולדיגר: אומנם לא יושבים פה באולם לא ראש הממשלה בנט ולא אילת שקד ולא אלקין ולא גדעון, אבל כן, אני פונה אליכם בשמו של חמי, שנאבק בציפורניו, יחד עם אימו, כדי להגיע לארץ המובטחת – לארץ ישראל, למדינת ישראל, למדינת היהודים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא העלה בדעתו שדווקא היהודים – חלקם עם כיפה, חלקם בלי, וזה לא משנה – מוכרים את מדינתו לעם אחר; מוכרים את מדינתו, שכל כך כל כך חשובה לעם ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: ואני פונה אל אותם אנשים יקרים: בואו, אפשר עוד לעצור את זה, אפשר לעצור את המכירה של המדינה שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מדינה יהודית – דיבר פה לפני כן הרב גפני – אנחנו מדינה של יהודים, אנחנו צריכים לשמור על הרוב היהודי.

מיכל מרים וולדיגר: חוק האזרחות – באמת, בחוקים שאנחנו מעבירים פה אנחנו בעצם רואים שמי ששולט לנו במדינה זה בעצם רע"מ.

מיכל מרים וולדיגר: כל חוק שלא מוצא חן בעיניהם – נופל; חוק שהם מצביעים בעדו – עובר.

מיכל מרים וולדיגר: הגיע הזמן להפסיק את הגיחוך הזה ובאמת להעביר בחזרה את הממשלה, את הממשל, את השלטון, לשלטון ימני אמיתי, לאומי, ציוני מובהק, ולא לכזה שמזייף.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני אקצר, כי אני יודעת שגם אורית רוצה – אני מקווה שסידרו את העניין הזה, אני אשאיר גם לה את הזמן.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת בשמו של חמי לחברי הממשלה ולנפתלי: בבקשה, תחזרו הביתה, תחזרו למקום הנכון שלכם, תחזרו לציונות האמיתית – לא המזויפת, לא שנאמרת סתם, אלא האמיתית.

מיכל מרים וולדיגר: תתחברו לשורשים בחזרה ונצליח באמת לקדם את המדינה שלנו למקומות נכונים, ששם היא צריכה להיות.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא כרגע; חבר הכנסת אופיר כץ – לא נמצא כרגע; חבר הכנסת משה אבוטבול – – –

קריאה: הינה, הוא הגיע.

דוד ביטן: בסדר, בסדר, יש לנו ארבע שעות.

דוד ביטן: אל תדאגו, אני יכול להחזיר אחורה.

דוד ביטן: משה אבוטבול נמצא?

דוד ביטן: איננו.

דוד ביטן: חבר הכנסת יצחק פינדרוס – איפה הוא, אוסאמה?

דוד ביטן: אני לא רואה אותו.

ינון אזולאי: עופר במקום אוסאמה.

דוד ביטן: הוא יודע מזה?

קריאה: כן.

עופר כסיף: האמת היא שאוסאמה היה צריך להיות במקומי, אז אני אהיה במקומו.

דוד ביטן: טוב, בוא.

דוד ביטן: אחר כך נראה איך נפתור את הבעיה.

ינון אזולאי: אל תעשה בעיות, אתה יודע – – –

דוד ביטן: לא, הוא לא רשום.

עופר כסיף: כן, כי התחלפתי עם אוסאמה.

עופר כסיף: לא משנה.

דוד ביטן: מחקו אותך.

דוד ביטן: היית רשום, מחקו אותך עם אוסאמה.

דוד ביטן: אז בוא.

דוד ביטן: יש לך עשר דקות.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: יש שם כדורגל, זה קשה.

דוד ביטן: היה משחק טוב?

עופר כסיף: היה משחק טוב, כן, רק שהתוצאה קצת מאכזבת אותי.

דוד ביטן: בפנדלים הכול יכול להיות.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את הדקות שניתנו לי לדבר על המצב של מורי הדרך, מצב עגום ביותר לאחר שנת קורונה.

עופר כסיף: ענף התיירות נחשב לענף השישי בחשיבותו להכנסות המדינה.

עופר כסיף: בשנת 2019 הוא הכניס 23 מיליארד ש"ח, עם כניסתם של 4.6 מיליון תיירים.

עופר כסיף: הוא מפרנס מאות אלפי עובדים באופן ישיר ועקיף: מסעדנים, עובדי בתי מלון, חנויות, חקלאים וכמובן מורי דרך.

עופר כסיף: ענף התיירות היה הראשון להיסגר בחודש מרץ 2020, הוא גם יהיה האחרון להיפתח.

עופר כסיף: עיניכם הרואות, הוא עדיין לא נפתח באמת.

עופר כסיף: בשלב הזה כבר ברור שבכל פעם שהקורונה תרים את הראש ענף התיירות יהיה הראשון להיפגע, ובפרט תיירות בין-לאומית.

עופר כסיף: אני רוצה להגיד כמה דברים על התיירות הבין-לאומית הנכנסת לארץ – יותר נכון, התיירות הבין-לאומית שכבר שנה וחצי לא נכנסת.

עופר כסיף: הרבה נאומים נישאו בשם המסעדנים, המלונאים, עובדי ענף התרבות – ובצדק; לא מספיק דיברו בשם מורי הדרך, כ-6,000 מורות ומורי דרך, המכירים את הארץ הזו על כל גבעה ושביל בה ומהווים גורם מתווך קריטי בין מיליוני התיירים הנכנסים לאלפי האטרקציות והעסקים שהם פוקדים כאן.

עופר כסיף: בשל אופי העבודה רובם של מורי הדרך הם עצמאים קטנים, מה שנקרא.

עופר כסיף: התמיכה שקיבלו מהמדינה היא מזערית וזניחה, ויש כאלה שבשל עניינים ביורוקרטיים – שלא ארחיב על אודותם כאן – לא קיבלו כלום או שקיבלו אפילו פחות ממה שהיו אמורים לקבל.

עופר כסיף: כמו רבים אחרים, חלק גדול מהם נתלה בתשלומי דמי האבטלה, שהוארכו ושהופסקו כעת עבור אנשים מתחת לגיל 45.

עופר כסיף: אבל למורה דרך מתחת לגיל 45 אין דרך לחזור לעבודה, כי הקורונה עדיין איתנו במובנים רבים, ואנו יודעים שנזקי הקורונה לתיירות יכו בנו עוד חודשים ארוכים.

עופר כסיף: למרות שבשל המגבלות בארץ ובעולם הענף מבושש להשתקם, האוצר לא מציע פתרונות כלל אלא הצעות מבזות בלבד.

עופר כסיף: כל עבודה מכבדת את בעליה, כמובן, אך להציע לאנשי מקצוע בתחום התיירות ללכת ולעבוד במקצועות אחרים, שאין להם דבר וחצי דבר עם עיסוקם – זה לא פתרון, זה עלבון.

עופר כסיף: לא יעלה על הדעת שהממשלה תקרא למורי דרך, אנשים שלמדו מקצוע במשך שנים רבות, מומחים בתחומם ודוברי שפות שונות, לוותר על מקצועם וללכת, למשל – כפי שאכן הציעו להם – לנהוג על משאית או להיות סייעים בקייטנה.

עופר כסיף: אני חוזר ואומר: אין שום בושה, חס וחלילה, להיות נהגי משאיות, מסייעים בקייטנה או כל דבר אחר, אבל לא עבור זה אותם אנשים למדו והשקיעו מזמנם ומכספם.

עופר כסיף: הכישורים הנדרשים במקצועות אלו, של מורי הדרך, שונים לחלוטין מאלה שנדרשים למקצועות שמציעים להם.

עופר כסיף: האוצר פועל שוב בהתנשאות ובניתוק מוחלט, זורק ענף שלם של אנשי מקצוע אל מתחת לגלגלים – אולי של אותן משאיות שבהן מציעים להם לנהוג – שולח אותם לעסוק בתחומים זרים להם, שלא יאפשרו להם לבטא את כישוריהם והניסיון שרכשו במשך שנים.

עופר כסיף: אבל זה לא רק נזק כלכלי קשה ולא רק עלבון כאשר דוחקים את מורי הדרך אל מחוץ לתחומי המקצוע שלהם; היחס של האוצר מסוכן לכלכלה הישראלית כולה ולענף התיירות בפרט.

עופר כסיף: קוצר הרואי שבדבר הזה פשוט מהמם.

עופר כסיף: ענף התיירות מכניס מיליארדים בשנה ומפרנס מיליוני ישראלים.

עופר כסיף: חיסול ענף מורי הדרך יפגע קשות בתיירות בכל התחומים, יוביל לכניסה של פחות תיירים ולמיצוי נמוך יותר של פוטנציאל ההכנסה מהתיירים הנכנסים.

עופר כסיף: ולבסוף, לאחר שמשבר הקורונה יעבור באמת, אנו נישאר כאן ללא מורי דרך – אולי תרתי משמע, אפילו – מול שוקת שבורה ועם קשיים משמעותיים לחדש את התיירות.

עופר כסיף: 16 חודשים ריסקו את הענף ואת העוסקים בו.

עופר כסיף: מי שלא היה לו גב כלכלי נוסף ניזוק עד פת לחם.

עופר כסיף: אם יתמיד האוצר בהתעלמותו מזעקת מורי הדרך, ניוותר גם ללא ענף תעסוקתי שלם שמפרנס משפחות רבות ומכניס הכנסה חשובה לאוצר המדינה.

עופר כסיף: אני רוצה גם להזכיר בהקשר הזה שכבר היו כמה וכמה מקרים של התאבדות של מורי דרך.

עופר כסיף: אני פונה פה לממשלה.

עופר כסיף: אדוני השר, אני פונה לממשלה – לתת פתרון הולם ומיידי לאסון שכבר התרגש על מורי הדרך, בעיקר כשמדובר על מורי הדרך של התיירות הנכנסת.

עופר כסיף: כפי שאמרתי, האנשים האלה נמצאים על סף פת לחם, פשוטו כמשמעו – פשוטו כמשמעו, לא סתם כמטפורה.

עופר כסיף: האובדנות בקרבם עלולה, חס וחלילה, לגדול, והיא כבר קיימת.

עופר כסיף: אז אני פונה פה לממשלה לתת מענה מיידי והולם.

עופר כסיף: אני רוצה לנצל את הזמן שנותר לי, לא יודע אם את כולו אבל לפחות את חלקו, להעלות עוד דבר.

עופר כסיף: ראינו אתמול את מה שאני – – –

דוד ביטן: דיברת על התיירות.

דוד ביטן: מה עם המחירים במלונות בארץ?

עופר כסיף: כמובן שזו סוגיה שכבר הרבה שנים מדברים עליה, לא רק עכשיו.

דוד ביטן: היא קפצה.

עופר כסיף: אין שום ספק.

עופר כסיף: אדוני, אם אתה מזכיר את זה אז אני אגיד על זה שתי מילים.

עופר כסיף: אכן, התיירות בארץ, עם כל מה שנגזר מזה – זה לא רק המחירים של המלונות אלא גם כל מה שמסביב לזה – המחירים האלה מחירים מופרעים ומופקרים.

דוד ביטן: נכון.

עופר כסיף: יש פה גם חוסר מחשבה מלכתחילה.

עופר כסיף: הרי אם רוצים לשקם את ענף התיירות, וכולנו רוצים הרי לשקם את ענף התיירות, כולנו רוצים שהוא ישגשג, איך אפשר שהענף הזה ישגשג כאשר דווקא בזמנים הקשים ביותר מבחינה כלכלית המחירים הם יותר גבוהים, אפילו?

עופר כסיף: זה דבר הזוי, זה דבר שאין בו שמץ של היגיון.

עופר כסיף: אני כסוציאליסט גם אוסיף שזה חלק מהכשלים הפנימיים של הקפיטליזם, אבל אני מניח שבהזדמנות נתווכח על זה.

עופר כסיף: אבל אני מסכים עם אדוני, בהחלט.

עופר כסיף: הדבר הזה גם כן דורש – וגם פה אני פונה לממשלה לעשות ככל הניתן כדי לטפל גם בבעיה הזאת.

עופר כסיף: אגב, אחרי למעלה משנה שתקופה ארוכה המלונות, או לפחות רוב המלונות, לא יכלו לעבוד ואנשים גם לא יכלו לבלות במלונות – זאת אומרת, זה הולך לשני הצדדים – יש היום הזדקקות.

עופר כסיף: אנחנו כולנו יודעים שהצרכים שלנו הם לא סטטיים.

עופר כסיף: הצרכים של אדם בחברה כמו שלנו שונים.

עופר כסיף: כמובן שיש את הצרכים הבסיסים האוניברסליים, אבל יש צרכים שמשתנים עם השינוי בחברה.

עופר כסיף: הצרכים של היום הם לא הצרכים שהיו לפני 100, 200, או 1,000 שנה, כמו שהצרכים בחברה שלנו ובמעמדות מסוימים שונים מהצרכים של מעמדות אחרים וחברות אחרות.

עופר כסיף: לאחר למעלה משנה של קורונה בהחלט צריך לעשות מאמץ-על, וזה אפשרי.

עופר כסיף: גם פה אני פונה לממשלה – לעשות הכול כדי ליצור מצב שבו אירוח במלונות, ובכלל, כל מה שנקרא מיצוי של זמן הפנאי, יהיה אפשרי ונגיש לכל אדם.

עופר כסיף: ודרך אגב, ככל שאדם עובד בעבודה והוא יותר קשה-יום, כך ההזדקקות שלו עולה, ודווקא אותם אנשים במעמדות המנוצלים ביותר והמוחלשים ביותר יש להם פחות ופחות את האפשרות לנפוש, כך שהפער בין הצורך לבין המימוש של הצורך דווקא הולך וגדל ככל, כמובן, שאנחנו מדברים על מעמדות יותר מוחלשים.

עופר כסיף: אני רוצה בזמן המאוד-קצר שנשאר לי ממש בקצרה להתייחס למה שהיה פה אתמול בהצבעה על מה שמכונה חוק האזרחות, ורוצה להפנות פה ביקורת לחבריי בקואליציה ממפלגת העבודה, מרע"מ וממרצ.

עופר כסיף: כאשר אתם באים ואומרים שאתם מצביעים בעד או אפילו נמנעים כדי לשמור על שלמות הממשלה – ואני לא מתייחס כרגע לחוק הגזעני הזה, שאתם התנגדתם לו, או לפחות חלקכם התנגד לו מראשיתו ב-2003.

עופר כסיף: אני דווקא רוצה לקחת את זה לכיוון אחר, כי על העניין הגזעני כבר דובר ואפשר עוד להמשיך לדבר.

עופר כסיף: בכל זאת אני רוצה לקחת את זה לכיוון אחר.

עופר כסיף: כאשר אתם מדברים על כך שאתם מצביעים, או כאשר אתם מצביעים עם הממשלה או לפחות לא נגדה, מה הטענה שלכם, בעצם?

עופר כסיף: הטענה היא שאתם רוצים לשמור על שלמות הממשלה.

עופר כסיף: ואז אני שואל אתכם: לשם מה?

עופר כסיף: ממשלה זה אמצעי, זו לא המטרה.

עופר כסיף: כאשר אתם אומרים שאתם מצביעים בעד הממשלה כדי לשמור על קיומה אתם בעצם הופכים את קיומה של הממשלה למטרה בפני עצמה ולא לאמצעי.

עופר כסיף: זה דבר שמעבר לכך שהוא מופרך, הוא גם מנוגד למה שאתם עצמכם, בזמנו, הייתם אומרים.

עופר כסיף: אם אתם חושבים שממשלה צריכה להתקיים, מן הסתם אתם חושבים שהיא צריכה להתקיים כאמצעי להשגת דברים מסוימים.

עופר כסיף: אבל אחד מהדברים המסוימים האלה זה בדיוק מה שהצבעתם נגדו אתמול.

עופר כסיף: אז הפכתם את כל העניין של הממשלה למטרה ולא לאמצעי.

עופר כסיף: אני לא מבין את ההתנהלות הזאת, תודה, אדוני.

דוד ביטן: תודה רבה לך.

דוד ביטן: חבר הכנסת משה אבוטבול, יש לך 15 דקות.

דוד ביטן: אחר כך גדי יברקן.

דוד ביטן: ואחר כך אופיר סופר.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול, ביום שני, כ"ה בתמוז, חל יום ההילולה של רבי מאיר הלוי רוטנברג מאפטא, בעל הספר "אור לשמיים", שהשאיר תפילה מיוחדת שמחזקת מאוד כל יהודי גם בזמנים הקשים ביותר, כמו בימים האלו, עם ממשלה שהיא קשה ואכזרית ומאיימת על עולם התורה והיהדות ומנסה לפגוע בלומדי התורה ושומריה.

משה אבוטבול: ודאי שמעבר לזה שזה סגולה לפרנסה והצלחה, בהתבוננות במילים ניתן לקבל חיזוק גדול לבל ניפול חלילה ברוחנו, והינה מילות התפילה: "ריבון העולמים, ידעתי כי הינני בידך לבד כחומר ביד היוצר, וגם אם אתאמץ בעצות ובתחבולות, וכל יושבי תבל יעמדו לימיני להושיעני ולתמוך נפשי – מבלעדי עוזך ועזרתך אין עזרה וישועה".

משה אבוטבול: ללא ספק, עונג רב יותר יהיה לשמוע את המילים המחזקות הללו יחד עם הלחן המרגש והמפורסם והמתוק של ידידי הרב אברהם פנחס ברייער, שכבר מפורסם בכל העולם כולו.

משה אבוטבול: אל לנו, שומרי התורה ושוחרי המורשת והמסורת היהודית, ליפול ברוחנו, חלילה, למרות האיומים הרבים מצד שרי הממשלה, ובפרט מצד צאר האוצר, המניפים ידם על לומדי התורה ושומריה.

משה אבוטבול: נזכור תמיד את דברי בעל חובת הלבבות, פרק ג': "אין ביד אחד מהברואים להועיל את נפשו ולא להזיקה, ולא לזולתו כי אם ברשות הבורא יתברך.

משה אבוטבול: וכשירגיש האדם שלא יועילנו ולא יזיקנו אחד מהנבראים, אלא ברשות הבורא, ישוב ליבו מיראתם ותקוותם, ויבטח על הבורא לבדו".

משה אבוטבול: אנו כיהודים מאמינים, בעלי אמונה וביטחון בה', נמשיך לחזק ולהתחזק, ונזכור תמיד שאין עוד מלבדו, ואין לנו על מי להישען אלא על אבינו שבשמיים.

משה אבוטבול: אני מבקש בהמשך דבריי להתייחס מעט לדברים מפרשת השבוע עם ניחוח אקטואלי, גם עלינו.

משה אבוטבול: בפרשת השבוע מטות-מסעי מצוין בפסוק: "וידבר משה אל ראשי המטות לבני ישראל לאמר זה הדבר אשר צוה ה'.

משה אבוטבול: איש כי ידר נדר לה' או השבע שבעה לאסר אסר על נפשו, לא יחל דברו.

משה אבוטבול: ככל היצא מפיו יעשה".

משה אבוטבול: נשאלת השאלה: מדוע הפרשה נאמרה בעיקר לראשי המטות ולא לכלל ישראל?

משה אבוטבול: הרי נדרים כל אחד – כל איש מישראל נודר בשלב זה או אחר.

משה אבוטבול: למה נאמרה הפרשה בעיקר לראשי המטות?

משה אבוטבול: אלא ששמעתי מאחד המפרשים שבא כאן הפסוק ללמד אותנו בעיקר שישנה נטייה למנהיגים, שהם ראשי המטות, המעוניינים להיבחר למשרה כזו או אחרת, לתת ולפזר הבטחות טרם בחירתם כדי למצוא חן בעיני הציבור, שיפעל ויצביע עבורם.

משה אבוטבול: ואכן הם עלולים לאחר בחירתם לפתע לשכוח מכל ההבטחות, להתעלם מהן ולחזור בהם ממה שהבטיחו ברבים.

משה אבוטבול: והיו גם כאלה, כמו נפתלי בנט, שגם חתמו באולפנים שלא ייתנו יד, חלילה, להמלכת לפיד לראש ממשלה; הבטיחו – ואפילו פעמים רבות.

משה אבוטבול: ואיך אמרה אילת שקד?

משה אבוטבול: אנחנו משתדלים לא לשקר.

משה אבוטבול: הם משתדלים.

משה אבוטבול: והינה, הכול היה כלא היה.

משה אבוטבול: הכיסא קרץ להם.

משה אבוטבול: ברגל גסה הם הפרו את כל ההבטחות לבוחרים, העומדים בעיניים פעורות ותמהות: הזה נפתלי?

משה אבוטבול: הזוהי שקד?

משה אבוטבול: ממש פנים חדשות באו לכאן.

משה אבוטבול: מזהירה אותנו התורה הקדושה, את ראשי המטות, לא לשקר: מדבר שקר תרחק.

משה אבוטבול: כן, כן.

משה אבוטבול: או מדויק יותר: מדבר בנט תרחק.

משה אבוטבול: "לא יחל דברו" – לא לחלל את הדיבור שאמרת.

משה אבוטבול: "ככל היצא מפיו יעשה" – מה שהבטחת, תקיים.

משה אבוטבול: אחרת, זוהי עבירה ונוכלות, ובטח אדם החובש איכשהו כיפה עליו להישמע יותר ויותר לצו האלוקי "לא יחל דברו".

משה אבוטבול: הדוגמה האישית של איש ציבור חייבת להיות ברורה.

משה אבוטבול: קיום ההבטחה לבוחר זה חלק בלתי נפרד מרצון הבוחר.

משה אבוטבול: ואם הוא הצביע עבורך, זה בגלל שהוא נתן אמון מלא בהצהרות שלך.

משה אבוטבול: אחרת, זו רמאות וגזל דעת, וקשה לסלוח על כך, בפרט שזו עבירה מתמשכת וכל יום נעשה שימוש בתפקיד שהושג במרמה לביצוע חוקים נגד רצונו של מי שתמך בתום לב בימינה וקיבל שמאלה.

משה אבוטבול: בושה וחרפה, דבר שמוזיל ומבייש את העשייה הפוליטית.

משה אבוטבול: הייתה פעם אישיות ציבורית שהתחכמה ואמרה: נכון שהבטחתי, אבל לא הבטחתי לקיים את ההבטחה; או ראש ממשלה אחר, שכאשר פנו אליו שותפיו לקיום ההסכם הקואליציוני, הוא אמר להם: נו, טוב, תתלו במסגרת בסלון של הבית את ההסכם.

משה אבוטבול: היו אלה אנשים מהעבר שלא חבשו כיפה, כך שמנפתלי בנט חובש הכיפה, שמכיר היטב את הפסוקים ואת המשמעות של "לא יחל דברו", מצופה יותר לקיים את ההבטחה.

משה אבוטבול: כדי להבין כמה ביהדות ישנה חשיבות גדולה לקיום המילה הנאמרת, ולא, חלילה, לזלזל בדברים, ישנה אמירה תורנית שאומרת את הפסוק בצורה מעט שונה: "ככל היוצא מפיו יעשה; לא יחל דברו".

משה אבוטבול: מי שזוכה לקיים את החלק הראשון, "ככל היוצא מפיו יעשה" ודבק בכך, אזיי הקדוש ברוך הוא נותן לו כוח מיוחד בפיו שלא יחל דברו: בקשותיו ותפילותיו לא מתחללות אלא מתגשמות ומתקיימות.

משה אבוטבול: זוהי המתנה והברכה שלו.

משה אבוטבול: כך שגם שווה מאוד לשמור על המילה ועל קיום ההבטחה בצורה מכובדת.

משה אבוטבול: כמה נלעג היה הבוקר לשמוע את ניר אורבך שמטיף לשיקלי על הצבעתו שזה לא אידיאולוגי.

משה אבוטבול: פשוט כמעט פרצתי בצחוק.

משה אבוטבול: איך אומרים אצלנו?

משה אבוטבול: מי שמדבר.

משה אבוטבול: האיש שבעצם הפר את כל מה שהרבנים ביקשו ממנו.

משה אבוטבול: הרב דרוקמן, כמעט בדמעות שליש פנה אליו, לניר: תישמע לדבריי, אל תקים ממשלה כזאת, אל תיתן יד לממשלה כזו.

משה אבוטבול: והוא היום בא ומטיף, מטיף הטפות כאלה – למי?

משה אבוטבול: לשיקלי – למה הוא הצביע, זה לא אידיאולוגי.

משה אבוטבול: הוא יודע בכלל, ניר, מה זו אידיאולוגיה?

משה אבוטבול: הרי הוא מכר את האידיאולוגיה שלו בעבור כל מיני דברים, תופינים כאלה ואחרים, הוא יכול לבוא ולהטיף?

משה אבוטבול: בושה וחרפה.

משה אבוטבול: או כל ההערות שבאה ואומרת גב' שקד על כל הדברים האלה שקרו פה היום.

משה אבוטבול: יש לה עוד טענות על מה שקרה.

משה אבוטבול: הדברים צריכים להיות ברורים.

משה אבוטבול: אסור לנו לתת יד לנושא הזה, ובכל פעם שאנחנו עולים לבמה, לבוא ולדבר על הנושא הזה.

משה אבוטבול: ואחרי זה עוד בא ראש הממשלה, מדבר, מגיב על החוק, ואומר שהאופוזיציה פגעה פגיעה ישירה בביטחון המדינה, כן, שמתוך מרירות ותסכול הם בסוף פגעו בטובת המדינה.

משה אבוטבול: מר בנט היקר, מי שפגע במדינה זה אתה, בעצם זה שהקמת ממשלה שמושתתת על אנשים שלא אוהבים את התורה, לא אוהבים את לומדי התורה, לא מקיימים צווי התורה, וכל ראשם ורובם ושולחנם עסוקים כדי לראות איך להציק ללומדי התורה – בחוק הזה, בחוק אחר.

משה אבוטבול: די אם רק ניזכר ונשמע את דבריו של צר האוצר שאז אמר, ואני שמח שעכשיו מתחילים כבר לחקור את האמירות שלו.

משה אבוטבול: הוא אמר: אנחנו נוביל את החרדים במריצות לפח האשפה.

משה אבוטבול: אלה דברים אנטישמיים.

משה אבוטבול: כנראה שמאותה ארץ מוצא שממנה הוא הגיע הוא הביא איתו במזוודה קצת כמויות של אנטישמיות, ולכן הוא מדבר כך.

משה אבוטבול: אדם יהודי לא מדבר בסגנון הזה, לבוא לדבר ככה על יהודים – לקחת אותם במריצות לתוך פח האשפה?

משה אבוטבול: והחוק שלו, הוא מנסה לשנות את העניין גם של הילדים במעונות, שעל ידי שינוי החקיקה שלו הוא יוכל לא לתת את אותן הנחות או את ביטול התשלום למשפחות ברוכות ילדים שבהן ההורים יושבים ולומדים בכולל – זה סוג של אמירה על מה בדיוק מתחולל אצלו.

משה אבוטבול: השנאה שלו לעולם התורה מורגשת על כל צעד ושעל.

משה אבוטבול: כמובן שאנחנו נמשיך הלאה להתנגד לממשלה הזו.

משה אבוטבול: אנחנו נמשיך הלאה לטרפד כל דבר שלהם.

משה אבוטבול: ומה שהיה אתמול היה רק סנונית ראשונה כדי להוכיח להם שהרוב שלהם הוא לא רוב, ושאין שום דבק שם חוץ מהשנאה שהייתה להם לראש הממשלה בנימין נתניהו.

משה אבוטבול: ואת השנאה הזאת אנחנו נצטרך לעקור.

משה אבוטבול: אני רק רוצה בקצרה, אדוני היושב-ראש, כמה דברים, ככה, בזמן שנותר, מתוך תוספת לגיליון מעיתון המודיע.

משה אבוטבול: מאוד נהניתי לקרוא את ההשוואות שעושים, כדי שנבין את זה; סיכום שבועי חלקי של אירועי זלד"א.

משה אבוטבול: זלד"א – זלא"ד זה ראשי תיבות של זה לא אותו דבר.

משה אבוטבול: לפעמים אנחנו רואים שיש את השינוי בין התייחסות שלהם כלפי דברים לבין ההתייחסות שלנו.

משה אבוטבול: ניקח דוגמה.

משה אבוטבול: למשל, יאיר לפיד ומרצ עתרו לבג"ץ נגד חוק-יסוד: הממשלה של ממשלת החילופים בטענה שבג"ץ חייב לפסול אותו, אפילו שהוא חוק-יסוד, בשל היותו פגיעה קיצונית בדמוקרטיה.

משה אבוטבול: והינה שודרג החוק והורחב על ידי אותם אנשים של מרצ ולפיד, ואין עותר ואין פוצה פה לטובת הדמוקרטיה האומללה.

משה אבוטבול: אז יש איזו סיבה.

משה אבוטבול: מישהו יכול להבין את זה?

משה אבוטבול: איך אותם אנשים, שאני עוד זוכר את ההתנגדות שלהם פה, כמה הם דיברו, צווחו וצרחו – ופתאום הכול כבר מותר.

משה אבוטבול: המאחז הבדואי הבלתי-חוקי ח'אן אל-אחמר – קיבלו אישור פינוי – קיבלו אישור פינוי מבג"ץ, והוא לא מפונה.

משה אבוטבול: לעומתו, אביתר היהודית כבר מפונית בשל היותה בלתי חוקית.

משה אבוטבול: מישהו יודע מה ההבדל?

משה אבוטבול: למה ישנה איפה ואיפה בין הדברים?

משה אבוטבול: ניקח עוד דבר.

משה אבוטבול: חבר הכנסת יריב לוין אמר שלמעלה משנה שממרים את חייו של בנימין נתניהו ומשפחתו ושכניו – מקללים, מרעישים, מאיימים, צורחים בשעות לא שעות.

משה אבוטבול: והתקשורת לא מארגנת כתבה על השכנים שכל כך סובלים; במשטרה לא מסדירים שום מתווה, אפילו בקיסריה, ועזבו את הבדיחה של המעון הרשמי שלו.

משה אבוטבול: ברעננה פתאום יש חוק מיוחד: כמה אנשים מותר שיבואו להפגנה, באיזה שעות.

משה אבוטבול: הפלא ופלא, רואים את הצביעות, הצביעות מתגלמת.

משה אבוטבול: אי-אפשר לא לשים לב לזה.

משה אבוטבול: יש 50,000 בתים לא חוקיים של בדואים בנגב.

משה אבוטבול: מול 50 קרוואנים של יהודים שהיו באביתר.

משה אבוטבול: 50,000 מול 50; את מי הולכים להכשיר, ואת מי רוצים לפנות?

משה אבוטבול: יש מקום כזה בעולם שמפלה בין יהודים לבין ערבים?

משה אבוטבול: אם זה היה קורה במקום אחר בחוץ לארץ, הייתה קמה זעקה.

משה אבוטבול: בואו ניקח עוד דבר.

משה אבוטבול: שיקול דעתו של בית-המשפט להתערב בהחלטת יושב-ראש הכנסת מצומצם – כך כתבו אנשי בג"ץ, ודחו את עתירת חבר הכנסת חברי משה ארבל נגד יושב-ראש הכנסת מיקי לוי, שהקפיא את הגשת הצעות החוק תוך השתלטות הרוב הדורסני של הקואליציה החדשה.

משה אבוטבול: מדוע אפוא אז, בזמנו, רצו אנשי בג"ץ, כן, להתערב ולהכריח את יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין לכנס מייד את הכנסת בניגוד לרצונו, בהקדמה של יום אחד בלבד, כדי לבחור יושב-ראש, ואיימו עליו בכל מיני דברים, על יולי אדלשטיין?

משה אבוטבול: נו, צביעות בהתגלמותה.

משה אבוטבול: כלומר, הבג"ץ, מתי שטוב להם הם אומרים ככה; מתי שאומרים אחרת, הם יכולים אחרת לומר.

משה אבוטבול: אז זו באמת מדינת דמוקרטיה – גדי, זה דמוקרטיה או דמוקרציה?

משה אבוטבול: דמוקרציה יותר מדויק.

משה אבוטבול: כשרוצים – עושים ככה בג"ץ, וכשרוצים עושים ככה בג"ץ – אז אנחנו נצטרך לדעת את זה.

משה אבוטבול: אני רק רוצה לסיים בשר לביטחון פנים עמר בר לב.

משה אבוטבול: הוא אומר: מאחז בלתי חוקי יש לפנות, פשוט כי הוא בלתי חוקי.

משה אבוטבול: במדינת חוק אסור שפלגים כאלה או אחרים יעשו משפט לעצמם.

משה אבוטבול: ובכן, להלן נתון שנלקח מוויקיפדיה.

משה אבוטבול: מה כתוב שם?

משה אבוטבול: "

משה אבוטבול: בשנות התשעים הוקמה באופן בלתי חוקי שכונת מגורים פרטית על הר אליעזר, ממערב למושב" שדה אליעזר, "במקום שיועד להיות חוות סוסים.

משה אבוטבול: כעבור מספר שנים, הוכשר המקום על ידי מינהל מקרקעי ישראל, וכיום במקום יש עשרה בתי מגורים בשכונה פרטית ומגודרת.

משה אבוטבול: בין בעלי הבתים במקום", ניחוש – נכון, "חבר הכנסת עמר בר לב".

משה אבוטבול: כלומר, אפשר לעשות ככה: להתנגד לאביתר זה לא-חוקי, ואתה בעצם, איך שאומרים, דבר שהיה אצלך זה כבר כן כשר.

משה אבוטבול: אז חבר'ה, אם זו לא דמוקרטיה, זו דמוקרציה.

דוד ביטן: תודה, חבר הכנסת אבוטבול.

דוד ביטן: חבר הכנסת גדי יברקן.

דוד ביטן: יש לך עשר דקות.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השר חילי טרופר, חז"ל אומרים שהטיפה חודרת אל הסלע לא מתוך עוצמתה אלא מתוך התמדתה.

דסטה גדי יברקן: אני נושא את הנאום הזה כבר בפעם הרביעית, ואולי בזכות ההתמדה בנאום הזה, אני מקווה שאצליח להעביר את המסר למה הממשלה הזאת מסוכנת, הממשלה הכי פחות ציונית שקמה בישראל מאז ומעולם.

דסטה גדי יברקן: מה שצבאות ערב לא הצליחו לעשות, אדוני היושב-ראש, במלחמות ישראל, לכבוש את ישראל – מנסור עבאס כבש את הממשלה, את ממשלת ישראל, עם ארבעה מנדטים, ושולט בממשלת ישראל ובאדמות הנגב עם תקציב עתק של 53 מיליארד שקלים וקופה קטנה של חצי מיליארד שקל לבזבוזים, לנרגילות, ובעצם עוד למה שהוא ירצה.

דסטה גדי יברקן: בזכות התנגדותו גם חוק האזרחות נפל.

דסטה גדי יברקן: חוק האזרחות לא רק נפל בגללנו, בזכות האופוזיציה; הוא נפל כי מנסור עבאס החליט ששניים מתנגדים – שניים נמנעים ושניים מצביעים.

דסטה גדי יברקן: אדוני, מה שקורה בממשלה הזו הוא פשוט חרפה, מה שמאפשר הלכה למעשה בפתיחת זכות השיבה באופן שקט של הפלסטינים אל ארץ ישראל, בזכות קולות הימין שנגנבו לאור יום.

דסטה גדי יברקן: ממשלה שהוקמה ברוב של 60 מול 59, על חודו של קול, בחיבור מלאכותי.

דסטה גדי יברקן: כל מה שמחבר ביניהם הוא שנאתם לאדם אחד בלבד, בנימין נתניהו, תחת כסות של ממשלת שינוי.

דסטה גדי יברקן: יהיו שיטענו שזו לא הפעם הראשונה שממשלה מושבעת בפחות מ-61 קולות.

דסטה גדי יברקן: אכן, הם צודקים, זה קרה גם בעבר.

דסטה גדי יברקן: הפעם הראשונה הייתה ב-1951, אז הצביעו בעד הממשלה השלישית של בן-גוריון.

דסטה גדי יברקן: ב-1964 ממשלת אשכול השנייה הושבעה כאשר רק 59 מחברי הכנסת הצביעו בעדה.

דסטה גדי יברקן: הפעם השלישית הייתה בהשבעת ממשלת שמיר הראשונה ב-1983; אז, בדומה לממשלה האחרונה שהוקמה, הצביעו בעדה רק 60 חברי כנסת.

דסטה גדי יברקן: אבל כל הממשלות האלה, כולן היו ציוניות, והיו ביניהן מחלוקות לגיטימיות של שמאל וימין, מדיני ובטחוני.

דסטה גדי יברקן: אלה היו המחלוקות שבגינן הושבעו ממשלות בפחות מ-60, אבל מעולם לא נכנסו לממשלה מפלגות שמתנגדות לקיומה של מדינת ישראל היהודית, ומעולם לא היו שותפים שמגדירים את עצמם וגאים בזה שהם לא ציוניים.

דסטה גדי יברקן: גדולי האומה היו מתהפכים בקברם מול מה שמתחולל לנגד עינינו בכנסת הזו ובממשלה הזו.

דסטה גדי יברקן: הממשלה הזו בלתי נסלחת.

דסטה גדי יברקן: ככל שעוברים הימים והשעות, אנחנו מבינים עד כמה הממשלה הזו מסוכנת למדינת ישראל.

עיסאווי פריג': התחלת ברגל ימין, תמשיך ברגל ימין.

עיסאווי פריג': שוואיה-שוואיה.

דסטה גדי יברקן: מצוין, כבוד השר עיסאווי פריג'.

דסטה גדי יברקן: אני אסביר לך עד כמה היא מסוכנת.

דסטה גדי יברקן: עכשיו, ברגע זה, הקואליציה חטפה את אחמד טיבי, הכניסו אותו לחדרים כדי שהוא יימנע.

דסטה גדי יברקן: כי אם הוא לא יימנע, הם יפסידו בהצבעה.

דסטה גדי יברקן: דרך אגב, אחמד טיבי הוא בכלל מהאופוזיציה.

עיסאווי פריג': בגלל זה היא מסוכנת?

דסטה גדי יברקן: היא מסוכנת כי היום מדינת ישראל תלויה בקולותיהם של חברי כנסת שמתנגדים אידיאולוגית לקיומה של מדינה ישראל היהודית.

עיסאווי פריג': שלא יטעו אותך, ידידי גדי, שלא יטעו אותך.

דסטה גדי יברקן: למה שיטעו אותי?

דסטה גדי יברקן: אנא, אשמח מאוד שאתה תאיר את עיניי, כבוד השר.

עיסאווי פריג': תקבל ייעוץ מכבוד היושב-ראש.

דסטה גדי יברקן: כבוד היושב-ראש.

דוד ביטן: עיסאווי, אתה לא כמו כולם, אבל אתה יודע את זה.

דסטה גדי יברקן: בדיוק.

דסטה גדי יברקן: אתה יודע את האמת.

דסטה גדי יברקן: אתה בעצמך אמרת היום ברדיו שמכרו לכם וקיבלתם את הכול, 3,000 משפחות.

דסטה גדי יברקן: אתה, בקולך אמרת את זה ברדיו: לא רצינו להגיד את זה כדי שאנשי הימין לא ייעלבו.

דסטה גדי יברקן: אתה שותף בתוך הקואליציה הזאת, ואתה מצדיק בדיוק את הנאום שלי למה הממשלה הזו מסוכנת – מסוכנת לערביי ישראל, וליהודים שחיים בתוכה, ולכולנו.

דסטה גדי יברקן: היא מסוכנת לאג'נדה שלך.

דסטה גדי יברקן: אתה, כאיש מרצ, ואתם חרתם על דגלכם את כל הנושא הזה בייסורי מצפון – ואתה יודע שאני מאוד מעריך אותך.

דסטה גדי יברקן: אני מעריך אותי כאדם אידיאולוג, עיקש, ואני לא מסכים עם שום דבר מהדברים שאתה אומר.

דסטה גדי יברקן: אני מכבד אותם.

עיסאווי פריג': לא בשום דבר, בכמה דברים.

דסטה גדי יברקן: בכמה דברים.

דסטה גדי יברקן: ואתה יודע מה?

דסטה גדי יברקן: בוא נהיה יותר מדויקים.

דסטה גדי יברקן: בנושאים המדיניים אתה ואני אפילו לא שמאל וימין, אין קצוות.

דסטה גדי יברקן: ואני מכבד את דעתך; כמובן, היא לא דעתי.

דסטה גדי יברקן: אבל הממשלה המסוכנת הזאת שקמה היום – ואתה כמובן הצבעת נגד כל מה שגדלת וחונכת עליו פוליטית ואידיאולוגית, התהפכה לך הבטן.

דסטה גדי יברקן: הרי כמעט הפלתם את הממשלה.

עיסאווי פריג': ואתה, איך הצבעת?

דסטה גדי יברקן: אני אגיד לך.

דסטה גדי יברקן: אני הצבעתי בלב שלם נגד, כי הממשלה הזו מסוכנת יותר מכל חוק שאנחנו נצביע עליו פה.

עיסאווי פריג': היא לא מסוכנת.

דוד ביטן: אתה הצבעת הפוך ואנחנו הצבענו הפוך, אתה מבין?

דוד ביטן: מה הבעיה?

דוד ביטן: רק אנחנו יותר מכם בכנסת, ואז זה מה שיצא.

דסטה גדי יברקן: אדוני השר, מה שאני בא להגיד, ואפילו את מה שתכננתי להקריא בגלל שנכנסת לפה – ואני דווקא מאוד שמח שיותר מכל השרים אתה נמצא פה, גם כמישהו שאני יכול לנהל איתו שיח מכובד ומכבד.

דסטה גדי יברקן: אבל אידיאולוגית אתה בעצם הוכחת לכולנו איך אנשי ימין מכרו את ארץ ישראל, את מה שהם מאמינים בו.

דסטה גדי יברקן: הם אנשים טובים, אני לא חושב שהם אנשים, חס וחלילה, בכל מיני שמות גנאי שקוראים להם.

דסטה גדי יברקן: הם אנשים מאוד רציניים.

דסטה גדי יברקן: הם נכנסו לממשלה אולי מתוך מחשבה שהוקוס-פוקוס והם יצליחו לסדר את המצב הזה, ואנחנו, בהצבעות פה, מתוך האופוזיציה, נשלים להם אצבעות.

דסטה גדי יברקן: זה לא קרה.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא לא משחק ילדים.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא מדינה שקמה אחרי חזון של 2,700 שנה של יהודים שחזרו לארצם, וצריכה לאפשר לכל מי שחי בתוכה, יהודים וערבים, שוויון מלא, שוויון אזרחי.

דסטה גדי יברקן: והיום, מה שניסו לעשות – אמר את זה אחמד טיבי בלשונו: הממשלה הפלסטינית הישראלית הראשונה נכשלה.

דסטה גדי יברקן: והוא צודק.

דסטה גדי יברקן: זו הממשלה הראשונה – והאחרונה, אני מקווה – שההיסטוריה הישראלית תזכור אותה שהושבעה בקולותיהם של אנשים שמאמינים שמדינת ישראל היהודית לא צריכה להתקיים.

דסטה גדי יברקן: הרי כשאנחנו חוגגים, מציינים את יום העצמאות שלנו, מציינים את יום הנכבה.

דסטה גדי יברקן: נכון?

עיסאווי פריג': לא בדיוק, תמשיך.

דסטה גדי יברקן: לא, לא, אשמח שתאיר את עיניי.

דסטה גדי יברקן: כי אני לא רוצה, חס וחלילה, להטעות את אזרחי ישראל במשהו.

דסטה גדי יברקן: אתה יודע, אני בא להגיד עובדות.

דסטה גדי יברקן: אם אני טועה, אשמח – – –

עיסאווי פריג': רק אל תדבר בקולקטיב, הבנת?

דסטה גדי יברקן: נכון, רובם.

דסטה גדי יברקן: אבל בתוך המפלגה, רע"מ לא מאמינים במדינה יהודית.

דסטה גדי יברקן: חברי המשותפת, שעכשיו חטפו חלקים מהם, הקואליציה חטפה אותם, ממש נעלו אותם בחדר כדי להפעיל מכבש לחצים – – –

דוד ביטן: אני לא מבין, נעלו את אחמד טיבי בחדר?

דסטה גדי יברקן: תקרא את הדיווחים, הציוצים בטוויטר.

עיסאווי פריג': אבל איך ד"ר מנסור ואחמד טיבי קובעים לך את סדר-היום וצורת הנאום?

עיסאווי פריג': אתה רואה איך הם שולטים בך בלי שתרגיש?

דסטה גדי יברקן: אתה אולי לא שמעת מה שאמרתי.

דסטה גדי יברקן: מה שצבאות ערב לא הצליחו, לכבוש את ארץ ישראל, מנסור עבאס עשה עם ארבעה מנדטים.

דסטה גדי יברקן: עסק חסר תקדים.

דוד ביטן: הוא מצא פראיירים.

דסטה גדי יברקן: הוא מצא פראיירים על המשמר, אנשים שמוכרים את ארץ ישראל בנזיד עדשים.

דסטה גדי יברקן: עם אנשים כאלה אני לא אישן לילה אחד במדינה.

דסטה גדי יברקן: צריך לעשות הכול כדי להוריד אותם מהשלטון.

דסטה גדי יברקן: כי אלה שמסוגלים למכור ציבור שלם – אתה לא היית עושה את זה; השר, אני מכיר אותך, אתה לא היית עושה את מה שבנט עשה, את מה שאילת שקד עשתה.

עיסאווי פריג': אבו יאיר חשוב לכם.

דוד ביטן: איך הגעת לאבו יאיר פתאום?

דסטה גדי יברקן: איך אנחנו הגענו לאבו יאיר?

דסטה גדי יברקן: אגב, מי שמכתיב את סדר-היום זה בהחלט אבו יאיר, כי הוא ראש הממשלה האמיתי באמת.

דסטה גדי יברקן: אתה ראית, אומרים לראש הממשלה בנט: ראש הממשלה, ראש הממשלה, מפה – והוא אפילו לא מסתובב, הוא מצפה שנתניהו יסתובב, כי הוא מאמין בתוכו שראש הממשלה זה נתניהו.

דסטה גדי יברקן: אילת שקד הולכת לאולפן, אומרת: ראש הממשלה נתניהו וסמוטריץ'.

דסטה גדי יברקן: רגע רגע, ראש הממשלה כבר התחלף, תתעדכני, הוא גם מס' אחת שלך ברשימה.

דסטה גדי יברקן: כל מדינת ישראל יודעים שמי שאמור לשבת בכיסא הזה זה בנימין נתניהו ולא בן אדם עם שישה מנדטים שהתיישב שם בנכלוליות ובערמומיות.

דוד ביטן: הוא קיבל 30 מנדטים, בכל זאת.

דוד ביטן: קצת כבוד, פריג'.

דסטה גדי יברקן: ומילה אחת, אדוני היושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': אני השר התורן, נפל בחלקי שאני אפול תורן יחד איתך.

דוד ביטן: אני לא מתערב, אני לא מתערב.

דוד ביטן: אני רק מנהל את הישיבה.

דסטה גדי יברקן: כבוד השר פריג', אני רוצה עכשיו באמת משהו לא פוליטי: אני חושב שנעשתה כאן טעות אסטרטגית של מדינת ישראל מאז שהיא קמה שלא נתנה שוויון ולא דאגה לערביי ישראל.

דוד ביטן: גדי, סיום.

דוד ביטן: עכשיו ראית את פריג', התלהבת, אבל צריך לסיים.

דסטה גדי יברקן: אני מסיים.

דסטה גדי יברקן: מה שצריך להיות, פה, במדינת ישראל, צריך ללמד את השפה הערבית כשפת אם בכל בתי הספר, וזה מה שאנחנו צריכים להשקיע בו.

עיסאווי פריג': בזה אני איתך.

דסטה גדי יברקן: אתה לא תאמין, מסתבר שאנחנו בהרבה דברים גם מסכימים, בחלק מהם.

דסטה גדי יברקן: אבל אף שר, יהודי וערבי, שלא ישכח שזו מדינה יהודית.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': ודמוקרטית.

עיסאווי פריג': אל תשכח, דמוקרטית.

דוד ביטן: תודה, גדי.

דוד ביטן: חבר הכנסת אופיר סופר, עשר דקות.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברי השר, ערב טוב, מה שנקרא, ואזרחי ישראל, מי שאיתנו בערנות.

עיסאווי פריג': – – –

דוד ביטן: יש הרבה אנשים שמסתכלים על זה, אתה יודע?

אופיר סופר: קיבלתי אתמול תשובות.

אופיר סופר: אמרו לי: כדורגל וכנסת, אנחנו מזפזפים.

דסטה גדי יברקן: אנחנו ניצחנו את הכדורגל.

עיסאווי פריג': נגיד מזל טוב לאיטליה.

עיסאווי פריג': אבל עכשיו, בשעה זו, יש יום הולדת לחבר הכנסת פינדרוס.

אופיר סופר: אז אנחנו מפה מאחלים גם יום הולדת שמח לחבר הכנסת פינדרוס.

דוד ביטן: בשביל זה החליפו אותו?

אופיר סופר: ומזל טוב לאירוסים של הבת של השר.

אופיר סופר: לצערנו הוא לא הזמין אותנו.

דוד ביטן: – – –

אופיר סופר: אבל בטח הוא הזמין את שקד.

דוד ביטן: אנחנו פה, איך הוא יזמין אותנו?

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על מדוע אני מאמין שאנחנו מהר מאוד נחזור להנהיג את ישראל.

אופיר סופר: אתה יודע, אני יושב כאן לימינך, כמה כיסאות ימינה.

אופיר סופר: וכשאתה עומד פה מהצד ואתה מתבונן על כל מה שמתחולל פה בשבועיים האחרונים – אני מתבונן לא מעט על הקואליציה ואני רואה את עבאס, אני רואה את הורוביץ, אני רואה את אלקין, ואני שואל למה הם פה, מה בעצם הם רוצים לעשות ביחד.

אופיר סופר: אתה מזהה גם התנגשות חזיתית, אידיאולוגית, אם עדיין קיימת אידיאולוגיה, בין המפלגות.

אופיר סופר: אני חושב שעם ישראל יודע מה הם רוצים לעשות ביחד, אבל אני לא חושב שזה יחזיק מים.

אופיר סופר: כי כשאני מסתכל עלינו, אדוני היושב-ראש, על המחנה הלאומי, ואני שואל למה אנחנו פה, אז התשובה היא מאוד ברורה: אנחנו רוצים מדינה, מדינה יהודית שחשובה לה המסורת, מסורת ישראל, חשובה לה התורה, חשובה לה ארץ ישראל.

אופיר סופר: ואת כל זה, אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים לעשות ביחד – חרדים, מסורתיים, דתיים, חילונים, וכן, גם עם אחינו לנשק בני בריתנו הדרוזים והצ'רקסים.

אופיר סופר: אני חושב שבסוף זהו המחנה הלאומי.

אופיר סופר: ומכאן, חברתי חברת הכנסת סטרוק, אני רוצה לעשות זום-אין לציונות הדתית, עם סיפור קטן, קצת אישי, הייתי אומר – כן, אישי – על סבי זיכרונו לברכה, זכר צדיק לברכה, הרב כמוס סופר, הרב של עלמה, שלא זכיתי להכיר אותו, נולדתי כשנה לאחר פטירתו.

אופיר סופר: הגיע אליי איזה גזיר עיתון מהצופה, כנראה משנותיה הראשונות של המדינה, ואני אקריא את הסיפור.

אופיר סופר: זה הגיע אליי לפני איזה שבועיים, כמדומני, ולא הכול פה כל כך ברור, אבל זה הסיפור: בימים הראשונים לבואם לשם הביאו להם ספר תורה – "להם", זה לבני המושב – מתנת המרכז החקלאי של הפועל המזרחי.

אופיר סופר: בבוא ספר התורה לכפר יצאו לקראתו כל תושבי הכפר בתופים ובמחולות והכניסו אותו לכפר בשירה ובריקודים.

אופיר סופר: בה בשעה הביאו להם באי כוח הסוכנות היהודית גם את הטרקטור הראשון.

אופיר סופר: האנשים היו אובדי עצות, מה לעשות?

אופיר סופר: את כל תשומת הלב הם מקדישים לספר התורה, אבל אסור גם לבייש את הטרקטור, ובפרט כאשר באי כוח הסוכנות עומדים עליהם.

אופיר סופר: התחכם הרב כמוס סופר, זכר צדיק לברכה – סבי – תפס את ספר התורה בידיים ואיתו טיפס על הטרקטור המתקדם, וכל הקהל אחריו בשירה וריקודים.

אופיר סופר: זו תורה וזו עבודה, ואנשים הפטירו בלו-לו-לו, כמו שאנחנו מכירים.

אופיר סופר: ושמחה זו הייתה במעונם.

אופיר סופר: מה ראינו כאן?

אופיר סופר: ראינו כאן את כבודה של תורה, ראינו כאן את כבודה של מלכות, הכרת הטוב.

אופיר סופר: ראינו כאן דרך ארץ, ראינו כאן, אדוני היושב-ראש, תורה ועבודה.

אופיר סופר: זה סיפור של למעלה מ-70 שנה.

אופיר סופר: אני אומר, הדרך אותה דרך והדברים לא משתנים – לא משתנים חדשות לבקרים.

אופיר סופר: אנחנו היום רגילים לראות כאלה שכל פעם לא משתנה רק הסלוגן שלהם של הבחירות, אלא מהות דרכם משתנה.

אופיר סופר: בהתחלה סיפרו לנו שמשהו חדש מתחיל, זה עבר כל מיני ורסיות והגיע אל: לא קורונה – לא מעניין, ולקחו אותנו לטיול בסינגפור ועוד.

אופיר סופר: ואני אומר, כשאתה כל פעם ממציא משהו חדש, סימן שאין לך משהו אמיתי למכור.

אופיר סופר: והסיפור הוא שהכול הכול הכול, בסופו של יום, תרגיל בהישרדות.

אופיר סופר: כבוד השר, כשאנחנו עסוקים בהישרדות, אז אנחנו עסוקים בפרסומים, שאני מניח שאתה לא תכחיש אותם, פרסום של דפנה ליאל על הסכמי פשרה חסרי תקדים.

אופיר סופר: שאפו, שאפו, אדוני השר, איך אתה מחייך בשעת לילה ככה?

אופיר סופר: איזה חיוך.

אופיר סופר: 1,500, 3,000, 5,000, אלוקים יודע על איזה מספרים דיברתם אתמול, אני רק מקווה, אתה יודע – לא מקווה, אבל אתה צריך לקחת בחשבון שלא תמיד מקיימים פה את ההבטחות; אבל הבטחות והסכמים יש – בכתב, לא בכתב.

עיסאווי פריג': אתה יודע – – –

דוד ביטן: נגיד שזה היה עובר ולא היו מקיימים, אחרי חצי שנה צריכים לאשר את הצו עוד הפעם, נכון?

אופיר סופר: הם ישתו להם את זה עם קשית.

עיסאווי פריג': – – – מה מפריע לי – – –

אופיר סופר: שנייה, אני אגיד לך, אני שמעתי היום בחדשות 12 את חבר הכנסת עבאס מתראיין על הישגים חסרי תקדים.

אופיר סופר: הוא אומר: 17 שנים לא היו כאלה הישגים.

אופיר סופר: אני אומר: למה 17 שנים?

אופיר סופר: מקום המדינה לא היו כאלה הישגים.

אופיר סופר: אני רוצה לומר לכם שאפו.

אופיר סופר: אתם עובדים בהרמוניה, אבל רק החבורה הזאת של עבאס, קצת מרצ ומראענה והחבר'ה האלה.

אופיר סופר: אבל אנחנו, המחנה הלאומי, אנחנו עסוקים כאן כדי לבנות חזון, חזון של דרך, של מדינה יהודית, עם מסורת, עם תורה, עם התיישבות, ואנחנו עסוקים בלעשות את זה ביחד.

אופיר סופר: הם עסוקים בלהרוס את זה, וזה במקרה הטוב.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, אני אסכם, כי אני רוצה לתת לחברתי חברת הכנסת סטרוק לדבר קצת יותר.

דוד ביטן: היא רשומה, היא רשומה.

אופיר סופר: ניתן לה.

דוד ביטן: יותר?

דוד ביטן: אוקיי.

אופיר סופר: זוהי הסיבה למה אנחנו נחזור מהר מאוד להנהיג את ישראל, כי להם אין סיבה אמיתית להיות במקום שהם נמצאים בו.

אופיר סופר: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חברת הכנסת אורית סטרוק.

אופיר סופר: מגיעות לה עוד 13 דקות.

דוד ביטן: אל תדאג, אין לך מה לדאוג.

אורית סטרוק: גם מיכל אמרה שהיא שמרה לי.

אורית סטרוק: יש לי עשר דקות מאופיר, עוד שלוש דקות מאופיר, עוד חמש דקות ממיכל, אשריי וטוב לי.

אורית סטרוק: מי שיש לו חברים – – –

דוד ביטן: למיכל היו שלוש דקות.

דוד ביטן: הינה, אני מוסיף לך אותן.

אורית סטרוק: ברוך השם, מי שיש לו חברים טובים, מה הוא צריך יותר.

אורית סטרוק: עשה לך רב וקנה לך חבר.

אורית סטרוק: תודה רבה, אופיר.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשם שינוי לדבר על החוק שאנחנו עוסקים בו.

אורית סטרוק: אנחנו עוסקים בחוק הכנסת, בתיקונים שהממשלה רוצה להכניס לחוק הכנסת, ואני רוצה לעשות הרמת מסך מעל התיקונים האלה, כדי שנבין מה המהות של החוק, מה מסתתר מאחורי התיקונים האלה.

דוד ביטן: את הולכת לדבר כל הזמן על החוק עצמו?

אורית סטרוק: על החוק ועל – – –

דוד ביטן: אני מוסיף לך עוד שתי דקות בזכות זה.

אורית סטרוק: איזה אלוף אתה.

דוד ביטן: כי כולם מדברים על משהו אחר, ואת מדברת על זה.

אורית סטרוק: לא, אני ממש רוצה לדבר על החוק הזה, כי נורא חשוב שנבין מה זה החוק הזה, מה הוא בא לעשות, מה המטרה שלו, מה מסתתר מאחוריו.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד כבר בפתיח שזה החוק המושחת ביותר שעלה אי פעם על שולחן הכנסת.

אורית סטרוק: כי זה חוק שקורא לגנוב, זה חוק שקורא לגנוב.

אורית סטרוק: החוק הזה רוצה להתיר לנבחרים לגנוב את קולות הבוחרים.

אורית סטרוק: זה החוק, אדוני היושב-ראש, זה החוק.

אורית סטרוק: זאת אומרת, אנשים נבחרו לכנסת על בסיס מפלגה מסוימת, מצע מסוים, דעות מסוימות, הבטחות מסוימות, בא החוק ואומר להם: חבר'ה, מותר לגנוב.

אורית סטרוק: אנחנו מסדרים לכם חלון כזה, חלון מיוחד בחוק, וארבעה ח"כים שנבחרו לכנסת מטעם מפלגה מסוימת יכולים פשוט לעבור למקום אחר, כאילו אין בוחרים, כאילו אנחנו לא חייבים כלום לבוחרים האלה.

אורית סטרוק: תבינו, אנחנו יושבים לנו פה בזכות הבוחרים שלנו.

אורית סטרוק: אנחנו יושבים פה כשליחים שלהם.

אורית סטרוק: אנחנו צריכים כל דקה, כל רגע בחיים שלנו כאן, בבית הזה, לחשוב: איך אני עושה הכי טוב, הכי נכון, הכי ישר, הכי מבטא את מה שהבוחרים שלי רוצים, איך אני שליח נאמן.

אורית סטרוק: זה מה שכל אחד מהח"כים פה בבניין צריך לשאול את עצמו כל הזמן.

אורית סטרוק: זה לב העניין, זה התפקיד שלנו כחברי כנסת.

אורית סטרוק: וכשבא חוק, כשהצעת חוק אומרת:

אורית סטרוק: אנחנו נפתח לכם חלון שדרכו אתם תוכלו לגנוב את הקולות של הבוחרים האלה – זה חוק מושחת.

אורית סטרוק: ועכשיו אני רוצה לרדת לפרטים, אדוני היושב-ראש.

דוד ביטן: אין בעיה.

אורית סטרוק: מה החוק הזה אומר – אדוני השר, מכובדי השר, אני חושבת שאתה נמצא פה כדי לכבד את המעמד, ואתה בדרך כלל גם אדם מאוד מכובד.

אורית סטרוק: דרך אגב, אתה אדם שנאמן לבוחרים שלו.

אורית סטרוק: מה החוק הזה אומר?

אורית סטרוק: הוא בעצם סוג של חליפה ליתום.

אורית סטרוק: החוק לא בא ואומר באופן כללי: בואו נסדר – זה בעצם החוק הקיים היום.

אורית סטרוק: החוק הקיים אומר שסיעה יכולה להתפלג בצורה שוויונית, זאת אומרת כל סיעה, אם יש בה לפחות שני ח"כים, שליש סיעה – זהו, זה מה שיכול להתפלג.

אורית סטרוק: פתאום באים ואומרים: לא, סיעה בגודל מסוים, מסוים מאוד, מתאים לסיעה מסוימת מאוד, במקרה הסיעה של אדוני היושב-ראש, יכולים להתפלג ממנה ארבעה חברי כנסת.

אורית סטרוק: למה?

אורית סטרוק: למה?

אורית סטרוק: ככה, יש לזה שתי סיבות, הן נסתרות, הן לא כתובות בחוק, ואני רוצה לחשוף אותן כאן.

דוד ביטן: אני חושב שזה כולל גם את יש עתיד.

אורית סטרוק: גם את יש עתיד, נכון.

עיסאווי פריג': היא הסכימה לחוק.

אורית סטרוק: יש עתיד הסכימה לחוק של גנבת דעת הבוחרים.

דוד ביטן: באמת, היא רוצה לגנוב לנו, לא אנחנו להם.

אורית סטרוק: אני לא חושבת שהיא יכולה להשתבח בזה שהיא הסכימה.

דוד ביטן: אבל אני רוצה להגיד לך דבר אחד: תנוח דעתך, אף אחד לא יכול לקחת מהליכוד אף חבר כנסת.

דוד ביטן: אין לך מה לדאוג.

אורית סטרוק: בסדר גמור.

דוד ביטן: גם אם היו שניים, גם אם לא היו – – –

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני לא מדברת אם יגנבו או לא יגנבו.

דוד ביטן: אני רק אומר לך שזה לא משנה מה הם יחוקקו – – –

אורית סטרוק: אני לא יודעת אם יגנבו או לא יגנבו, אני מדברת על עצם הרעיון הזה שחברי כנסת מעיזים – מעיזים לחוקק חוק שעניינו, מטרתו, גנבת דעת הבוחרים.

אורית סטרוק: זה דבר שלא ייעשה.

אורית סטרוק: למה הם רוצים לעשות את זה?

אורית סטרוק: למה דווקא ארבעה חברי כנסת ולמה דווקא מסיעה בגודל הזה?

אורית סטרוק: יש לזה שתי סיבות שונות, כי יש פה שני מחותנים לאירוע הזה.

אורית סטרוק: יש מחותן אחד, שזו סיעה מסוימת פה, סביב שולחן הממשלה, שרוצה פשוט לדפוק את הליכוד.

אורית סטרוק: נגיד את הדברים כהווייתם.

אורית סטרוק: אלה אנשים שפרשו מהליכוד, יש להם הרבה כעסים על הליכוד, יש להם הרבה כעסים על יושב-ראש הליכוד, והם פשוט רוצים להציק לליכוד, לפגוע בו, להרוס לו, להרוס אותו מבפנים.

אורית סטרוק: זאת המטרה שלהם, וזה כבר, על גבי העבירה החמורה של גנבת דעת הבוחרים, זו שנאה לשמה.

אורית סטרוק: אין לי מילים אחרות, זאת שנאה, זה פשוט "לא תשנא את אחיך בלבבך" – זה זה.

אורית סטרוק: יש עוד מטרה לחוק הזה, וזאת המטרה של חברים אחרים שבדרך כלל יושבים פה סביב השולחן, שהם, לא כל כך נוח להם שהממשלה שלהם נשענת על רע"מ, על מנסור עבאס.

אורית סטרוק: לא נוח להם, לא מתאים להם.

אורית סטרוק: הם יודעים שמנסור עבאס הוא פוליטיקאי במפלגה שמתנגדת למדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, הם יודעים שהוא פוליטיקאי ממולח, הם יודעים שיש לו תוכנית ארוכת טווח לפגוע בזהות של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי, ולא נוח להם שהם יושבים על הכתפיים שלו, שהם תלויים בו בכל דבר ודבר, שהידיים שלו סביב צווארם.

אורית סטרוק: רק אתמול בלילה ראיתי פה מחזה מביש, מזעזע, איך שרים שהיו אמורים להיות חלק אינטגרלי מהמחנה הלאומי, בגלל שהם נתונים בידיים של מנסור עבאס הם מבצעים מכירת חיסול של כל הערכים שלהם, ולא נוח להם עם זה.

אורית סטרוק: יש להם, כמו שהם בעצמם אומרים, כאבי בטן.

אורית סטרוק: אז במקום ללכת לרופא שיש פה בכנסת עם כאבי הבטן ולבקש משהו נגד כאב בטן, הם רוצים לעשות, מה שנקרא, "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת".

אורית סטרוק: זה הצד השני של החוק הזה.

אורית סטרוק: הם אומרים: בואו נחליף את עבאס.

אורית סטרוק: אומנם הוא עזר לנו להקים פה את הממשלה, אומנם רק בזכותו אנחנו יושבים על כיסא ראש הממשלה וכיסא שרת הפנים וכיסא שר המשפטים וכיסא – מה שכחנו, לא זוכרת, תעזור לי קצת, לא חשוב – אבל אנחנו רוצים לרדת מהכתפיים שלו.

אורית סטרוק: אנחנו רוצים להיפטר ממנו.

אורית סטרוק: אז בואו נביא ארבעה חברי כנסת מהליכוד, מקווים כך – דרך אגב, אני די מאמינה לך, אדוני היושב-ראש, שלא יצליחו להביא מהליכוד – –

דוד ביטן: לא יצליחו.

אורית סטרוק: – – אבל זאת המשימה שלהם – בואו נביא ארבעה ח"כים מהליכוד וניפטר מעבאס.

אורית סטרוק: אה, יש קצת עניין של הכרת הטוב כלפי מישהו שעוזר לנו, גם אם הוא לא בדעה שלנו.

אורית סטרוק: יש מצווה של הכרת הטוב.

אורית סטרוק: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כתוב על אברהם אבינו "וילך למסעיו".

אורית סטרוק: מה הכוונה ב"וילך למסעיו"?

אורית סטרוק: אומר רש"י שכשאברהם אבינו יצא מארץ ישראל למצרים הוא לא היה עשיר כל כך גדול.

אורית סטרוק: הוא התארח בכל מיני בתי מלון כאלה פשוטים, לאנשים, אתה יודע, שלא מעשירי העם.

אורית סטרוק: כשהוא חזר ממצרים והוא כבר היה כבד מאוד במקנה, היה לו הרבה כסף, הוא חזר לאותם מלונות שהוא היה בהם.

אורית סטרוק: הוא אמר: הם עשו לי טובה ואירחו אותי כשלא היה לי הרבה כסף, עכשיו אני אכבד אותם בחזרה ודווקא אצלם אני אהיה.

אורית סטרוק: יש עניין כזה שאתה מכיר טובה למי שעוזר לך, נכון?

דוד ביטן: כן, נכון.

אורית סטרוק: אז הם אומרים: לא, אנחנו נעשה למנסור עבאס "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת".

אורית סטרוק: זאת אומרת, יש פה חוק שמכל כיוון שלא תסתכל עליו הוא חוק לא מוסרי בעליל.

אורית סטרוק: והכנסת, שאמורה להיות, בין היתר – אתה יודע, חלק מהתפקיד שלנו זה להיות דוגמה לציבור במעשים טובים, בהנהגות נכונות; פה באים ומחוקקים חוק שכל-כולו עוול.

אורית סטרוק: מראשיתו ועד סופו הוא עוול.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד מה אני עשיתי עם החוק הזה.

אורית סטרוק: אני הגשתי הסתייגות לחוק הזה.

אורית סטרוק: מה כתבתי בהסתייגות?

אורית סטרוק: אמרתי לעצמי, ננסה להכניס קצת מוסר בחוק הזה.

אורית סטרוק: זה נורא שיש על שולחננו חוק – אני באמת אומרת; ראיתי הרבה, אני חושבת, ואני לא אגיד שזה החוק הכי לא מוסרי.

אורית סטרוק: אתה יודע, היה פה למשל החוק ליישום תוכנית ההתנתקות, וזה עוד יותר לא מוסרי, בסדר?

אורית סטרוק: אבל זה אחד החוקים הכי לא מוסריים שאי פעם היו על שולחן הבית הזה, וזה בלתי נסבל.

אורית סטרוק: אז אני הכנסתי הסתייגות כזאת, אני אקרא אותה רגע, ואז אני גם אסביר.

דוד ביטן: בבקשה, יש לך את הדקות שלך, את יכולה לדבר על מה שאת רוצה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אז הצעתי כך: איפה שכתוב לגבי ההתפלגות של חברי כנסת מסיעה הצעתי להוסיף שיאפשרו גם התפלגות של חבר כנסת אחד אם עשה זאת בעקבות הפרת הבטחת בחירות של סיעתו, ובתנאי שסיעתו מונה שבעה חברים.

דוד ביטן: מי זה החבר כנסת הזה?

אורית סטרוק: אז אני רוצה פה להצדיע לו.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, בשביל מה עליתי לבמה?

אורית סטרוק: כל מה שאמרתי עד עכשיו זה היה הקדמה.

אורית סטרוק: עכשיו אני רוצה להצדיע לחבר הכנסת עמיחי שיקלי, חבר הכנסת הכי מוסרי בבניין הזה.

דוד ביטן: לא הצלחנו לנחש לבד, תדעי לך.

אורית סטרוק: בלי לפגוע באף אחד מכם, הוא החבר כנסת הכי מוסרי בבניין הזה, הכי אמיץ, הכי ישר, הכי בעל תודעת שליחות אמיתית.

אורית סטרוק: תראו מה קרה לו.

אורית סטרוק: אתם צריכים להבין משהו, אני שייכת לסיעת הציונות הדתית.

אורית סטרוק: בבחירות אנחנו סוג של התחרינו עם ימינה.

אורית סטרוק: בכל מקום שהגעתי אליו בבחירות, תמיד אמרו לי אנשים: אנחנו מתלבטים ביניכם לבין ימינה.

אורית סטרוק: כאילו, התייחסו אלינו בתור שתי מפלגות, סוג של אחיות, סוג של תאומות, כאילו לכאורה אותו דבר, אולי עם איזה ניואנסים קטנים לפה ולשם.

אורית סטרוק: ומאז הבחירות אני לא מפסיקה לקבל – זה כבר הגיע למאות רבות של פניות מבוחרים שבחרו ימינה ואומרים לי: אנחנו מצטערים, אנחנו מתחרטים, אנחנו לא מבינים איך זה קרה לנו, אנחנו מרגישים שגנבו לנו את הכול, יותר לא נעשה דבר כזה.

אורית סטרוק: כי בעצם מפלגת ימינה בגדה בבוחרים שלה בצורה הכי קיצונית.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אתה ממש מפריע לי לדבר.

אורית סטרוק: מה אני אמורה לעשות עם זה?

דוד ביטן: כן, כן, את צודקת.

דוד ביטן: נגמרה לי הבטרייה אז אמרתי שנעשה משהו.

דוד ביטן: אל תשכחי שנתתי לך עוד כמה דקות.

אורית סטרוק: טוב, בטרייה זה דבר חשוב, רק אל תגמור לי את הבטרייה.

דוד ביטן: אל תדאגי.

אורית סטרוק: אז אני באמצע לדבר על הדבר האיום ונורא שקרה כאן בבחירות, שאנשים ששייכים לימין ושייכים לאוכלוסייה של הציונות הדתית הלכו והצביעו למפלגה שאשכרה גנבה את הקולות שלהם.

אורית סטרוק: כל הבטחה שהם נתנו הם הפרו ברגל גסה.

אורית סטרוק: אבל ממש כל הבטחה.

אורית סטרוק: אפשר לספור, אתה יודע, את ההבטחות היותר-ברורות.

אורית סטרוק: למשל, נפתלי בנט אמר שבישיבת הממשלה הראשונה בראשותו הוא יסדיר את ההתיישבות הצעירה.

אורית סטרוק: הסדיר?

אורית סטרוק: עיסאווי, עלתה אצלכם בישיבת ממשלה החלטת ממשלה להסדרת ההתיישבות הצעירה?

אורית סטרוק: אני לא שמעתי.

אורית סטרוק: נכון?

אורית סטרוק: לא קרה.

אורית סטרוק: לא הסדיר.

אורית סטרוק: לא הסדיר.

אורית סטרוק: או למשל, הוא הבטיח שהוא לא ישב עם מרצ.

אורית סטרוק: אני אשאל רגע את עיסאווי: הוא יושב איתכם?

אורית סטרוק: יושב איתכם, נכון?

אורית סטרוק: בסבבה יושב איתכם.

אורית סטרוק: אפילו אתמול ישב איתכם כמה – – –

עיסאווי פריג': לא שמעתי אותו אומר שהוא לא ישב עם מרצ – – –

אורית סטרוק: לא, הוא אמר.

אורית סטרוק: אמר, אמר.

אורית סטרוק: אני אגיד לך מה, אתה לא היית צריך להקשיב כי לא שקלת לשים את הפתק שלו בקלפי, אבל מי ששקל, היה לו חשוב לדעת שהוא לא ישב עם מרצ.

אורית סטרוק: עכשיו, לא רק שהוא יושב איתכם באותה ממשלה, אתמול הוא ישב איתכם, כמו שאומרים, עד שיצא עשן לבן ועד שהרס לחלוטין את חוק האזרחות, איחוד משפחות; הרס אותו, חורר אותו, ריסק אותו, זה מה שעלה מהישיבה שלו עם מרצ.

אורית סטרוק: נכון?

אורית סטרוק: אתה בעצמך סיפרת.

אורית סטרוק: אמר נפתלי בנט: אני לא אשב עם יאיר לפיד כראש ממשלה, גם לא ברוטציה.

אורית סטרוק: מה קרה עם זה?

אורית סטרוק: אותו דבר.

דוד ביטן: עוד הבטחה שהופרה.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: אבל מה, יש לו פטנט.

אורית סטרוק: הוא אומר שכל – – –

עיסאווי פריג': אתה נהנה לשמוע את הדברים.

דוד ביטן: קודם כול, אני נהנה, כן.

דוד ביטן: אבל גם אין לי מה לעשות, למה שאני לא איהנה?

אורית סטרוק: אני לא חושבת שאפשר ליהנות ממצב – אני אומרת לך באמת, עיסאווי; אנחנו יכולים להיות חלוקים בדעות שלנו, ואנחנו חלוקים מאוד בדעות שלנו, אבל אני מקווה שאנחנו לא חלוקים בעניין הזה שכל אחד מאיתנו שיושב פה בבית הזה חייב להיות ב-100% נאמן לבוחריו.

אורית סטרוק: אנחנו יושבים פה בתור שליחים.

אורית סטרוק: מי אנחנו אם אנחנו לא שליחים?

אורית סטרוק: אני אספר לכם סיפור.

אורית סטרוק: כשבפעם הראשונה נבחרתי לחברת כנסת – הרי הרבה לפני כן הסתובבתי בכנסת.

אורית סטרוק: הייתי פעילה, אתם יודעים, הייתי פה המון כפעילה חוץ-פרלמנטרית – – –

דוד ביטן: אפשר לשאול אותך שאלה?

אורית סטרוק: כן.

דוד ביטן: פילוסופית.

דוד ביטן: לפעמים אין ברירה אלא להפר הבטחת בחירות.

דוד ביטן: מה התשובה שלך לגבי העניין הזה?

אורית סטרוק: אני לא מכירה מה זה "אין ברירה".

אורית סטרוק: מה זה "אין ברירה"?

דוד ביטן: יש טענה כזאת.

אורית סטרוק: לאדם יש תמיד בחירה חופשית.

דוד ביטן: יש טענה כזאת, אז מה התשובה שלך בעניין הזה?

אורית סטרוק: לאדם יש תמיד בחירה חופשית, והוא תמיד – אדם שיושב פה, בבית הזה, תמיד צריך להרגיש שהוא זרוע ארוכה של שולחיו.

עיסאווי פריג': למה כשעמיר פרץ ואורלי לוי הפרו את ההבטחות לבוחרים – –

אורית סטרוק: אותו דבר.

עיסאווי פריג': – – לא שמעתי אותך – – –

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אורלי לוי הייתה מפלגה בפני עצמה בתוך הרשימה של מרצ-העבודה.

דוד ביטן: היא הייתה גם חלק, היא יכולה לעשות את זה.

דוד ביטן: יש הבדל.

אורית סטרוק: עיסאווי, אני לא באתי לומר – רק בשביל לחדד – – –

דוד ביטן: זה היה רצף של מפלגות.

דוד ביטן: העבודה-מרצ ואורלי לוי היו רצף של מפלגות.

אורית סטרוק: רק בשביל לחדד.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני אסביר לך משהו.

אורית סטרוק: לא באתי לומר שזו פעם ראשונה שנבחרים מפירים את ההבטחות שלהם לבוחרים.

אורית סטרוק: אף אחד לא יכול לומר את זה.

אורית סטרוק: היו דברים מעולם.

אורית סטרוק: אבל לבוא עם הצעת חוק ולהגיד: חברים, הצעת חוק – תפרו את ההבטחות לבוחרים.

אורית סטרוק: זו הצעת החוק.

אורית סטרוק: הצעת החוק אומרת: תגנבו את דעת הבוחרים שלהם, זו הצעת החוק.

אורית סטרוק: אתה יודע, מה הייתה הבעיה בסדום?

אורית סטרוק: שהם לא הכניסו אורחים, שהם התנהגו לא יפה?

אורית סטרוק: הרבה אנשים לא מכניסים אורחים, קורה.

אורית סטרוק: אבל להפוך את זה לחוק – בסדום זה היה חוק שאסור להכניס אורחים.

אורית סטרוק: להפוך את העוול לחוק זה דבר נורא.

עיסאווי פריג': מה תגידי, שנתיים אין יציבות בממשלה וצריך יציבות.

דוד ביטן: מה זאת אומרת?

דוד ביטן: אז למה על חשבון ההבטחה שהוא נתן לבוחר?

אורית סטרוק: חסר עם מי להקים ממשלה בבית הזה?

עיסאווי פריג': שנתיים אין ממשלה יציבה.

דוד ביטן: העיקרון הוא, למה קבעו שליש?

דוד ביטן: כי אמרו, אם שליש עזבו אז כנראה יש איזושהי בעיה.

אורית סטרוק: אז כנראה יש איזושהי בעיה.

אורית סטרוק: גם זה נכון.

דוד ביטן: למה אתה לא עושה בן אדם אחד?

דוד ביטן: תעשה בן אדם אחד.

אורית סטרוק: גם זה נכון.

אורית סטרוק: גם זה נכון.

אורית סטרוק: אני יכולה להבין אותך, עיסאווי, שאתה שמח לשבת בשולחן הממשלה, זה האינטרס שלך – –

דוד ביטן: למה לא?

דוד ביטן: ברור שהוא ישמח.

אורית סטרוק: – – אבל לנפתלי בנט לא היה חסר בבית הזה עם מי להקים ממשלה.

אורית סטרוק: אבל מה הוא אמר?

אורית סטרוק: הוא אמר: אני מבדיל בין הבטחה ליבתית להבטחה לא ליבתית.

אורית סטרוק: עכשיו, בתוך כל הסדום הזה קם צדיק אחד.

אורית סטרוק: קם צדיק אחד שלא מפחד, שיודע שזה יכול לעלות לו ביוקר בהיבט האישי, בהיבט של הקריירה שלו, בהיבט של היכולת שלו להיבחר שוב לכנסת, והוא אומר: אני פועל לפי צו מצפוני ולפי צו שולחיי.

אורית סטרוק: הבן אדם הזה, שמו חבר הכנסת עמיחי שיקלי.

אורית סטרוק: אני חושבת שזה לא משנה בכלל מה הדעות הפוליטיות שלנו, אנחנו כולנו צריכים להצדיע לו על זה שהוא נאמן לשולחיו – הינה, חבר הכנסת מרגי מצדיע – כולנו צריכים להצדיע לו על זה שהוא נאמן לשולחיו.

אורית סטרוק: ולכן, ההצעה שלי, ההסתייגות שלי בחוק הזה, אדוני היושב-ראש, היא בדיוק להפוך את זה ולבוא ולהגיד – – –

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לך שעמדת במה שאמרת, שאת תתייחסי לחוק עצמו.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: וגם אתה עמדת במה שאמרת, שאתה תיתן לי זמן.

דוד ביטן: מאה אחוז.

דוד ביטן: נתתי לך.

אורית סטרוק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

עיסאווי פריג': גילית נדיבות עם חברת הכנסת – – –

דוד ביטן: לא, יש לי ארבע שעות.

דוד ביטן: אני יכול לשחק עם הזמן הזה, אין בעיה.

דוד ביטן: זה לא יותר מארבע שעות, נכון, גברתי?

דוד ביטן: יפה.

דוד ביטן: עד עכשיו דיברו שעתיים.

דוד ביטן: אוסאמה, יש לך עשר דקות.

דוד ביטן: בסדר?

דוד ביטן: עשר דקות, אוסאמה?

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר עיסאווי פריג', אל-וזיר עיסאווי פריג' (אומר בערבית: בן כפר קאסם).

דוד ביטן: תגיד לי, בכפר קאסם מי מנצח?

יעקב מרגי: השר פריג', בדרך כלל מי שעוזב – – –

דוד ביטן: פריג', מי מנצח בכפר קאסם?

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: הוא מקום שני.

דוד ביטן: הרשימה המשותפת או – – –

אוסאמה סעדי: הוא מקום שני.

אוסאמה סעדי: הוא מקום שני.

עיסאווי פריג': הגוף החזק ביותר בכפר קאסם הוא התנועה האסלאמית.

דוד ביטן: התנועה האסלאמית.

עיסאווי פריג': כן.

יעקב מרגי: בדרך כלל מי – – –

עיסאווי פריג': אני, השיא שלי הוא 20%.

עיסאווי פריג': קיבלתי פעם 38%, אבל התנועה האסלאמית מספר אחת, מה לעשות.

דוד ביטן: זה המצב, אתה אומר?

אוסאמה סעדי: כן, כן.

קריאה: נכון?

אוסאמה סעדי: נכון.

יעקב מרגי: אתה יודע, בדרך כלל אני שואל: היכן השר התורן – – –

אוסאמה סעדי: מרגי, מה אתה מביא תלמידים בשעות – עכשיו השעה 02:00.

דוד ביטן: זה חינוך, חינוך.

יעקב מרגי: במסגרת הכשרה חלופית הם חייבים לראות איך דיון בכנסת מתנהל, 30 שעות במצטבר למושב.

דוד ביטן: בלילה אחד הם מחסלים את השעות, בחייך.

אוסאמה סעדי: בדיון אחד עם הסתייגויות, עם זה, אתם תמלאו את המכסה.

אוסאמה סעדי: זה בסדר.

דוד ביטן: תגידו לי, למדתם משהו מזה שאתם יושבים?

אוסאמה סעדי: אתם עכשיו תשמעו עוד מעט את חבר הכנסת מקלב.

אוסאמה סעדי: אז תפתח בכמה דברי תורה, הרב מקלב.

אורי מקלב: דברי תורה – – – בלילה – – – הם צריכים ללמוד בלילה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אני גם אדבר על הצעת החוק הזאת בהתחלה – –

דוד ביטן: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – ואני אתייחס לעוד נושאים, נוספים.

דוד ביטן: רק על הנושא הזה?

דוד ביטן: אם אתה מדבר רק על הנושא הזה אתה מקבל ממני עוד שתי דקות.

דוד ביטן: אם אתה מכניס עוד דברים, לא.

אוסאמה סעדי: אני אגלוש, אני אגלוש עוד.

דוד ביטן: אז אם אתה גולש, אני לא יכול – – –

אוסאמה סעדי: אין בעיה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, בוועדת חוקה אנחנו התנגדנו לחוק הזה ואנחנו גם מתנגדים לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שחוק זה, שבא לעודד פלגנות בתוך הסיעות, ובמקום לעמול על סיעות גדולות – וגם סיעות קטנות שנבחרות, זה לגיטימי, ואנחנו מעודדים את זה.

אוסאמה סעדי: אנחנו היינו נגד, אתה זוכר, העלאת אחוז חסימה בכלל.

דוד ביטן: נכון.

אוסאמה סעדי: ואנחנו אפילו ביקשנו.

אוסאמה סעדי: הייתה הצעה בכנסת העשרים, כשהיית יושב-ראש קואליציה מצוין, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: עבדנו ביחד בכנסת העשרים והגשנו הצעות חוק להוריד את אחוז החסימה אז, כי אמרנו שאם באמת יש ציבור בוחרים שרוצה להיות מיוצג כאן בכנסת ולהביע את עמדותיו, אז זו זכות לגיטימית.

דוד ביטן: נכון.

אוסאמה סעדי: מה שלא לגיטימי זה שהציבור בוחר ברשימה מסוימת – והבחירות הן בחירות ארציות, לא בחירות אישיות, לא בחירות אזוריות – ואז אתה בא ולמעשה מעודד בחוק הזה שחברי כנסת יפרשו או יתפלגו מסיעת האם וילכו לדרך חדשה.

אוסאמה סעדי: החוק הקיים עד היום, יש בו היגיון מסוים, כי אתה אומר, אם יש שליש, שזה שליש – – –

דוד ביטן: שליש זה סביר.

אוסאמה סעדי: שליש סיעה זה סביר.

דוד ביטן: זה אומר שזה ממש גוש כזה שיש לו עמדה מסוימת.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: זה גוש גדול, משמעותי, שכנראה – – –

דוד ביטן: גם קשה להגיע אליו.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: אבל אם אתה מתחיל לפרום את האחוז הזה, פעם ארבעה – אתה זוכר שבאיזושהי כנסת – בטח התלמידים לא זוכרים את זה כי הם תלמידים צעירים, אבל היה פעם חוק שעשו שבעה.

דוד ביטן: זה היה מופז.

אוסאמה סעדי: זה היה בזמן מופז, תפרו.

אוסאמה סעדי: ברגע שאתה מתחיל לתפור חוק לפי צרכים פוליטיים, אז זה כבר מסוכן.

דוד ביטן: זה בעיה.

אוסאמה סעדי: ולכן, אנחנו מתנגדים לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לדבר גם – אני דיברתי בחוק הקודם עשר דקות על חוק האזרחות, חוק שאוסר איחוד משפחות, ואני שמעתי היום את שרת הפנים שאומרת: היה הסכם עם מרצ, עם רע"מ, עם מפלגת העבודה, ובמסגרתו יאושרו 1,600 משפחות, ויעברו מהיתרים לפי מת"ק מינהל אזרחי לתושבות ארעית.

אוסאמה סעדי: אף אחד לא יקבל תושבות קבע אלא תושבות ארעית, 1,600.

אוסאמה סעדי: אמרנו: זה לא הישג, עם כל הכבוד, כי ב-2017-2016 השר הקודם אריה דרעי נתן 1,600 אישורים אחרי שהיו בג"צים.

אוסאמה סעדי: אבל מה שתמוה בדבריה של שרת הפנים – היום בריאיון בערוץ כאן

אוסאמה סעדי: 11 שאלו אותה: אבל ההסכם הזה, את תיישמי אותו עכשיו?

אוסאמה סעדי: מה היא ענתה, אדוני היושב-ראש?

דוד ביטן: מה?

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: היה הסכם, החוק לא עבר ולכן אני לא – – –

דוד ביטן: עכשיו היא אמרה את זה?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: ולכן אני לא מקיימת את ההסכם.

אוסאמה סעדי: אז רציתי לשאול – – –

דוד ביטן: אז איפה מנסור עבאס?

אוסאמה סעדי: אז רציתי לשאול גם את חברי מנסור עבאס, גם את השר פריג' – שהוא היה בסוד העניינים האלה; הוא אמר שזה 3,000 ואז הוא הסביר את זה היום, שזה 1,600, ועם בדיקות פרטניות הוא חשב שזה יגיע ל-3,000.

אוסאמה סעדי: אבל אני שואל על ה-1,600.

אוסאמה סעדי: הרי הם מילאו את חלקם בהסכם.

אוסאמה סעדי: פעם ראשונה, אדוני היושב-ראש, שחברי כנסת ערבים מצביעים בעד החוק הזה – זה היסטוריה, תקדים – אז לפחות תכבדי את ההסכם ותני את האישורים האלה.

דוד ביטן: מה שהבטיחה.

אוסאמה סעדי: מה שהבטיחה, מה שהצהירה מכאן, מעל הדוכן הזה.

דוד ביטן: אתם סומכים על בנט ועל שקד?

דוד ביטן: בחייך.

אוסאמה סעדי: אני לא סומך, ולכן אני לא תומך ולא תמכתי בממשלה ואני לא חלק מהממשלה ולא חלק מהקואליציה, אבל תכף יבוא השר פריג' ואז אני אפנה אליו.

אוסאמה סעדי: נושא אחרון, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אתה זוכר שבהסכם עם רע"מ היה חלק שמתייחס להקפאת צווי הריסה – –

דוד ביטן: נכון.

אוסאמה סעדי: – – והקפאת חוק קמיניץ.

דוד ביטן: כן.

אוסאמה סעדי: ואני מזכיר לך שאנחנו, אז בדיונים שהיו בוועדת הפנים – אתה זוכר שהיית – –

דוד ביטן: כן.

אוסאמה סעדי: – – יו"ר הקואליציה, דיברנו על זה.

דוד ביטן: דיברנו על זה, נכון.

אוסאמה סעדי: והיה חבר הכנסת אמסלם יו"ר ועדת הפנים, ואז היו עשרות דיונים ואנחנו הגשנו אלפי הסתייגויות, ובסוף הגענו למדיניות אכיפה.

דוד ביטן: פריג', בוא, יש שאלה אליך.

אוסאמה סעדי: שמעת?

אוסאמה סעדי: אז אני שואל אותך, השר עיסאווי.

אוסאמה סעדי: אני חושב ששרת פנים שישר מתנערת מההסכם – עכשיו, אני לא מתייחס לכל התלונה, אני דיברתי איתך וגם עם חבר הכנסת ארבל, זה לא במקום ולא צריך, אבל אני שמעתי אותה והייתי בהלם.

אוסאמה סעדי: הרי אתם קיימתם את חלקכם.

אוסאמה סעדי: פעם ראשונה שחברי כנסת ממרצ, חברי כנסת ערבים, גם מרע"מ, תומכים בחוק הזה.

אוסאמה סעדי: עוד לא היה תקדים כזה.

אוסאמה סעדי: אתם נאבקתם בחוק הזה באופן הירואי במשך כל השנים – – –

עיסאווי פריג': אני מזכיר לך שהייתה הצבעת אי-אמון בממשלה.

אוסאמה סעדי: נכון, אז בסדר, אז הצבעתם.

עיסאווי פריג': אז אנחנו בקואליציה.

דוד ביטן: מה, זה סיבה לא לעמוד בהסכם?

אוסאמה סעדי: לא, אבל הצבעתם, אז אני שואל – –

דוד ביטן: לא סיבה.

דוד ביטן: זה מעצבן אותה?

אוסאמה סעדי: – – למה השרה שקד היום, שאלו אותה, והיא אומרת:

אוסאמה סעדי: אני לא מקיימת את ההסכם – –

דוד ביטן: היא יודעת שהיא לא תעמוד בזה.

אוסאמה סעדי: – – כי החוק לא עבר.

אוסאמה סעדי: הרי אתם, זה לא בגללכם לא עבר, אתם הצבעתם בעד, אז לפחות את ה-1,600 ואת הבדיקות הפרטניות – אתה יודע, השר פריג' – היה צריך, אתה יודע, לקיים בדיקה פרטנית, פר קייס, בלי כל ההסכמים האלה.

אוסאמה סעדי: כל תיק לגופו, אתה בודק אותו.

אוסאמה סעדי: עכשיו, כל הזמן מדברים על מניעה ביטחונית ועל סיכון ביטחוני.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, וגם השר פריג' יכול לאשר את זה: אם מישהו היה רק מתקרב – אתה יודע מה זה – לא למניעה ביטחונית, אלא מתקרב כמה מאות מטרים ממניעה ביטחונית, לא היו נותנים לו בכלל היתר כניסה לישראל.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: מה שאומרים הוא שהבעיה זה בדור השני.

דוד ביטן: ככה שמעתי.

אוסאמה סעדי: בסדר.

אוסאמה סעדי: לא, אז דורשים מהם – – –

דוד ביטן: לא מאלה שמתחתנים אלא הדור השני.

אוסאמה סעדי: אז דור שני, אם יש מישהו שעובר על החוק, מענישים אותו – תופסים אותו, עוצרים אותו, מגישים אותו לבית משפט – אבל למה העונש הקולקטיבי הזה?

אוסאמה סעדי: אתה יודע שיש 15,000 משפחות – גם אלה, ה-3,500 שקיבלו א/5, כל שנתיים הם צריכים ללכת ולחדש את זה, לעמוד בתור ולהביא מסמכים.

אוסאמה סעדי: 15 שנה, אנשים שאין להם שום בעיה ביטחונית, לא מאשרים להם.

אוסאמה סעדי: נקודה אחרונה, השר פריג', ואני פונה אליך.

אוסאמה סעדי: אני בקשר ואני מלווה את תושבי הכפר ולאג'ה.

אוסאמה סעדי: כפר ולאג'ה, אדוני היושב-ראש, זה ליד בית לחם, כשאתה עולה – איך זה נקרא שם?

אוסאמה סעדי: מהקניון אתה עולה – –

דוד ביטן: איפה?

אוסאמה סעדי: – – איך זה נקרא שם?

אוסאמה סעדי: הר גילה?

אורי מקלב: הר גילה.

אוסאמה סעדי: הר גילה?

אוסאמה סעדי: אז יש כפר ולאג'ה.

אוסאמה סעדי: כפר ולאג'ה, חלק מהכפר סופח לעיריית ירושלים וחלק עדיין בשטחים ששייכים למינהל האזרחי.

אוסאמה סעדי: התושבים שם הלכו והגישו, כבוד השר, תוכנית מתאר.

אוסאמה סעדי: לקחו מהנדס, גייסו כסף, עשו תוכנית מתאר.

אוסאמה סעדי: הגישו את זה.

אוסאמה סעדי: שנים על גבי שנים עיריית ירושלים לא דנה ולא מאשרת והוועדה המחוזית לא מאשרת.

אוסאמה סעדי: הלכו לבג"ץ, בג"ץ חייב אותם לדון בתוכנית המתאר.

אוסאמה סעדי: חזרה הוועדה המחוזית ודחתה את התוכנית.

אוסאמה סעדי: אתה יכול לבקש מהם תיקונים, אתה יכול לבקש מהם שיפורים – היא דחתה את זה על הסף ואמרה: שם אנחנו הולכים לעשות פארק עירוני.

אוסאמה סעדי: אנשים גרים שם מלפני שנת 67', לפני הכיבוש.

אוסאמה סעדי: ועכשיו, עד היום, אדוני השר, הרסו 25 בתים ויש עכשיו צווי הריסה כנגד 38 בתים בכפר ולאג'ה.

אוסאמה סעדי: זה מאות אנשים.

אוסאמה סעדי: פנו, עתרו לבג"ץ, יש ב-11 ביולי דיון בבג"ץ.

אוסאמה סעדי: הם פנו וביקשו פגישה גם עם ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי, וגם עם אבי כהן, מנהל רשות האכיפה.

אוסאמה סעדי: אני בעצמי דיברתי עם אבי כהן, והוא אמר לי שייפגשו עם מנהל מרחב ירושלים.

אוסאמה סעדי: מורחים אותם, בקיצור.

אוסאמה סעדי: חייבים.

אוסאמה סעדי: פה זה כמו שייח' ג'ראח, זה לא פה ושם.

אוסאמה סעדי: אנשים, שכונה שלמה, כפר שלם מגיש תוכנית, לא מאשרים אותה.

אוסאמה סעדי: לטיפולך.

דוד ביטן: טוב, תודה, אוסאמה.

דוד ביטן: חבר הכנסת אורי מקלב, יש לך 15 דקות.

עיסאווי פריג': תגלה לנו בן כמה חבר הכנסת פינדרוס.

אורי מקלב: בן כמה פינדרוס?

עיסאווי פריג': כן.

אורי מקלב: אני אגיד מה שראש הממשלה אמר.

אורי מקלב: אני אמרתי לו שאת יום ההולדת שלי הזה עשיתי עוד בעיריית ירושלים, אז יש לו עוד עתיד רחוק – היינו עכשיו ביום הולדת.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, והכנסת הכמעט-ריקה.

אורי מקלב: אנחנו, יום-יום יש לנו הפתעות בדיונים הארוכים.

אורי מקלב: לפעמים אנשים שואלים אותנו: בשביל מה אתם מקיימים?

אורי מקלב: אם לא היינו מקיימים את הדיונים הארוכים האלה, כנראה לא היו לנו את ההפתעות הרבות שיש לנו כל יום: פעם הצבעה כפולה ואחרי זה הפסד בהצבעה, כמו שהיה אתמול בחוק האזרחות.

אורי מקלב: והינה, מתברר לנו היום שיש איזה הסכם שלא גילו לנו אתמול, שהוא הרבה יותר רחב ממה שהציגו לנו, אבל זה המשך ההונאה והשקר, שזה הפלטפורמה של הממשלה הזאת.

אורי מקלב: ראינו היום גם איך נאלצו למשוך חוק – את חוק משרד הביטחון – תיקון חוק משרד הביטחון שהביאו לפה, יחד עם כך שעברנו גלגולים שלמים בתוך הוועדות.

אורי מקלב: כן, יש רוב בוועדות, אין רוב בוועדות, עד שמצליחים להגיע וגם כשמגיעים לפה – ומסביב לחוק הזה הדבר שהוא באמת מעל כולם, דבר מביש.

אורי מקלב: לאחר יום שלם של השמצות נגד הקואליציה, שלא מוכנים לעשות קיזוזים עם מישהו שנאלץ לשבת שבעה על פטירת אחותו – וזה לא נכון וכן מתבצע וכן יש קיזוז – בסופו של דבר מפירים את הקיזוז, עם כל הנלווה לכך.

אורי מקלב: מאלצים מישהו לבוא משבעה.

אורי מקלב: משפחה שומרת מסורת מאוד מאוד גדולה, ומה שאנחנו יודעים זה שהשבעה זה לשבת באותו מקום – במיוחד בעדה שאליה משתייך חבר הכנסת יצחק מאיר הלוי – וודאי שהפגיעה יותר מדי גדולה.

אורי מקלב: אבל הכול הולך כאן בעריצות, בשרלטנות.

אורי מקלב: לצערי, זה נהפך לתרבות בממשלה הזאת.

אורי מקלב: אבל ככל שעובר היום, אנחנו עכשיו חוזרים, אדוני היושב-ראש, מאיזו ישיבה קטנה – ששאלת אותי – שגם ראש הממשלה השתתף בה.

יעקב מרגי: נכון.

אורי מקלב: וראש הממשלה בא ואמר שהוא מקבל באמת פידבקים טובים מאוד – – –

יעקב מרגי: שלא תהיה טעות: ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו.

אורי מקלב: כמו שאנחנו קוראים לו, אנחנו ממשיכים לקרוא לו ראש הממשלה לשעבר.

יעקב מרגי: שלא יחשבו – –

אורי מקלב: ודאי.

יעקב מרגי: – – ילמדו ממך תלמידים וילכו לראש הממשלה – – –

אורי מקלב: לא ניתן לבלבל אותם בשעת לילה כזאת מאוחרת, אבל אנחנו ישבנו עכשיו עם נתניהו והוא אמר שהוא מקבל מאות פידבקים על הגיבוש באופוזיציה.

אורי מקלב: הרבה זמן לא הייתה אופוזיציה שהיא מאוד הומוגנית, שהיא מקשה אחת.

אורי מקלב: קשה להחזיק גיבוש באופוזיציה, מכיוון שכשזה מכמה מפלגות ואין משהו שמחייב אותך.

אורי מקלב: כשיש לך ממשלה, כשיש לך תפקידים, יש גם את חלק הסנקציות שאפשר לנקוט נגדך והמשילות כשאתה נמצא.

אורי מקלב: יש לך תמיד מה להפסיד.

אורי מקלב: כשאתה לא נמצא, כשאתה באופוזיציה, קשה מאוד, מפני שכל אחד חי לעצמו ואין משהו שהוא עם אחריות ועם איזה תפקיד.

אורי מקלב: ולכן, לגבש קואליציה זה קשה – במיוחד שלא קל גם כמובן לליכוד, שנמצאים ברצף של הרבה שנים של משילות, שרים אפילו לא ראו את הכנסת מהכיוון של חברי כנסת רגילים, והם היו מייד בתפקידים ממשלתיים, ואם לא, כיושבי-ראש ועדות, והם מייד צריכים לחזור לעבודה ה"אפורה", במירכאות, של הכנסת.

אורי מקלב: אבל עם כל זה אנחנו מצליחים בגלל שאנחנו חשים ומרגישים את הסכנה הגדולה, את החשש המאוד-גדול שלנו, כשמיום ליום מתברר שהחשש והסכנה הם באמת גדולים, ליכולת המשילות.

אורי מקלב: ההתרוצצויות שאנחנו רואים כאן בכנסת, איך יושבת-ראש הקואליציה רצה כל הזמן לראש הממשלה ולראש הממשלה הרזרבי, או החלופי, וההתייעצויות וחוסר הבהירות, ויש כמה יושבי-ראש סיעות, יש לך את נירה ויש לך את בועז – התהליך הזה, שמתבזים, הוא בעצם מפחיד, אדוני השר, בגלל שאם זה כך בדברים כאלה, שהם גלויים וידועים ויש כבר הרבה ניסיון, מה קורה אם צריך להחליט בדברים הרבה יותר חמורים?

אורי מקלב: ואז גם כן ההתרוצצויות וחוסר הניסיון, ושהלמ"ד נמצא לך כל הזמן על הגב, ולא מצליחים לראות אותו.

אורי מקלב: אמרנו גם כן, שככל שעובר הזמן אתה רואה כמה שהפערים הם גדולים.

אורי מקלב: בלי לפגוע בך, אדוני השר, שאתה מביא איתך סוג אחר של פעילות ושל תובנות, ואני בטוח שאתה משפיע ואתה עושה את כל מה שאתה יכול, אבל אתה אחד מ-28 חברי הממשלה.

אורי מקלב: דיברנו בחוק הקודם, שמהם – אם אנחנו מורידים את ראש הממשלה וראש הממשלה הרזרבי אנחנו נתקלים ב-24 שרים שאמורים להחליף אותם, שהם לא יהיו כאן בכנסת.

אורי מקלב: אמורים להחליף 24 מתוך 26.

אורי מקלב: אני לא יודע אם גם אצלך תעשה את הנורבגי או לא, אבל אם גם אתה תעשה את הנורבגי, אז גם אותך אפילו לא נזכה לראות, אולי כתורן.

אורי מקלב: אבל שרים שיש להם גם סגני שרים, משרדים שיש להם סגני שרים, אז בכלל.

אורי מקלב: המשרדים הגדולים והמשמעותיים בכלל לא נמצאים פה, כמו משרד הביטחון, משרד האוצר, משרד הבריאות, ומשרדים שיש בהם שרים שניים, כמו שיש במשרד הביטחון, או סגני שרים.

אורי מקלב: בכל אופן, אנחנו רואים את הפערים האלה.

אורי מקלב: כמו שאתה רואה הר מרשים, הר גבוה, עם עוצמה גדולה מאוד – כשאתה נמצא קרוב אליו אתה לא יכול לראות את עוצמתו.

אורי מקלב: ככל שאתה מתרחק ממנו, כך אתה רואה את העוצמה שלו, וככל שעוברים הימים אנחנו מודאגים יותר ומפוחדים יותר.

אורי מקלב: אבל בכל אופן, אם אני מבקש לסיים את הפרק הזה, אנחנו באים ואומרים: אוקיי, גם לגיטימי שבממשלה שאין לה הרבה ניסיון יהיו קשיים.

אורי מקלב: אבל מה זאת היהירות הזאת?

אורי מקלב: קצת יושר וקצת ללכת עם יושרה אמיתית ולא בדורסנות כזאת.

אורי מקלב: איפה שיתוף הפעולה?

אורי מקלב: אתם לומדים את זה מאוחד מדי.

אורי מקלב: לכל אורך הדרך הלכתם בדרך הזו.

אורי מקלב: עם כל הכבוד לאלקין, שאנחנו באמת מאוד מעריכים אותו, את השר המקשר, הוא הסתובב פה כמו מצליף הקואליציה ולא כשר המקשר בין הממשלה לכנסת.

אורי מקלב: נכון, הוא עבר מפלגה – לא רק מפלגה אחת הוא עבר.

יעקב מרגי: עשינו לו חניכה טובה, תקופת הכשרה מצוינת.

יעקב מרגי: אנחנו משלמים על זה.

אורי מקלב: בדיוק.

אורי מקלב: אז תדע לך, שיש חוק שאומר היום שעובד ממשלה – – –

עיסאווי פריג': ברשותך, חבר הכנסת מקלב, מעניין אותי: מכל השיח, כבוד היושב-ראש, אתה מדבר כאילו אתה חלק אינטגרלי מהליכוד.

עיסאווי פריג': זה מעניין אותי.

יעקב מרגי: רוב השנים שלי – רק ברשותך, זו פעם שלישית שלי באופוזיציה: 2003 כשהגעתי, 2013 אחרי שהייתי שר, ועכשיו.

יעקב מרגי: מתוך כמעט 19 שנים, רוב הזמן זה קואליציה.

יעקב מרגי: אני לא מדבר כחבר הליכוד.

עיסאווי פריג': ב-2013 אתה לא היית בליכוד.

יעקב מרגי: הייתי באופוזיציה.

עיסאווי פריג': אופוזיציה – – –

יעקב מרגי: לא קשור.

יעקב מרגי: אבל כשאני אומר: עשינו לו חניכה – גם מקלב וגם אני חברים לאותה קואליציה, אנחנו – – –

אורי מקלב: כל הטריקים ואת כל הניסיון, שהבאנו מהם הרבה, יש לנו עליהם זכויות יוצרים.

אורי מקלב: אחד החוקים, פקיד ממשלה למשל, שעובד במשרד, והוא קיבל מיומנות מאוד גדולה – – –

יעקב מרגי: אני זוכר כשאלקין נכנס לכנסת.

אורי מקלב: אני מקווה שגם תזכור כשהוא יצא – חס וחלילה, לא מבחינה אישית אלא מבחינת התפקידים שלו, ועכשיו לקחת את כל זה למפלגה אחרת, כדי להעצים אותה הרבה יותר.

אורי מקלב: הוא לא העז.

אורי מקלב: היו אצלנו בלמים שלא נתנו לו לעשות רעיונות כאלה.

אורי מקלב: לא כל רעיון שהיה למישהו – הוא היה יודע שצריך להתחשב.

אורי מקלב: אבל אנחנו עכשיו נאלצים גם להחזיר באותה מטבע, ואנחנו רואים שהמטבע הזו מצליחה יותר.

אורי מקלב: אנחנו מוכנים תמיד להגיע להבנות, אבל שיהיו הבנות, ולא כל יום איזו פרשייה אחרת שבאמת שוברת את כל האמון.

אורי מקלב: גם כיום, סעיף 98, שהוחל בוועדה המסדרת, שוב רק בעזרת איומים בבג"ץ – בסופו של דבר מתן של שעה וחצי של דיבורים על אלפי הסתייגויות בדברים מהותיים וחוקים משמעותיים.

אורי מקלב: החוק הזה הוא בעצם נלווה לחוק-יסוד: הכנסת, שזו אותה משפחה, זו אותה סריה של חקיקה.

אורי מקלב: כאן אני רק באמת אתייחס גם לגופו של החוק הזה.

אורי מקלב: יש בחוק הזה שני חלקים: חלק אחד, שאף אחד לא התייחס אליו, זה הנושא שלא יחשיבו את ימי החגים וערבי החגים בימים שהכנסת צריכה להגיש את התקציב.

אורי מקלב: קיבלנו את זה, ושאלתי: כמה ימים זה בגלל תקופת החגים?

אורי מקלב: אז יש כשמונה ימים.

אורי מקלב: זה אף פעם לא היה.

אורי מקלב: אבל צריכה גם בזה להיות יושרה: אם אתה מבקש שהימים האלה לא ייחשבו במניין הימים שבהם הכנסת והממשלה צריכות לדון ולאשר את התקציב, אז באמת שלא יעבדו ושלא נימצא במצב כזה שבו אתה לוקח – אם אתה כבר באמת משתמש בזה, אנחנו יודעים היום שעובדים מתלוננים ובאים אלינו בגלל שהם נאלצים לעבוד בלחץ גם בימי החופש, אבל זה לא ימי חופש, זה חגים וערבי חגים.

אורי מקלב: אז אני מצהיר כאן, ואני אומר לך שזאת תהיה עבירה על החוק.

יעקב מרגי: זו הייתה חד-צדדיות.

יעקב מרגי: כשהממשלה מפרסמת תזכיר היא צריכה לתת 21 יום לציבור להגיב.

יעקב מרגי: היועץ המשפטי לממשלה נתן להם פטור והעמיד את זה על 74 שעות, שמתוכן שישי ושבת.

אורי מקלב: ואתה מדבר על חוק-יסוד, חוק מכונן.

יעקב מרגי: חוק-יסוד.

אורי מקלב: זה לא עוד חוק.

אורי מקלב: לא היה תקדים לדבר הזה, שהיה אפשר להעביר את זה – – –

יעקב מרגי: שמע, אין ספק שהקואליציה הזו מקבלת חיפוי אווירי וחיפוי של חילות רגלים גם כן.

אורי מקלב: אתה רואה גם את החיפוי של כלי התקשורת.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: בהצעת החוק, כשמבקשים להוריד את מניין ימי החגים – – –

אורי מקלב: חגים וערבי חגים.

עיסאווי פריג': וערבי חגים, שמונה ימים, בשביל לתת אפשרות לנהל דיון תקציבי אמיתי, מה רע?

אורי מקלב: לא אמרתי רע.

יעקב מרגי: אני אומר לך: התקציב יבוא לכנסת, אתה יודע מתי?

יעקב מרגי: בנובמבר.

יעקב מרגי: אני זוכר כמה מלל נשפך פה, שתקציב צריך לעבור ויש גופים חוץ-ממשלתיים, וגופים במערכת החינוך ובמערכות הרווחה שהתקציב שלהם בנוי על תמיכות.

יעקב מרגי: עכשיו אתה תרגיש את זה.

יעקב מרגי: אם המשרד שלך, לא יודע אם היו שם מבחני תמיכה – אתה לא יכול לפרסם אותם.

יעקב מרגי: מה עוזר לי, אני, גוף שמתפקד כל השנה, ואני צריך להיות באי-ודאות בנובמבר: מה יתוקצב לי, אם יתוקצב לי, בתמיכה?

יעקב מרגי: וצריך לעשות את זה רטרואקטיבית.

עיסאווי פריג': ב-2021 יש בעיה, נכון.

עיסאווי פריג': אבל – – –

אורי מקלב: אני רוצה לענות באמת לשר: לא על זה אני מלין.

אורי מקלב: נתנו את זה.

אורי מקלב: נתנו.

אורי מקלב: אבל אני אומר: בוא תקיים את זה.

אורי מקלב: מה אתה מבקש?

אורי מקלב: לא לעבוד בימים האלה.

אורי מקלב: אז אל תעביד את העובדים.

אורי מקלב: גם תיקח את הימים האלה וגם תעביד את העובדים?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים במצב, גם בכנסת וגם בממשלה, שאנחנו מאלצים עובדים לעבוד בימים האלה.

אורי מקלב: אז תיקח את הימים האלה, תדע שהם לא בספירה, אבל גם אל תעביד אותם.

אורי מקלב: לא מעבר לזה.

אורי מקלב: ואנחנו קיבלנו את זה.

עיסאווי פריג': עובדים עובדים בימי חגים?

אורי מקלב: וערבי חגים.

אורי מקלב: מה זה חגים?

אורי מקלב: מוצאי שבתות וערבי שבתות.

אורי מקלב: יש לו עבודה לגמור.

אורי מקלב: אתה מטיל עליו ואתה לא יודע מתי הוא יעבוד, אתה מאלץ אותו לעשות גם כשהוא לא מסכים.

אורי מקלב: אז תיקח את זה בחשבון, שבימים האלה הוא לא יעסוק.

אורי מקלב: אני אמרתי את זה כהערת ביניים, אבל בעיקר אני רוצה להתייחס לחלק הקטן הזה – זה יוצא ארבע או חמש מילים, שזה תיקון – שגם אפשר פיצול של סיעה, וגם סיעה של ארבעה חברים יכולה להיות סיעה בעצמה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להבין שסיעה יכולה להיות גם של שניים אם היא התפצלה מסיעה של שישה חברים.

אורי מקלב: סיעה יכולה להיות גם שלושה – על זה לא מלינים, וזה החוק הקיים כיום עם סיעה של תשעה חברים.

אורי מקלב: החוק הזה לא בא עכשיו באוויר.

אורי מקלב: מה קרה לממשלה, שהיא מביאה הצעת חוק?

אורי מקלב: איזו לקונה היא מצאה?

אורי מקלב: איזה קושי היא מצאה?

אורי מקלב: מה התברר, שיש איזה בעיה, שעכשיו הממשלה רואה לנכון להביא הצעת חוק שגם בכל סיעה של ארבעה – כולל אם התפצלו מסיעה של 30 ו-30 וכמה חברי כנסת?

אורי מקלב: זה לא איזו לקונה שקיימת, זה לעשות לקונה.

אורי מקלב: זה בעצם לאפשר חתרנות למפלגות אחרות, לערער את האופוזיציה או לערער מפלגה אחת.

אורי מקלב: שתי מפלגות בכלל קשורות לפרשה הזאת עכשיו בממשלה הזאת.

אורי מקלב: כולם מונות או תשעה חברים או פחות מזה.

אורי מקלב: למי זה נפקא מינה?

אורי מקלב: רק ליש עתיד, שהיא נמצאת היום כמפלגת השלטון – הגם שהוא לא ראש ממשלה, היא מפלגת השלטון – והליכוד, המפלגה היחידה.

אורי מקלב: כל המפלגות האחרות, איך הן נכנסות לתוך החוק הקיים?

אורי מקלב: אני בכלל תוהה, וגם שאלנו את זה: מדוע זו בכלל הצעת חוק ממשלתית?

אורי מקלב: הממשלה מביאה גם את החוק הקודם וגם את החוק הזה, שבו היא מדברת על נורבגי.

אורי מקלב: נורבגי היה עד היום בהצעות חוק פרטיות, לא הצעות חוק ממשלתיות.

אורי מקלב: מה הממשלה ראתה לנכון?

אורי מקלב: אם זה היה מצדיק משהו, אם החוק היה נותן בימינה – ימינה עברה טלטלה.

אורי מקלב: ימינה בולטת בזה שהיא יצאה לבחירות באמירות מסוימות, בתפיסה מסוימת, בהכרזות, בהתחייבויות מסוימות לקהל הבוחרים; באמת, בכל דרך שהיא, בתנאי כפול, לא הייתה איזו הבטחה שהם לא הבטיחו אותה ובסוף עשו מהפך של 360 מעלות.

אורי מקלב: אז אם הייתה בקשה לפיצול של חלק מהחברים והם לא היו מאפשרים להם, היה צריך אולי לבוא לתקן חוק.

אורי מקלב: על מה אתה מדבר עכשיו, אילו בעיות יש?

אורי מקלב: זה מראה משהו על חתרנות, שמנסים – בהחלט אתה לא קשור לזה במרצ, אבל בהחלט יכול להיות שרוצים להוציא את רע"מ, שלא יהיו בממשלה.

אורי מקלב: רוצים לפגוע בליכוד, רוצים לחפור ולחתור מבפנים.

אורי מקלב: זה דבר שהוא מאוס, ואנחנו צריכים באמת להוקיע אותו.

אורי מקלב: וזה נמצא בתוך החוק הממשלתי של 72 שעות.

אורי מקלב: עכשיו, עוד משהו קטן בעניין הזה.

אורי מקלב: היום פרקליט המדינה ענה במכתב על אמירתו של שר האוצר בריאיון באחד מערוצי הטלוויזיה.

אורי מקלב: הוא אמר: את החרדים אני מעיף במריצה אחד למזבלה, או שהציטוט יכול להיות טיפה אחרת – אולי את החרדים ואת ביבי הוא יעיף במריצה למזבלה.

אורי מקלב: זאת אמירה מאוד חמורה, והיום פרקליט המדינה ענה לעו"ד גליק, שפנה אליו, ואמר לו שזו באמת אמירה מקוממת ופוגענית, אבל הוא לא יפתח בגינה בחקירה פלילית.

אורי מקלב: שי גליק, מנכ"ל ארגון בצלמו – צריך להגיד בשם אומרו.

אורי מקלב: אז הוא כותב:

אורי מקלב: לאחר עיון בפנייה – בכל אופן אנחנו חושבים שזאת אמירה באמת מקוממת, פוגענית, אבל היא לא בחקירה.

אורי מקלב: ולמה?

אורי מקלב: אין בה עבירה של הסתה לאלימות, והאמירה לגבי ההשלכה למזבלה נראית יותר כהבעת רגשות תיעוב כלפי הגורמים שכלפיהם התבטא ליברמן, להבדיל מקריאה או עידוד לבצע מעשה אלימות.

אורי מקלב: כמו כן, ההתבטאות אינה עולה כדי עבירה של הסתה לגזענות.

אורי מקלב: עכשיו, אני לא רוצה להתווכח איתו, אבל כולנו יודעים שההתבטאות "לקחת מריצה" – הוא היה אומר: אני אשליך אותם לאשפה.

יעקב מרגי: הוספתי לך את הדקה שלקחתי.

אורי מקלב: אני בזה אשלים.

אורי מקלב: הוא היה אומר: אני אשליך אותם לאשפה, כמו שאנחנו אומרים.

אורי מקלב: לאשפה – זורקים, משליכים.

יעקב מרגי: לקחתי לו, אני חייב להחזיר לו.

אורי מקלב: אני מייד מסיים.

אורי מקלב: אבל כשאתה בא ואומר: במריצה, זה ביטוי שלקוח – כל אחד יודע את מי לקחו במריצות.

אורי מקלב: זה לא נקרא הסתה?

אורי מקלב: איזו אמירה, באמת מקוממת, מתועבת מאין כמוה, מזעזעת.

אורי מקלב: ואני רוצה להגיד לך שהחלק הטוב בעניין – זה באמת זעזע גם אנשים שלא מחוברים לחרדים, שלא יכלו לסבול את האמירה הזאת, וראיתי גם לפי שפת הגוף שלך.

אורי מקלב: לכן היה צריך למצוא איזה מנגנון הרבה יותר ממכתב, שלא פורסם, כמובן, כמו עוד דברים שלא פורסמו בתקשורת.

אורי מקלב: בסופו של דבר – אני רוצה לסיים בזה, אדוני היושב-ראש – ראיתי כאן היום גם ניסיון לשכנע מפלגות שיצביעו בעד הצעת החוק שהביא שר הביטחון, תיקון בחוק הביטחון.

אורי מקלב: ניגשו למפלגות ערביות, הרשימה המשותפת, ושכנעו אותם מדוע הם צריכים להגן על כך, שהחוק הזה הוא חוק חשוב לגבי מי שמשרת בצבא.

יעקב מרגי: נא לסיים.

אורי מקלב: ואותנו כל הזמן מייסרים שאנחנו מגיעים ומסכימים – אתמול נפתלי בנט, ראש הממשלה, קם מכיסאו אחרי ההפסד.

אורי מקלב: מה הוא אמר, מה הוא אמר?

אורי מקלב: הוא לא אמר שום דבר.

אורי מקלב: הוא אמר דבר אחד – הוא אמר: תראו את ביבי וטיבי, זה החיבור.

יעקב מרגי: תודה.

אורי מקלב: והוא לא מסתכל על הגב שלו והוא לא מסתכל על החיבור שלו.

אורי מקלב: למי הוא מתחבר, למישהו יותר טוב או פחות טוב?

אורי מקלב: זה פחות קיצוני, יותר קיצוני?

אורי מקלב: הוא מדבר על מפלגות שעד היום בכל אופן לא היו בתוך הממשלה, בגלל השקפת העולם שלהן, בגלל ההכרזות שלהן.

יעקב מרגי: תודה רבה.

אורי מקלב: עכשיו הם אומרים: אתם הולכים עם מפלגות ציוניות, משתמשות ביחד.

אורי מקלב: אז טלו מבין עיניכם, ודי לצביעות הזאת.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יעקב מרגי: חבר הכנסת הרב מאיר פרוש, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': – – – יש פתגם בערבית שאומר – – – אנחנו אומרים לאנשים המבוגרים, שפתאום כשהם מתבגרים הם מקבלים רוח צעירה.

עיסאווי פריג': אל-דהן – זה שומן.

עיסאווי פריג': אומרים: אל-דהן באל-עתאק.

עיסאווי פריג': איך אני אתרגם את זה לעברית?

עיסאווי פריג': זה מתאים לחבר הכנסת פרוש.

יעקב מרגי: הוא נתן לך מחמאה.

מאיר פרוש: לא שמעתי.

עיסאווי פריג': שאתה משתבח עם השנים.

יעקב מרגי: משתבח עם הזמן.

מאיר פרוש: ככל שמזקינים, דעתם – – –

יעקב מרגי: מתיישבת עליהם.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברשותך, השר התורן, ראשית אני רוצה לברך בברכת מזל טוב את ידידי משכבר הימים חבר הכנסת רב אבי מעוז, שיש לו יום הולדת היום.

מאיר פרוש: אומנם זה באופן צנוע, בלי פרסום – אולי זה יפורסם כרגע.

מאיר פרוש: אני מאחל לך מזל טוב, עד 120.

מאיר פרוש: רק התברר שאני מבוגר ממך – לא בהרבה, אבל מבוגר ממך.

מאיר פרוש: אנחנו נמצאים פה בכנסת, מקום שבו אנחנו מתגוששים.

מאיר פרוש: בשבועיים האחרונים אפשר לומר שמתגוששים בצורה יותר תקיפה, יותר חזקה.

מאיר פרוש: האמת שטוב לומר לעצמנו, ואם מישהו אחר מעוניין לדעת מה עמדתה של יהדות התורה, מה עמדתו של הציבור החרדי ביחס למקום הזה.

מאיר פרוש: אז האמת היא שאין לנו נחת רוח מהפעילות של המקום הזה.

מאיר פרוש: המקום הזה, לצערנו הגדול, מוציא גם הרבה הרבה הרבה מאוד דברים שהם בפועל חקיקה נגד התורה, חקיקה נגד ההלכה, ומבחינתנו כל יום שהמקום הזה לא פעיל והוא מחוקק מה שפחות, ופחות נגד חוקי התורה, עדיף לנו.

מאיר פרוש: אבל אנחנו נמצאים פה מכיוון שאנחנו נמצאים במדינה מסוימת, והמדינה הזאת קובעת דברים שונים.

מאיר פרוש: בעקבות זה שהיא קובעת דברים שונים – ואלה שקובעים לא יודעים בדיוק מה אנחנו רוצים וחושבים ורוצים שיהיה וצריך שיהיה – אז אנחנו נמצאים פה כדי לשמור ולהציל, כמו שאם עוד מעט יהיה לי זמן, אני אתייחס לניסיון להעביר היום בקריאה שנייה ושלישית את החוק של המעקב כנגד אותן בנות שמקבלות פטור בגלל ההכרה הדתית – לא נוסעות בשבת ושומרות על כשרות – שלא העברנו את זה, אבל זו פגיעה באורח החיים החרדי שלנו.

מאיר פרוש: המקום הזה, כמו שאמרתי, הוא עם חקיקה נגד התורה.

מאיר פרוש: המשנה בפרקי אבות אומרת כך: "אמר להם – – – איזוהי דרך ישרה שידבק בה האדם?

מאיר פרוש: רבי אליעזר אומר: עין טובה.

מאיר פרוש: רבי יהושע אומר: חבר טוב.

מאיר פרוש: רבי יוסי אומר: שכן טוב.

מאיר פרוש: רבי שמעון אומר: הרואה את הנולד.

מאיר פרוש: רבי אלעזר אומר: לב טוב – – – איזוהי דרך רעה שיתרחק ממנה האדם?

מאיר פרוש: רבי אליעזר אומר: עין רעה.

מאיר פרוש: רבי יהושע אומר: חבר רע.

מאיר פרוש: רבי יוסי אומר: שכן רע.

מאיר פרוש: רבי שמעון אומר: הלווה ואינו משלם, אחד הלווה מן האדם כלווה מן המקום – – – רבי אלעזר אומר: לב רע".

מאיר פרוש: זאת אומרת, אנחנו רואים בהדרכה למה אנחנו צריכים לשאוף, מהי הדרך הטובה.

מאיר פרוש: אני אומר את זה מכיוון שמעבר לבעיה הזאת שאתה כאן בכנסת מחוקק דברים נגד התורה ונגד ההלכה – ואני לא בא להגיד שמה שמנסים לחוקק עכשיו זה נגד התורה ונגד ההלכה – החקיקה הזאת של לגרום לכך שאם יש קבוצה של חברי כנסת מעל עשרה או 12, נוכל לגרום לכך שהם ייפרדו, זה לא בא מעין טובה, זה לא בא מלב טוב, זה לא בא מלהיות חבר טוב, שכן טוב.

מאיר פרוש: זה בא מעין רעה, מלב רע.

מאיר פרוש: המושג הזה של לגרום לכך שיש קבוצה של חברי כנסת – בואו נהיה במצב שאפשר לגרום שהם יתפוררו בתוכם, בינם לבין עצמם – תארו לכם שברשימת תקווה חדשה, שהיא של שישה חברי כנסת, מישהו ימצא את הדרך והוא יתפלג מגדעון סער, כמה גדעון סער ירצה להתנקם באותם אלה שפרשו מהמפלגה שלו, שגרמו לו למיעוט כוח; כמה נפתלי בנט כועס על חבר הכנסת שיקלי, שבגלל שיקלי הוא נחשב היום לראש ממששת המנדטים, וכך הוא היה עם שבעה מנדטים.

מאיר פרוש: אומר לו לפיד: מה אתה שווה בכלל?

מאיר פרוש: אני עם 18 מנדטים, אתה בקושי עם שישה.

מאיר פרוש: כל אחד צוחק עליו: שישה מנדטים.

מאיר פרוש: מה זה ללכת כאן ולעשות חוק כדי לגרום לכך שארבעה יכולים לפרוש מקבוצה גדולה יותר, כדי לעודד בוגדנות?

מאיר פרוש: זה הרי חוץ – אני מפסיק כי אני נותן לו לנאום מלמטה.

יעקב מרגי: זה מפריע לדובר.

מאיר פרוש: חוץ ממה שאמרתי קודם, שהמקום הזה בא גם לידי חקיקה נגד התורה ונגד ההלכה, לעשות חקיקה של להיות בעין רעה, בלב רע, חבר רע – לצורך מה זה נעשה?

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שפוליטיקה זה לא הדבר המובחר מהדברים שבן אדם צריך לבחור לעצמו, אם הוא רוצה להתנהל ולחיות את החיים כאן בעולם הזה ולעשות את הדברים הטובים.

מאיר פרוש: בוודאי שאם אתה עוסק בצורכי ציבור אתה יכול לעשות הרבה טוב, אבל אסור חלילה להימשך אחרי הדברים הרעים.

מאיר פרוש: לחוקק חוק כדי לגרום לתהפוכות – אני לא יודע לומר אם זה נכון שאחוז החסימה מדבר על כך וכך קולות כדי שיוכלו לעבור את אחוז החסימה, אבל אם אתה בא ומבקש לגרום לכך שכשיש סיעה של 30 מנדטים או 18 מנדטים, ארבעה יוכלו להצטרף יחד ולגרום למהפכה, לגרום לכך שהשלטון לא יהיה שלטון יציב – את זה עושים אנשים שכאילו באים ואומרים: אנחנו הממשלה, שרוצים לשרת את הציבור, רוצים שיהיה טוב לציבור.

מאיר פרוש: מה, ככל שנתפורר אז יהיה יותר טוב לציבור?

מאיר פרוש: הדבר הזה שהם מחנכים לבוגדנות זה דבר שצריך פשוט לקעקע אותו מההתנהלות שלנו כאן.

מאיר פרוש: את זה אתה יכול לראות בקבוצה הזאת שמנהלת היום את הממשלה.

מאיר פרוש: אני יודע שהייתה אתמול בלילה – היום בבוקר, אני כבר לא יודע; אתמול בבוקר – ממש שמחה גדולה.

מאיר פרוש: קבוצה עם שישה מנדטים ושישה מנדטים, הלכו וחברו ל-18 מנדטים, לקחו עוד שמונה מנדטים ועוד שבעה – אוסף שאנחנו רואים אותם.

מאיר פרוש: תראה איך שהם מצטופפים פה בראש השולחן: שישה כיסאות, התגוששות, ואת גנץ, שלא רוצים לחבק כל כך, שמו אותו קצת בפינה, לא בראש השולחן.

מאיר פרוש: אבל כל ההוויה של ההרכב הזה היא: איך אנחנו בינינו חיים יחד כדי להפריע לשני.

מאיר פרוש: על מה?

מאיר פרוש: מה רע עשה נתניהו לבנט שבנט צריך לעזוב את העקרונות שלו, את האמונה שלו בתפיסת העולם, ולהקים ממשלה אחרת, להפסיד את כל מה שהוא יכול היה להרוויח עם העקרונות שלו אם היה עושה ממשלת ימין?

מאיר פרוש: להתנקם באחד שפעם אולי לא הסתכל עליו יפה ואולי דיבר אליו לא יפה.

מאיר פרוש: לפני שנה הבית היהודי, עם שבעה מנדטים, ביקשו שר החינוך, שר התחבורה, שר, שר, שר.

מאיר פרוש: נו, אז מה?

מאיר פרוש: עכשיו יש להם ממשלה שבלעדיהם אי-אפשר להקים שום דבר, אז זה שר, וזה שר, ונורבגי ועוד משהו.

מאיר פרוש: בשביל נקמה בנט עושה דבר כזה לנתניהו.

מאיר פרוש: בשביל נקמה.

מאיר פרוש: אני לא אומר שזה בסדר שאחרי הפריימריז נתניהו לא נתן לגדעון סער להיות שר.

מאיר פרוש: הוא לא נתן, הוא לא בסדר, אבל בשביל נקמה אתה עוזב את הדרך שלך, את העקרונות שלך, שבעיניך הם קדושים, בעיניך הם סמל, שבגללם אתה מבקש מאנשים שייתנו לך את האמון?

מאיר פרוש: אתה תביע את הדרך של ימין בממשלה שתוקם – גדעון סער אמר:

מאיר פרוש: אני לא אלך עם נתניהו, אבל בוודאי שלא תבגוד בדעות שלך.

מאיר פרוש: בשביל הנקמה, בשביל השנאה, כך מתנהגים.

מאיר פרוש: זו דרך שאנחנו יכולים לחיות בה?

מאיר פרוש: בגלל הרבה סיבות אנחנו לא יכולים לחיות – אנחנו לא חיים ולא רוצים לחיות איתם.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: כי הם אלה הראשונים.

מאיר פרוש: זה עוד לא קרה.

מאיר פרוש: אלה הראשונים – תשמע, השר פריג', אלה הראשונים מבחינתנו.

מאיר פרוש: אולי אצלכם, לפי האמונה שלך, זה לא.

מאיר פרוש: אלה הראשונים בממשלה שמקימים וחותמים הסכמים להפעיל תחבורה ציבורית בשבת; לפגוע בקדושת הייחוס; לפגוע בקדושת המשפחה במדינה שהשלטון בה הוא הרי בידי יהודים.

מאיר פרוש: בוודאי שיש עוד מפלגה, כמו רע"מ או אתה בתוך מרצ, אבל מה הממשלה הזאת, שהיא שלטון של יהודים, מה היא צריכה לסמל – לפגוע בקדושת המשפחה?

מאיר פרוש: לפגוע בקדושת הייחוס?

מאיר פרוש: לפגוע בשבת, שזה "האות ביני ובין בני ישראל"?

עיסאווי פריג': איפה פגעה?

עיסאווי פריג': אני לא זוכר.

יעקב מרגי: היא הצהירה.

מאיר פרוש: חתמה.

עיסאווי פריג': עזוב, הרבה אנשים מצהירים – – –

יעקב מרגי: לא, זה בהסכמים.

יעקב מרגי: זה בהסכמים.

מאיר פרוש: יש לך טעות.

מאיר פרוש: אם אנחנו נזוז הצידה, תן למרב מיכאלי לבקש מבנט או ממי שהיא צריכה לבקש, מהחליפק'ה הזה – יבקשו ממנו ליישם את ההסכם הקואליציוני.

מאיר פרוש: מה הוא צריך ליישם?

מאיר פרוש: להפעיל תחבורה ציבורית בשבת.

מאיר פרוש: אתה עושה מזה ככה, אבל זה לא ככה.

יעקב מרגי: כפי שאמר חבר הכנסת הרב פרוש, אם הוא מפקיר את הזירה, אתה כבר לא עיסאווי פריג', אתה הופך להיות "פריג'ה".

מאיר פרוש: מרב מיכאלי תבקש להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, וזנדברג תבקש לפגוע בקדושת הייחוס, והשלישי יבקש לפגוע בקדושת המשפחה.

מאיר פרוש: מה, אנחנו יהודים בשביל מה?

מאיר פרוש: להיות כמו, סליחה, בהמות?

עיסאווי פריג': אתה מייצר פחדים ובונה תיאוריות.

מאיר פרוש: איזה תיאוריות?

מאיר פרוש: יש הסכם קואליציוני של מרצ עם הח'ליפה הזה, עם לפיד.

מאיר פרוש: יש הסכם קואליציוני של מרב מיכאלי ומפלגת העבודה – – –

יעקב מרגי: נא לסיים.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: רק עכשיו אני מתרומם.

יעקב מרגי: מה אני אעשה, כל דבר טוב נגמר בסוף.

עיסאווי פריג': אף אחד לא יפגע בך, לא בבני ברק ולא באלעד ולא – אף אחד.

יעקב מרגי: השר פריג', ניתן לו דקה נוספת על ההפרעה, אבל נא לסיים.

מאיר פרוש: השר פריג', אנחנו, בהרבה דברים, ממשיכים בדרך כמו שזה היה במעמד הר סיני, לפני שלושת אלפים שנה, לא משנים שום דבר ושומרים על כל דבר.

מאיר פרוש: אין אצלנו להסכים ולחתום על נייר, אם יש שם דברים שלא מקובלים באמונה שלי.

מאיר פרוש: אנחנו לא עושים כאלה דברים.

מאיר פרוש: אני לא יכול להיות פה כשהשלטון כאן יהיה של כאלה שהם שואפים – אין להם אולי את הכוח, כי אני מפריע, כי אתה אומר להם: חבר'ה, אל תעשו את זה, אבל זה הרצון שלהם, זו השאיפה שלהם – להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, לפגוע בקדושת הייחוס, לפגוע בקדושת המשפחה, להכיר בגרות.

מאיר פרוש: על בנות, אם הן כן הצהירו שהן שומרות שבת, לא נוסעות בשבת, אוכלות כשר – בודקים אותן ורוצים לקחת אותן לצבא.

מאיר פרוש: ואם מישהו יקפיד שאתה לא יכול להיות יהודי, אדוני, אם אתה לא מקיים את כל המצוות כמו שההלכה מצווה – אז הרי פתאום הכול בוער פה.

מאיר פרוש: אנחנו, עם כאלה שרק רוצים, שואפים לכך – לא רוצים.

מאיר פרוש: הליכוד, מה הוא רוצה?

מאיר פרוש: מעולם הליכוד לא כתב כאלה הסכמים.

מאיר פרוש: לכן אנחנו מבקשים להתנער מהם, מבקשים שהממשלה הזאת – חלילה, אין לי שום דבר נגדך אישית – פול תיפול במהרה בימינו.

מאיר פרוש: אמן, תגיד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה, ואחריו – יעקב אשר חילק עם פטין מולא את זמן הדיבור, לכן חמש דקות לפטין מולא, ואחריו יהיה חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: זו אחוות לוחמים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות עומדות לרשותך.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר.

עיסאווי פריג': – – – כדי להישאר ער.

אבי מעוז: ראשית, תודה על הברכות.

אבי מעוז: מאחל לכולם רק טוב.

יעקב מרגי: – – –

אבי מעוז: קצת יותר.

אבי מעוז: בסדר, זה המע"מ.

יעקב מרגי: שיראה ברכה.

אבי מעוז: אמן.

אבי מעוז: אני רוצה לדבר קצת – התחלתי בנאומי בתחילת הלילה, יותר נכון בתחילת הערב, לדבר קצת על הממשלה, ודיברתי על ראש הממשלה, על קורות החיים שלו, מה הוא עשה בפעילות הציבורית ואיך אפשר היה לקרוא את התוצאה שאנחנו – –

יעקב מרגי: כבר אז.

יעקב מרגי: האזנתי בחדר.

אבי מעוז: – – רואים אותה היום.

אבי מעוז: השרים נכנסו לתפקידם – במה הם עוסקים?

אבי מעוז: נתחיל עם מרב מיכאלי, שרת התחבורה – – –

יעקב מרגי: חברת הכנסת טייבי, שומעים אותך כאן.

תקרא אותה לסדר פעם ראשונה.

מאיר פרוש: וממלאת המקום של ירדנה, ששומעים אותה?

יעקב מרגי: מותר לה, היא מזכירת הכנסת.

אבי מעוז: אדוני, אני מבקש להוסיף לי זמן, גם על היום ההולדת וגם על ההפרעות.

מאיר פרוש: – – – לאף אחד פה, כל אחד בזמנו החופשי – – –

יעקב מרגי: הוספתי לך.

אבי מעוז: מרב מיכאלי, שרת התחבורה – אני מאזין בקשב רב לנאומים בני דקה.

אבי מעוז: מדי שבוע עולה חבר הכנסת בועז טופורובסקי ומקריא את רשימת ההרוגים בתאונות דרכים.

אבי מעוז: זה כל כך חשוב – –

יעקב מרגי: הוא מסור לזה.

אבי מעוז: – – שזה ייכנס למודעות שלנו, של כולנו.

אבי מעוז: זה באחריות משרדה.

אבי מעוז: במה עוסקת שרת התחבורה?

אבי מעוז: במזגנים של הרכבות – להשוות בין הבנים לבנות.

אבי מעוז: עכשיו, חשבתי: רגע, משהו לא בסדר אצלי?

עיסאווי פריג': לא צריך שיהיה לנו נוח בנסיעה ברכבת?

אבי מעוז: בטח שצריך שיהיה לנו נוח.

יעקב מרגי: לא, תקשיב לפאנץ'.

אבי מעוז: רק רגע, רק רגע.

אבי מעוז: כבוד השר, תאמין לי – אדוני התעורר – לבנות יותר קר מאשר לבנים.

אבי מעוז: העולם קצת מתנהל על ידי בנים, ולכן המזגן מכוון לפי הבנים.

יעקב מרגי: עד כאן, סוף ציטטה.

אבי מעוז: א.

אבי מעוז: אני מברך אותה.

אבי מעוז: ברוך השם השרה מרב מיכאלי מודה שיש הבדל בין בנים לבנות.

אבי מעוז: הרי הם טוענים שאין הבדל.

עיסאווי פריג': ביולוגית יש הבדל.

אבי מעוז: לא.

אבי מעוז: ביולוגית בטח, אבל מזגן?

אבי מעוז: זה הבניה חברתית.

עיסאווי פריג': זה משליך.

אבי מעוז: זה הבניה חברתית.

אבי מעוז: אתה יכול להחליט שלא קר לך, ואתה יכול להחליט שכן קר לך.

עיסאווי פריג': אבל הגוף, יש לו – – –

אבי מעוז: רק רגע, אני באתי בהצעת ייעול לשרה.

אבי מעוז: באמת, אני רוצה לייעל את העניין הזה.

אבי מעוז: אני רוצה שהיא, את הבעיה הזאת תפתור כמה שיותר מהר כדי שהיא תתעסק באמת בתאונות הדרכים.

אבי מעוז: אני מציע שני פתרונות אפשריים: פתרון אחד – תעשה הפרדה: קרון בנים, קרון בנות.

אבי מעוז: למה לא? מה, בגלל שדתיים רוצים הפרדה?

אבי מעוז: אז זה יפתור את הבעיה.

אבי מעוז: מזגן בנים יהיה על קור רציני, מזגן בנות יהיה על פחות קור.

עיסאווי פריג': יחסוך בחשמל, אתה אומר.

אבי מעוז: לא יודע אם חיסכון בחשמל.

אבי מעוז: זאת אפשרות אחת.

אבי מעוז: אני חושב שהיא סבירה, אני לא חושב שזה מצריך שינויים טכנולוגיים ברכבות.

אבי מעוז: יש עוד אפשרות, אדוני כבוד השר: נגיד יום ראשון, כל המזגנים בכל הקרונות מכוונים לפי המזגן של הבנים, הקור של הבנים.

אבי מעוז: מה יעשו הבנות?

אבי מעוז: מה, לא ייסעו ביום ראשון?

אבי מעוז: ייסעו.

אבי מעוז: אלא מה, כל בת יודעת שביום ראשון היא צריכה לבוא עם הבניה חברתית שהיא בן; באותו יום היא לא בת, היא בן.

אבי מעוז: ביום שני בדיוק הפוך – הבנים ידעו שהם צריכים לבוא עם הבנייה חברתית ותודעה עצמית שהם בנות.

יעקב מרגי: אבל מחילה, אם כבר עושים את זה, רק שבשלט יהיה כתוב: קרונה, לא קרון.

אבי מעוז: כן, כן, בטח.

אבי מעוז: אנחנו מדברים על קרון וקרונה, ואנחנו מדברים על פקקים ופקקות.

עיסאווי פריג': כושר היצירה של חבר הכנסת מעוז הוא חבל על הזמן.

יעקב מרגי: חבל על הזמן.

אבי מעוז: אני מקווה שהתעוררת, כבוד השר, ואנחנו נעבור הלאה.

אבי מעוז: אני באמת רוצה שהשרה, מרב מיכאלי – אני מאחל הצלחה בתפקידה, ואני מבקש שתתעסק בדברים החשובים באמת.

אבי מעוז: יש לנו מכת תאונות דרכים.

אבי מעוז: הלוואי שהיא תהיה הזוכה להוריד את תאונות הדרכים ואת ההרוגים בתאונות הדרכים, את הפצועים בתאונות הדרכים, לרמה מינימלית.

אבי מעוז: הלוואי.

אבי מעוז: אני מאחל לה את זה, ואני מנסה לפתור לה את כל הבעיות האחרות שהיא מתעסקת בהן כמה שיותר מהר.

אבי מעוז: במה מתעסק אדוני שר החוץ, ראש הממשלה החליפי?

אבי מעוז: איך שהוא נכנס למשרד – – –

יעקב מרגי: דגל.

אבי מעוז: ההוראה הראשונה – כן, הוא מתעסק בדגל.

אבי מעוז: אחד מהדגלים יהיה מה שהם קוראים "דגל הגאווה", דגל צבעי הקשת.

אבי מעוז: בסדר.

אבי מעוז: אז הוא הניף את הדגל במשרד החוץ וכתוצאה מכך גם הונף הדגל בשגרירויות, למשל בלונדון, באוסלו, בווינה.

אבי מעוז: משרד החוץ, בשגרירויות שלנו שם, הניפו את דגל הגאווה, ונזכור שהיה "חודש הגאווה", מה שהם קוראים.

אבי מעוז: בשבוע שעבר שר החוץ, אחרי שהוא הניף את דגל הגאווה, נסע לאבו דאבי, ושם הוא חנך את השגרירות.

אבי מעוז: אני רוצה לשאול: דגל הגאווה הונף בשגרירות באבו דאבי – בשגרירות ישראל באבו דאבי?

אבי מעוז: לא שמעתי על זה.

עיסאווי פריג': אתה משקיע יותר מדי לא במקום הנכון.

יעקב מרגי: זה נקרא "הצבת מראה".

יעקב מרגי: הוא מציב מראה.

עיסאווי פריג': אני מבין מה שהוא אומר, אבל אני חושב שאתה לא קולע למטרה.

עיסאווי פריג': אתה מתמקד בסוגיה שבה אתה יורה לעצמך ברגל.

אבי מעוז: למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ברגע שאתה לוקח את משרד החוץ ומה שעשה יאיר לפיד – הרים את דגל הגאווה – ככה הבן אדם מאמין, ככה הוא רואה את הדברים.

אבי מעוז: אני הולך איתך, כבוד השר.

אבי מעוז: על זה בדיוק אני מדבר.

יעקב מרגי: עצרת אותו באמצע.

יעקב מרגי: עכשיו הוא הולך איתך.

אבי מעוז: אם אתה מאמין ככה, למה לא הנפת את דגל הגאווה על שגרירות ישראל באבו דאבי?

אבי מעוז: כי שם, אם מישהו מעז להרים את דגל הגאווה – זה עונשים אחרים, זה משהו שאנחנו לא מכירים במדינת ישראל, נכון?

עיסאווי פריג': אני לא מסכים איתך.

אבי מעוז: לא?

אבי מעוז: בבקשה, יכול שזה עומד להשתנות.

עיסאווי פריג': אני לא מסכים איתך.

אבי מעוז: רק רגע, כבוד השר.

עיסאווי פריג': אני חולק עליך בכל התיאוריה הזאת, ואני לא רוצה להיכנס לעימות בסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': זהו זה.

אבי מעוז: בסדר.

אבי מעוז: כבודו מתיר לי להמשיך?

אבי מעוז: מותר לי להגיד מה אני חושב.

אבי מעוז: אני חושב שכשאנחנו מדברים על הכבוד היהודי ואז מניפים את דגל הגאווה – זה פוגע בי, בי זה פוגע.

אבי מעוז: אבל כשמדברים על הכבוד של המוסלמים באבו דאבי, ששם אסור – לאן נעלמה הגאווה?

אבי מעוז: לאן היא נעלמה?

אבי מעוז: רציתי להקריא משהו, אבל לא אקריא אותו מפאת קוצר הזמן.

יעקב מרגי: פחדתי שאתה הולך לעבור על כל השרים.

יעקב מרגי: זה מספר רב של שרים.

אבי מעוז: לא, לא.

אבי מעוז: יש לי עוד – אני לא אעבור על כל השרים.

אבי מעוז: האמת היא שתכננתי לדבר על עוד שר.

אבי מעוז: לא אדבר על השר הזה, אני רוצה לעבור למשהו הרבה יותר חגיגי.

אבי מעוז: היום – ותרשו לי לקרוא, כי אני בעיקר מקריא – היום יושבע ידידי יצחק הרצוג כנשיאה האחד-עשר של מדינת ישראל.

אבי מעוז: זה מתקשר למה שדיברתי קודם.

אבי מעוז: אני מדבר על הזהות היהודית של המדינה, מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי מעוז: היות שהנשיא הנבחר הוא נכדו של מי שהיה הרב הראשי לישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, זכר צדיק לברכה – דבר שהוא רואה בו כבוד גדול, ובצדק – אני רוצה לקרוא שני מכתבים של הרב הרצוג, זכר צדיק לברכה, ביחסו לדמותה של מדינת ישראל, דברים שאני בטוח שיהיו נר לרגליו של הנשיא הרצוג.

אבי מעוז: אני מאחל לו הצלחה בתפקידו, הצלחה מרובה.

אבי מעוז: כך כתב הרב הרצוג לוועידת המזרחי הל"ג באטלנטיק סיטי: קשים ומרובים הם המאבקים של תנועת המזרחי המפוארת במדינת ישראל לעיצוב דמות חייה של המדינה על יסודות התורה והמצווה.

אבי מעוז: רבים הם הפעולות והמפעלים ולא מעטים הם ההישגים אשר עשתה ויצרה התנועה הגדולה והחשובה הזאת, אם כי לא קלה המלאכה ולא מעטים הצללים, המכשולים ואבני הנגף.

אבי מעוז: במיוחד עליי להעלות כאן על נס את חוק השיפוט הרבני (נישואין וגירושין), אשר נתקבל באחרונה על ידי הכנסת הודות ליוזמתם, מאמציהם ומאבקם של נציגי המזרחי והפועל המזרחי בכנסת.

אבי מעוז: זהו יום גדול לישראל.

אבי מעוז: מכתב נוסף שכתב הרב הרצוג זצ"ל לראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון על עולם הישיבות ולימוד התורה, ואני מצטט: "אישי ראש הממשלה, נחרדתי עמוקות וליבי נשבר בקרבי לנוכח השמועה כי נתעוררה כוונה להכניס שינויים במעמד הקיים של תלמידי הישיבות, שגיוסם נדחה כל עוד הם יושבים בחצרות בית ה' ומקדישים את ימיהם לתורה, ומצאתי לי לחובה לבוא לפני כבודו בדברים הבאים: זכויות היסטוריות, שגודלן עד שמי רום, נפל בחבלו של כב' להחזיר תפארת החירות והפדות לישראל ולכונן ממלכתו העצמאית במכורתו.

אבי מעוז: נתקיים בכבודו 'ויהי דוד לכל דרכיו משכיל'.

אבי מעוז: בטוחני שכבודו ראה יותר מאשר מישהו אחר את נפלאות הבורא וניסיו הגלויים, אשר חפפו בשטח המדיני ועל שדות הקרב, אשר מהם ועל ידם הגענו עד הלום".

יעקב מרגי: יאללה, סכם.

יעקב מרגי: זה אחרי התוספת.

אבי מעוז: היה משא ומתן.

אבי מעוז: "זכינו בעזרת השם לפלא הנשגב הזה, שמתוכו נשמע גם פעמי גאולתנו כפי שהובטח לנו על ידי נביאנו, מסורתנו ומורשתנו.

אבי מעוז: אבל לא זכינו שמיליוני אחים ואחיות מאירופה ישישו איתנו משוש בשמחתנו זו.

אבי מעוז: אלה הושמדו בחמת פתנים, הורמה העטרה ונאות יעקב נחרבו בחורי אף בגלות אירופה, אולם במותם צוו לנו את החיים, חיי עם, לבנות את הנשמות ולהקים את ההריסות בחומר וברוח.

אבי מעוז: ידוע ידע אותו רשע יימח שמו, כשם שידעו רבים שקדמו לו, כי נשמתה של אומה זו היא רוחה, הצפונה והטמונה בספרי הקודש ובתורה הכתובה והמסורה, ולכן התנכל לגווילי הספרים עוד טרם שפגע בגופות האנשים.

אבי מעוז: לאסוננו ולהוותנו הוא בא על תאוותו זו, ועם תום המלחמה נתברר, כי לוקינו בכפלים: בגוף וברוח, ויחד עם חורבן קהילות ישראל ספו תמו כל מרכזי התורה המפוארים בגולה זו.

אבי מעוז: ואירופה ערש הישיבות, חרבה גם מבחינת התורה, יודעיה ולומדיה".

אבי מעוז: אולם 'חסדי השם לא תמנו כי לא כלו רחמיו'.

אבי מעוז: ארצנו שהועדה והתייצבה כמקום כינוס לנידחי ישראל ולשיירי הטבח באירופה קלטה במידה יתרה גם את שרידי תלמידי הישיבות וראשיהן".

יעקב מרגי: נא לסיים.

אבי מעוז: אני מדלג.

אבי מעוז: "חובה מוטלת על העם היושב בציון, תחת שמי חיי עצמאות, להעניק לבני הישיבות אשר הופקדו לשמור על נכסי הרוח של האומה, והם עושים זאת במסירות נפש ובהקרבה לא ישוערו, במצב כלכלי כבד מנשוא שלא יתואר בדברים, שחרור מכל חובת גיוס כל דהו, כל עוד הם יושבים באוהלה של תורה.

אבי מעוז: כי אף הם מגויסים ועומדים הם על ביטחונה של תורת ישראל ומורשתו אשר בהן תפארתו ובגללן הגענו עד הלום.

אבי מעוז: אלה כאלה שומרים המה על קנייניה היסודיים של האומה, של תורת ישראל וארץ ישראל".

אבי מעוז: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פטין מולא, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מעוז, תמשיך לאסוף לנו קטעים היסטוריים להזכיר פה לאנשים.

יעקב מרגי: "זְכֹר ימות עולם בינו שנות דור ודור שאל אביך וְיַגֵּדְךָ".

אבי מעוז: זה לכבוד ההשבעה שתהיה עוד מעט, עוד כמה שעות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

פטין מולא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, תרשו לי קודם כול לברך את חברי חבר הכנסת אבי מעוז ליום ההולדת, וגם את חברי חבר הכנסת יצחק פינדרוס, גם הוא ליום ההולדת שלו.

יעקב מרגי: הינה, הוא בדיוק נכנס.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פינדרוס, הוא מברך אותך ואתה נכנס.

פטין מולא: בן 50, עד 120.

יעקב מרגי: ילד.

פטין מולא: תרשו לברך היום גם את נשיא המדינה החדש, השר לשעבר חבר הכנסת יצחק הרצוג.

פטין מולא: אני מאחל לו הצלחה רבה.

פטין מולא: וגם לנשיא היוצא המון בריאות והצלחה רבה.

פטין מולא: חבריי חברי הכנסת, אחרי שאתמול הזדעזענו לראות שהממשלה הנוכחית מוותרת על ערכי הציונות, היום הם מנסים לעשות מניפולציה על הדמוקרטיה.

פטין מולא: בקושי עבר חודש וכבר אתם, חבריי חברי הממשלה, הקואליציה, מנסים להעביר עוד הצעות חוק שהמטרה היחידה שלהן היא הישרדותכם הפוליטית.

פטין מולא: כל מה שהתנגדתם לו עד לפני חודש, היום אתם מריצים על סטרואידים.

פטין מולא: הרחבתם את החוק הנורבגי – צוחק כבוד השר.

פטין מולא: החוק הנורבגי, אנחנו רואים היום 31 חברי כנסת – – –

יעקב מרגי: אני אהבתי את הסטרואידים.

יעקב מרגי: עולם הדימויים, כמה שזה נכון.

יעקב מרגי: לתת קצת סטרואידים לממשלה עם החוק הנורבגי.

עיסאווי פריג': צריך לדאוג לשר התורן לסטרואידים.

יעקב מרגי: ניתן לך, יש.

יעקב מרגי: בבקשה.

פטין מולא: הרחבתם את החוק הנורבגי.

פטין מולא: שר החוץ שלכם, יאיר לפיד, מתפנק בלשכת ראש הממשלה החלופי, לשכה שהוא חושב שהיא מיותרת, מושחתת – זה מה שהוא אמר – בזבזנית.

פטין מולא: ועכשיו, חוק שאומר שרק ארבעה חברי כנסת מספיקים כדי לפרק מפלגה.

פטין מולא: אתם מפוררים כל יום, עוד ועוד, כל נורמה פרלמנטרית, נורמות שקיימות כבר עשור בכנסת ישראל, שהן אלה שמאפשרות פעילות ציבורית תקינה.

פטין מולא: בקושי חודשיים עברו ותראו מה יצרתם: ראש ממשלה עם שישה מנדטים; קומבינה שהכניסה עוד 30 חברי כנסת.

פטין מולא: חשוב לזכור שזה עולה למשלם המיסים יותר מ-100 מיליון שקלים לקדנציה.

פטין מולא: מה החוק הבא שתעבירו?

פטין מולא: שמותר להצביע כפול?

פטין מולא: שהמספר 50 יותר גבוה מהמספר 62?

פטין מולא: ברור לי שאתם מבינים שהממשלה היא בינתיים התאבדות פוליטית לכולם, אבל זה לא אומר שאתם צריכים לתת גם לכל המדינה ליפול יחד איתכם.

פטין מולא: לא רק שהחוק הזה לא יעזור לכם, כי הליכוד נשאר ויישאר מלוכד, הליכוד נשאר ויישאר מלוכד, אתם אלה שיכולים להיפגע ממנו בעתיד.

פטין מולא: כמו שראיתם, הגלגל מסתובב ובעוד זמן קצר אתם יכולים לשבת באופוזיציה.

פטין מולא: אני מבטיח לכם שבאמת תשבו באופוזיציה בימים הקרובים, ואותו חוק שאתם מעבירים עכשיו יכול לפרק את המפלגה שאתם נמצאים בה כרגע.

פטין מולא: אני מבקש מכם, תפסיקו עם הטריקים, תפסיקו להרוס כל חלקה טובה רק לשם הממשלה המעוותת שהקמתם.

פטין מולא: אמרתם בעצמכם שתשאירו את האידיאולוגיה בצד כדי להקים את הממשלה, אבל אי-אפשר לזנוח את הדמוקרטיה וגם את הציונות.

פטין מולא: בכל יום שעובר אתם מוכיחים לנו כמה אתם ציניים, מנותקים, מסוכנים ושטופי שנאה לאדם אחד, שנאה שגורמת לכם להפיל את מדינת ישראל יחד איתכם.

פטין מולא: הגיע הזמן לעשות לזה סוף.

פטין מולא: המזל של מדינת ישראל הוא שאנחנו פטריוטים ואנחנו נעבוד ימים ולילות עד שהממשלה הזאת תיפול ונחזיר את ישראל למסלול הנכון.

פטין מולא: שוכרן, תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת פטין מולא.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אתה מבין איזה כבוד: הנואם, חבר כנסת דרוזי, השר מוסלמי, חבר כנסת דרוזי.

עיסאווי פריג': מסכנה הממשלה.

עיסאווי פריג': אני יושב כאן, כל אחד נותן לה את המכה מזווית שונה.

עיסאווי פריג': קצת רחמנות.

אנחנו עושים ניתוח של הממשלה.

עיסאווי פריג': כל אחד נותן לה את המכה – – –

יעקב מרגי: בוא, אני אגיד לך.

יעקב מרגי: עיסאווי, תקשיב, Welcome to the club.

יעקב מרגי: אין השתלמות לפני שמתמנים שרים, אבל הזיכרון שלך היה צריך להוכיח שמה שעברה הממשלה הזאת בראשותו של בנימין נתניהו זה לחימה קונבנציונלית ולא קונבנציונלית.

יעקב מרגי: זה עדיין בבחינת ליטופים, מה שאתם עוברים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ידידי עיסאווי פריג', שזכינו לשרת ביחד באופוזיציה – –

עיסאווי פריג': זה נכון.

– – ונלחמנו כתף אל כתף נגד העוולות של הממשלה דאז.

ופטין, יישר כוח על הדברים שלך, זכיתי לחלוק איתך את עשר הדקות.

פטין מולא: את האמת, הנאום הזה היה אמור להיות בחוק הקודם, אבל היושב-ראש שהיה, איתן, זו פעם שלישית שהוא מנע ממני לעלות לדבר, משום מה, אני לא יודע.

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: היית צריך לדאוג לזה לפני כן, להיות ברשימה.

יעקב מרגי: זה לא דיון אישי.

פטין מולא: – – – נרשמתי.

לא, לא נרשמים.

דרך הסיעה.

יעקב מרגי: זה דרך הסיעה.

אבל לא משנה.

אני רוצה לומר לך, עיסאווי, ידידי היקר, אמרתי לך את זה גם בפרסה, אנחנו יושבים ביחד לפעמים, מעלים קטורת.

הממשלה הזאת היא ממשלה משונה.

היא ממשלה שלא בנויה בפירמידה שבדרך כלל נבנית בה ממשלה או נבנה תאגיד מסוג כזה.

בדרך כלל מה שצריך להיות זה שבראש הממשלה עומד אדם שכל אלה שיושבים סביבו בטוחים שהוא ברמה אחת מעל כולם, שהוא ברמה אחת מנהיגותית מעל כולם – אם זה בגלל ניסיון, אם זה בגלל כישרון, אם זה בגלל הרבה מאוד דברים.

בוא נאמר, בלי להיות גרופי או אוהד של אף אחד, אין שום ספק שאם אנחנו משווים, בכל פרמטר שהוא, את ראש הממשלה הקודם, בנימין נתניהו, אל מול האוסף הזה שיש כאן, באחד על אחד אין תחרות אפילו.

אין תחרות.

יכול להיות שיש חסרונות, יכול להיות שיש דברים – – –

עיסאווי פריג': – – –

לא, אני אגיד לך, אני עושה איתך ניתוח.

עכשיו אתה יושב על הכורסה ואני עושה איתך עכשיו מה שנקרא טיפול פסיכולוגי.

יעקב מרגי: היית בתנועת נוער, עיסאווי?

עיסאווי פריג': הייתי.

יעקב מרגי: אנחנו מרגישים כמו בתנועת נוער עם הממשלה הזאת.

עיסאווי פריג': – – –

אבל זה לא הנוער, זו לא השאלה של הנוער.

אני אגיד לך – אתה יודע מה, כדי להיות יותר מדויק, בוא ננסה לרגע להיכנס למוח של אנשים שיושבים פה ביחד.

אחד מסתכל על השני, הרי כל אחד הוא פיגורה בפני עצמו – חושב לפחות.

אחד אומר לעצמו: אני הייתי יושב-ראש הקואליציה דאז, הייתי זה, אני יודע יותר טוב מכולם; אחד, ראש הממשלה החלופי, יושב עם הסטופר לבדוק מתי ראש הממשלה הנוכחי אמור לסיים, וגם יש לו חשש שאולי בסוף הוא יבנה לעצמו איזה מצנח זהב, כי אין לו לאן לחזור אחר כך.

ולא רחוק מהם יושב רמטכ"ל לשעבר – שאמור היה להיות ראש ממשלה עכשיו – ואיך שלא יהיה, מסתכל על כולם ואומר: אלה, עם כל הכבוד, מה עשו בשביל מדינה?

איך היה אומר פלאטו שרון, "מה הם עשו בשביל מדינה?

" ואתה יודע מה, אפילו בקבינט הקורונה היום יושב שר בריאות, שעם כל הכבוד וההערכה – ויש לי אליו המון המון הערכה – הוא לא ניהל מערכות גדולות.

הוא מגיע לשם, לקבינט הקורונה, ויושבת לידו שרת החינוך, שלא קשורה בעצם לקורונה, אבל היא אלופת הקורונה בארץ.

היא יודעת הכי טוב איך הקורונה נכנסת ואיך היא יוצאת.

שר הבריאות מתחיל להסביר מה הוא הולך לעשות, והיא אומרת לו: מה פתאום?

אני רוצה לראות נתונים.

למרות שאין דבר כזה נתונים.

נתונים אתה יכול לעשות על דברים שאתה מכיר היטב, לא על מחלה והתפרצות כזאת שאתה לא יודע.

ככה זה גם בנוהל בוועדת הקורונה.

לא צריך לעשות כלום עד שלא יביאו נתונים.

בינתיים ימותו אנשים אבל עד שיביאו נתונים.

ואנחנו רואים את זה גם כלפי מטה.

אנחנו יושבים בוועדה המסדרת.

הוועדה המסדרת.

הוועדה המסדרת זה לב-ליבה, כרגע, של החונטה הזאת.

ואתה רואה ככה: שמו יושבת-ראש זמנית, לידה סגן קבוע לזמנית, לידם את אורבך, שאמור להיות יושב-ראש הקואליציה הבא, הביאו לחיזוק את מירב בן ארי, ואחרי שראו שכל הדבר הזה לא עובד הביאו גם את איתן גינזבורג, שגם הוא יחסית חדש אבל עבר טבילת אש קשה מאוד בתחילת הקדנציה שלו.

אתה רואה חבורה שלמה, בלי היררכיה, כל אחד חושב שהוא מבין יותר טוב מהשני, רצים.

תגיד לי, אתה ראית מה קורה פה במליאה בזמן – לפני הצבעות?

זה לא היה פה אף פעם.

מה שעליזה אחת הייתה עושה עם קול גבוה, שישה חברי כנסת רצים אחד אחרי השני, ובסוף הם גם נכשלים.

עיסאווי פריג': אבל גם עליזה התחילה במשהו.

תקשיב לי, אבויה.

תקשיב טוב.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה להגיד לי, שאנחנו הולכים לשלם שכר לימוד כל כך ארוך?

אתה יושב ומסתכל על הדבר הזה, על הקונפדרציה הזאת: אחד לא חושב שהשני ראוי.

יעקב מרגי: נא לסכם.

זה סיכום ארוך, אדוני היושב-ראש.

סיכום ארוך.

יעקב מרגי: יש מחיר לנדיבות.

אני אומר דבר אחד: עם כל הכבוד, אז זה נכון שהוא שונא את נתניהו כי הוא זרק אותו מתפקיד.

ההוא לא אוהב אותו כי הוא ימני, ההוא לא אוהב אותו כי הוא חושב שהוא שקרן, בינתיים כל ההתארגנות הזאת של אנשים, שאגב, שונים אחד מהשני גם בדעות ובהשקפות עולם, השאלה היא מי ימכור יותר מהר את השקפת עולמו.

יעקב מרגי: תודה.

אני מסיים.

הדבר הזה, אני מרגיש – אני אומר את זה כאדם דתי ולכן היושב-ראש פה לא יעצור אותי – זה בדיוק כמו דור הפלגה.

רצו, מה שנקרא, להתאחד, והאיחוד שהיה להם היה נגד הקדוש ברוך הוא.

והעונש שהקדוש ברוך הוא נתן להם היה שכל אחד דיבר בשפה שלו.

ההוא ביקש מברג, בנו בניין גבוה – נתן לו פטיש.

ההוא ביקש זה – התחילו לריב אחד עם השני, וכל המגדל הזה, מגדל בבל, קרס.

זה מה שיקרה כאן.

משהו שקם על שנאה, על קנאה, על נקם ועל חוסר חברות אמיתית בין אנשים – ככה זה ייראה.

ואנחנו פה כדי לחשוף את זה.

אבל לך אני אאחל בהצלחה, עיסאווי.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב מרגי: יעלה ויבוא חבר הכנסת יואב קיש, ואחריו, אם תהיה כאן – חברת הכנסת מירי רגב.

עיסאווי פריג': מה זה דור הפלגה?

יעקב מרגי: מגדל בבל.

יעקב מרגי: דור הפלגה.

יעקב מרגי: פילוג.

יעקב מרגי: מלשון פילוג.

אדוני היושב-ראש, ספר מה היה שם.

יעקב מרגי: סיפרת היטב.

עיסאווי פריג': זה מחייב אותי לחזור לגוגל כדי ללמוד.

עיסאווי פריג': איזו מכה עכשיו אתה הולך לתת לממשלה היציבה שיש לנו.

יואב קיש: חס וחלילה.

יעקב מרגי: אתה מזמין את זה.

יעקב מרגי: אחר כך אתה אומר: מה עושים לממשלה.

עיסאווי פריג': כי אין שיח אחר, אין שיח אחר.

עיסאווי פריג': איזו כאפה לתת.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה.

יואב קיש: אתה יודע, היו לי כל מיני רעיונות על מה לדבר, גם השעה המאוחרת או מוקדמת, אני לא יודע.

יואב קיש: אבל אתה יודע מה, אני אדבר על רצועת הביטחון.

יואב קיש: רצועת הביטחון של הקואליציה, השר עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': על המשותפת.

יואב קיש: הינה, אתה רואה, אתה עונה בעצמך: על המשותפת.

יואב קיש: אתה יודע, שאלו אותי אתמול בתקשורת – חשבתי שזה היום, זה אתמול – איך כל האופוזיציה, הליכוד שמח.

יואב קיש: הפלתם את הקואליציה, יחד איתכם הרשימה המשותפת, אין פה איזו בעיה?

יואב קיש: אז אני אומר להם בצורה מאוד פשוטה: תראו, זה נכון.

יואב קיש: הממשלה הזאת נסמכת על הרשימה המשותפת.

יואב קיש: ראינו את זה.

יואב קיש: אתה זוכר מתי הייתה ההצבעה הראשונה שראינו את זה?

יואב קיש: איפה?

יואב קיש: מתי?

עיסאווי פריג': כשיצאו ונכנסו?

יעקב מרגי: רצועת הביטחון זה נקרא.

יואב קיש: כן.

יואב קיש: צודק השר פריג'.

יואב קיש: בהצבעה על הקמת הממשלה ראינו שהרשימה המשותפת נותנת גב לממשלה הזאת.

יואב קיש: יותר מזה אני אגיד לך, השר עיסאווי פריג', את כל ההצבעות מאז עד עכשיו הממשלה הזאת הצליחה להעביר כי היא נסמכה על הרשימה המשותפת.

יעקב מרגי: רק ברשותך, אני מודיע מראש לכל הדוברים: חמש דקות עומדות לרשות כל דובר, כי אנחנו מגיעים ל-03:30.

יואב קיש: אז אני רוצה לחזור לפואנטה.

יואב קיש: מתי בעצם הממשלה הזאת נפלה בהצבעות?

יואב קיש: כאשר הרשימה המשותפת החליטה להתנגד לה.

יואב קיש: עכשיו, אתמול הצבענו על נושא חוק איחוד משפחות.

יואב קיש: עיסאווי, אתה הצבעת בעד, לדעתי.

יואב קיש: אני צודק?

עיסאווי פריג': אני חבר ממשלה, הייתה הצבעת אמון.

יואב קיש: אז באותה הצבעה הרשימה המשותפת החליטה שהיא לא תומכת בממשלה, והצביעה נגד מהכיוון שלה.

יואב קיש: אנחנו – אני חושב שהחוק שאתה מסכים לו, ואני מכבד אותך, אתה יודע, אני חושב שהוא חוק נורא.

יואב קיש: שמענו אותך אומר ברדיו: אלפי משפחות נכנסות.

יואב קיש: אחרי זה אני חושב שחזרת בך מדבריך, אבל אני נוטה להאמין לך יותר ממה שאני נוטה להאמין לשקד, אני אומר לך בכנות.

יואב קיש: זה הניסיון שלי בקואליציה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: בפרט כשהוא אומר את זה בשפה הערבית.

יואב קיש: במיוחד כשהוא מדבר לציבור הערבי.

יואב קיש: זה גם נכון.

יואב קיש: האמת, גם כשאתה מדבר בעברית.

יואב קיש: גם כשהוא מדבר בעברית, השר דרעי, גם כשהוא מדבר בעברית, אני מאמין לו יותר מאשר אני מאמין לשרה שקד.

עיסאווי פריג': הבעיה שהערבית התחילה להגיע לפה יותר מהר מהעברית.

יואב קיש: ואז, מה שנוצר פה, השר עיסאווי פריג', זה בעצם 62 בדרך כלל מול 52.

יואב קיש: זאת הקואליציה.

יואב קיש: ולכן, רק כאשר המשותפת נגדכם אתם נופלים.

יואב קיש: עכשיו, אנחנו – אני אומר לך עוד פעם, אתה הצבעת בעד?

יואב קיש: אני אומר את זה בצורה ברורה מאוד: החוק, כנראה, בנושא הזה שאתה מצביע בו בעד, אני מתנגד לו, מתנגד לו תמיד.

יואב קיש: הפשרה שהשגתם בעיניי היא נוראית ואני מאוד שמח שהחוק נפל.

יואב קיש: במצב מדינת ישראל, גם עניינית וביטחונית – יותר טוב שכולם מבקשים בקשות פרטניות והשרה שקד יכולה לסרב לכולם, מאשר לתת חוק ודרכו לפתוח את השערים לאלפי משפחות.

יואב קיש: אז לכן אני מודה, גם עניינית, גם עקרונית וגם בגלל שבסוף, עם כל הכבוד, אני אופוזיציה ולא חייב שום הסבר לאף אחד, נכון?

יואב קיש: הקואליציה צריכה להתמודד ולהפסיק לתלות את כישלונותיה באופוזיציה.

יואב קיש: אז אני אומר בעצם לכל אלה שבאים ואומרים: איך אתם והמשותפת – ההפך.

יואב קיש: אני אומר: תשימו לב מה קורה פה.

יואב קיש: הממשלה הזאת היא ממשלה שבתוכה גורמים פוסט-ציוניים ואנטי-ציוניים, והיא נשענת על הרשימה המשותפת.

יואב קיש: זה המצב.

יואב קיש: שיהיה ברור לכל מי שלא הבין את הסיטואציה.

יואב קיש: עכשיו, למה אני עוד פעם מחדד את זה?

יואב קיש: כי תראה מה קרה היום רק לפני כמה שעות.

יואב קיש: היה אמור להיות חוק אחר, ששר הביטחון גנץ רצה להעביר אותו, ואני גם אומר בכנות: באופוזיציה יש אנשים שחושבים כך או אחרת.

יואב קיש: האמת?

יואב קיש: זה לא משנה.

יואב קיש: האופוזיציה מתנגדת, כי זה תפקידה.

יואב קיש: תפקידנו להביך אתכם, להפיל אתכם, ואנחנו נעשה את זה הכי טוב שאנחנו יכולים.

יואב קיש: אבל אני שואל את גנץ, שהיה רמטכ"ל, ומנהל את משרד הביטחון, איך הוא מרשה לעצמו לשבת בממשלה כזאת שהוא צריך ללכת עכשיו לרשימה המשותפת, ללכת לרע"מ ולנסות לשכנע אותם לעשות מהלכים, שלתפיסתו הם ביטחון ישראל?

יואב קיש: זאת הממשלה שהוא נמצא בה.

יואב קיש: אני חושב שהאירוע הזה צריך להדליק אצלכם, הגורמים הציוניים, נורת אזהרה אדומה גדולה.

יואב קיש: אני אומר יותר מזה, גם לאותם – אתה יודע, אני כבר לא יודע לומר אנשי ימין, כי אין לכם אנשי ימין; יש לכם אנשים שמכרו את כל האידיאולוגיה בשביל כיסא, ועכשיו, בסיטואציה הנוכחית הם מחליטים מה הם עושים.

יואב קיש: אז אנשי הכיסאות, איך אתם קמים בבוקר ומסתכלים על עצמכם בראי?

יואב קיש: עיסאווי קם בבוקר, מסתכל על עצמו בראי, יש לו סיבה טובה, אני חושב, להיות מרוצה.

יואב קיש: זה הניתוח שלי, אני אומר בכנות.

יואב קיש: אני לא זוכר מתי מרצ הייתה בפעם האחרונה בתפקידי שרים.

עיסאווי פריג': 21 שנים.

יואב קיש: 21 שנה?

יואב קיש: אז הוא מוכן לשלם מחירים מסוימים על האידיאולוגיה שלו, אבל יש לו בצד השני הישגים, והישגים לאידיאולוגיה שלו.

יואב קיש: ראינו אתמול מה שהם כמעט הצליחו לעשות, חוק איחוד משפחות.

יואב קיש: לעומת זאת, אני שואל את נפתלי בנט: איך אתה יכול לקום בבוקר, להסתכל על עצמך בראי, ולהיות מסוגל להתחיל יום עבודה?

יואב קיש: אני לא יכול אפילו לדמיין איך הגענו למצב שצמרת בכירה של שרים ושל הקואליציה הזאת, שמכרו את כל העקרונות שלהם, ממשיכים לנהל את המשרדים שלהם ועולם כמנהגו נוהג.

יואב קיש: אני חייב לומר שאני מאוד גאה בעבודה של האופוזיציה, שמצליחה פעם אחר פעם לפגוע ולהקשות ולמנוע מהקואליציה הזאת לתפקד.

יואב קיש: אני אמרתי עוד פעם: היתרון הגדול שלהם והיכולת שלהם להתמודד מולנו היא ברצועת הביטחון, שמיכת הביטחון שלהם, מהרשימה המשותפת.

יואב קיש: ראינו שהם נופלים רק כאשר המשותפת מתנגדת להם.

יואב קיש: אני יכול לומר לשרים פה, שאולי הם לא משלמים מספיק למשותפת, אני לא יודע.

יואב קיש: אולי הם צריכים להתייעל יותר – – –

יעקב מרגי: אל תדאג למשותפת, הם סוחרים מצוינים.

יואב קיש: האמת היא שבזה אני כנראה מסכים עם האמירה שלך.

יואב קיש: אני מבין שאני עוד מעט עומד לסיים את הזמן, אז חשוב לי רק להתייחס לנושא נוסף שהוא באמת בנפשנו, וזה נושא הקורונה.

יואב קיש: בנושא הקורונה אנחנו בהתפרצות נוספת.

יואב קיש: יש פה אירוע של וירוס שמדביק גם קהל של אנשים מחוסנים, כולל בחיסון פייזר.

יואב קיש: לצערי, אין אף אדם בממשלה הזאת שמסוגל לקחת החלטות, שהן החלטות לא קלות.

יואב קיש: השר דרעי, אני חושב שאתה היית דוגמה לשר שהבין את החשיבות של העניין בקבינט הקורונה הקודם, ולקח החלטות קשות, קשות לציבור שהוא מאמין בו.

יואב קיש: פיקוח נפש היה בסוף מעל לכול.

יואב קיש: אני חושב שזאת הייתה ההבנה, ושילמנו – – –

יעקב מרגי: זה לא הפריע לקמפיינרים לומר שההחלטות הן פוליטיות.

יואב קיש: הם היו הכי לא אחראים והכי מסוכנים, כולל – אני אומר לך בצורה הכי ברורה – הם ידעו שהם פוגעים בבריאות הציבור, ועושים פה אירוע.

יואב קיש: הרי איפה הצביעות הכי גדולה שלהם הייתה?

יואב קיש: כשחוק הקורונה, הם קראו לו חוק שבר לדמוקרטיה, שראש הממשלה נתניהו מחוקק אותו רק בשביל למנוע מאנשים לצאת לרחובות.

יואב קיש: דברים הזויים שנאמרו על ידם.

יואב קיש: השר הורוביץ היה פשוט לוחם בחוק הזה.

יואב קיש: החוק הראשון, אני חושב, שהשר הורוביץ – מסיעתך, השר פריג' – שהגיע לפה ואמר שהוא רוצה להעביר, ורוצה את אמון הבית הזה, היה חוק הקורונה.

יואב קיש: זה הוכיח לנו שכל האמירות שלכם, הכול היה – – –

יעקב מרגי: הכיסאות האלה הופכים את האנשים לממלכתיים.

יואב קיש: לא זה לא ממלכתיים, זה פשוט כשהם ישבו על הכיסא השני הם היו צבועים.

יואב קיש: אף מילה של אמת לא הייתה בדבריהם.

יואב קיש: הכול נעשה מתוך פופוליזם, גם כשזה היה פיקוח נפש.

יואב קיש: אנחנו לא במקום הזה.

יואב קיש: אני אומר לכם לגבי הקורונה: אין לכם קבינט קורונה שמסוגל לקחת החלטות קשות.

יואב קיש: אתם זורמים עם הפופוליזם.

יואב קיש: עם ישראל משלם, לצערי, וכנראה ישלם, מחירים קשים בעניין הזה.

יואב קיש: וכשאתה מנהיג אתה צריך לדעת שני דברים: 1.

יואב קיש: כשצריך לקחת החלטות קשות אז אתה צריך לעשות אותן; 2.

יואב קיש: שהאחריות בידיים שלך.

יואב קיש: אני חושב ששני הדברים האלה לא ברורים כמעט לאף אחד מהשרים בקבינט הקורונה, והם – – –

יעקב מרגי: נא לסכם.

יואב קיש: אני אומר עוד פעם: שני הדברים האלה, חוסר מנהיגות וחוסר אחריות, מאפיינים את הממשלה הזאת.

יואב קיש: בקבינט הקורונה אנחנו לא רואים לא את המנהיגות ולא את האחריות, ואני חושש שמדינת ישראל תשלם את המחיר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירי רגב – אינה נוכחת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: עד חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בימי בין המצרים.

ישראל אייכלר: אנחנו מדברים פה כל היום וכול הלילה על הממשלה הזאת, על המצב הזה ועל ההתנהגות הזו והאחרת.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לזכור שכל מה שקורה, "כל דעביד רחמנא לטב עביד", כל מה שהקדוש ברוך הוא עושה הוא לטובה, אבל לפעמים זה הולך בדרך הקשה.

ישראל אייכלר: זה ימי בין המצרים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי שיש לי יותר זמן, אבל גם בדקות הספורות שיש לי אני רוצה להבהיר לצופים שרואים אותנו עכשיו את העניין הזה של בין המצרים – מה המשמעות של זה?

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, להבדיל מאומות העולם, שיש בהן כאלה שחותכים את עצמם, "לא תִתְגֹּדְדוּ ולא תשימו קָרְחָה בין עיניכם לָמת", כי אם מישהו מת העולם נגמר, אין נשמה ולא מאמינים בהשארת הנפש, ואותו הדבר לגבי אירועים של ימי אבל לאומיים: בוכים על מה שהיה – עם ישראל איננו בוכה על מה שהיה.

ישראל אייכלר: הוא בוכה על מה שנאמר, "כל מי שבית המקדש לא נבנה בימיו כאילו נחרב בימיו" – על ההווה ועל העתיד.

ישראל אייכלר: אני לא צריך להגיד שום דבר, אני מצטט את הרב חיד"א, "מורה באצבע", סימן ח': "בין המצרים ייזהר מאוד במיעוט שחוק במיעוט תענוג, ויאמר תיקון חצות בבכיה – – – כי כל העולמות מצטערים בחורבן הבית והכל תלוי בתשובה".

ישראל אייכלר: זאת אומרת, אומר לנו הרב חיד"א, זה לא סתם לבכות על חלב שנשפך, אלא כדי לעורר בתשובה.

ישראל אייכלר: "ובעוונותינו הרבים כל דור שלא נבנה בית המקדש בימיו כאילו נחרב בימיו – – – ונוסף צער בדור האחרון, ואם יתבונן בזה יקרע סגור לבו".

ישראל אייכלר: יקרע סגור לבו, זה נקרא לפתוח את הלב לתשובה.

ישראל אייכלר: "וכשייתן צדקה בימים אלה" – רבי אריה, תשמע דבר שאולי לא שמענו אף פעם; החיד"א אומר שבימים אלה כשנותנים צדקה – "יוסיף בכוונתה לעילוי שכינת עוזנו, כי בפשענו שֻׁלחה אימנו זה רבות בשנים, אוי לנו, אהה עלינו".

ישראל אייכלר: כך אמר הרב חיד"א.

ישראל אייכלר: הוא מוסיף ומספר כי "בארעא קדישא", בארץ ישראל, "לא נמצא איש מפקפק על שום דבר תורה וחז"ל, חס וחלילה, וכולם מתאבלים על החורבן בעוונותינו הרבים ומתאמצים" – כלומר, כל לילה, בתיקון חצות שסידר רבנו האר"י.

ישראל אייכלר: והוא ממשיך לספר על איך המנהגים פה בירושלים היו.

ישראל אייכלר: אם היה זמן הייתי מפרט את זה.

ישראל אייכלר: "בימי בין המצרים בבית הכנסת הגדולה וקהילה קדושה, תלמוד תורה, נאספים כל יום קהל גדול ומקוננים ובוכים כל יום כמצוות רבנו האר"י".

ישראל אייכלר: אני לא אמשיך יותר, כי הזמן קצר.

ישראל אייכלר: אני רק אלמד מה שהוא אומר, בעצם, הרב חיד"א: שאנחנו צריכים לנצל את ימי בין המצרים בשביל לתקן עולמות, עליונים ותחתונים, ובעיקר את עצמנו.

ישראל אייכלר: ועל ידי זה אנחנו נסיר מעלינו את הדברים הקשים שכתוב על ימי בין המצרים ש"כל רֹדפיה הִשִּׂיגוּהָ בין המצרים", ונהפוך את המצב הזה לטובה.

ישראל אייכלר: עד כאן לגבי המצב הכללי של כל עם ישראל.

ישראל אייכלר: לגבי מה שאנחנו מדברים פה עכשיו, לא לחינם נפלנו פה בתקופת בין המצרים עם הממשלה הזאת; עם תרכובת כזאת; עם כל כך הרבה צרות, בעיות וסכנות.

ישראל אייכלר: ולכן, הדרך שלנו היא לתקן בתשובה.

ישראל אייכלר: אני חושב שאם נעשה – שמעתי שראש הממשלה בנט היה מוצע כמנכ"ל Waze, אבל הוא לא קיבל את המשרה הזאת.

ישראל אייכלר: הוא סירב לקבל אותה.

ישראל אייכלר: אם הוא היום ב-Waze הוא היה יודע על המושג שנקרא "חשב מסלול מחדש".

ישראל אייכלר: זאת אומרת: זה לא הולך, מה שניסית לעשות.

ישראל אייכלר: כשעוסקים בסטרטאפ, כשמשקיעים, אז או שהפסדת או שהרווחת, ולא קרה שום דבר.

ישראל אייכלר: במדינה ובעם לא מתנהלים ככה.

ישראל אייכלר: אי-אפשר ליצור קיטוב בעם; להעמיד שרים שנלחמים נגד קבוצות אוכלוסייה.

ישראל אייכלר: אני לא צריך להגיד אפילו את השמות, כולם יודעים על מה ועל מי אני מדבר.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שלהרכיב ממשלה עם כל כך הרבה ניגודים, כל כך הרבה סתירות – זה סטרטאפ שלא יצליח – כמו שרוב הסטרטאפים לא מצליחים.

ישראל אייכלר: כולם בונים על אותו סטרטאפ שכן הצליח.

ישראל אייכלר: היא לא תצלח.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי זה נגד הקדוש ברוך הוא.

ישראל אייכלר: מי שקרא את ההסכמים הקואליציוניים וראה כמה גזרות – על שום דבר הם לא הסכימו.

ישראל אייכלר: הם הסכימו לא להסכים ולא לעשות שום דבר שאין בו הסכמה.

ישראל אייכלר: אבל על דת ומדינה – לעקור משורש ולהפוך את ימי בין המצרים חס וחלילה, להביא חורבן לא רק פיזי אלא בעיקר רוחני – על זה הם הסכימו.

ישראל אייכלר: ואלה הדברים הראשונים שהם רצו לעשות, והקדוש ברוך הוא לא ייתן להם לעשות, בעזרת השם.

ישראל אייכלר: אם עם ישראל יחזור בתשובה ויתחזק ביחד – ואני רואה שיש חיזוק בעם ישראל יותר ויותר – אנחנו נשרוד גם את הממשלה הזאת, והם לא יזכו לעשות דברים רעים.

ישראל אייכלר: מי ייתן ויזכו לחזור בתשובה ויעשו מעשים טובים, דברים טובים.

ישראל אייכלר: אמן, כן יהי רצון.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לרב אייכלר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת הרב אריה דרעי – מוותר.

יעקב מרגי: השר מסכם?

אריה מכלוף דרעי: אין שר מסכם.

יעקב מרגי: יש ממשלה?

יאיר לפיד: יש ממשלה, יש שר, יש שר.

יעקב מרגי: מי השר המסכם?

קריאה: לא השר, גלעד.

משה ארבל: זה ועדה.

משה ארבל: יו"ר הוועדה.

אריה מכלוף דרעי: אין יושב-ראש ועדה.

יאיר לפיד: הינה, הגיע יושב-ראש הוועדה.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

יעקב מרגי: יכולנו להצביע, אבל שמרנו על כבודכם.

חוק ומשפט): לא היינו פה?

יעקב מרגי: לא הייתם פה.

יעקב מרגי: לא היית פה.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: בבקשה, בבקשה, אדוני, סיכום.

יעקב מרגי: לא, זה מוסר השכל וגם קצת שילמדו מאיתנו בוועדה המסדרת איך נוהגים בהגינות ובהוגנות.

יעקב מרגי: בבקשה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, בסיומו של הדיון הארוך על הצעת החוק אני מבקש לחזור על עיקרי הדברים שאמרתי בעת הצגת החוק, כי אין ספק שההצעה נוגעת לפעולתו החשובה של הבית הזה ולסדרי העבודה שבו.

חוק ומשפט): בצד אותו סעיף שמשלים את המהלך שנוגע למועדי התקציב ומסדיר את ההוראה שלפיה מועדי ישראל וערביהם לא יימנו במניין הימים שעומדים הן לממשלה והן לכנסת להכנת התקציב, עניינו המרכזי של החוק הוא בסוגיית ההתפלגות שאינה עולה כדי הכרזת חבר כנסת או קבוצה של חברי כנסת כפורשים.

חוק ומשפט): ברשותך אגש ראשית לאותו סעיף שעוסק במועדי הכנת התקציב.

חוק ומשפט): מה שעמד לנגד עינינו, הן בדיונים בסעיף בחוק-יסוד: הכנסת שעוסק במועדי הכנת התקציב והן בהצעת חוק הכנסת, הוא הרצון לאפשר גם לממשלה אבל גם לכנסת פרקי זמן מספיקים להכנת התקציב ולהכנסת חוק ההסדרים.

חוק ומשפט): העובדה היא שבכל השנים שבהן הוקמה ממשלה או נערכו בחירות כך שלא ניתן היה לעמוד במועד המקורי, 31 במרץ – בכל אותן שנים הוארך פרק הזמן שעמד לרשות הממשלה ולרשות הכנסת באמצעות תיקון חוק-היסוד וקביעת הוראת שעה.

חוק ומשפט): ובניגוד לדברים שנאמרו כאן מפי נציגי האופוזיציה, הקואליציה הנוכחית מתייחסת לחוקי-היסוד בכבוד רב, ואין בכוונתנו להגיע לאותו מצב שנסקר לעומקו בבג"ץ של חברת הכנסת סתיו שפיר, בג"ץ שפיר, שבו חוקי-יסוד מתוקנים במהלך כהונה קצרה של כנסת לא פחות מאשר 13 פעמים, כאשר שמונה מתוכן הם תיקונים בחוק-יסוד אחד וספציפי, חוק-יסוד: משק המדינה.

חוק ומשפט): הכוונה שלנו היא להגיע למצב שבו התיקונים בחוקי-היסוד אינם תכופים וחוקי-היסוד אכן זוכים למעמד החוקתי שיש להם.

חוק ומשפט): ואשר על כן, מן הראוי לוודא שחוק-יסוד: הכנסת וחוק-יסוד: משק המדינה מעניקים באמת לממשלה את הזמן הראוי והמתבקש להכנת תקציב.

חוק ומשפט): טוב עשתה הממשלה שביקשה מראש להעניק לעצמה, ברשות הכנסת, כמובן, את פרק הזמן הנדרש להכנת התקציב, אחרי שנתיים ימים שבהם מדינת ישראל מתנהלת ללא תקציב לאומי; אחרי שנה של מגפה, שבה יש הכרח בקביעה של סדרי עדיפויות שיתמודדו עם נזקי אותה מגפה.

חוק ומשפט): טוב עשתה הממשלה שביקשה את רשות הכנסת להתקין פרק זמן מספק להכנת התקציב.

חוק ומשפט): אנחנו בוועדה, בתיאום – – –

משה ארבל: אתה יכול להתייחס – – –

חוק ומשפט): אנחנו בוועדה, בתיאום – – –

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה ארבל, לא לחינם הוא דיבר על הכנסת, על הנדיבות של הכנסת.

יעקב מרגי: הציבור היה מקופח כאן.

משה ארבל: 74 שעות להפצת תזכיר.

חוק ומשפט): אני אמשיך ומייד נענה גם לחבר הכנסת ארבל על קריאת הביניים.

חוק ומשפט): טוב עשתה הכנסת – וכאן צריך לשוב ולשבח את ערנותם של חברי הכנסת בעלי הניסיון בוועדת הכספים, הן חברי האופוזיציה והן חברי הקואליציה, שסייעו לוועדה לעמוד על כך שכשם שלממשלה ישנו פרק זמן איכותי וארוך דיו להתקנת התקציב, כך יהיה גם לכנסת.

חוק ומשפט): שהרי תפקידה של הכנסת הוא הן לחוקק את חוק התקציב ואת חוק ההסדרים והן לרדת לשורש סדרי העדיפויות של הממשלה ולבצע בכך את עבודת הפיקוח והבקרה.

חוק ומשפט): הבקשה שמועדי ישראל וערביהם לא יבואו במניין הימים, סוגיה שמוסדרת גם בחוק שלפניכם, בחוק הכנסת – העובדה הזו רק מעידה באמת על המחשבה כיצד מבטיחים שפרק הזמן שעומד הן לממשלה והן לכנסת הוא פרק זמן יעיל ואיכותי שאינו מושפע מן השאלה אם בתוך התקופה חלים חגי תשרי, שיש בהם הרבה מאוד ימי מנוחה.

חוק ומשפט): ואכן צריך לומר שהשנה הזו רוב מניינם של מועדי ישראל וערביהם, שלא יבואו במניין הימים, הוא באותו פרק זמן שעומד לרשותה של הכנסת ולא לרשותה של הממשלה, כך שבתקופת 60 הימים שעומדת לרשות הכנסת הם לא יימנו.

חוק ומשפט): לפני שאעבור להסדר השני, שהוא עיקר עניינו של החוק, נעיר לקריאת הביניים החשובה של חבר הכנסת ארבל.

חוק ומשפט): מועד פרסום הצעת החוק להערות הציבור על ידי משרד המשפטים הוא סוגיה שמצויה באחריותה של הממשלה, וטוב יעשה משרד המשפטים אם ייתן את דעתו על ההערות החשובות של חברי הכנסת שנשמעו בוועדה בדבר הצורך להעניק לציבור את הזמן לעיין בהוראות ההצעה ולהגיב אליה – ואני מקווה שכך הם יעשו.

חוק ומשפט): אבל כפי שנאמר – – –

יעקב מרגי: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

חוק ומשפט): אבל כפי שכבר נאמר גם על ידי הייעוץ המשפטי, גם אם יש כאן מקום לתיקון, אין כאן פגם שירד לשורשו של מעשה החקיקה, בוודאי בכל מה שנוגע לפעולתה של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאה: ממשלה שלמה – – –

חוק ומשפט): גם כאן, למרות פרק הזמן הלא-ארוך מבחינת מניין הימים שבו עסקנו בתיקון החוק – וחשוב לומר שלא מדובר בתיקון חוק-יסוד הפעם הזו אלא בתיקון חוק רגיל – למרות מניין הימים, כל מי שיעיין בפעילותה של ועדת החוקה לא יוכל לטעון ביושרה שלא ניתן זמן ראוי לדיון רציני בהצעת החוק, שהרי כולנו מסכימים שהצעת החוק עוסקת בסוגיה חשובה, סוגיה מהותית, סוגיה שגם אם איננה חוק-יסוד, יש לה נגיעה והשלכה על תפקודו של הבית החשוב הזה.

חוק ומשפט): וכאן חשוב לומר שאנחנו קיימנו דיון רציני.

חוק ומשפט): אני עמדתי על הכלל שכל חבר כנסת, יהא מן האופוזיציה או מן הקואליציה, שיבוא וייטול חלק באחד מן הדיונים הארוכים והממושכים שקיימנו, הן בהצעת חוק-היסוד והן בהצעת החוק, יוכל לשאת את דבריו – – –

משה ארבל: פחות משבוע.

משה ארבל: פחות משבוע.

משה ארבל: ייאמר לפרוטוקול: פחות משבוע.

חוק ומשפט): זה בסדר, רק שאני הייתי זה שאמר שההצעות נדונו במניין ימים לא ארוך אבל הדיונים עצמם – כל מי שהיו בוועדה, בין אם חברי הכנסת, בין אם נציגי הממשלה ונציגי הייעוץ המשפטי, יכולים להעיד על כך שניתן פרק זמן בלתי מוגבל לכל חבר כנסת להתייחס להצעת החוק.

חוק ומשפט): כל ארגון אזרחי שעוסק בסוגיות משפטיות ומשטריות יכול היה לבוא לוועדה ולהציג את דבריו, הוזמנו מומחים שונים מן האקדמיה להשמיע את דברם.

חוק ומשפט): אני חייב במאמר מוסגר לציין שלצערי לא רבים מחברי האופוזיציה טרחו להגיע לדיון, שדרך אגב, התקיים בשעות היום; שלא יספרו כאן על מחטפים ליליים, הוא התקיים בשעות היום.

חוק ומשפט): אומנם הוא חייב חברים מן הבית המכובד הזה להגיע לירושלים ביום שבו אולי הם אינם רגילים לכך מדי שבוע, אבל כל חבר כנסת שרצה יכול היה להתבטא, ולצערי לא רבים מחברי האופוזיציה טרחו להגיע לדיון.

חוק ומשפט): בשלב של הדיון המהותי החדר היה מלא בתשעת נציגי הקואליציה בוועדת החוקה ולא זכינו לפגוש בכל נציגי האופוזיציה.

חוק ומשפט): האמת היא שעד לרגע זה חלק ניכר מסיעות האופוזיציה אפילו לא טרחו לקבוע מיהם החברים הקבועים בוועדת החוקה, ועדה שהוקמה מכוח החלטת הוועדה המסדרת באישורה של המליאה, אחת משלוש ועדות הבית שעובדות, ועד לרגע זה סיעות האופוזיציה לא מינו חברים וחברות קבועים לוועדה, ואנחנו ראינו תחלופה ערה של נציגים של סיעות האופוזיציה בדיון.

חוק ומשפט): אז אם באמת סיעות האופוזיציה רואות בהצעת החוק הזו, ובזו שאישרנו בתחילת הערב, ובכלל בכל הנושאים שבהם דנה ועדת חוקה, סוגיות בעלות משקל, אולי ראוי שיטרחו וימנו חברים וחברות קבועים בוועדה כדי שנוכל להבטיח את איכות פעולתה.

חוק ומשפט): כך או כך, קיימנו דיון מהותי ורציני, שבו נשמע בעיקר, לצערי, קולם של חברי הקואליציה, שטרחו ובאו לדיון.

חוק ומשפט): את אותו דבר, אגב, אפשר לומר על ההסתייגויות שהגישה האופוזיציה.

חוק ומשפט): אני אומנם חדש בבית הזה, אך ברור לי שישנם כללים או מסורות בדבר השימוש בכלים הפרלמנטריים.

חוק ומשפט): אין לנו תלונה על כל שימוש שעושה האופוזיציה בפרוצדורות שעומדות לרשותה, ואנחנו קיבלנו באהבה את רצונה של האופוזיציה להגיש אלפי הסתייגויות להצעת החוק הזו, וגם, אם אינני טועה למעלה מ-10,000 הסתייגויות להצעת חוק-היסוד; אבל חבל שאף אחת מן ההסתייגויות, למעט שתי הסתייגויות של חבר הכנסת אורי מקלב להצעת חוק-היסוד – אף אחת מההסתייגויות מיותר מ-15,000 ההסתייגויות במצטבר לא הייתה הסתייגות עניינית.

חוק ומשפט): אתה אומר, בסדר – – –

שלמה קרעי: אתה לא קראת אותן.

חוק ומשפט): להבדיל ממך, אני קראתי.

חוק ומשפט): אתה השתמשת באפליקציה של מחולל הסתייגויות.

חוק ומשפט): אני, מכיוון שאני ישבתי כל הלילה ועברתי על ההסתייגויות, בחדר ריק – – –

שלמה קרעי: אתה מוציא דיבה, כמו כל הקואליציה הזו.

חוק ומשפט): שמע, אני ישבתי בחדר ריק שבו לא ישבו נציגי האופוזיציה, שכל כך זעקו על הצעת החוק הבעייתית.

חוק ומשפט): מכיוון שאני ישבתי בחדר בעצם לבדי בחלק גדול מן הערב, עם חבר כנסת סמלי מטעם האופוזיציה, אז עברתי הסתייגות-הסתייגות.

חוק ומשפט): ואני יכול לומר עוד פעם שלמעט שתי הסתייגויות ענייניות וחשובות שהציג חבר הכנסת מקלב להצעת חוק-יסוד: הכנסת, שאושרה הערב – הסתייגויות שלצערי, למרות נכונות מצד הקואליציה לדון בהן, לא היה רצון אמיתי מצד כל סיעות האופוזיציה לקדם אותן מתוך הסכמה – כל אלפי ההסתייגויות היו הסתייגויות קנטרניות, הסתייגויות מגוחכות, הסתייגויות שלא מכבדות את הבית הזה.

חוק ומשפט): אז אפשר להבין שאחוז ניכר מן ההסתייגויות משמש את האופוזיציה לצורך עיכוב הליכי החקיקה, והדבר בסדר ולגיטימי, אך עדיין ניתן לצפות שבתוך 15,000 הסתייגויות לשתי הצעות חוק שמוצגות על ידי האופוזיציה כמשנות סדרי עולם, פה ושם תהיה הסתייגות עניינית.

חוק ומשפט): לא ארבעה חברי כנסת אלא עשרה חברי כנסת – –

שלמה קרעי: – – –

חוק ומשפט): – – שיכולים להתפלג, לא ברצפים חסרי הפשר שהגשתם – – –

שלמה קרעי: קרא את הסתייגות 242, מהותית מאוד.

שלמה קרעי: אתה אולי לא מבין.

חוק ומשפט): שמעתי, שמעתי אותך.

חוק ומשפט): רק אתה מבין, וגם בכוחם ובעזרתם של המספרים רק אתה מבין.

חוק ומשפט): אנחנו מבינים קטנים בכל עניין.

חוק ומשפט): אז ראוי היה – – –

– – –

חוק ומשפט): חבר הכנסת אשר, כבר עמדתי על הסוגיה הזו ואמרתי את הדברים ביושרה.

חוק ומשפט): אני, אין לי אלא להעיד על הנושאים שעליהם אני אחראי, וכיו"ר – – –

– – –

חוק ומשפט): לא, חבר הכנסת אשר, מכיוון שאמרתי את הדברים, אז לא צריך לחזור לדרוש ממני לומר אותם שוב.

חוק ומשפט): אמרתי אותם, ואנחנו נעשה מאמץ שאותו הפגם לא יחזור על עצמו, אבל דבר אחד ראוי לדרוש.

חוק ומשפט): אם מצפים ממני לומר ביושרה מה לא היה, ראוי שחבריי לאופוזיציה יאמרו ביושרה מה כן היה.

חוק ומשפט): ומה כן היה?

חוק ומשפט): דיון רציני בהצעת החוק, שבו כל חבר אופוזיציה וכל חבר קואליציה – אני אחזור על הדברים – יכול היה לומר את דעתו.

חוק ומשפט): ולכן, כמובן האופוזיציה יכולה להתנגד אבל מן הראוי שתעיד ביושר שגם הצעת החוק הזו, כמו הצעת חוק-היסוד, נדונה לעומקה והוכנה כראוי בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חוק ומשפט): תודה רבה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, או מיקי מכלוף זוהר, חבר הכנסת זוהר, מול מי אני עובד?

שלמה קרעי: מולי.

מיקי לוי: מולך?

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה.

מיקי לוי: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 49), התשפ"א–2021.

מיקי לוי: להלן שמות חברי הכנסת לפי קבוצות: קבוצת סיעת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס – חברי הכנסת אריה מכלוף דרעי, יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול ואוריאל בוסו; קבוצת סיעת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ; מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אקוניס, אתה רוצה לשאול שאלה מהצד?

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול את חברי הממשלה ואת ראשי הקואליציה ולדרוש מהם אם התשובה היא חיובית: האם הובטחו הבטחות בכתב או בעל פה לחברי הרשימה המשותפת או לחלקים מן הרשימה המשותפת, הבטחות כלשהן והסכמים כלשהם תמורת הצבעתם עבור הצעת חוק הכנסת?

אופיר אקוניס: וביתר שאת את השר המקשר זאב אלקין.

אופיר אקוניס: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, השר המקשר.

מירי רגב: אלקין, בוא נראה מה אתה אומר.

דוד אמסלם: ממילא הם משקרים, גם אתמול הם שיקרו.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, תודה.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: שאלתם שאלה, אז בבקשה, שקט.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

דוד אמסלם: פריג' אמר 3,000 – – –

מיקי לוי: הבנתי אותך, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: תודה.

מירי רגב: זה הכול באמת שקר – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת רגב.

מיקי לוי: בבקשה, ישיב.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, בתור שר מקשר לא ידוע לי על שום סיכום בכתב או הבטחה בעל פה לחברי הרשימה המשותפת.

זאב אלקין: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, עוברים להצבעה.

מיקי לוי: לפני סעיף 1 – כן, בבקשה, חבר הכנסת נתניהו.

מיקי לוי: אפשר שקט באולם?

מיקי לוי: בבקשה.

בנימין נתניהו: אני פה לא מעט שנים.

בנימין נתניהו: השאלה הזו נשאלה פעם אחר פעם.

בנימין נתניהו: אני לא זוכר שנאמר: לא ידוע לי לי.

גילה גמליאל: צריך תשובה, כן או לא.

גילה גמליאל: או שאין או שיש.

בנימין נתניהו: אין תשובה.

בנימין נתניהו: זאת איננה תשובה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: גם אני לא זוכר.

מיקי לוי: אני לא הרבה שנים כמוך אבל כל פעם כששאלתי זו הייתה התשובה.

מיקי לוי: תודה רבה.

בנימין נתניהו: השאלה נשאלת מחדש.

קריאות: – – –

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, נעבור – לפני סעיף 1?

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני לא יכול לשמוע אותך.

דוד אמסלם: כשאתה שאלת את אותה שאלה אמרתי לך לא.

דוד אמסלם: אמרתי לך לא.

מיקי לוי: אני זוכר שענית לי בתשובה אחת: לא.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: נתן תשובה.

מיקי לוי: בבקשה.

דוד אמסלם: הוא לא אמר: לא.

דוד אמסלם: הוא אמר: לא יודע.

מיקי לוי: הבנתי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

מיקי לוי: סעיף 2?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הסתייגות 2?

מיקי לוי: תודה רבה.

דוד ביטן: מה הבנת?

דוד ביטן: לא הבנת – – –

מיקי לוי: אנחנו מדלגים על 1?

מיקי לוי: את 1 אני מוחק, כן?

קרן ברק: אתה מבין שיש הבדל בין התשובות או לא?

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, חבר הכנסת קרעי.

משה ארבל: למה אנחנו לא יכולים לבקש תשובה ברורה מהממשלה?

מיקי לוי: קיבלת תשובה ברורה.

מיקי לוי: אני לא מבין.

משה ארבל: לא, הממשלה לא יכולה לומר: לא ידוע לי.

משה ארבל: האם הייתה הבטחה או לא?

משה ארבל: לא ידוע לי – זו לא תשובה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי מישהו אחר הבטיח?

מיקי לוי: הבנתי, הבנתי.

דוד אמסלם: מה זה "הבנתי", אדוני היושב-ראש, מה זה "הבנתי" – – –

מיקי לוי: אבל הבנתי, חבר הכנסת אמסלם, מספיק.

מיקי לוי: השר אלקין, התשובה היא לא?

זאב אלקין: אני חושב שנתתי תשובה ברורה.

קריאות: לא, לא, לא.

מיקי לוי: התשובה היא לא, התשובה היא לא.

מיקי לוי: הבנו.

מיקי לוי: התשובה היא – שמעתם?

מיקי לוי: התשובה היא לא.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: גם אתמול שיקרו.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אקוניס, נתתי לך, עם כל הכבוד, לשאול מהצד.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: גם אתמול שיקרו לנו.

שלמה קרעי: אילת שקד אמרה משהו, ועיסאווי פריג' אמר ברדיו משהו אחר.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: הוסרה הסתייגות מס' 1.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 2.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 50

מיקי לוי: נמנעים – 2

מיקי לוי: נגד – 57; אני אוסיף אתכם, חבר הכנסת אופיר כץ, פטין מולא, הוספתי את שניכם.

מיקי לוי: אצל אופיר בסדר, אז חבר הכנסת פטין מולא, הוספנו אותך.

מיקי לוי: 57 נגד.

מיקי לוי: כן, שר המשפטים.

גדעון סער: לדעתי אצלי זה לא נלחץ.

קריאות: – – –

מיקי לוי: טוב.

מיקי לוי: אנחנו כבר בודקים לפי הרישום בסטנוגרמה.

מיקי לוי: עוד שנייה, בבקשה.

מיקי לוי: אוקיי, אנחנו נבדוק, שר המשפטים, ואם אינך מופיע נוסיף.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני?

משה גפני: לא נקלט.

מיקי לוי: לא נקלט.

מיקי לוי: גם אותך אנחנו נבדוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, לאיזו הסתייגות לעבור?

שלמה קרעי: 3.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 2 נדחתה.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 3 – מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 52, נגד – 60.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 4.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 4 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע שההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 7.

מיקי לוי: 5 ו-6 הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להסתייגות מס' 7.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 60 נגד, 52 בעד.

מיקי לוי: לפיכך, אני קובע שההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 8.

מיקי לוי: הסתייגות 8 – מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 60 נגד, 52 בעד.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע שההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 23 עד 25.

מיקי לוי: בנפרד, כן?

מיקי לוי: זאת אומרת: הסתייגויות מס' 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 – עד 24 הוסרו?

שלמה קרעי: לא, עד 22.

מיקי לוי: עד 22.

מיקי לוי: עד 22, כולל?

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, עד 22, כולל?

שלמה קרעי: כולל 22.

מיקי לוי: אז אני עובר להסתייגות מס' 23.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: מי נגד?

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 51

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 51.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 23 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 24.

מיקי לוי: 24.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 24 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 25 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 60 נגד, 52 בעד.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו מורידים מ-26 עד 51.

מיקי לוי: אני עובר להסתייגות 52.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: מ-53 עד 57 הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להסתייגות מס' 58.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 51

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: אנחנו נוסיף את הצבעתו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 51.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

אופיר אקוניס: סליחה, הצבעתי בטעות נגד במקום בעד.

מיקי לוי: כי נשאר לנו מאוזן, אז עכשיו זה בסדר.

אופיר אקוניס: לא, זה אצלי.

אופיר אקוניס: טעות שלי.

מיקי לוי: אוקיי, אנחנו נתקן.

מיקי לוי: בסדר גמור.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: 59.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 58 לא התקבלה.

מיקי לוי: אני עובר ל-59.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 51

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 62 נגד, 51 בעד.

מיקי לוי: אני קובע שההסתייגות לא התקבלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 66.

מיקי לוי: לפיכך, מ-60 עד 65, כולל, הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להצבעה על הסתייגות מס' 66.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 52, נגד – 60.

מיקי לוי: הסתייגות 66 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 69.

מיקי לוי: 67 ו-68 הוסרו.

מיקי לוי: עובר להסתייגות 69.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 52, נגד – 60.

מיקי לוי: הסתייגות 69 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 70.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 70 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 70 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 78.

מיקי לוי: 71 עד 77 הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להצבעה על הסתייגות מס' 78.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 78 לא עברה.

שלמה קרעי: 79.

מיקי לוי: אני עובר להצבעה על הסתייגות מס' 79.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 79 לא עברה.

שלמה קרעי: 80.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 80 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 80 לא עברה.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: 81.

מיקי לוי: הסתייגות 81 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 81 לא עברה.

שלמה קרעי: 82.

מיקי לוי: 82 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 82 לא עברה.

שלמה קרעי: 83.

מיקי לוי: 83 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 83 לא עברה.

שלמה קרעי: 84.

מיקי לוי: 84 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 84 לא עברה.

שלמה קרעי: 85.

מיקי לוי: 85 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 85 לא עברה.

שלמה קרעי: 87.

מיקי לוי: הסתייגות 86 הוסרה.

מיקי לוי: עוברים להסתייגות 87.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 87 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי?

שלמה קרעי: 94.

מיקי לוי: מ-88 עד 93 הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להצבעה על הסתייגות מס' 94.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 94 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: מ-95 עד 105 ברצף.

שלמה קרעי: מ-95 עד 105 – להצביע ברצף.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 95 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 95 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 96 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 50

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 58, בעד – 50.

מיקי לוי: ההסתייגות לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 97.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 97 לא התקבלה.

מיקי לוי: עוברים להסתייגות 98 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, ועוד ההצבעה של ראש הממשלה – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 98 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 99 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 99 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 100 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 100 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 101 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 53

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 53.

מיקי לוי: הסתייגות 101 לא עברה.

מיקי לוי: הצבעה על הסתייגות 102.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 102 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 103 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 103 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 104 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 53

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 53.

מיקי לוי: הסתייגות 104 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 105 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 105 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: 107.

מיקי לוי: 106 הוסרה.

מיקי לוי: עוברים ל-107 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 107 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 108 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 51

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 51.

מיקי לוי: הסתייגות 108 לא עברה.

שלמה קרעי: 109 – לממש רעיונות פשיסטיים.

מיקי לוי: הסתייגות 109 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 53

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 53.

מיקי לוי: הסתייגות 109 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 110 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 110 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 111 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 111 לא עברה.

שלמה קרעי: 130.

מיקי לוי: מ-112 עד 129 – הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 130.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 130 לא עברה.

שלמה קרעי: 138.

מיקי לוי: לפיכך, מ-131 עד 137 – הוסרו.

מיקי לוי: עוברים להצבעה על הסתייגות 138.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 138 לא עברה.

שלמה קרעי: 146.

מיקי לוי: לפיכך, מ-139 עד 145 – הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר להצבעה על הסתייגות 146.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 146 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 147 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 147 לא עברה.

שלמה קרעי: 159.

מיקי לוי: לפיכך, מ-148 עד 157 הוסרו.

מיקי לוי: עוברים להצבעה על הסתייגות 158.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: הוסרו עד 158, ולכן הצבענו על 159:

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: הסתייגות 159 לא עברה.

שלמה קרעי: 161.

מיקי לוי: הסתייגות 160 ירדה.

מיקי לוי: עוברים להצבעה על 161.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: הסתייגות 161: בעד – 52, נגד – 60.

מיקי לוי: לא עברה.

שלמה קרעי: איפה היינו עכשיו?

מיקי לוי: 162.

שלמה קרעי: 175.

מיקי לוי: מ-162 עד 174 הוסרו.

שלמה קרעי: – – – ג'ובים לממשלה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 175.

מיקי לוי: הצבעה.

שלמה קרעי: – – – זה בדיוק מה שאתם עושים, כי אתם מקבלים ג'ובים.

שלמה קרעי: בעד ההסתייגות – 52

שלמה קרעי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: 175 לא עברה.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: 176.

מיקי לוי: 176 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: 176 לא עברה.

שלמה קרעי: 177.

מיקי לוי: 177 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: 177 לא עברה.

שלמה קרעי: 179.

מיקי לוי: 178 הוסרה.

מיקי לוי: עוברים ל-179.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: 179 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: 181.

מיקי לוי: 180 הוסרה.

מיקי לוי: עוברים ל-181.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

שלמה קרעי: אנחנו נגד חוק לבזבז כספי ציבור, לברוח מעבודת הכנסת.

מיקי לוי: נגד – 59, בעד – 52.

מיקי לוי: 181 לא עברה.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: 182.

מיקי לוי: 182 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

שלמה קרעי: דודי רוצה להוסיף הסתייגות.

שלמה קרעי: אפשר?

שלמה קרעי: דודי, תגיד לו, הוא מקשיב.

מיקי לוי: נגד – 60, בעד – 52.

מיקי לוי: 182 לא עברה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: 187.

מיקי לוי: 183 עד 186 הוסרו.

מיקי לוי: עוברים להצבעה על 187.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 52

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 52, נגד – 59.

מיקי לוי: 187 לא עברה.

שלמה קרעי: הצבעה שמית על הסתייגות – – –

מיקי לוי: איזה מספר?

מיקי לוי: רק תגיד איזה מספר.

מיקי לוי: מספר.

שלמה קרעי: – – – מנסור עבאס – – –

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: איזה מספר זה?

שלמה קרעי: 191.

מיקי לוי: אז 188 עד 190 הוסרו.

מיקי לוי: עוברים להסתייגות 191.

מיקי לוי: הצבעה שמית – חתימות יש?

קריאה: לא צריך.

מיקי לוי: לא צריך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת, בבקשה להקריא את השמות.

מיקי לוי: תודה.

קריאה: זה על הסתייגות 191.

קריאה: אוקיי.

מיקי לוי: הסתייגות 191.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – בעד נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – בעד שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – אינו משתתף בהצבעה אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד

קריאה: – – – למה – – –

מיקי לוי: שקט, לא להפריע באמצע ההצבעה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: שקט.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) נעמה לזמי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד טטיאנה מזרסקי – נגד פטין מולא – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו משתתף בהצבעה גדעון סער – נגד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – בעד שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד עיסאווי פריג' – נגד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד עידן רול – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מיקי לוי: בבקשה, לחזור על שמות חברי הכנסת שלא היו נוכחים או לא הצביעו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מיקי לוי: יש מבין חברי הכנסת באולם מי שלא הקריאו בשמו?

מיקי לוי: בבקשה לבדוק את סיכום ההצבעה.

מיקי לוי: 61 נגד, 51 בעד.

מיקי לוי: הסתייגות 191 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: סיימנו את ההסתייגויות – – –

מיקי לוי: כל ההסתייגויות מ-192 עד 210 הוסרו.

מיקי לוי: אם כך, כל ההסתייגויות לפני סעיף 1 הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך, אנחנו עוברים לסעיף 1, הסתייגות מס' 211.

שלמה קרעי: – – – סיימנו – – –

קריאה: הסתייגות 211, אחרי זה – – –

מיקי לוי: אם אתה עובר לדף של 15, על ההסתייגות ואחר כך לחלופין.

שלמה קרעי: גם – – – ההסתייגויות גם של סעיף 1.

קרן ברק: לא.

קרן ברק: אתה עובר – – –

מיקי לוי: אתה מוריד כל סעיף 1?

שלמה קרעי: כן.

קריאה: לא.

קריאה: הוא התכוון לפני.

מיקי לוי: אמרת נכון.

שלמה קרעי: – – – על 224.

קריאה: אז רגע.

קריאה: קודם כול, כל ההסתייגויות לפני הסעיף הוסרו?

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: וגם לסעיף 1 הסרת.

קריאה: מ-211.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: מ-211 עד 224 הוסרו.

מיקי לוי: לכן נצביע על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: סעיף 1, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1 – 61

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 61.

מיקי לוי: אני מוסיף את חבר הכנסת דרעי ואת חבר הכנסת מלכיאלי.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, לחצתי בטעות בעד.

מיקי לוי: עוד פעם, למי לא עבד או למי – – –

שמחה רוטמן: – – – נלחץ בטעות – – –

מיקי לוי: רק שנייה, רוטמן וולדיגר הצביעו בעד במקום נגד.

זאב אלקין: מה לעשות?

מיקי לוי: בבקשה, אורית סטרוק.

איתן גינזבורג: אין דבר כזה.

איתן גינזבורג: אתה הצבעת עכשיו בעד.

מיקי לוי: שנייה.

מיקי לוי: זה רק לפרוטוקול, זה לא משנה את ההצבעה.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: נגד – 51, בעד – 61.

מיקי לוי: סעיף 1 התקבל כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 2.

שלמה קרעי: 242 – שמית.

מיקי לוי: לסעיף 2, עד 240 אתה מסיר?

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: הסתייגות 242 – – –

מיקי לוי: מ-225 עד?

שלמה קרעי: עד 241.

מיקי לוי: עד 241 הוסרו.

מיקי לוי: זה בעמ' 24.

מיקי לוי: ההסתייגויות האלה הוסרו.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: הסתייגות 242 – הצבעה שמית, חברי הכנסת.

מיקי לוי: הסתייגות 242 – הצבעה.

שלמה קרעי: לא, שמית.

מיקי לוי: שמית.

מיקי לוי: ההצבעה בטלה.

מיקי לוי: לא שמעתי.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה שמית על 242.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת, בבקשה.

מיקי לוי: 242.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – בעד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד סעיד אלחרומי – נגד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – בעד ענבר בזק – נגד חיים ביטון – בעד מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – בעד ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – נגד רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – בעד יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – בעד ניר ברקת – בעד יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – בעד מאזן גנאים – נגד בנימין גנץ – נגד משה גפני – בעד אבי דיכטר – בעד גלית דיסטל אטבריאן – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – בעד שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – בעד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – בעד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – בעד מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – אינו משתתף בהצבעה אופיר כץ – בעד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד רון כץ – נגד יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – בעד יריב לוין – בעד נעמה לזמי – נגד יעקב ליצמן – בעד גבי לסקי – נגד יאיר לפיד – נגד לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – נגד טטיאנה מזרסקי – נגד

מיקי לוי: אפשר קצת שקט במליאה?

מיקי לוי: קצת שקט.

מיקי לוי: מזכירת הכנסת אינה שומעת את התשובות.

מיקי לוי: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) פטין מולא – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – בעד אבי מעוז – בעד אורי מקלב – בעד אבתיס

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מראענה – נגד יעקב מרגי – בעד מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – בעד יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – בעד אורית מלכה סטרוק – בעד עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – בעד אוסאמה סעדי – אינו משתתף בהצבעה גדעון סער – נגד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – בעד יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – נגד מאיר פרוש – בעד עיסאווי פריג' – נגד יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – בעד גלעד קריב – נגד שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – בעד מיכל רוזין – נגד שמחה רוטמן – בעד עידן רול – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – נגד אפרת רייטן מרום – נגד ג'ידא רינאוי זועבי – נגד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – בעד קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – נגד נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נכחת

מיקי לוי: בבקשה לקרוא שנית בשמות חברי הכנסת שלא היו נוכחים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח יצחק פינדרוס – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

מיקי לוי: האם מי מבין חברי הכנסת שלא הוקראו על ידי המזכירה נמצא באולם?

מיקי לוי: בבקשה לסכם.

מיקי לוי: להלן תוצאות ההצבעה: 60 נגד, בעד – 51.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 242 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: מסירים את כל ההסתייגויות.

מיקי לוי: מסירים את כל ההסתייגויות מ-243, חבר הכנסת קרעי, עד הסוף?

שלמה קרעי: עד הסוף.

מיקי לוי: עד הסוף.

מיקי לוי: כל ההסתייגויות הוסרו עד לסוף רשימת ההסתייגויות.

מיקי לוי: אנחנו נצביע על סעיף 2, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 59

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 54, בעד – 59.

מיקי לוי: סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בזה תמה הקריאה השנייה.

מיקי לוי: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה השלישית.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 60

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 54, בעד – 60.

מיקי לוי: לפיכך תמה הקריאה השנייה – סליחה, החוק התקבל כנוסח הוועדה בקריאה השלישית.

מיקי לוי: חברת הכנסת סילמן, בבקשה לגשת.

מיקי לוי: חוק הכנסת (תיקון מס' 49), התשפ"א–2021, עבר ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: [מס' מ/1415; דברי הכנסת, חוב' י"ג, ישיבות 35 ו-37; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: חברת הכנסת סילמן, תיגשי, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קושניר, תיגש, בבקשה.

מיקי לוי: ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2021.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה הזמנית לענייני כספים חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

לענייני כספים): בוקר טוב, חברות וחברי הכנסת.

לענייני כספים): אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 120) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2021, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

לענייני כספים): עניינה של הצעת חוק זו הארכת הוראת מעבר שנקבעה במסגרת הרפורמה בענף מוניות השירות.

לענייני כספים): הרפורמה, שאושרה בוועדת הכלכלה בכנסת העשרים ונכנסה לתוקף בפברואר 2018, נועדה לפתוח לתחרות את ענף מוניות השירות כך שרישיונות לקווי השירות למוניות יינתנו בהליך תחרותי, כלומר במכרז.

לענייני כספים): לגבי בעלי הרישיונות הוותיקים, דהיינו אלה שהפעילו את מוניות השירות לפני תחילת הרפורמה, נקבעה בחוק הוראת מעבר שבה הוסמך המפקח על התעבורה לחדש את רישיונותיהם עד ל-1 בדצמבר 2019 לכל המאוחר, וזאת בהתחשב בין היתר בהתקדמות התהליכים התחרותיים.

לענייני כספים): הוראת המעבר נועדה לאפשר רצף שירות הניתן לציבור בקווים הקיימים עד לסיום ההליך המכרזי לגביהם.

לענייני כספים): מאחר שלא הושלמו ההליכים התחרותיים לבחירת כל בעלי הרישיונות החדשים עד סוף שנת 2019, הוארכה תקופת המעבר בפעם אחת עד ל-31 בדצמבר 2020.

לענייני כספים): כעת מוצע להאריך פעם נוספת את תקופת המעבר בשל עיכוב בהתקדמות ההליכים התחרותיים.

לענייני כספים): העיכוב נובע בעיקר מהקושי להפיק לקחים מהפעלת הקווים החדשים בתקופת משבר הקורונה, שהציב כידוע אתגרים חסרי תקדים בכל הנוגע להפעלת התחבורה הציבורית, וזאת לקראת פרסומם של המכרזים החדשים.

לענייני כספים): לפיכך מוצע להאריך את תקופת המעבר עד ל-31 בדצמבר 2021, כדי למנוע פגיעה בציבור הנוסעים ולאפשר את הפעלתם הרציפה של קווי השירות למוניות עד להשלמת ההליכים התחרותיים לבחירת בעלי רישיונות חדשים.

לענייני כספים): אני מקווה כי משרד התחבורה יפעל במרץ להשלמת התהליכים התחרותיים עד תום השנה וליישום מלא של הרפורמה בענף מוניות השירות.

לענייני כספים): להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

לענייני כספים): אני מבקש מכם לדחות את כל ההסתייגויות, ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת קושניר.

מיקי לוי: להלן שמות חברי הכנסת על פי קבוצות: קבוצת סיעת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס: חברי הכנסת אריה מכלוף דרעי, יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול ואוריאל בוסו; קבוצת סיעת יהדות התורה: חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הרשימה המשותפת: חברי הכנסת איימן עודה, אחמד טיבי, סמי אבו שחאדה, עאידה תומא סלימאן, אוסאמה סעדי ועופר כסיף; קבוצת סיעת הציונות הדתית: חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

מיקי לוי: האם יש מי מבין חברי הכנסת שהקראתי שרוצה לעלות לדוכן המליאה ולהסתייג?

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה, 15 דקות לרשותך.

שלמה קרעי: לא, אדוני היושב-ראש, יש לי זמן בלתי מוגבל.

מיקי לוי: לא, 15 דקות כל אחד.

קריאה: אין כאן הסדרי דיון.

קריאה: חמש דקות לכל הסתייגות – – – רבע שעה.

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: יש לנו – – –

מיקי לוי: אין, אין.

מיקי לוי: 15 דקות.

מיקי לוי: נבדק.

שלמה קרעי: לא, לא, רגע.

שלמה קרעי: אני הגשתי 600 הסתייגויות.

מיקי לוי: בסדר, אבל לך יש 15 דקות.

מיקי לוי: לכל אחד יש.

מיקי לוי: זה קבוצה.

קריאה: זה קבוצה.

קריאה: זה לא שלך.

קריאה: לך יש רק שלוש.

מיקי לוי: יתכבד ויתחיל, אני רוצה – – –

שלמה קרעי: רגע, אז אני פונה – זה נכון, כי אנחנו אישרנו שלוש הסתייגויות לחוקים האלה לכל אחד.

מיקי לוי: נכון.

שלמה קרעי: אז תדאג שיהיו פה עוד אנשים, לתפוס את המליאה.

מיקי לוי: בבקשה, התחלתי.

שלמה קרעי: בסדר, התחלת, הכול בסדר, אדוני היושב-ראש.

אלעזר שטרן: – – – הנץ – – –

שלמה קרעי: אל תדאג, העוסק במצווה פטור מן המצווה.

שלמה קרעי: יריב, יש לנו רק שלוש הסתייגויות כפול כל חברי האופוזיציה.

שלמה קרעי: אני יכול לדבר רק רבע שעה.

שלמה קרעי: זה לא כמו שחשבנו.

שלמה קרעי: כדאי שיהיו כאן עוד מספיק אנשים, שיתפסו את המליאה עד 07:00.

מיקי לוי: בואו נשמע את דברי – – –

שלמה קרעי: עד מתי אתם מתכוונים להשאיר את המליאה פתוחה?

מיקי לוי: אין סוף.

שלמה קרעי: לא, אמרנו עד 07:00.

מיקי לוי: עד 16:00.

שלמה קרעי: אבל היה סיכום שב-07:00 המליאה נסגרת.

מיקי לוי: לא היה סיכום.

שלמה קרעי: היה סיכום בוועדה המסדרת.

מיקי לוי: לא היה סיכום, אני החלטתי.

שלמה קרעי: אתה החלטת?

שלמה קרעי: אז יש סיכום כזה.

מיקי לוי: זאת ההודעה שהודעתי, חבר הכנסת אמסלם.

מיקי לוי: יש יום עמוס מחר, זה יום חג למדינת ישראל.

יריב לוין: עם כל הכבוד, אין דבר כזה.

יריב לוין: היה סיכום שכל אחד מדבר.

מיקי לוי: זה גם מה שהודעתי בנשיאות.

יריב לוין: יש לנו מכסת זמן, אנחנו מחלקים אותה איך שאנחנו רוצים.

יריב לוין: זה היה הסדר הדיונים.

יריב לוין: אי-אפשר עכשיו – – – הכול מחדש.

שלמה קרעי: אני גם חושב ככה.

מיקי לוי: עד 15 דקות לכל אחד.

קריאה: לזה אין הסדרי דיון.

יריב לוין: לזה אין הסדרי דיון.

יריב לוין: אוקיי, אז לכל אחד יש רבע שעה.

מיקי לוי: יש חברי כנסת שנוכחים, כל אחד יכול לעלות לרבע שעה.

איתן גינזבורג: יריב, אתה תגיע ל-07:00.

מיקי לוי: כי אין הסדרי דיון.

מיקי לוי: עד 07:00 אנחנו איתכם.

שלמה קרעי: מצוין.

דוד אמסלם: ואם אני רוצה לדבר שעה?

מיקי לוי: אני אומר, לכל אחד יש 15 דקות, כי אין הסדרי דיון.

מיקי לוי: תעלו כמה שרוצים.

שלמה קרעי: אין הסדרי דיון.

גילה גמליאל: קרעי, למה אתה עולה ראשון?

שלמה קרעי: מה זה משנה?

מיקי לוי: כל חבר כנסת יכול לעלות 15 דקות.

גילה גמליאל: משנה, משנה – – – אמצע הלילה.

שלמה קרעי: אני אהיה בעונש עד 07:00?

שלמה קרעי: גם ככה צריכים כל רבע שעה להחליף מישהו.

יריב לוין: אין שום בעיה, אני אעלה אחרון.

שלמה קרעי: זה בסדר, לא אכפת לי.

שלמה קרעי: אם מישהו רוצה ראשון, אז אין בעיה.

גילה גמליאל: אני, אני אעלה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, ניתן לחברת הכנסת גמליאל?

מיקי לוי: אבל אתה התחלת.

שלמה קרעי: אבל דנו פה – לא ידענו – – –

מיקי לוי: אין בעיה, בסדר גמור.

מיקי לוי: חברת הכנסת גמליאל אחריך.

שלמה קרעי: לא, היא רוצה ללכת לישון ואני יכול להיות פה עד 07:00.

קריאה: אם שניהם קובעים בהסכמה – – –

מיקי לוי: בבקשה, תתכבד.

מיקי לוי: לא, בוא, בוא, דבר, היא תמתין כולה 12 דקות.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: נשמע את דברי האמת שלך.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, גילה, כבר עברו שלוש דקות, הוא לא רוצה לאפס את השעון ל-15.

שלמה קרעי: לא, זה בסדר.

שלמה קרעי: אז תן לה 12.

גילה גמליאל: אני אדבר 12.

מיקי לוי: בואו, תתחלפו.

מיקי לוי: על זה לא נלך לרב.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, אנחנו נמצאים פה בכנסת כל לילה עד השעות הקטנות מכיוון שכנסת ישראל דרדרה את השיח שלה לרמות מחפירות.

גילה גמליאל: הקואליציה מנסה בדרך דורסנית לפגוע בזכויות האופוזיציה, ביכולת שלה לבוא ולבצע את הפעילות הפרלמנטרית המוקנית על פי חוק על מנת לבוא ולנהל את יכולת הפיקוח של חברי וחברות הכנסת על פעילות הממשלה.

גילה גמליאל: הייתי מציעה לאנשים פה ללמוד מה קורה בפרלמנטים בעולם.

גילה גמליאל: בכל הפרלמנטים בעולם זה המקום שבו יש את האפשרות והכלים לנבחרי ונבחרות העם לבוא ולייצג את הציבור, בין יתר הדברים על ידי הפיקוח על הממשלה.

גילה גמליאל: אבל מה שאני רואה כאן זה שר מקשר בין כנסת לממשלה שמנהל את הכנסת, מנהל את הקואליציה, מנהל את הפעילות כאן, וככה זה גם נראה.

גילה גמליאל: אתם צריכים להתחיל לחשוב איך אתם רוצים שהבית הזה ייראה.

גילה גמליאל: מה הכללים.

גילה גמליאל: אני תמיד אומרת, יש את מסך הבערות של רולס, שקבע את כללי הצדק כהגינות, בניסיון לקבוע כללים איך זה אמור להיראות כשלא יודעים מה קורה מבעד למסך הזה – האם האנשים יהיו באופוזיציה או האם הם יהיו בקואליציה.

גילה גמליאל: את הדברים הללו הגיעה העת, לטעמי, לבוא ולקבוע כאן בכללים מובנים, סדורים וברורים, ולמנוע את הביזיונות הללו.

גילה גמליאל: לראות כאן חבר, קולגה של כל חברי וחברות הכנסת, חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי – במקום לשבת שבעה על אחותו הוא נמצא כאן, בבית הזה, ויש פער של שמונה חברי כנסת בקואליציה.

גילה גמליאל: זאת חרפה עבורכם.

גילה גמליאל: אני לא יודעת איך אתם יכולים לחיות עם הנתון הזה.

גילה גמליאל: איך אתם יכולים לבוא ולהעביר החלטה זניחה, שכל המהות שלה לפרק את תנועת הליכוד; לבוא ולנסות לגרוע ארבעה חברי כנסת, ובגין זה אתם גורמים לחבר כנסת מטעמכם לא לשבת שבעה.

גילה גמליאל: אתם צריכים פשוט להתבייש אם כבר דרדרתם את עצמכם למצב מן הסוג הזה.

גילה גמליאל: דבר שהוא פשוט בלתי נסבל.

גילה גמליאל: אנחנו כקואליציה בניסיון לדאוג לקיזוז במהלך כל השבעה.

גילה גמליאל: ניסיתם לבוא ולהציג מצג שווא בהקשר הזה, ולבוא ולנסות לפגוע באופוזיציה, שניסתה לתת את המענה אנושי עבור חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם דבר אחד, אני פה ותיקת חברות הכנסת, זילות כזאת של חברי וחברות הבית הזה לא ראיתי שנים.

גילה גמליאל: יש פה ניצול ציני של חברי וחברות כנסת חדשים, שלא יודעים בדיוק עדיין את הכללים ואיך הם מתנהלים.

גילה גמליאל: אתם עדיין נמצאים בימים הראשונים שלכם פה בכנסת, בתוך ההרכבים של ממשלות.

גילה גמליאל: כשתסתכלו בדיעבד, המחזה המביש הזה – לראות כאן את חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי נשאר, לא יושב שבעה ומצביע על הצעת חוק כזאת שולית בספר החוקים של מדינת ישראל, שטוב היה אם בכלל לא הייתה עולה בבית הזה – אני לא יודעת איך אתם תוכלו לישון טוב בלילה, כי לי, לי קשה לראות את זה.

אביר קארה: גילה, אז תתחייבי עכשיו – – –

גילה גמליאל: אתם תתביישו לכם, אל תטיפו לנו, אל תטיפו לנו.

גילה גמליאל: אני הראשונה שהתקשרתי אליו היום, והצעתי לו את הקיזוז הזה.

גילה גמליאל: אתה אל תטיף לי.

אביר קארה: לא, אבל עכשיו תתחייבי למחר.

אביר קארה: הבן אדם יושב שבעה.

אביר קארה: תתחייבי למחר, הבן אדם יושב שבעה.

גילה גמליאל: אני באמת לא רוצה לפגוע באופן פרסונלי, אז כדאי שנהיה בשקט.

גילה גמליאל: אתם צריכים להתחיל לעשות קצת שיעורי בית לגבי עצמכם.

גילה גמליאל: צריכים להתחיל ולראות קצת איך באמת זה צריך להתנהל.

גילה גמליאל: לנו בטח לא צריך להטיף.

גילה גמליאל: אנחנו את העבודה כבר יודעים, ואנחנו גם עושים אותה בצורה קצת יותר הגיונית.

אביר קארה: יוצאת דופן.

גילה גמליאל: אין ספק, אני חייבת לומר שאני ערה לכך שהיו גם נפגעים בהתנהלות כשאנחנו היינו בקואליציה.

גילה גמליאל: אני התרעתי עליהם גם בזמן אמת, בזמן שאני הייתי שרה בממשלה.

גילה גמליאל: עמדתי גם על הדברים האלה, שחלקם לא היו אמורים להיות.

גילה גמליאל: אבל כפי שאמרתי, אפשר לקבוע כללים, לא מכאן והלאה, שלא תתבכיינו לנו שאנחנו רוצים לפגוע בכם, אבל מהכנסת הבאה והלאה, על מנת שהכנסת הזאת באמת תתנהל כמו שצריך, ולא כפי שזה מתנהל כיום.

גילה גמליאל: על כן, אני אומרת, כבוד היושב-ראש מיקי, כיושב-ראש הכנסת, הצעתי לך כבר בעבר ואני מציעה לך את זה גם כאן היום.

גילה גמליאל: צריך להקים כאן צוות מוחות של חברי וחברות כנסת.

גילה גמליאל: אפשר להיעזר גם בנבחרים ונבחרות לשעבר, ולבנות כאן כללים סדורים איך הבית הזה אמור להתנהל, על מנת שאנחנו כנבחרי ונבחרות העם באמת נוכל לייצג את העם בצורה נכונה וטובה, ולא כפי שזה קורה היום.

גילה גמליאל: עכשיו אני פונה לקולגות שלי, באמת בניסיון להבין.

גילה גמליאל: יש אנשים רציניים בבית הזה.

גילה גמליאל: מה היה דחוף לכם באמצע הלילה להטריד את ציונה, שאמורה ללכת לישון בלילה במקום להכין לכם פה נס קפה בשעות לילה מאוחרות ובשעות הבוקר?

גילה גמליאל: מה היה דחוף לכם שירדנה תהיה באמצע הלילה עד שעה – מה השעה עכשיו כבר?

קריאה: עד 07:00.

גילה גמליאל: עד 07:00.

גילה גמליאל: על מה?

גילה גמליאל: מה היה דחוף, שמנהלות ומנהלי הסיעה, שהשומרים בכניסה יבואו ויהיו עד 07:00?

גילה גמליאל: מה היה דחוף לכם להציג, את מה?

גילה גמליאל: לנסות ולגנוב, כביכול, ארבעה חברי כנסת מהליכוד, זה הנושא המרכזי?

גילה גמליאל: ממשלת השינוי, ממשלת המהפך, שמה בדיוק רוצה לעשות, לנסות ולייצר בקיעים במפלגה אחרת?

גילה גמליאל: הרי היום החוק מאפשר שליש סיעה למי שרוצה לפרוש.

גילה גמליאל: הרי החוק מאפשר היום שבעה חברי כנסת.

גילה גמליאל: מה כל כך בער לכם להטריד את המנוחה של בית הנבחרים במדינת ישראל על מנת להפוך את זה לארבעה נבחרים שיוכלו לערוק?

גילה גמליאל: אני חייבת להבין את ההיגיון.

גילה גמליאל: אני חייבת להבין את השליחות הציבורית הנועזת שבוערת בעצמותיה של המפלגה שנקראת התקווה.

גילה גמליאל: באמת תקווה לישראל.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שאני פשוט מתביישת בסגנון, ברצון לבוא לשלוט בדרכים נלוזות במקום לייצר פה באמת שיח אחר.

גילה גמליאל: הבית הזה התנהל בעבר גם בצורות אחרות.

גילה גמליאל: אתם פשוט מתנהגים בצורה מבישה, ולא בכדי האמון של הציבור בנבחרי ונבחרות העם הולך ונמוג.

גילה גמליאל: השיח פה מתלהם; השיח כאן הפך להיות דבר בלתי נסבל.

גילה גמליאל: אתם פשוט מביישים את הבית הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם, כוותיקת חברות הכנסת, ככל שזה ימשיך בצורה כזאת, אני לא רואה באמת את דור העתיד.

גילה גמליאל: מיקי, אתה יודע, הבית הזה גם הפך להיות עם יותר ויותר ממונים וממונות ופחות ופחות נבחרי ונבחרות העם.

גילה גמליאל: אתה הפסדת חבר יקר, את חבר הכנסת לשעבר עפר שלח, אחד האנשים הטובים, המוצלחים והמקצועיים שהיו כאן, בבית הזה, הרבה כתוצאה מהדרך והשיטה.

גילה גמליאל: אם לא נשכיל לשנות את שיטת הבחירות במדינת ישראל אנחנו נראה יותר ויותר מפלגות של נבחרים שהם בוחרים וממנים את הרשימות בבית הזה.

גילה גמליאל: יותר ויותר ממונים וממונות, חסרי דעה, חסרי רצון.

גילה גמליאל: אפילו דבר בסיסי כמו לשבת שבעה על המשפחה שלהם – זה לא בנמצא.

גילה גמליאל: למה?

גילה גמליאל: כי אחרת הם לא ייבחרו על ידי הממונים עליהם.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם, באמת עם הרבה כאב אני צועקת את הצעקה הזאת: בואו ניקח אחריות לנבחרים הבאים של עם ישראל, של כנסת ישראל.

גילה גמליאל: נשנה את השיטה, שתהיה הגיונית, שתהיה שיטה שיכולה באמת ליצור כאן ייצוג הולם, ייצוג מייצג של עם ישראל ואזרחי מדינת ישראל בכללותם, אבל שיטה שתוכל באמת לייצר פה אפשרות לקדם את הצרכים של אזרחי מדינת ישראל ולא לבוא כל היום וכל הלילות ולבזבז אותם בשיח, ממש – לא רק לא מעניין, אלא מבייש בכלל את עצם הנבחרות שלנו כאן; מבייש את עצם המקצועניות שנמצאות כאן לשמאלך, מיקי; מבייש את כל עובדי ועובדות הכנסת הזאת.

גילה גמליאל: לא רק שאנחנו מקצרים להם בחוצפתנו את הפגרה, אנחנו מקצרים להם אותה – על מה?

גילה גמליאל: בואו נשאל את עצמנו: על מה?

מיקי לוי: לא, לא נקצר.

גילה גמליאל: אנחנו באים לקצר להם את הפגרה על מנת שבאמת נישאר פה לילות, באיזו חקיקה, מה זה, אני חייבת לציין – מדהימה, מאוד מעניינת.

גילה גמליאל: חוק נורבגי – וואו; חוק של אולי עריקים בתוך מפלגות גדולות – וואו.

גילה גמליאל: זה באמת מה שאנחנו רוצים להראות לציבור?

גילה גמליאל: זה מה שאנחנו נראה, ונקרא לצעירים ולצעירות שלנו: בואו בהמוניכם, תתמודדו כאן בבית הזה?

גילה גמליאל: עזוב שכבר לא נשאר להם למה להתמודד כי כבר לא נותרו כמעט בכלל מפלגות.

גילה גמליאל: אז גם מפלגות שמתמודדות ויש להן פריימריז, בואו נעביר חוק ואולי נגנוב להם איזה ארבעה עריקים, ככה, על הדרך, בצורה של מחטף.

גילה גמליאל: לאן עוד רוצים לדרדר את הבית הזה?

גילה גמליאל: יש פה אנשים מצוינים; יש פה אנשים שגדלו איתי באגודות הסטודנטים.

גילה גמליאל: גם שם ידענו להילחם, כל אחד, אבל לדעת שיש כללים.

גילה גמליאל: הכללים פה נעלמו; הכללים בבית הזה התפוגגו.

גילה גמליאל: אנחנו יוצרים פה שיח שהופך להיות שיח פרסונלי, שיח פוליטי רדוד, שיח שפשוט אין בו עומק מתבקש על מנת שנוכל לייצר את השיח הזה.

גילה גמליאל: אני קוראת לך עוד פעם, מיקי, אתה יודע שאני מאוד מוקירה אותך ומעריכה אותך, אתה באמת בן אדם רציני.

גילה גמליאל: יש פה צעירים וצעירות בבית הזה שיכולים לעשות את המהפך לכנסת הבאה.

גילה גמליאל: איך אמר לנו פעם ראש הממשלה נתניהו?

גילה גמליאל: יש הצבעה אחת שכל אחד יכול להצביע, מבחינתו, כמו שהוא הצביע בזמנו על שינוי שיטת ממשל – כל אחד צריך לפי צו מצפונו.

גילה גמליאל: כאן אני ממש באה בקריאה לכל הצעירים והצעירות בחבורה, כל החדשים והחדשות כאן, שבאים עם שליחות אמיתית למען אזרחי מדינת ישראל וארץ ישראל: בפעם הזאת נבנה ביחד שיטת בחירות, שנוכל להרים כולנו את הראש יום למוחרת.

גילה גמליאל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עוד לילה, ליל שימורים שחברי הכנסת עושים כאן באמת במסירות.

אוריאל בוסו: אני כבר ציינתי בנאום הקודם שלי את עובדי המשכן, עובדי המשמר, אבטחה, סדרניות.

אוריאל בוסו: לא מובנת מאליה כל הארת הפנים הזאת, כשנותנים לחברי הפרלמנט הישראלי את הכלים לתת את השירות.

אוריאל בוסו: על כך מגיע להם יישר כוח.

אוריאל בוסו: אזרחי ישראל, חשוב שידעו על מה כל המשיכות האלה.

אוריאל בוסו: למה מתנגדים, לכאורה, לחוקים מסוימים.

אוריאל בוסו: יש עכשיו חוק תעבורה – למה מושכים?

אוריאל בוסו: וגם בחוק הקודם ראינו שהיה פה שיתוף פעולה פורה עם הרשימה המשותפת לצורך העברת החוק; כמו אתמול, בחוק האזרחות, כשהיו צריכים לעשות עסקאות בשביל לנסות להעביר את החוק, שהגדירו אותו כל כך מסוכן.

אוריאל בוסו: אז אני אספר משל קטן.

אוריאל בוסו: היה פעם אדם אחד שלאחר עשרות שנים התגרש, עזב את הבית שלו.

אוריאל בוסו: אחרי הפצרות – אומרים לו: למה אתה עוזב את הבית?

אוריאל בוסו: נשאר – עזב את הבית.

אוריאל בוסו: אחרי חצי שנה הוא חוזר הביתה לבקש אוכל.

אוריאל בוסו: הוא אומר: תנו לי לאכול.

אוריאל בוסו: אמרו לו: למה לתת לך לאכול?

אוריאל בוסו: הוא אמר: אני רעב, אין לי מקום לאכול בשום מקום, לא מקבלים אותי באף מקום.

אוריאל בוסו: לא קיבלו אותו בחזרה לאכול.

אוריאל בוסו: אחר כך הוא אמר:

אוריאל בוסו: אם לא תיתנו לי לאכול ואני אמות, האחריות עליכם.

אוריאל בוסו: זה למעשה מה שאומרים עכשיו חברי הקואליציה לאופוזיציה.

אוריאל בוסו: יש לנו חוקים.

אוריאל בוסו: הינה, אני קורא עכשיו ציוץ של שר הביטחון מר בני גנץ: "נאלצתי למשוך הלילה חוק חשוב מאוד, שמטרתו מניעת השתמטות – – – של נשים, שנתנו הצהרות שווא על דתיותן.

אוריאל בוסו: המשמעות היא, שהוועדה שיכלה לבטל פטורים כאלה – תפורק, ואנחנו במערכת הביטחון ניוותר בלי הכלים להתמודד עם התופעה".

אוריאל בוסו: ואז הוא אומר: "צר לי מאוד שמפלגת הליכוד ומפלגות ציוניות נוספות מביאות לפגיעה בביטחון ועידוד השתמטות".

אוריאל בוסו: ריבונו של עולם, אדוני שר הביטחון, אתה מודאג מהפגיעה של חברי האופוזיציה?

אוריאל בוסו: קודם כול תדאג מהשותפים שלך בקואליציה.

אוריאל בוסו: לא מדאיג אתכם שלכאורה השותפים שלכם, גם בחוק האזרחות, מטרתם לפגוע בביטחון המדינה?

אוריאל בוסו: פונים אחר כך אלינו בתלונות?

אוריאל בוסו: אני אסביר את הסכנה של מה שעשתה אתמול שרת הפנים בהצהרה שלה כאן, מעל הדוכן.

אוריאל בוסו: היא דיברה על הנושא ההומניטרי ועל פתיחת האישורים.

אוריאל בוסו: התברר שזה לפחות כפול מהמספרים שהיא דיברה כאן.

אוריאל בוסו: אבל אם עד עכשיו יכול היה שר הפנים ללכת לבית המשפט או למשרד המשפטים ולא לאשר בקשות מטעמי ביטחון, נגמר הסיפור הזה של "מטעמי ביטחון".

אוריאל בוסו: כי כבר אומרים לו: לא, זה לא מטעמי ביטחון, אלה טעמים הומניטריים.

אוריאל בוסו: אלה כבר עסקאות פוליטיות.

אוריאל בוסו: זאת הסכנה האמיתית, העסקאות הפוליטיות לצורך הכנסת עוד אזרחים ואזרחים.

אוריאל בוסו: בשביל מה?

אוריאל בוסו: בשביל לתחזק את הממשלה.

אוריאל בוסו: ולמי באים בתלונות?

אוריאל בוסו: אלינו, חברי האופוזיציה: תעזרו לנו, תיתנו לנו קרש הצלה, תנו לנו גלגל כי אנחנו טובעים.

אוריאל בוסו: וחוק אחר חוק – בעוד חוק מסוים שרצו להעביר, בנושא פיצול סיעות, צריך לבוא לרשימה המשותפת.

אוריאל בוסו: אבל מה, עכשיו זה לכאורה חוק בנושא תיקון פקודת התעבורה לגבי המוניות.

אוריאל בוסו: אז אזרחי ישראל צריכים לדעת, יש חוקים שהם הוראות שעה שפוקעות, לפחות 18 חוקים, אבל לקואליציה יש דברים יותר חשובים מהוראות השעה שהם באים אלינו בתלונות עליהם.

אוריאל בוסו: צריך להעביר את חוק-יסוד: הכנסת בשביל להכניס עוד חברי כנסת נורבגיים; צריך להעביר חוק על פיצול.

אוריאל בוסו: אלה הדברים החשובים של מדינת ישראל, לפני ביטחון המדינה שמדבר עליו מר גנץ.

אוריאל בוסו: ואז, נאלצים למשוך חוקים, נאלצים למשוך את החוקים בגלל אי-יכולת להעביר אותם.

אוריאל בוסו: זה מראה על אי-משילות, וזה מה שאזרחי ישראל צריכים לדעת, הסכנה של הקואליציה הצרה הזאת היא שהיא שנשענת על מי שלא יכול להיות שותף באמת.

אוריאל בוסו: שמונה מפלגות שחברו להן בשביל הסמנטיקה, בשביל הכיסאות, בלי שום חיבור אמיתי למשול.

אוריאל בוסו: לא היה כזה דבר אף פעם במדינת ישראל.

אוריאל בוסו: שימו לב: שבוע שני לקואליציה, שבוע שני, ואנחנו רואים שבחוק אחרי חוק הם צריכים לגייס את כולם בשעות הקטנות של הלילה, אבל את הדברים החשובים האמיתיים לא מעבירים.

אוריאל בוסו: דיברתי כאן, מעל הדוכן, על הנושא, על האמירה שהצהרתי, שמבחינתנו הכרה בזרם הרפורמי כחלק מעוד זרם ביהדות זו העמדת צלם בהיכל, ועל הסכנה שכרוכה בכך.

אוריאל בוסו: אבל בפרשת השבוע הקודמת, פרשת פינחס – אדוני היושב-ראש, אני יודע שאתה אוהב לשמוע דבר תורה – לפינחס הכוהן היה ויכוח עם נשיא בית אב לשמעוני.

אוריאל בוסו: למה?

אוריאל בוסו: הוא רצה לישא בת אם נוכרייה.

אוריאל בוסו: היה לו ויכוח עם משה רבנו.

אוריאל בוסו: הוא אמר לו: בת יתרו – מי התיר לך לשאת אותה?

אוריאל בוסו: למרות שכתוב שהיא התגיירה כדין וכהלכה.

אוריאל בוסו: ראה פינחס את הוויכוח שמתנהל, עשה מעשה והרג את האיש ואת האישה.

אוריאל בוסו: לכאורה, היו צריכים להגיד לו: מה הקיצוניות הזאת?

אוריאל בוסו: בוא, תבוא להידברות, בסך הכול הוא רצה לשאת אישה שאולי התגיירה בגיור רפורמי ואולי לא כהלכה.

אוריאל בוסו: הייתה אנדרלמוסיה מסוימת כלפי פינחס.

אוריאל בוסו: ראה הקדוש ברוך הוא – שחלילה לא יפגעו בפינחס שאולי הוא עשה מעשה לא נכון, ואז אמר הקדוש ברוך הוא: פינחס בן אלעזר בן אהרון הכוהן "השיב את חמתי מעל בני ישראל בקנאו את קנאתי בתוכם ולא כליתי את בני ישראל בקנאתי.

אוריאל בוסו: לכן אמר הנני נתן לו את בריתי שלום".

אוריאל בוסו: שים לב איך הוא קרא לפינחס במעשה הקנאות הזה: שלום.

אוריאל בוסו: אומר הקדוש ברוך הוא: עם ישראל, תדעו, מתי שמישהו עושה משהו שקשור להלכה, בשביל ההקפדה על ההלכה, לא בשביל להיות נחמד עם האנשים, הוא ההגדרה של השלום.

אוריאל בוסו: שלום עושים עם הקדוש ברוך הוא קודם כול, ולאחר מכן – עם האחים.

אוריאל בוסו: המושג הזה של יהדות מחבקת – אין ספק, מרן הרב עובדיה, עליו השלום, בדרכו הנעימה והנפלאה לחבק כל אחד ואחת מעם ישראל – וכי מישהו מעלה בדעתו שאולי הוא היה מעגל את ההלכות?

אוריאל בוסו: הרי יש לנו ארבעה חלקי שולחן ערוך שכל פיפס ופיפס שם הוא האלף-בית של ההלכה, ומשם אנחנו בונים את החיים שלנו.

אוריאל בוסו: לא בונים את השולחן ערוך לפי החיים, אלא החיים נבנים לפי השולחן ערוך.

אוריאל בוסו: סבא, עליו השלום, היה חבר מועצת הרבנות הראשית והיה הרב הראשי של רמלה-לוד, רבי יצחק אבוחצירא הבאבא חאקי, זכותו תגן עלינו, והוא היה ידוע באמת כבן אדם נעים הליכות ומאיר פנים לכל אחד.

אוריאל בוסו: הוא היה גבוה, 2 מטרים פלוס, והוא היה הולך כל שבת מהבית לבית הכנסת ברמלה – גם אני גרתי שם, ברמלה – ממש מול המשטרה, והולך לשוק.

אוריאל בוסו: היה הולך את ההליכה הזאת.

אוריאל בוסו: הייתה לו גלימה, היה לבוש כמו הראשון לציון, והייתה לו הדרת פנים מיוחדת.

אוריאל בוסו: היה איזה יהודי אחד שכל שבת, כשסבא היה עובר, היה משקה את הגינה ומתריס ומראה חילול שבת.

אוריאל בוסו: סבא היה עובר כל שבת ואומר לו: "שבת שלום, אדוני", ובחזור: "שבת שלום".

אוריאל בוסו: אחרי שלוש שבתות, כמובן שהוא התבייש.

אוריאל בוסו: אחרי תקופה הוא חזר בתשובה והקים משפחה, והוא תמיד היה אומר לי: הארת פנים של סבא שלך.

אוריאל בוסו: אבל סבא היה מקפיד על ההלכה קלה כבחמורה – לא מעגל את ההלכה ואת היהדות בשביל להאיר פנים לאנשים.

אוריאל בוסו: לכן אני אומר: הארת פנים, יהדות מחבקת, צריך להכניס לתוכה משמעות.

אוריאל בוסו: צריך להיות נחמדים וצריך להסביר את היופי שבתורה, אבל לא לשנות את התורה בשביל להיות נחמד עם האנשים.

אוריאל בוסו: זו המשמעות של העמדת צלם בהיכל.

אוריאל בוסו: זו המשמעות של לקחת את התורה – אתה יודע מה, תמיד עם המשמעות של הקראים.

אוריאל בוסו: השבוע בוועדה, יושב-ראש הוועדה גלעד קריב, דיבר גם אודות הקראים ולא רק הרפורמים.

אוריאל בוסו: הקראים לוקחים את הטלית, תולים אותה על הקיר – "וראיתם אותו", זו המשמעות.

אוריאל בוסו: כתוב ששומרים שבת בבית – בבית אסור לחלל שבת ובחוץ מותר.

אוריאל בוסו: יש להם עיוות של התורה.

אוריאל בוסו: אבל, זו המשמעות: עיוות אמיתי.

אוריאל בוסו: זה גם הרפורמים, זה גם הקראים.

אוריאל בוסו: מבחינתנו, הכרה בזרם נוסף של יהדות – רפורמות, אמרתי, הסברתי, לשר לשירותי דת, עושים בכלכלה, עושים בדברים אחרים, אבל לא ביהדות.

אוריאל בוסו: אנחנו הולכים כל פעם להכנסת ספר תורה, ורואים את הספר המהודר, שנקנה בעשרות אלפי שקלים, ולא שמענו שמישהו בא ואומר: חבר'ה, אולי צריך לשנות את הפונטים, אולי קצת תגים להוריד.

אוריאל בוסו: כל הספר הזה, 600,000 ומשהו אותיות, אם יש איזה תג אחד שלא במקום, הספר פסול.

אוריאל בוסו: זה לא כמעט פסול.

אוריאל בוסו: יש או פסול או כשר.

שלמה קרעי: – – – בזכות התורה?

אוריאל בוסו: ראיתי שאתה בירכת ברכות התורה.

אוריאל בוסו: אז אמרנו.

קריאה: לא.

קריאה: כי אפשר לומר – – –

שלמה קרעי: אני רק מזכיר לו – – –

אוריאל בוסו: אמת.

אוריאל בוסו: אתה עכשיו עוד מעט עולה לתת פרשת שבוע שלמה, חבר הכנסת שלמה קרעי, ותספר.

שלמה קרעי: דרשן בחסד עליון.

אוריאל בוסו: ואתה, היושב-ראש, אין ספק שאבותיך וסביך, באמת במקורות האמיתיים, לא פיללו ולא יפללו להכיר בזרמים נוספים של יהדות – המסורת והשורשים.

אוריאל בוסו: הסבירו פה כבר לפניי שאם היינו לוקחים את המספרים היינו רואים כמה יהודים היו אמורים להיות היום בארצות הברית, כללית בעם ישראל ובארצות הברית, במכפלות לאורך השנים, וכמה יש בפועל – ולמה?

אוריאל בוסו: בגלל ההתבוללות הנוראה שקיימת בארצות הברית ובמקומות אחרים, בגלל ההכרה בזרמים הנוספים של הרפורמים והקונסרבטיבים ועוד גופים, שבסוף גרמו לטשטוש היהדות.

אוריאל בוסו: לכן אנחנו כאן, במדינת היהודים, מדינת ישראל, מדינת הלאום שלנו.

אוריאל בוסו: נרדפנו אלפי שנים בכל מקום בשל היותנו יהודים בלי לוותר על ההלכה.

אוריאל בוסו: אנשים מסרו נפש בשואה על הנחת תפילין, כדי לקיים מצוות תקיעת שופר, בסכנה אמיתית ובחירוף נפש.

אוריאל בוסו: הם לא עיגלו את עצמם ואמרו: בואו נהיה נחמדים בשביל להציל את עצמנו.

אוריאל בוסו: הם מסרו נפש בשביל לקיים מצוות כזית של מצה בפסח.

אוריאל בוסו: מה הם לא עשו?

אוריאל בוסו: ואנחנו כאן, כשיש לנו את האפשרות ברוחב לקיים את התורה כהלכתה מבלי לפגוע במעמדם של אחרים, אז אנחנו נכניס לעצמנו עוד רעיונות שבסוף, בעוד כמה שנים טובות, בעוד 20 שנה, הנכד שלי ישאל אותי: סבא, איך הייתה נראית השבת במדינת ישראל, בוא ותספר לי, ואז אני אגיד לו: פעם לא היו נוסעים אוטובוסים בשבת.

אוריאל בוסו: כשיצאת מבית הכנסת עם טלית בשבת, הייתה הרגשה אחרת.

אוריאל בוסו: היום, לצערנו, יש אוטובוסים, יש מוניות וקניונים פתוחים.

אוריאל בוסו: איך השבת שלנו תיראה עוד כמה שנים?

אוריאל בוסו: הרי כאן הגבול המסוכן.

אוריאל בוסו: כשאנחנו שומעים את שרת התחבורה: לאפשר תחבורה ציבורית בשבת – זה הפחד האמיתי.

אוריאל בוסו: זה לא בשביל שאנחנו ניסע במכונית בשבת.

אוריאל בוסו: אבל לא כפינו.

אוריאל בוסו: לצערנו – הלוואי שכולם היו שומרים שבת, אבל מי שנוסע ברכבו הפרטי בשבת – אוקיי.

אוריאל בוסו: אבל במרחב הציבורי?

אוריאל בוסו: הרי ברגע שתפתח תחבורה ציבורית בשבת אתה גורם לכך שיהיו נהגים שלא מחללים שבת שלא יוכלו לעבוד, ותצטרך לפתוח חנויות שנותנות שירות לאותם הנוסעים, תחנות רכבת.

אוריאל בוסו: זו בדיוק הפגיעה במרחב הציבורי וטשטוש היהדות במדינת היהודים, מדינת ישראל.

אוריאל בוסו: זו המלחמה העיקשת שלנו, שאנחנו עושים אותה בגאון ובעוז ונלחמים עליה גם כאן, עכשיו, בשעה 05:15, לפנות בוקר, לילה אחרי לילה.

אוריאל בוסו: היום בבוקר הייתה אפשרות – לאחר שסיימנו כאן בשעה 07:00, זה היה היום בבוקר, נסעתי הביתה אפילו לשעתיים, למרות שהיינו צריכים אחר כך לחזור לוועדות, בשביל לראות.

אוריאל בוסו: הילד שלי אומר לאשתי: אימא, איפה אבא?

אוריאל בוסו: מה, עוד לילה הוא יישן פה?

אוריאל בוסו: בצוהריים, לפני שבאתי, הוא אמר לי: אבא.

אוריאל בוסו: אמרתי לו: בני היקר, אנחנו נשלחנו לחוקק חוקים ולעמוד על הקדושה ועל היהדות של מדינת ישראל והעם היהודי, וזה מה שאנחנו עושים.

אוריאל בוסו: לפחות הילד יודע וגאה בכך שאבא שלו, שלא נמצא לילה אחרי לילה וימים שלמים, מוסר את הנפש, כמו כל החברים כאן שנמצאים באופוזיציה, למען הקיום של היהדות, ואנחנו עושים את זה בגאווה אמיתית, ואנחנו מקווים, סמוכים ובטוחים שגם היושב-ראש וגם החברים הנוספים באופוזיציה, כשיראו את הטשטוש ואת הסכנה – לא ייתנו לחוקים הדרקוניים לפגוע במדינת היהודים, בקדושת המדינה לאורך דורותיה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת בוסו.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, אתה רוצה?

מיקי לוי: כי יש רשימה.

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת וולדיגר.

אביר קארה: כמה זמן יש לוולדיגר?

מיקי לוי: הרבה.

מיקי לוי: בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי הנכבדים, ראיתי שאני כבר לא זוכרת באיזה יום זה היה כי כל הימים מתערבבים לי, אבל אני כן זוכרת שנדמה לי שהשבוע ישבה כאן חבורה בצד הקואליציה ותוך כדי המליאה ראתה את היורו, את הכדורגל.

מיכל מרים וולדיגר: כשאני יוצאת החוצה לפרסה – – –

קריאה: – – –

מיכל מרים וולדיגר: מה, זה היה בשבוע שעבר?

מיקי לוי: לא יודע, לא ראיתי.

מיקי לוי: הייתי – – –

מיכל מרים וולדיגר: לא משנה.

מיכל מרים וולדיגר: אני פחות מחוברת לזה.

מיקי לוי: הייתי עסוק בעבודה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל אני כן רואה, גם כשאני יוצאת לפרסה, את החבורה מתלכדת כולה סביב הטלוויזיה ורואה את היורו.

מיכל מרים וולדיגר: הכדורגל הזה, יחד עם הטרלול שקורה לנו במדינה, יותר נכון בממשלה, עם ההתחברות לרע"מ; יחד, לצערי, עם המאורעות שהיו פה לפני פחות מחודש, בסביבות חודש, ברמלה, בלוד ובכל הערים המעורבות, שאני נכחתי בהם וראיתי במו עיניי קבוצות ענקיות של ערבים שמסתובבים עם הדגלים של אש"ף ובעצם צועקים חמס על מדינת ישראל – נזכרתי באיזה מאמר יפה שכתב אורי אורבך, זיכרונו לברכה, חבר כנסת שלנו יקר ואהוב, איש מוכשר ומדהים, ואני חייבת לקרוא את המאמר הזה – הוא לא ארוך – ברשותכם.

מיכל מרים וולדיגר: הוא קרא למאמר "זה לא הליגה הערבית".

מיכל מרים וולדיגר: כך כותב אורי אורבך, זיכרונו לברכה: "האוהדים חסרי התרבות של בני סח'נין השתוללו בזמן נגינת 'התקווה' בטדי, שרקו בוז וקראו קריאות לאומניות בערבית.

מיכל מרים וולדיגר: אבל, כפי שרגילים אצלנו, נהוג לתת להם 'הנחת-ערבים'.

מיכל מרים וולדיגר: כאילו ככה זה אצלם, מה לעשות – – – קריאות גזעניות נגד ערבים – מעשה פסול המזכה אותך בצדק בשלילת נקודות ליגה; אבל ביזוי ההמנון הלאומי שלנו עובר לידנו כאילו כלום לא קרה", וכבודנו – "כבודנו מחול".

מיכל מרים וולדיגר: ממשיך אורי אורבך וכותב: "כי אצלנו התרגלנו למחשבה הנואלת שלערבים מותר הכול.

מיכל מרים וולדיגר: כי הם נורא מקופחים.

מיכל מרים וולדיגר: והכיבוש, והקשקוש", ואין להם ביוב, "אין להם ביוב זורם וכל ההבלים האלה.

מיכל מרים וולדיגר: אז בגלל שיש להם ילדות עשוקה, מותר להם להוציא לנו אצבע משולשת בהמנון הלאומי שלנו".

מיכל מרים וולדיגר: ואז, הוא ממשיך וכותב, שוב, אני מזכירה, אורי אורבך – רגע, חכו, זה פשוט בווטסאפ שלי – הוא כותב: בגלל שהייתה להם ילדות עשוקה, מותר להוציא לנו אצבע משולשת.

מיכל מרים וולדיגר: "צריך לומר לאוהדי סח'נין, באמצעות עונש ראוי, כי אנחנו לא מוכנים לעסקה הזו.

מיכל מרים וולדיגר: כן, אנחנו פטריוטים ויהודים לאומיים, ואצלנו לא מבזים את ההמנון בציבור.

מיכל מרים וולדיגר: נכנסים על זה לכלא, מקבלים על זה קנס, יורדים על זה ליגה.

מיכל מרים וולדיגר: ושלא יתבלבלו בין ליגת העל לליגה הערבית".

מיכל מרים וולדיגר: ושוב, ממשיך לו אורי היקר והאהוב כל כך וכותב: "אני לא מצפה שהם ישירו במלוא הגרון את 'נפש יהודי הומייה', למרות שעדיף לכל ערבי במזרח התיכון לחיות בחורף היהודי בישראל מאשר באביב הערבי בסוריה או במצרים, אבל זכותנו לדרוש שמי שלא רוצה לשיר, שלפחות יסתום.

מיכל מרים וולדיגר: אתם אזרחים?

מיכל מרים וולדיגר: אם כן, תתנהגו כמו אזרחים, לא כמו עדר פראים מוסתים שאף אחד לא רוצה להתעסק איתם.

מיכל מרים וולדיגר: לא מדובר פה על כדורגל אלא על תרבות.

מיכל מרים וולדיגר: סח'נין יכולה להבקיע שלושה ואפילו, חס וחלילה, שישה שערים לרשת של בית"ר, אבל על קריאות לאומניות במשחק כדורגל ועל התפרעות בזמן ההמנון הלאומי שלנו הם צריכים לחטוף כזה עונש שכל סח'נין תשיר בפעם הבאה לא רק את 'התקווה' אלא גם את 'עם ישראל חי'.

מיכל מרים וולדיגר: בינתיים, לאוהדים המתפרעים של בית"ר ירושלים צריך להביא משטרה, לאוהדים של סח'נין צריך להביא את המדינה".

מיכל מרים וולדיגר: כך כתב אורי אורבך בידיעות אחרונות, כנראה בעיתון הספורט, ב-2 בפברואר 2012.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב, לא הרבה דברים השתנו, או שבעצם להפך – השתנו אבל לרעה, כי אני מרגישה שאנחנו מוכרים את המדינה שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו לא מספיק גאים במה שיש לנו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מתביישים להגיד שזו מדינה יהודית, שהרוב צריך להיות פה רוב יהודי.

מיכל מרים וולדיגר: לא צריך להתבייש בזה.

מיכל מרים וולדיגר: זו לא גזענות.

מיכל מרים וולדיגר: כמו שאמרתי בנאום הקודם שלי, חמי, זכרו לברכה, איבד את כל משפחתו בשואה, והוא רק ציפה, הוא לא האמין שיכול להיות דבר כזה שקיימת מדינה ליהודים.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא רק מדינה בשביל להגן עליה אלא זה ראשית צמיחת גאולתנו.

מיכל מרים וולדיגר: זה המקום שבו עם ישראל חי, ואנחנו לא צריכים להתבייש בזה.

מיכל מרים וולדיגר: שוב, זו לא גזענות.

מיכל מרים וולדיגר: זה שלנו ומותר לנו.

מיכל מרים וולדיגר: לכן ללכת ולעשות ממשלה יחד עם מפלגה שהיא לא ציונית – היא לא מאמינה שהמדינה הזאת היא מדינה יהודית, היא רוצה את מדינת כל אזרחיה, היא רוצה שתי מדינות לשני עמים – עם כזה דבר אי-אפשר להקים ממשלה.

מיכל מרים וולדיגר: ממשלה צריכה ללכת לכיוון אחד נורא ברור, שזה מדינה של יהודים.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני פונה, כן, גם אלייך, חברתי; עידית, גם אלייך וגם לאלקין: איך אפשר להקים ממשלה עם מפלגה כרע"מ, או אפילו, ויסלחו לי חבריי, גם עם מרצ או כל מי שלא חושב שזו מדינת היהודים, שמותר לנו להיות פה?

מיכל מרים וולדיגר: לא שמותר לנו – זו זכותנו, זכות אבותינו, לגור פה במדינה יהודית.

מיכל מרים וולדיגר: בלי להתבלבל, בלי להתבייש, כן לשמור על הדמוגרפיה ולהגיד שלא רק שאי-אפשר להכניס פלסטינים בגלל ביטחון, אלא גם דמוגרפית – שתהיה מדינה יהודית, הרוב היהודי.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני קוראת גם לך, עידית, וגם לך, מר אלקין, וגם לבנט וגם לאילת: תחזרו הביתה לצד הלאומי, לצד הציוני המובהק, וכך נוכל באמת להוביל את המדינה שלנו למקום הרבה הרבה הרבה יותר טוב.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: לא.

מיכל מרים וולדיגר: אבל אמרו לי עשר דקות.

קריאה: לא, לא.

קריאה: לא, לא.

קריאה: רבע שעה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, לרדת.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, הם אמרו – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: יש לכם מספיק זמן.

מיקי לוי: אל תדאגו.

מיקי לוי: בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שרים וחברי כנסת ואנשים נכבדים עד מאוד, קודם כול, מכיוון שבחוקים הקודמים ומאז האירוע של ההצבעה שהייתה כאן לפני כשמונה-תשע שעות לא עליתי לכאן לדוכן, אני חייב לדבר קודם כול על התרבות הקלוקלת והייתי אומר תחושת הגועל שהרגשתי היום.

יצחק פינדרוס: זה שפוליטיקה היא אומנות השקר – מכירים אותה, יודעים על זה, וזה בסדר; זה לא בסדר, אבל עוד איכשהו התרגלנו.

יצחק פינדרוס: אבל החוויה שאני עברתי היום, אני חושב שזו חוויה שאני לא מכיר כמוה הרבה מאוד שנים ברמה האישית.

יצחק פינדרוס: אחרי לילה לבן שבו היינו כאן אתמול, התעוררתי היום בסביבות 13:30.

יצחק פינדרוס: לא עוברת שעה ואני מקבל טלפון מיושב-ראש סיעת הליכוד ויושב-ראש האופוזיציה יריב לוין, והוא מספר לי שידידנו, אחותו נפטרה והוא היה הבוקר בלוויה של אחותו והוא אבל ויושב שבעה, ואף שיש לנו החלטה שאין קיזוזים הוא שואל את ראשי סיעות האופוזיציה אם מקובל עלינו שיהיה קיזוז.

יצחק פינדרוס: התשובה שלנו ליריב הייתה: נא להודיע למי שמרכז את האופוזיציה – סליחה, את הקואליציה – שאנחנו מתקזזים.

יצחק פינדרוס: אני מגיע לכנסת ואני מקבל הודעות לעיתונות מכאן ועד להודעה חדשה.

יצחק פינדרוס: הודעות מתחילות לזרום: האופוזיציה אינה מוכנה להתקזז עם אדם ביום פטירת אחותו.

יצחק פינדרוס: אני זוכר בעבר בכנסת מקרים כאלה.

יצחק פינדרוס: אני זוכר שהיו דברים כאלה, זה היה בזמנו עם כמה אנשים.

יצחק פינדרוס: הרגשתי לא בנוח, אבל אמרתי: כנראה טעות סופר.

יצחק פינדרוס: הם לא יודעים שהסכמנו, מישהו לא יודע, מישהו לא הבין, מישהו הוציא את ההודעה, הודעה שקרית.

יצחק פינדרוס: קורה.

יצחק פינדרוס: אני מגיע לכאן ושואל שוב את יריב, והוא אומר לי: כן, התקזזנו, הכול בסדר, הודעתי למרכזת הקואליציה, הודעתי והכול בסדר.

יצחק פינדרוס: הגדילו לעשות והפרו קיזוז.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, "ומחתה פיה ואמרה לא פעלתי און".

יצחק פינדרוס: גם השמיצו אותנו שאנחנו לא אנושיים – ומה לעשות, הימין, גם אם הוא רוצה לא להיות אנושי, אין לו בכלל את הפריבילגיה הזאת במדינת ישראל – וגם בסוף עשו מעשה אשר לא ייעשה: הפרת קיזוז.

יצחק פינדרוס: יש דברים שהם באמת – התחושה הזאת היא תחושה באמת לא נעימה.

יצחק פינדרוס: למה דבר צריך להיות בנוי על רמאות?

יצחק פינדרוס: למה – מערכת מינימלית של יחסים בין אנשים שעובדים ביחד.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, אני בבניין הזה כמעט שנתיים או קצת פחות.

יצחק פינדרוס: אני כבר לא זוכר באיזה בחירות אבל באחת הבחירות יצאתי לכמה חודשים.

יצחק פינדרוס: ישבנו פה, ואפשר לומר שהיית החבר הכי בכיר באופוזיציה, תקפת את הממשלה ותקפת אותה חזק.

יצחק פינדרוס: היו עוד חברים כאלה וכולם היו, ברמה האישית, ידידים, אמיתי.

יצחק פינדרוס: אני אומר את זה, ואתה יודע את זה.

יצחק פינדרוס: אני לא אומר את זה היום כי אתה יושב-ראש הכנסת.

יצחק פינדרוס: זה גם אתה וגם אלי אבידר, שהיה עומד ותוקף, וגם אחרים.

יצחק פינדרוס: בסדר, יש מערכת פוליטית שתוקפים בה, אבל במערכת האנושית ההתנהגות האנושית היא האלף-בית, היא האלף-בית ביחסים.

יצחק פינדרוס: כל אחד מאיתנו מייצג עמדות.

יצחק פינדרוס: הרי אנחנו לא מייצגים פה את עצמנו, אנחנו לא נמצאים פה בגלל המערכת האישית.

יצחק פינדרוס: אנחנו נמצאים כי אנחנו מייצגים עמדות ציבוריות, ובעמדות ציבוריות צריך להתלהט לפעמים וצריך לומר.

יצחק פינדרוס: אבל צריך להוציא את הפן האישי ההתנהלותי היום-יומי מתוך השיח הזה.

יצחק פינדרוס: ואני לא מצליח להבין, בשלושת השבועות האחרונים שאני מסתובב פה, למה החלק הזה לא נשאר מחוץ למערכת.

יצחק פינדרוס: הדבר הזה – ואני אומר לך בכנות – זה משהו שאני באמת באמת לא מצליח להבין.

יצחק פינדרוס: למה אנחנו צריכים להיות במצב הזה?

יצחק פינדרוס: והדבר הזה דורש מאיתנו – אמיתי – תיקון.

יצחק פינדרוס: זה נושא אחד, וכבר רציתי לדבר עליו קודם.

יצחק פינדרוס: הנושא השני זה נושא שדובר עליו קודם, וגם כן משם – אני חושב שיש בזה משהו מתרבות השקר.

יצחק פינדרוס: תראה, תראו, חבריי כולם, אנחנו, באמת, יש לנו ויכוחים.

יצחק פינדרוס: יש אנשים שרואים את מדינת ישראל יותר פלורליסטית ופתוחה, ויש אנשים שרואים את מדינת ישראל יותר דתית.

יצחק פינדרוס: האמונה הפשוטה שלנו שזכותנו על ארץ ישראל היא בגלל מי שאנחנו, בגלל מה שקיבלנו, בגלל התורה הקדושה שקיבלנו, בגלל ההבטחה האלוקית שקיבלנו, והדבר הזה הוא דו-צדדי.

יצחק פינדרוס: הוא מחייב אותנו.

יצחק פינדרוס: יש, לצערי הרב, יהודים שלא חושבים כך.

יצחק פינדרוס: אבל זה ויכוח.

יצחק פינדרוס: אבל מגיעים אנשים, ובשם הדת – דרך אגב היו הרבה כאלה בהיסטוריה היהודית – מנסים לסלף את הדת.

יצחק פינדרוס: כל זמן שהם לא מסלפים את הדת, יש לנו ויכוח אם זכותנו היא זכות אלוקית או זכות לאומית.

יצחק פינדרוס: זה ויכוח.

יצחק פינדרוס: אבל אם בשם הדת הם באים לסלף את הדת, זה דבר שהוא – אני חוזר שוב על ההגדרה שאמרתי קודם – הגדרה של שקר.

יצחק פינדרוס: זו הגדרה של דבר לא אמיתי.

יצחק פינדרוס: זה דבר שהוא שקרי.

יצחק פינדרוס: באה תנועה שיכולה להתחלף כמו גרביים ונותנת לי מוסר על ציונות?

יצחק פינדרוס: תנועה שבשנים מסוימות התנגדה להקמתה של מדינת ישראל, למי שיודע היסטוריה.

יצחק פינדרוס: הוועידות שלהם סירבו להכיר במדינת ישראל – בארץ ישראל כמקום מושבם של היהודים – סירבו בתוקף.

יצחק פינדרוס: לשמחתנו, אחת הסיבות לסטטוס קוו במדינת ישראל, למי שלא יודע היסטוריה: איך הגענו לסטטוס קוו?

יצחק פינדרוס: הרי בקום המדינה החרדים היו פה 2%, דתיים היו 10%–15%.

יצחק פינדרוס: איך הגענו להסכם סטטוס קוו במדינת ישראל עם האבות המייסדים?

יצחק פינדרוס: אחד הדברים – ואיפה נחתם ההסכם הזה, היסטורית, ולא כולם יודעים את זה: שהגיעה גולדה מאירסון, גולדה מאיר, לארצות הברית ורצתה את סיועם של היהודים בארצות הברית מול הממשל האמריקני – כי בשביל החלטת החלוקה באו"ם היה צריך את ארצות הברית.

יצחק פינדרוס: למה היה צריך את ארצות הברית?

יצחק פינדרוס: כי כל מדינות דרום אמריקה וצפון אמריקה כמובן חיכו למוצא פיה; קנדה, אבל גם מדינות דרום אמריקה, שהיו להן הרבה קולות באו"ם, חיכו למוצא פיה של ארצות הברית.

יצחק פינדרוס: וראה זה פלא, היא מגיעה לארצות הברית והיא לא מוצאת שותפים, כי מי ששולטות בארצות הברית הן התנועה הרפורמית והתנועה הקונסרבטיבית.

יצחק פינדרוס: חוץ מיהודי קונסרבטיבי אחד, בשביל האמת ההיסטורית, ואי-אפשר לקחת לו את זה – אף שיש לי איתם ויכוח על דברים אחרים ועל האמיתות של היהדות – אבא הלל סילבר.

יצחק פינדרוס: אבל חוץ ממנו אין מי שמסייע לה.

יצחק פינדרוס: היא מגיעה לוושינגטון, והיחידים שהיא פוגשת הם אגודת ישראל של ארצות הברית, ששם זה יחד עם דגל התורה.

יצחק פינדרוס: זה בשביל לא לפגוע.

יצחק פינדרוס: הרב גפני פה היה קופץ אם הייתי אומר רק אגודת ישראל בלי דגל התורה.

יצחק פינדרוס: אגודת ישראל בארצות הברית.

יצחק פינדרוס: הם מגיעים אליה בשביל שיעזרו לקבל את ההחלטה, שישפיעו על טרומן, ואמר להם הרב קוטלר, זיכרונו לברכה – דרך אגב, הוא דוד של הרב שך: בסדר, אתם תקימו מדינה, אבל במה היא תהיה יהודית?

יצחק פינדרוס: נסגרו שלושת ההסכמים – בעצם, ארבעה סעיפים: סעיף ראשון היה ששבת תהיה יום המנוחה הרשמי.

יצחק פינדרוס: כי תארו לעצמכם שאז היו יהודים שהתלבטו אם זה יהיה שישי כמו במזרח התיכון או שזה יהיה יום ראשון, כמו שהתרגלנו באירופה, או שבת כמו שקיבלנו בהר סיני.

יצחק פינדרוס: אז יום המנוחה הרשמי יהיה שבת ותהיה שבת בפרהסיה במדינה שתקום; החלק השני בהסכם היה הנושא שגם עכשיו מנסים לפגוע בו: הנושא שגירושים ונישואים יהיו על ידי הרבנות הראשית לישראל.

יצחק פינדרוס: כל הנושאים של דת, של גירושים ונישואים יהיו על ידי הרבנות הראשית לישראל.

יצחק פינדרוס: החלק השלישי, שתהיה כשרות במוסדות המדינה הרשמיים.

יצחק פינדרוס: אלה היו שלושת הדברים.

יצחק פינדרוס: היה עוד סעיף רביעי – הרי כמו תמיד, ואתם מכירים את זה, צריך סעיף רביעי – שהחינוך החרדי יישאר אוטונומי.

יצחק פינדרוס: בעצם, זה מה שקראו לו אז: הזרם הרביעי.

יצחק פינדרוס: משם נולד הסטטוס קוו.

יצחק פינדרוס: אבל למה אני מספר את כל ההיבט ההיסטורי הזה, מעבר לזה שאני צריך להעביר פה רבע שעה על הדוכן כרגע, בהוראת ראשי האופוזיציה?

יצחק פינדרוס: אם לא הסירוב של התנועה הרפורמית לסייע לגולדה מאיר, ואם לא הסירוב של רוב מניין ובניין של התנועה הקונסרבטיבית לסייע לגולדה מאיר, לא היינו מגיעים בכלל להסכם הזה.

יצחק פינדרוס: הם באים היום פה לכנסת בחוצפתם ואומרים לי מוסר.

יצחק פינדרוס: עמד פה יושב-ראש ועדת החוקה עם הכיפה הגדולה על הראש והסביר פה במשך עשר דקות שאני לא ציוני.

יצחק פינדרוס: הסביר פה שאני לא ציוני.

יצחק פינדרוס: אז, יש פה את ראש העיר לשעבר של ירושלים, ניר ברקת, ידידי, שהייתי ממלא מקום שלו, והייתי תמיד מראה לו: אנחנו נישאר בירושלים אם יהיו תנאים או לא יהיו תנאים, אם יהיו כבישים או לא יהיו כבישים, אם יהיו פקקים או לא יהיו פקקים.

יצחק פינדרוס: אנחנו נישאר בירושלים בכל מחיר.

יוראי להב-הרצנו: זה המדד לציונות?

יצחק פינדרוס: הרי הציבור שאתה מייצג יברח מהעיר אם לא.

יוראי להב-הרצנו: זה המדד לציונות, בעיניך?

יצחק פינדרוס: מדד לציונות זה כמה אתה אוהב את הארץ הזאת, ואתה לא תזוז ממנה בשום תנאי ולא רק בגלל נוחות ולא בגלל שכדאי לך.

יצחק פינדרוס: המדד לציונות זה כמה אתה מחובר.

יצחק פינדרוס: גוף דתי שעוקר מהתפילה את "ותחזינה עינינו" כי זו בכלל לא השאיפה שלו, לחזור לציון, הוא בטח לא ציוני.

יצחק פינדרוס: קודם כול, נתחיל מזה.

יצחק פינדרוס: קודם כול, נתחיל מזה שבן אדם שלוש פעמים ביום, ובשבת ארבע פעמים ביום, וביום כיפור חמש פעמים ביום, אומר: כל מה שאני רוצה זה רק דבר אחד – לחזור לציון.

יצחק פינדרוס: לא רוצה שום דבר אחר.

יצחק פינדרוס: הוא אומר את אותו דבר באתיופיה, בתימן, בארצות הברית ובאירופה, ואז בא גוף ואומר: רגע, לא בטוח שזו השאיפה שלי.

יצחק פינדרוס: בוא נעקור את זה מהתפילה.

יצחק פינדרוס: "וקרב פזורינו מבין הגויים" אני עוקר מהתפילה.

יצחק פינדרוס: הוא, קודם כול, לא יכול להטיף לי על ציונות.

יוראי להב-הרצנו: – – –

יצחק פינדרוס: אתה רוצה שאני אתווכח עם מתן כהנא אם שירות בצה"ל זה ציונות?

יצחק פינדרוס: זה ויכוח לגיטימי.

יצחק פינדרוס: אבל מי – – –

יוראי להב-הרצנו: שנייה.

יצחק פינדרוס: אני קודם כול מדבר ברמה הדתית.

יצחק פינדרוס: אם בן אדם זה מה שהדת שלו אומרת, שכל השאיפה שלו – זו שאיפת חייו – לחזור לציון; זה מה שמעניין אותו באלפיים שנות גלות, וגם כשהוא נמצא פה מעניין אותו בניין ירושלים כערך עליון דתי – – –

יוראי להב-הרצנו: כלומר – – – אורתודוקסים?

יצחק פינדרוס: שנייה.

יצחק פינדרוס: ובאה התנועה ואומרת שלא, הוא לא יכול להטיף לי, קודם כול, להיות ציוני.

יצחק פינדרוס: עכשיו אתה בא ואומר לי: תשמע – – –

יוראי להב-הרצנו: פינדרוס, האורתודוקסים שחיים בחו"ל, בברוקלין ובקהילות באירופה – –

קריאה: כן, ברוקלין.

יוראי להב-הרצנו: – – שלא מממשים את הצו שלהם להגיע לפה לארץ אבל הם תומכים בקיומה של ישראל, לא ציונים בעיניך.

יצחק פינדרוס: אז אני אגיד לך: הוא פחות ציוני ממי שמשאיר את עגל הזהב האמריקני ובא לארץ.

יצחק פינדרוס: ההוא יותר ציוני ממנו.

יצחק פינדרוס: והוא באמת פחות – אני מסכים איתך – – –

יוראי להב-הרצנו: חסידי סאטמר בישראל הם ציונים?

יצחק פינדרוס: דרך אגב, כמו שאני פחות דתי מאחים שלי, שמקדישים את כל חייהם ללימוד תורה ואני מבזבז את זמני פה, באופן יחסי לפחות אליהם – אני משתדל לא לבזבז את הזמן, אבל זה באופן יחסי למה שהם עושים ביום; אתה יודע, אין מה לעשות, יש אחד שעושה מיליארדים באקזיט ויש אחד, מה לעשות, שהוא סנדלר ועושה 50–70 שקל בשעה.

יצחק פינדרוס: תמיד יש.

יצחק פינדרוס: יש מעמדות.

יצחק פינדרוס: אבל אתה שואל – – –

יוראי להב-הרצנו: איך אתה – – –

יצחק פינדרוס: לא, אני אומר באופן יחסי: אין ספק שיהודי שנמצא פה ועוזב את עגל הזהב שלו שם ונמצא פה הוא הרבה יותר ציוני מיהודי שלא עולה.

יוראי להב-הרצנו: אין זיקה למדינת ישראל בעיניך?

יצחק פינדרוס: כשהוא אומר "ותחזינה עינינו", איך הוא משקיט את המצפון שלו?

יצחק פינדרוס: אבל מה לעשות, אין לי עבודה שם, זה לא מסתדר לי, אם היה מסתדר לי אני רוצה.

יצחק פינדרוס: אז הוא רץ וקונה בית.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע אם אתה מכיר את היהודים האורתודוקסים האלה, חלקם הגדול לפחות – בירושלים היו דיונים על דירות הרפאים בגלל זה.

יצחק פינדרוס: הוא קונה בית ואומר: תקשיב, אני גומר את הביזנס שלי, כבר מעביר את הביזנס שלי, והוא מעביר חלק.

יצחק פינדרוס: אתה יודע שיש בירושלים – עברנו את זה בקורונה עכשיו – מעל כמעט 60,000 אנשים שגרים כאן קבוע מעל 15 שנה במעמד תייר?

יצחק פינדרוס: אתה יודע את זה?

יצחק פינדרוס: למה?

יצחק פינדרוס: כי הם כל הזמן: אנחנו מנסים, אנחנו לא בטוחים, לא בטוחים שנצליח, אבל אנחנו מנסים.

יצחק פינדרוס: הם משלמים על זה מחיר יקר.

יצחק פינדרוס: הם הלוך-חזור על הקו, המשפחה שלהם פה.

יצחק פינדרוס: יש לך עשרות אלפי יהודים אמריקאים שנמצאים פה בארץ והם כל הזמן בלחץ, כי הם רוצים לעבור, רוצים להיות פה.

יצחק פינדרוס: ההורים שלהם קונים דירות פה ואומרים: אנחנו נבוא, נפרוש לפנסיה, אני מחפש עבודה כמורה.

יצחק פינדרוס: הם ציונים, בעיניי, כי כל הוויי החיים שלהם והכול מסתובב סביב בניין ציון.

יצחק פינדרוס: הוא אומר: יש לי בעיה עם חינוך ילדים.

יצחק פינדרוס: אני יכול להתווכח איתם ואני מנסה לשכנע אותם לעלות לארץ, אבל הוא אומר: יש לי, טכנית, בעיה.

יצחק פינדרוס: הוא הרבה יותר ציוני מאשר יהודי שיושב שם, סליחה, ומוחק מספר התפילות שלו ומהבקשות שלו ומהמאוויים שלו את "ותחזינה עינינו".

יצחק פינדרוס: עכשיו, נכון, יש לי עוד ויכוח איתם, אבל זה ויכוח אחר.

יצחק פינדרוס: זה הוויכוח שלי.

יצחק פינדרוס: יש לי ויכוח עם מישהו אחר – עם מתן כהנא, שאומר לי: תקשיב, הציונות שלך תיבדק בכמה תשרת בצה"ל.

יצחק פינדרוס: על זה אני מוכן לשבת ולנהל דיון, אבל זה דיון אינטליגנטי.

יצחק פינדרוס: זה – דיון שקרי.

יצחק פינדרוס: ההבדל בין הדיון האינטליגנטי הזה לדיון עם בן אדם שאומר: לא מעניינת אותי ישראל.

יצחק פינדרוס: ו-100 בוגרי קורס, דרך אגב, כתבו מכתב תמיכה ב-BDS ונגד ישראל עכשיו.

יצחק פינדרוס: 100 בוגרי סמינריון רבנים רפורמים בארצות הברית, עכשיו, לפני חודשיים, כתבו מכתב נגד ישראל, נגד מדינת ישראל ובעד ה-BDS.

יצחק פינדרוס: אתה יודע, יש הבדל בין שקר למשהו שאני מתווכח איתך, שזה לא שקר – – –

מיקי לוי: משפט אחרון.

יצחק פינדרוס: כשאתה אומר לי: תקשיב, לא שיננת איתי, אתה לא נמצא איתי במכינות – אני, אין לי איתך ויכוח.

יצחק פינדרוס: האם בלימוד התורה שלי אני תורם יותר למסורת, אני תורם יותר ליהדות – –

מיקי לוי: תודה.

יצחק פינדרוס: – – אני תורם יותר לישראל.

יוראי להב-הרצנו: היושב-ראש ביקש שאני לא אגיב לך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מצומצם היום מאוד בזמן.

יצחק פינדרוס: לא כל כך מצומצם, הדוברת הקודמת ויתרה על שבע דקות.

מיקי לוי: אני מודה לה.

מיקי לוי: יש לנו יום עמוס מאוד, גם בכנסת, ויום חשוב מאוד.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על האפשרות לפחות רבע שעה להגיב.

מיקי לוי: תודה.

יצחק פינדרוס: אני אשתדל להגיב במסגרת החוק הבא עוד רבע שעה.

יצחק פינדרוס: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה לך.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בוקר טוב לך.

אורית סטרוק: חבריי חברי הכנסת, אתם כבר יודעים שבשעה הזאת של הבוקר אני מתגעגעת למערת המכפלה.

אורית סטרוק: אני כבר שנים שים פותחת כל בוקר בתפילה במקום הזה, במערת המכפלה, מקום שנותן לי המון המון כוחות, מקום שאני מרגישה זכות עצומה להתפלל בו.

אורית סטרוק: אני לא מחמיצה יום, ועכשיו, בגלל הלילות הארוכים האלה בכנסת, אני כבר החמצתי כמה ימים, וזה מאוד קשה לי, ממש קשה לי.

אורית סטרוק: הדבר שהכי קשה לי בימים הארוכים האלה בכנסת זה שאני חסרה את תפילות הבוקר במערת המכפלה.

אורית סטרוק: אפילו כשחזרתי בסוף השבוע שעבר, הדבר הראשון שעשיתי – רצתי להתפלל במערה.

אורית סטרוק: אני רוצה לשתף אתכם קצת בחשיבות של המקום המיוחד הזה, מערת המכפלה, ובעוצמות שיש בו.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לכם שחברתי שרן השכל – שרן?

אורית סטרוק: בוקר טוב.

אורית סטרוק: זוכרת שנפגשנו ליד מערת המכפלה?

שרן השכל: כן.

אורית סטרוק: בוקר אחד אני הולכת למערה, ואת מי אני רואה יורדת מרכב?

אורית סטרוק: את שרן השכל.

אורית סטרוק: אני אומרת לה: יש לך פה פגישות, בחברון?

אורית סטרוק: היא אומרת לי: לא, מה פתאום, פשוט התגעגעתי למערת המכפלה, אז באתי.

אורית סטרוק: את זוכרת?

אורית סטרוק: אז מי שבא פעם אחת, הוא נדבק וקשה לו להיפרד.

אורית סטרוק: גם בועז היה במערת המכפלה, והיה גם בקבר ישי, כי בועז הוא ממשפחת ישי, והוא נקרא בועז על שם בועז ממשפחת ישי.

אורית סטרוק: אם לא ידעתם, אז תדעו עכשיו.

אורית סטרוק: אני רוצה לדבר קצת בשבחו של המקום הזה ובתעצומות הנפש שהוא נותן לנו ובזכות העצומה שיש לנו להתפלל בו.

אורית סטרוק: אני רוצה לפתוח בזה שמערת המכפלה – כך אומרים לנו חז"ל בספר הזוהר – מערת המכפלה היא פתח גן עדן.

אורית סטרוק: המדרש מספר שכשאברהם אבינו ישב בפתח האוהל וראה את המלאכים מגיעים והוא רצה לארח אותם והוא רצה לטובת האירוח הזה לשחוט בן בקר, אז בן הבקר נמלט, ואברהם אבינו רץ אחריו, ואז הוא הגיע לפתח המערה.

אורית סטרוק: בפתח המערה, כשהוא נכנס, הוא ראה את אדם וחווה ישנים ונר דולק לראשם, וככה אברהם אבינו הבין שזה פתח גן עדן, ולכן הוא החליט לקנות את המקום הזה עבור קבורת אשתו, רעייתו, שרה אימנו.

אורית סטרוק: אז המקום הזה, שהוא פתח גן עדן, כתוב בכמה וכמה מקומות שכל התפילות שכל יהודי מתפלל בכל מקום בעולם, הן עולות לקדוש ברוך הוא דרך מערת המכפלה.

אורית סטרוק: אני יכולה אפילו לשתף אתכם שפעם היו אצל הרבי מלובביץ' אנשים מחברון, והם הביאו לו פתק שהוא יתפלל עבור יהודי שחי בחברון והיה חולה מאוד.

אורית סטרוק: אז הרבי מלובביץ' לקח את הפתק הזה, ראה את השם של היהודי ואמר:

אורית סטרוק: אני לא צריך להתפלל על היהודי הזה, הוא צריך להתפלל עליי, כי הוא מתפלל כל יום בפתח גן עדן, במערת המכפלה.

אורית סטרוק: אז אני מרגישה שיש לי זכות עצומה להתפלל כל יום במקום הקדוש הזה.

אורית סטרוק: והרבה פעמים אנשים, גם מהכנסת, פנו אליי וביקשו ממני שאני אתפלל עבורם, ובאמת כל בוקר, כשאני מסיימת תפילת שחרית, יש לי לא מעט פרקי תהילים שאני אומרת עבור פלוני ועבור אלמוני ועבור כל מיני אנשים שיש להם כל מיני צרות ובקשות, ואני משתדלת להיות שליחה נאמנה.

אורית סטרוק: כמו שאני משתדלת להיות שליחה נאמנה בכנסת לאנשים שבחרו בי, ככה אני משתדלת להיות שליחה נאמנה לאנשים שמבקשים ממני להתפלל עבורם במערת המכפלה.

אורית סטרוק: אבל מעבר לזה שהמקום הזה הוא פתח גן עדן, המקום הזה, יש לו גם ערך לאומי מאוד מאוד גדול, כי בעצם מערת המכפלה, כמו שידידי אבשלום קור מכנה אותה, היא חלקת גדולי האומה שלנו.

אורית סטרוק: היא חלקת גדולי אומה אמיתית.

אורית סטרוק: במקום הזה קבורים כל אבות ואימהות האומה, מלבד רחל אימנו, ובעצם זה הפנתיאון שלנו, של עם ישראל, וזה גם מקום הקניין העברי הראשון בארץ – המקום הראשון שאבינו הראשון קנה בכספו, בכסף מלא, זו מערת המכפלה.

אורית סטרוק: בעצם הקרן הקיימת לישראל הוקמה במערת המכפלה.

אורית סטרוק: המקום הראשון שבו יהודי בכסף מלא קנה חלקת אדמה זה שם.

אורית סטרוק: מעבר לזה זה כמובן גם המקום של השורשים של כולנו.

אורית סטרוק: במקום הזה בעצם אנחנו כולנו משפחה אחת.

אורית סטרוק: כולנו ילדים של אותם אבות ואימהות.

אורית סטרוק: לכן, כשאני מגיעה למערת המכפלה אני מוצאת שם תמיד את כל הילדים של אבותינו ואימותינו מכל הסוגים.

אורית סטרוק: אני לא מוצאת שם רק אנשים עם לבוש חרדי או עם כיפות סרוגות – אני מוצאת שם יהודים מכל הסוגים, מכל המינים, מכל העדות, מכל המנהגים.

אורית סטרוק: כולם מגיעים להתפלל, ויש שם אולמות שונים והתפילות מתערבבות זו בזו.

אורית סטרוק: אני, למשל, כשאני מתפללת במניין אחד, אני שומעת בצד השני שלי מניין אחר, בנוסח אחר, ובצד אחר אני שומעת מניין שלישי, בנוסח אחר לגמרי.

אורית סטרוק: כי אתם יודעים, יהודים, כל אחד אוהב להתפלל בנוסח שלו, אז אתה שומע בצד אחד את התימנים, בצד אחד את המרוקאים ובצד אחד את האשכנזים.

אורית סטרוק: במנייני ותיקים – יש תמיד לפחות שלושה מנייני ותיקים שמתפללים שם בנוסחים שונים וקריאות תורה בנוסחים שונים.

אורית סטרוק: זה בעצם מקום שעושה את כל עם ישראל לעם אחד, בלי לוותר על הגוון המיוחד שיש לכל אחד ואחד מאיתנו, מקום שבו כל יהודי יכול להרגיש בבית כמו שכל אחד יכול להרגיש בבית אצל אבא ואימא.

אורית סטרוק: וכמו בבית של אבא ואימא – אתם יודעים, הבית שלנו, למשל, שאנחנו כבר הורים מבוגרים, וחלק גדול מהילדים שלנו נשואים, ויש גם נכדים, אז אני תמיד אומרת שהבית שלנו הוא כמו אקורדיון.

אורית סטרוק: כמו אקורדיון – בימות החול הוא לפעמים כמעט ריק, ובימי שבת וחג הוא כל כך מלא ומתרחב, כי מגיעים כל הילדים והנכדים וכו'.

אורית סטרוק: אותו דבר מערת המכפלה: לפעמים אני יכולה להגיע למערה ולהיות שם לבד – קורה שאני מגיעה למערת המכפלה ויכולה לתפוס פינה להתפלל לבד, רק אני והמערה – ולפעמים קשה להיכנס מרוב שהמערה עמוסה בהמוני המוני אנשים שמגיעים לשם, בעיקר בימי חג, בימי מועד.

אורית סטרוק: בימי שישי, כשאני מגיעה – ביום שישי אני מרשה לעצמי לישון עד מאוחר, אז אני מגיעה למערה קצת מאוחר – אני בקושי מצליחה להידחק בין האנשים ולמצוא איזו פינה משלי להתפלל שם, כי הרבה אנשים, בגלל שיום שישי זה יום חופש, הם מנצלים את היום הזה כדי להגיע להתפלל במערה.

אורית סטרוק: לפעמים שואלים אותי אנשים: איך זה לחיות בחברון, זה לא קשה לך, לא מפחיד?

אורית סטרוק: איך את מצליחה, איך את מתמודדת?

אורית סטרוק: אני אומרת: מה פתאום, זו זכות כל כך גדולה.

אורית סטרוק: בכל מציאות אחרת, אם היו אומרים לאנשים: אתם יכולים לחיות ליד אנשים צדיקים כמו אברהם אבינו, שרה אימנו, יצחק אבינו, רבקה אימנו, יעקב אבינו ולאה אימנו – כמה היינו מוכנים לשלם כדי לחיות לידם.

אורית סטרוק: פה אנחנו יכולים לחיות לידם ולבוא כל יום לפגוש אותם, והקשר הנפשי שאנחנו, תושבי חברון, מרגישים כלפי האבות והאימהות הוא קשר כמו במשפחה וכמו בין שכנים.

אורית סטרוק: מתחת לבית שלי יש בית כנסת מיוחד, בית כנסת אברהם אבינו.

אורית סטרוק: ולמה הוא נקרא בית כנסת אברהם אבינו?

אורית סטרוק: כי האגדה מספרת שהיו שנים שהיו מעט מאוד יהודים בחברון, והיהודים נאחזו בעיר האבות ולא עזבו למרות שהם היו כל כך בודדים בין כל כך הרבה ערבים.

אורית סטרוק: הייתה שנה אחת, אחרי מגפה קשה, שלא היה להם מניין.

אורית סטרוק: היו כל כך מעט יהודים בחברון שלא היה מניין.

אורית סטרוק: מכירה את הסיפור הזה, ירדנה?

אורית סטרוק: התקרב יום הכיפורים.

אורית סטרוק: יום הכיפורים זה היום הקדוש ביותר בשנה, זה היום שבו התפילות צריכות להיאמר במניין – התפילות המיוחדות של יום הכיפורים, הסליחות, אלה תפילות שבלי מניין אתה לא יכול להגיד אותן.

אורית סטרוק: היהודים שחיו בחברון ידעו שאם הם יישארו בחברון לא יהיה להם מניין, לא יהיה להם מניין, והייתה להם התלבטות אם לעזוב את חברון כדי ללכת לירושלים, כדי שיהיה להם מניין ליום הקדוש ביותר בשנה, או להישאר חברון.

אורית סטרוק: והם נשארו בחברון.

אורית סטרוק: התאספו בבית הכנסת באותו ערב יום כיפור, לקראת תפילת כל נדרי, והם מסתכלים סביבם ורואים שהם תשעה יהודים וחסר להם אחד למניין, והם עלולים לעבור את היום הקדוש בלי התפילות המיוחדות שדורשות מניין.

אורית סטרוק: הם מסתכלים ורואים שמגיע אורח מרחוק – אדם ישיש עם זקן לבן, הדור פנים, והינה יש להם מישהו שישלים להם מניין.

אורית סטרוק: הם כל כך שמחו לקראתו.

אורית סטרוק: הוא מגיע, והם אומרים לו: אולי האורח רוצה לאכול משהו לפני הצום, לפני כניסת היום הקדוש?

אורית סטרוק: הוא אומר: אני לא צריך לאכול שום דבר, באתי להשלים לכם מניין.

אורית סטרוק: הוא התפלל איתם כל היום הקדוש.

אורית סטרוק: בזכות האורח הזה היה להם מניין.

אורית סטרוק: בסוף יום הכיפורים, כמובן היהודים מתחרים ביניהם מי ייקח את האורח לאכול את הסעודה שאחרי הצום.

אורית סטרוק: כל אחד רוצה לארח את האורח הזה.

אורית סטרוק: עשו ביניהם הגרלה, ואחד היהודים זכה והתחיל ללכת איתו בסמטאות הצרות של חברון.

אורית סטרוק: אלה סמטאות כמו בעיר העתיקה, שאתה לא יכול ללכת בשניים, אחד ליד השני; אחד הולך אחרי השני.

אורית סטרוק: באחד הסיבובים הוא מסתכל אחורה והוא פתאום רואה שהאורח שלו נעלם.

אורית סטרוק: הוא התחיל לחפש אותו בכל המקומות, בכל הסמטאות, ולא מצא אותו.

אורית סטרוק: צער גדול – איך נעלם האורח, ומה קרה לו, ואיך הפסדתי אותו.

אורית סטרוק: ואז בלילה, כשהוא הולך לישון, מגיע האורח בחלום ואומר לו: אל תצטער, אני אברהם אביכם.

אורית סטרוק: ראיתי את המסירות שלכם לחברון עיר האבות, ראיתי את הצער שלכם על זה שאין לכם מניין ביום הכיפורים ובאתי להשלים לכם מניין.

אורית סטרוק: זאת הסיבה שבית הכנסת נקרא "בית הכנסת על שם אברהם אבינו".

אורית סטרוק: עכשיו תשאלו אותי: האם הסיפור הזה היה באמת או לא היה באמת?

אורית סטרוק: נשמע אגדה.

אורית סטרוק: אני לא יודעת להגיד לכם אם הוא היה באמת או לא.

אורית סטרוק: מה שאני יודעת להגיד לכם זה שהסיפור הזה משקף את התחושות של יהודים שגרים בחברון, גם באותם ימים וגם היום.

אורית סטרוק: מצד אחד – התחושה של מסירות הנפש שצריך בשביל לגור במקום הזה; מצד שני – התחושה שהאבות לידינו הם לא משהו ערטילאי.

אורית סטרוק: הם כמו חברים טובים, הם כמו שכנים טובים, הם יכולים לבוא להשלים לנו מניין.

אורית סטרוק: כשקורה לנו משהו קשה במשפחה, כשקשה לנו על הלב, כשאנחנו רוצים לשמוח במשהו או כשאנחנו רוצים לבקש ולהתפלל על משהו, אנחנו הולכים למערה ואנחנו מרגישים בבית.

אורית סטרוק: אנחנו מרגישים שהגענו לאבא ולאימא.

אורית סטרוק: אנחנו מרגישים שהגענו לפתח גן עדן.

אורית סטרוק: אנחנו מרגישים זכות עצומה להתפלל במקום הזה.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני במשך השנים הבאתי, אני חושבת, מאות רבות של חברי כנסת – אני מדברת על לאורך 25 שנים שאני פעילה בבית הזה, לא כחברת כנסת אבל כפעילה.

אורית סטרוק: רבים רבים הגיעו להתפלל במערה.

אורית סטרוק: גם כאלה שהם לא ממפלגות הימין או ממפלגות דתיות הגיעו.

אורית סטרוק: הינה, סיפרתי שבועז היה במערה, נכון?

אורית סטרוק: התרגשת, בועז?

בועז טופורובסקי: רציתי לרדת למטה ולא נתנו לי.

אורית סטרוק: נכון, בועז רצה לרדת למטה ולא נתנו לו.

אורית סטרוק: אבל התרגשת?

בועז טופורובסקי: ברור.

אורית סטרוק: מאוד, נכון?

בועז טופורובסקי: מאז שאני ילד אני קורא על זה.

אורית סטרוק: עוד לא פגשתי בן אדם שהגיע למערת המכפלה ולא התרגש.

אורית סטרוק: עוד לא פגשתי.

אורית סטרוק: עוד לא פגשתי בן אדם שהגיע למערת המכפלה ולא נקשר למקום הזה והרגיש שזה המקום שלו.

אורית סטרוק: כל אחד נקשר ממקום אחר, מנקודה נפשית אחרת, כי כל יהודי במקום הזה מרגיש את הקשר המיוחד שלו, גם לאבות האומה וגם לקדוש ברוך הוא.

יוראי להב-הרצנו: אולי תקדישי מילה למה שקרה באירוע ב-1994 במערת המכפלה.

אורית סטרוק: אני מוכנה להקדיש מילה, אבל אני רוצה להגיד לך – אתה מדבר כמובן על הטבח של ברוך גולדשטיין.

יוראי להב-הרצנו: נכון.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך שאני, בתור מישהי שחיה בחברון 39 שנים – אז נכון, הייתה פעם אחת שיהודי רצח ערבים, והיו מאות פעמים שערבים רצחו יהודים בחברון, מאות, כולל שלושה ילדים שלי, שברוך השם לא נרצחו – – –

שמחה רוטמן: אלפי, אלפי.

אורית סטרוק: סליחה, אלפי, נכון, אלפי.

אורית סטרוק: אתה לא יכול ללכת ממערת המכפלה, למשל עד הבית שלי, שזה מרחק הליכה של בערך שתי דקות – – –

מיקי לוי: משפט אחרון, בבקשה.

אורית סטרוק: פשוט הוא ביקש.

מיקי לוי: הוא ביקש, אבל לי יש יום עמוס, לנו יש יום עמוס.

אורית סטרוק: כן, כן, לא נורא, אתה תיתן לי כי מיכל דיברה פחות.

אורית סטרוק: מרחק הליכה – – –

מיקי לוי: לא, אבל באמת, לפנות בוקר – – –

אורית סטרוק: מה, אתה מתעייף, או מה?

מיקי לוי: לא, יש כאן עובדים שצריכים ללכת הביתה ולחזור ב-14:00 כדי להמשיך להכין את האירוע של הנשיא.

מיקי לוי: אז רבע שעה – בבקשה לדייק.

מיקי לוי: זה המון זמן.

מיקי לוי: זו הבקשה היחידה.

שלמה קרעי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי רוצה להחליף אותי?

אורית סטרוק: על הזמן שאתה מתווכח איתי אני כבר הייתי גומרת לענות לו.

מיקי לוי: – – – יריבים פוליטיים, וזה בסדר, וחברים כמוני וכמוך.

קריאה: – – –

אורית סטרוק: לא לא לא לא לא.

אורית סטרוק: אני אבוא אליכם למטה, אבל אני רוצה גם להגיד את זה מעל הדוכן.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך שבשבע דקות הליכה שיש ממערת המכפלה עד הבית שלי אתה עובר עשרות פיגועים – אני מדברת רק על פיגועים עם נפגעים, לא מדברת על ניסיונות פיגוע שלא יצא אף אחד נפגע – עשרות פיגועים עם נפגעים יהודים בשבע דקות הליכה מהמערה לבית שלי.

אורית סטרוק: עשרות.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

אורית סטרוק: אז בואו ניכנס לפרופורציה.

אורית סטרוק: ואני אומרת לך שאתה חייב לבוא למערת המכפלה, כי אחרי שתהיה שם פעם אחת אתה תרגיש את מה שבועז הרגיש, את מה ששרן הרגישה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, אתה עולה?

מיקי לוי: בבקשה.

אורית סטרוק: אתה תרגיש שהמקום הזה הוא המקום שלך לא פחות ממה שהוא המקום שלי.

אורית סטרוק: זה הכול.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן יתכבד ויבוא, בבקשה.

מיקי לוי: היא יורדת.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק יורדת.

מיקי לוי: תודה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני אנסה לחלק את דבריי לכמה חלקים.

שמחה רוטמן: אני הבטחתי לכל מי שראה בטוויטר להתייחס לאירוע גזעני וחמור שהתרחש בקייטנה של ילדי גוש עציון, ואני קיבלתי לזה הדים גם מתושבי היישוב שלי וגם מאחרים.

שמחה רוטמן: הבעיה הגדולה היא שכפי שאנחנו יודעים היום, זה גזעני לדבר על גזענות, שזה דבר באמת מפליא.

שמחה רוטמן: ואולי זה גם קצת קשור למראות שראינו אתמול והיום – מי בעצם השולט במדינה.

שמחה רוטמן: נמכרנו, אנחנו ועמנו, בידי עם זר.

שמחה רוטמן: זה קשור למהומות שהיו בערים המעורבות, קשור לאוזלת היד של המערכות השונות בטיפול בתופעות של יהודים שנרדפים בשל יהדותם במדינת ישראל.

שמחה רוטמן: אז אני אקריא, ואני אקריא חלקים, כי אני לא בטוח שאני מסכים למסקנה, אבל אני אקריא חלקים מפוסט שכתבה קרני אלדד, בתו של חבר הכנסת לשעבר אריה אלדד – כתבה ופייסבוק מחקה לה אותו, וזה פוסט מאתמול, משלשום, זה מתחילת השבוע.

שמחה רוטמן: "אתמול הלכה קייטנה מגוש עציון לסופרלנד.

שמחה רוטמן: נשמע כיף, נכון?

שמחה רוטמן: אז לא.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי קבוצת נערים ונערות בדואים מהנגב הגיעה במקביל והבהירה להם מי בעל הבית, כאן, שם ובכל מקום: עקפו בתורים, דחפו, הציקו.

שמחה רוטמן: קבוצת נשים מבוגרות מעכה ילדה עד שהצליחה להיחלץ מהם בבכי.

שמחה רוטמן: נערים חטפו אגרופים.

שמחה רוטמן: קבוצת ילדים נמחצו על ידי קבוצת בדואים עד סף אובדן הכרה.

שמחה רוטמן: במכוון ובמזיד.

שמחה רוטמן: נערות זכו לתנועות מגונות, צביטות ואחת הוטרדה מינית", והאחת הזאת שהוטרדה מינית גרה אצלי ביישוב, כך שאני יודע את הסיפור הזה מכמה גרסאות ומכמה כיוונים.

שמחה רוטמן: קבוצה שמגיעה למקום ומטרתה בסופו של דבר היא ליהנות ולבלות, ומה שמעניין אותה זה לפגוע בילדים אך ורק בגלל שהם יהודים צריכה לקבל מענה אבטחתי, נכון?

שמחה רוטמן: יש אבטחה לסופרלנד.

שמחה רוטמן: "המדריכים פנו מייד לאנשי האבטחה של המקום, שמצידם לא עשו כלום.

שמחה רוטמן: אחד מהם אמר להם בסוד שהם לא יכולים לעשות שום דבר כי ידיהם כבולות.

שמחה רוטמן: הם לא יכולים להוציא אף אחד מהערבים מהמתחם, כי בפעם הקודמת הם הפסידו בתביעה, ואם זה יקרה שוב, הם ייאלצו לסגור את המקום.

שמחה רוטמן: הוזמנה משטרה" – טוב, זה כבר בטח לא מפתיע אף אחד – "היא לא הגיעה".

שמחה רוטמן: מזמינים משטרה והיא לא מגיעה – זה כבר תופעה, תופעה שמסכנת חיים, תופעה שבהרבה פעמים מסתיימת בפגיעות בגוף, לפעמים גם במוות.

שמחה רוטמן: יואב, זה דבר שדורש טיפול אמיתי.

שמחה רוטמן: זה נכתב בדם, באמת, שכשמזעיקים משטרה היא לא רוצה להתערב במהומות האלה כי היא חושבת שהיא אולי בצורה הזאת תייצר שקט.

שמחה רוטמן: אסור שזה יקרה.

שמחה רוטמן: הוזמנה שוב.

שמחה רוטמן: בסוף היא הגיעה.

שמחה רוטמן: היה צריך שמשטרה תגיע כדי שילדים יוכלו לבלות בסופרלנד.

שמחה רוטמן: "העניינים נרגעו.

שמחה רוטמן: הטראומה לא, גם לא הבושה הפרטית והלאומית.

שמחה רוטמן: והידיעה המוחלטת שזה קורה עכשיו בעוד מקומות ושזה יקרה גם מחר.

שמחה רוטמן: ומוחרתיים".

שמחה רוטמן: כותבת קרני אלדד: "אני לא נערת גבעות חמומת מוח, אני לא רוצה להתנכל לערבים, אני לא רוצה לפגוע בחפים מפשע.

שמחה רוטמן: אני רוצה שהילדים שלי יוכלו ללכת לסופרלנד בלי שאני אחשוש שבדואי ידקור אותם, או ללכת לקמפינג – סיפור אחר שגם זכה לפרסום ולהתייחסות בתחילת השבוע – ללכת לקמפינג בלי לחשוש שנערים ערבים ישרפו אותי ואת הילדים שלי חיים.

שמחה רוטמן: אני לא שונאת ערבים, אני מפחדת מהם, ואני לא מוכנה לחיות במדינה שלי בפחד".

שמחה רוטמן: עכשיו היא כותבת: "אין לי אמון בהם ואני לא מאמינה שאי פעם נוכל לחיות זה לצד זה, בטח לא בדו-קיום.

שמחה רוטמן: אז או שיעשו שינוי מהותי בכל הגישה שלהם ושיבינו שהם אורחים כאן, במדינת היהודים" – עכשיו, הביטוי הזה, אני בטוח שיפריע להרבה מאוד אנשים.

שמחה רוטמן: אני רואה שגם ראש הממשלה בפועל, מנסור, יושב פה.

מיקי לוי: אני באמת לא מפעיל אפילו רמקול – – – תכבדו אותו – – –

שמחה רוטמן: אנחנו – – –

מיקי לוי: רגע – – – הפניות האישיות האלה כל פעם – – –

שמחה רוטמן: חלילה וחס.

מיקי לוי: כל פעם האמירה הזאת – – –

אורית סטרוק: מיקי, זה לא נועד להעיד עליו שום דבר רע, זה נועד להעיד משהו רע על ראשי הממשלה האחרים.

שמחה רוטמן: אני אגיד שני דברים.

שמחה רוטמן: שנייה, מיקי.

קריאה: המיקרופון.

קריאה: המיקרופון.

מיקי לוי: אני לא רציתי לקחת את הזמן – – –

שמחה רוטמן: לא.

שמחה רוטמן: זה לוקח את הזמן גם כשאתה מדבר לא למיקרופון, אבל בסדר.

מיקי לוי: אני אחזיר לך את הזמן.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, דבר ראשון, לא נראה לי שהביטוי "ראש הממשלה בפועל" מעליב את מנסור עבאס.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: זה לא מכבד את האומר.

שמחה רוטמן: שנייה.

שמחה רוטמן: אותי – זה דיון אחר, אבל אני לא חושב שזה ביטוי מעליב.

שמחה רוטמן: להפך, זה מראה את שליטתו בממשלה.

שמחה רוטמן: מה שכן – ואני אגיד יותר מזה: זה גם לא מכוון לפגוע בו.

שמחה רוטמן: אבל אני אגיד במי זה כן מכוון לפגוע: זה מכוון לפגוע בכם.

קריאה: במוסד של ראש הממשלה אתה כן פוגע.

קריאה: כשאתה אומר דבר כזה, זה הלצה – – –

שמחה רוטמן: שנייה.

שמחה רוטמן: זה לא הלצה.

שמחה רוטמן: זה לא הלצה.

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: אה, זה עניין אחר.

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: שנייה.

שמחה רוטמן: שנייה, אני אגיד – אני אומר את זה, ואני אומר כאן לפרוטוקול – –

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: – – אני אומר כאן לפרוטוקול, אני אומר כאן לפרוטוקול – – –

קריאות: – – –

שלמה קרעי: גינזבורג, חבר הכנסת גינזבורג, אופוזיציה לא בוחרים.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה.

שלמה קרעי: אתם בחרתם לשבת עם – – – אנטי-ציונים.

מיקי לוי: הבנו.

מיקי לוי: אני מבקש לתת לחבר הכנסת – חברת הכנסת סטרוק, בבקשה לאפשר לחברך לסיים את דבריו.

מיקי לוי: תודה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שפק, תודה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק, תודה.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, 06:07.

אורית סטרוק: – – – מיקי, אתה כבר יודע שעל הנושא הזה אני אצעק תמיד עד שתוציא אותי.

מיקי לוי: תודה, תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת – – –

אורית סטרוק: – – – שאתם מוסרים לו את המדינה.

מיקי לוי: אבל את לא יכולה – – –

אורית סטרוק: – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, הבנתי.

מיקי לוי: את לא יכולה לשבת ולנאום.

מיקי לוי: את יכולה להעיר הערה, את יכולה משפט, אבל את יושבת ונואמת.

מיקי לוי: זה לא מכובד.

נירה שפק: – – –

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק, תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, ימשיך חבר הכנסת רוטמן.

מיקי לוי: תודה.

שמחה רוטמן: אני אומר, אמרתי את זה שוב, ואני אומר את זה אפילו לפרוטוקול: כמובן, חס ושלום, אין לי כוונה לפגוע בחבר הכנסת מנסור עבאס.

שמחה רוטמן: אם הוא יגיד שזה פוגע בו, הביטוי, אני כמובן לא אשתמש בו.

שמחה רוטמן: אבל אני אומר שוב: אין לי כוונה לפגוע בו, אבל בהחלט יש לי כוונה לפגוע בכם.

שמחה רוטמן: יש לי כוונה לפגוע בכם על זה שאתם נתתם לו להיות ראש הממשלה בפועל.

שמחה רוטמן: הוא לא אשם שנתתם לו להיות ראש הממשלה בפועל.

שמחה רוטמן: הוא פעל בחוכמה, מבחינתו, הוא פעל לטובת שירות הבוחרים שלו.

שמחה רוטמן: כל הכבוד לו.

שמחה רוטמן: יש אנשים שפעלו בניגוד לרצון הבוחרים שלהם, בניגוד להבטחות שלהם לבוחרים שלהם, ונתנו לו להיות ראש הממשלה בפועל, ובהם אני בהחלט מתכוון לפגוע – לא אישית; פוליטית, אבל בהחלט מתכוון לפגוע.

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: עכשיו נחזור לנושא, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – – פקודת התעבורה.

שמחה רוטמן: כן כן כן, זה על פקודת התעבורה.

שמחה רוטמן: מה שקורה פה זה שאנחנו לא יכולים לאפשר – – –

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: להקשיב או לא, בועז?

קריאה: אנחנו מקשיבים, אבל זה על חשבון הזמן שלך, שמחה.

מיקי לוי: אתה יכול להמשיך, חבר הכנסת רוטמן.

שמחה רוטמן: בסדר גמור.

שמחה רוטמן: אז אנחנו מעוניינים להגיע למציאות שאזרחי מדינת ישראל היהודים לא יסבלו מפוגרומים וממתקפות גזעניות על בסיס היותם יהודים.

שמחה רוטמן: תפקידה של משטרת ישראל הוא אחד ויחיד.

שמחה רוטמן: האמת היא שהוא לא אחד ויחיד, יש לה תפקידים רבים, והרבה מאוד מהתפקידים האלה מתבצעים בצורה סבירה, טובה, כל אחד לפי עניינו.

שמחה רוטמן: אבל יש תפקיד אחד למשטרה במדינה יהודית – שהספורט שהיה נפוץ במשך אלפיים שנה שנקרא "פרעות ביהודים" יהפוך מספורט רגיל לספורט מסוכן.

שמחה רוטמן: זה התפקיד שלכם – שזה יהיה מסוכן.

נירה שפק: אתה יכול לקשור לי את זה לנושא המוניות בפקודת התעבורה?

שמחה רוטמן: אני תכף תכף תכף אקשור את זה.

שמחה רוטמן: אל דאגה.

נירה שפק: כאילו, אני לא יודעת – – –

שמחה רוטמן: נירה, אל דאגה, הכול יהיה קשור בסוף.

שמחה רוטמן: ולכן, הדבר הזה והמאורעות האלה, והעובדה שמקום כמו סופרלנד פוחד מתביעה ולכן מאפשר לאנשים לפגוע ביהודים בגלל שהם יהודים והמשטרה לא באה – הדבר הזה חייב להיפסק.

שמחה רוטמן: הוא חייב לקבל טיפול.

שמחה רוטמן: כמה זמן נשאר לי, אדוני היושב-ראש?

שמחה רוטמן: האמת היא שתכננתי לחלק לשלושה חלקים, ויש איזה דקה, שתיים, שאתה חייב לי, לדעתי, בגלל המהומה שעוררת לי עם מנסור עבאס, אדוני היושב-ראש, אבל אני אמשיך.

שמחה רוטמן: אני ביקשתי בטוויטר מאנשים לשאול שאלות – אני שמעתי שזה באופנה – אז אני אשתדל לענות במבזקים.

קריאה: – – –

שמחה רוטמן: לא, ראיתי שגם קרעי עושה את זה, וסמוטריץ'.

שמחה רוטמן: כן, זה אופנה, נכון?

שמחה רוטמן: שאלות בטוויטר, לענות, בעזרת השם.

שמחה רוטמן: דודי, אם אתה רוצה לשאול, אתה יכול להגיד ישר, במקום לעבור דרך הטוויטר, כמובן.

נירה שפק: אם לא כתבתי בטוויטר אתה יכול לענות לי למה מדצמבר 2020 הממשלה הקודמת לא טיפלה בחוק על המוניות והתעבורה עד עכשיו וחיכתה לנו שנסדיר לכם את העניינים?

שמחה רוטמן: אין בעיה.

שמחה רוטמן: אין בעיה – – –

נירה שפק: אני נורא רוצה לדעת למה שנה חיכיתם לנו.

שמחה רוטמן: נירה, אני אענה לך בקצרה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק, מספיק.

מיקי לוי: תודה.

שמחה רוטמן: נירה, אני אענה לך בקצרה.

נירה שפק: היושב-ראש, הוא הזמין אותנו לשאול.

שמחה רוטמן: אין שום בעיה, רק את יכולה דרך הטוויטר, לפחות תיתני לי טראפיק קצת.

שמחה רוטמן: למה כאן?

נירה שפק: יש לך, יש לך טראפיק.

שמחה רוטמן: נירה, אני אענה לך בקצרה: הממשלה הקודמת הייתה ממשלה נוראית; בכלל ממשלה פריטטית זה דבר מזעזע.

שמחה רוטמן: ולכן אני מודה מאוד, בחום, לראש המפלגה שלי בצלאל סמוטריץ', שישב פה באופוזיציה ועשה כל מה שהוא יכול כדי לקצר את ימיה של הממשלה הנוראית שהייתה פה עד לפני זמן קצר, ואני מקווה לאחוז בשיפולי גלימתו, וללמוד ממנו איך מקצרים את ימיה של ממשלה רעה.

שמחה רוטמן: אבל אני חושב שאז המפלגה שלי מנתה רק שני חברי כנסת; היום אנחנו מונים שבעה.

שמחה רוטמן: אני מקווה שנצליח לעבוד בקצב מהיר לפחות פי שלושה, אם לא יותר, ולקצר את ימיה של הממשלה הרעה הזאת כשם שהוא קיצר את ימיה של הממשלה הקודמת.

שמחה רוטמן: תשובה טובה, נירה?

נירה שפק: אני בודקת – – – אם זה אקספוננציאלי או ליניארי.

שמחה רוטמן: אני מקווה שזה יהיה מעריכי.

שמחה רוטמן: כמו הגידול בקורונה שאתם מייצרים לנו – גם הגידול הזה.

נירה שפק: אז לא חיברת לי את זה למוניות.

שמחה רוטמן: עכשיו השאלות שקיבלתי הן כדלקמן: האמת היא שיש שאלה למנסור עבאס, לראש הממשלה בפועל, אולי הוא ירצה לענות אחריי: איך רע"מ בכלל שוקלת לתמוך בחוק פיצול הליכוד?

שמחה רוטמן: זה הרי נועד לפגוע בהם.

שמחה רוטמן: האמת היא שגם אני שאלתי את זה, ואז גם גיליתי את התשובה.

שמחה רוטמן: התשובה היא שכדי להעביר את החוק הזה הקואליציה החליטה שלשתף פעולה עם רע"מ זה לא מספיק לה והיא רוצה לשתף פעולה גם עם המשותפת.

שמחה רוטמן: אז הוא הבין שהולכים לאגף אותו משמאל או מימין – אני כבר לא יודע איך זה עובד אצל הסיעות הערביות, מה נקרא שמאל, מה נקרא ימין.

שמחה רוטמן: הוא הבין שהולכים לאגף אותו אז הוא אמר:

שמחה רוטמן: אני אקדים רפואה למכה ואנסה לפצל סיעות אחרות ואולי בדרך הזאת לעשות הפרד ומשול.

שמחה רוטמן: אבל באמת תמוה בעיניי מדוע רע"מ הצביעה בעד החוק הזה, אבל אולי זה חלק מהמהלכים בקואליציה הזאת, שפועלת אחד כנגד השני.

שמחה רוטמן: דבר אחד די ברור לי, אדוני ראש הממשלה בפועל מנסור עבאס, דבר אחד די ברור לי: כשם שראש הממשלה הזמני נפתלי בנט פועל נגד עצמו ונגד האינטרסים של הבוחרים שלו, אולי קיבלת ממנו קצת השראה היום, ולכן אתה הצבעת בעד חוק שהוא נגד האינטרסים שלך, בסופו של דבר, בקטע של הדוגמה האישית.

מנסור עבאס: – – – הצטרפו לרע"מ.

שמחה רוטמן: הצטרפו לרע"מ.

שמחה רוטמן: השאלה היא אם מועצת השורא תאשר.

שמחה רוטמן: עכשיו שאלה נוספת: איך אילת שקד מתכוונת להעביר בכל זאת את חוק איחוד משפחות ומה ישתנה?

שמחה רוטמן: היא לא נמצאת פה אז אני לא יכול לשאול אותה, אבל אני חושב שאתמול אילת שקד ניסתה להעביר את חוק איחוד משפחות.

שמחה רוטמן: האמת היא שהשם הזה הוא מאוד מאוד בעייתי.

שמחה רוטמן: קוראים לחוק הזה "חוק איחוד משפחות", אבל למעשה, החוק שהיה עד היום היה חוק שנועד למניעת איחוד משפחות.

שמחה רוטמן: כמו כשרצו להעביר פה את חוק לשון הרע, התנגדו מאוד לשם החוק, כי אמרו:

שמחה רוטמן: אם יהיה "חוק לשון הרע", יחשבו שיש חוק במדינת ישראל שחייבים לדבר לשון הרע, אז לכן שינו את שם החוק וקבעו: חוק איסור לשון הרע.

שמחה רוטמן: מה שאילת שקד ניסתה לעשות אתמול זה באמת להעביר חוק איחוד משפחות.

שמחה רוטמן: היא הגיעה לפשרה, שוב, עם ראש הממשלה בפועל וגם עם מפלגות אחרות בקואליציה שלה והעבירה חוק לאיחוד משפחות.

שמחה רוטמן: ניסתה.

שמחה רוטמן: ברוך השם, הוא נפל על חודו של קול, וכך נמנע איחוד משפחות גדול.

שמחה רוטמן: שמענו את הצער של השר עיסאווי פריג' בעניין, על כך שהוא לא הצליח – – –

קריאה: הצער העמוק.

שמחה רוטמן: הצער העמוק על שהוא לא הצליח להעביר ולא הצליח לייצר עוד איחוד משפחות ל-3,000 משפחות.

שמחה רוטמן: המספרים גם הולכים וגדלים, מאחר שלמעשה, זה מה שעמד לעבור פה אתמול, ואני מאוד מאוד שמח שהצלחנו איך שהוא לשכנע את המשותפת לגלות אחריות לגורל מדינת ישראל ולדאוג שלא יהיה איחוד משפחות עם יהודה ושומרון.

שמחה רוטמן: וכשאנשים שואלים את עצמם מה האינטרס של המשותפת – האמת היא שחברי הכנסת של המשותפת משחקים משחק כפול כל הזמן: מצד אחד הם יודעים כמה טוב לחיות במדינת ישראל – ולדימיר, כאשר ראש המפלגה שלך הציע חילופי שטחים, הם נזעקו נגד זה, כי הם לא רוצים באמת – – –

ולדימיר בליאק: אני לא מישראל ביתנו.

שמחה רוטמן: אני כל הזמן מתבלבל איתך.

ולדימיר בליאק: כבר דיברנו על זה.

שמחה רוטמן: זה בעיה, נכון.

שמחה רוטמן: אתה יודע, אני אגיד לך אבל למה אני מתבלבל, ולדימיר.

ולדימיר בליאק: אני אגיד לך למה אתה מתבלבל.

שמחה רוטמן: אני אגיד לך.

ולדימיר בליאק: אני אגיד לך.

שמחה רוטמן: אני אגיד לך.

שמחה רוטמן: אתה יודע למה אני מתבלבל?

שמחה רוטמן: בגלל שישראל ביתנו לקחו גם את משרד האוצר וגם את יושב-ראש ועדת כספים, ורק טבעי שהם ייקחו גם את מרכז הקואליציה בוועדת כספים.

שמחה רוטמן: ולכן, כל פעם שאני אומר: לקחתם את הכול, נתתם לישראל ביתנו – כנראה שגם את מרכז הקואליציה לקחתם.

שמחה רוטמן: לכן אני מתבלבל, לא בגלל שאתה רוסי.

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: כי אתה לא רוסי.

קריאות: הוא גם לא רוסי.

שמחה רוטמן: כי אתה לא רוסי.

קריאות: – – –

שמחה רוטמן: כי אתה לא רוסי.

שמחה רוטמן: אמרתי, לא בגלל שאתה רוסי כי אתה לא רוסי.

קריאה: אדוני היושב-ראש, א.

קריאה: הוא גזען, וב.

קריאה: נגמר לו הזמן.

ולדימיר בליאק: אני ישראלי דובר רוסית.

שמחה רוטמן: נכון.

עידית סילמן: החיבור של כולם בעם ישראל – ישראלים.

קריאה: לא ניתן אותו.

שמחה רוטמן: אני יודע, אני יודע.

קריאה: לא, הוא גם גזען וגם נגמר לו הזמן, אז תראה.

מיקי לוי: תשע שניות.

שמחה רוטמן: עוד תשע שניות?

שמחה רוטמן: אז אני אסיים, אדוני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: אוה, עיסאווי בא בדיוק כשסיימתי לדבר עליו.

שמחה רוטמן: אני אסיים, אדוני היושב-ראש – –

מיקי לוי: משפט אחרון.

שמחה רוטמן: – – ואני אשאל את עצמי: האם מקבלים בהנהלת הקואליציה תוספת לפי מספר הח"כים שצריכים לנהל?

שמחה רוטמן: מאחר שהיום התווספו להם עוד שישה ח"כים של המשותפת – –

מיקי לוי: תודה.

שמחה רוטמן: – – האם יש לזה השלכה בשכר חברי הכנסת?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אה, אתה מתחלף?

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת אמסלם.

נירה שפק: רבע שעה דיברת ולא הזכרת מוניות.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק, תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: לפנות בוקר – מאיפה הכוחות האלה?

עיסאווי פריג': אתה לא מתעייף?

דוד אמסלם: מתעייף, אבל עושה את העבודה.

מיקי לוי: בבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

דוד אמסלם: אני רגיל כבר מזמן שגם כשאני עייף, אני בא לעבוד.

דוד אמסלם: אתה יודע, יש כאלה שלא באים לעבודה גם כשהם לא עייפים.

דוד אמסלם: אתה יודע שכשהיינו פה בקואליציה אז לא ראיתי את לפיד פה כמעט שנתיים או שלוש.

דוד אמסלם: הוא היה בא פעם בחודש, ככה, אתה יודע.

דוד אמסלם: אז אני, גם כשאני עייף, אני מגיע לעבודה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת רוטמן, אני רוצה להסב את תשומת ליבך לאיזושהי נקודה בנושא הפריטטי: תראה, בממשלה הקודמת נקלענו לאיזשהו מצב שאני חושב שצריך לתת את הדעת על החוקיות של העניין.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שלפי תפיסתי והבנתי אין מצב שיש מנגנון שיש לו אחריות ואין לו מנגנון הכרעה.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: גם פה, בכנסת, אם יש תיקו, אז אנחנו יודעים מה קורה בתיקו.

דוד אמסלם: לכן, מה קרה לנו?

דוד אמסלם: כשהייתה ממשלה פריטטית עלה הסיפור שבג"ץ אילץ את הממשלה לבחור שר משפטים קבוע.

דוד אמסלם: היות שהייתה מחלוקת בממשלה מי יהיה שר המשפטים – שים שנייה בצד את הסיפור הפוליטי או הסיכומים הפוליטיים, זה לא קשור לסוגיה משפטית כזאת או אחרת, זה לא רלוונטי לעניין.

דוד אמסלם: אז – – –

שמחה רוטמן: אתה טוען שבית המשפט לא פוליטי?

שמחה רוטמן: לא הבנתי.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני אומר: שים שנייה את ההסכמים הפוליטיים בין המפלגות, מה שנקרא, רשמי.

שמחה רוטמן: אתה אומר: הם לא – – –

דוד אמסלם: יכול להיות שאני עושה איתך הסכם פוליטי ולא מקיים אותו – זו לא עילה משפטית לבוא ולתבוע אותם.

דוד אמסלם: תאמין לי, זו סוגיה אחרת, שהיא לא במגרש המשפטי.

דוד אמסלם: ואז, מה שקרה הלכה למעשה – בג"ץ חייב את הממשלה לקבוע מי זה שר המשפטים, למנות שר משפטים; אנחנו חשבנו שזה צריך להיות מישהו א', הצד השני חשב מישהו ב', ולא היה מנגנון הכרעה.

דוד אמסלם: מצד שני, אתה אמור לקבל החלטה ואתה לא יודע איך לייצר אותה.

דוד אמסלם: במצב רגיל היית אומר: תשמע, אם אנחנו לא מסכימים, מביאים את זה לממשלה בהצבעה – הרוב קובע.

דוד אמסלם: ולכן, הגעתי למסקנה שהסיפור של הפריטטיות במצבי קיצון מייצר לך חוסר הכרעה, שלדעתי – – –

אלכס קושניר: אבל דודי, אתה מערבב פה משהו.

אלכס קושניר: לפני ההסכם שהיה לכם – –

דוד אמסלם: אבל אני התייחסתי לזה.

אלכס קושניר: – – אז – – – של שר המשפטים הייתה צריכה להיות בגוש השני.

אלכס קושניר: ואתם החלטתם שאתם שוברים את זה לחלוטין וממנים מישהו מהגוש – – –

דוד אמסלם: אז אני אתן לך את התשובה גם לזה.

שמחה רוטמן: הוא אמר לך שהסכם קואליציוני זה לא – – –

אלכס קושניר: אבל זה גם היה כתוב בחוק – – – מה לא?

דוד אמסלם: אבל אני הסברתי לך מה הייתה הבעיה שם.

דוד אמסלם: דבר שני – אני רוצה לומר לך גם לגבי זה: הסכם קואליציוני יש כשיש מפלגה מסוימת שאנחנו יודעים מה גודלה.

דוד אמסלם: ברגע שהיא מתחילה, מה שנקרא, להתפרק – אתה לא עומד בהסכם.

דוד אמסלם: אם אני סגרתי איתך שיש לך 20 ח"כים – – –

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: כי כל – – –

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: הרי מה שקרה פה – זה התפטר, זה הצביע נגד הממשלה, ההוא עשה מה שהוא רוצה – כל המארג המפלגתי לא היה קיים.

אלכס קושניר: ובחוק-היסוד – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אתה שאלת שאלה אז אני נותן לך תשובה.

אלכס קושניר: לא, לא, אבל אתה מעוות את המציאות.

אלכס קושניר: בחוק-היסוד כתוב מה הזיקה של השר, ושרק ראש הממשלה ששייך לגוש הזה, לפי הזיקה, יכול לפטר אותו או למנות אותו.

אלכס קושניר: אתם החלטתם לשבור את זה, ולכן כל התיאוריה שלך פשוט לא נכונה.

דוד אמסלם: לשיטתך – בוא נלך למצב קצה, בוא נניח שגנץ היה נשאר לבד.

דוד אמסלם: באופן תיאורטי, נגיד שכל הח"כים פורשים והוא נשאר לבד.

דוד אמסלם: אתה טוען שהיות ויש איתו הסכם, אז צריך לתת לו 17 תיקים כשהוא לבד.

אלכס קושניר: אתם כותבים את ההסכם, דודי.

דוד אמסלם: שנייה, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: זאת הייתה הערת אגב – עניין אותי מה אומר על זה רוטמן כמשפטן, לא כחבר כנסת.

דוד אמסלם: זה הציף לי פתאום איזושהי נקודה, שהבנתי שאין מצב שממשלה לא מקבלת הכרעה.

דוד אמסלם: אין אפילו מצב תיאורטי כזה שאין מנגנון הכרעה, ובנקודה הזאת באמת נתקענו.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם חוות הדעת של היועץ המשפטי הייתה לא בהיבט של ההסכם הקואליציוני בכלל, זה לא רלוונטי, אלא בהיבט אחר לגמרי, של החלטה, כפי שאמרתי, שהייתה של בג"ץ בנושא של העצירים, ובתואנה המגוחכת הזאת הם אילצו אותנו לבחור שר משפטים ולא שרים אחרים.

דוד אמסלם: הרי על הפרק עמדו שישה שרים, והם בחרו רק את שר המשפטים כי זה מה שעניין אותם.

דוד אמסלם: אז לכן, חבר הכנסת שמחה, חומר למחשבה בעניין הזה.

דוד אמסלם: באמת היה חשוב לי לשמוע את עמדתך המקצועית בנקודה הזאת – – –

שמחה רוטמן: – – –

דוד אמסלם: לא, לא, לא עכשיו, לא משנה.

דוד אמסלם: יותר חשוב לי שתקשיב.

דוד אמסלם: ולכן חשוב לי שתחשוב על הנקודה ותשיב לי אולי בשבוע הבא – איך יכול להיות שיש מצב שלממשלה אין מנגנון הכרעה?

דוד אמסלם: ברגע שאין מנגנון הכרעה, ממילא אני מבין שאותו מצב לא יכול להיות חוקי, כי הממשלה חייבת להכריע בכל סוגיה שקשורה לממשלה.

שמחה רוטמן: דודי, אתה צודק.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: לכן סיפור הפריטטי הוא בעייתי בהגדרה.

שמחה רוטמן: דודי, אתה צודק – – –

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לעבור לנושא הבא.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אתה גם עם הגב אליי ואתה גם מדבר.

דוד אמסלם: אם זה הייתי אני, היית מוציא אותי.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לומר לך משהו, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אנחנו כל יום – יש פה ממשלה שלדעתי מכהנת פלוס-מינוס חודש ימים, ולהערכתי, אתה יודע, אני כבר לא יודע במה להתחיל ובמה לגמור בכל ההפרות ובכל הדריסות שאתם עושים.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: שנייה, חבר'ה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אני יכול לדבר?

דוד אמסלם: אני רואה אותך בכנסת, אתה אחראי על הכנסת, אתה יושב-ראש הכנסת, לא יושב-ראש הקואליציה.

דוד אמסלם: אני אתן לך דוגמה, אתמול עלתה כאן השרה שקד וסיפרה לנו – דרך אגב, זה מחויב על פי חוק, בגלל שיריב לוין שאל את השאלה; כל הסכם קואליציוני חייב לבוא ולהיות מונח בפני הכנסת, בין שבכתב ובין שבעל פה.

דוד אמסלם: היא עלתה כאן, אמרה שההסכם שלה עם מנסור עבאס היה 1,600 משפחות; הוא יגיד לך 1,600 מקרים.

דוד אמסלם: אנחנו שומעים את השר עיסאווי פריג' – זה לא איזה רכלן, הוא היה חלק מהממשלה – מדבר ברדיו ואומר: 3,000, אבל לא רצינו להרגיז את הימין, זה בינינו.

דוד אמסלם: לפי תפיסתי, הבנתי, מדובר בהפרת אמונים מינימום.

דוד אמסלם: יגיד לך את זה לפחות סגלוביץ'.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה אזרח מן השורה – בוודאי, זה דיווח שקרי שעל בסיסו הכנסת מקבלת החלטה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאם חברי הכנסת היו שומעים 3,000, היו אומרים: מה פתאום?

דוד אמסלם: לא מסכימים.

דוד אמסלם: וזה עובר ככה.

דוד אמסלם: והיום, האופוזיציה שואלת שאלה נוספת: האם יש הסכם עם הרשימה המשותפת?

דוד אמסלם: בגלל שמנסור עבאס כבר לא מספיק, צריך גם את הרשימה המשותפת, בגלל שהם נעלמו מפה באופן אקראי, באופן פתאומי, וכידוע לך הם לא נעלמים מבלי שהם מקבלים איזשהו אתנן.

דוד אמסלם: ואני מספר לך את זה.

דוד אמסלם: אז נשאלה השאלה.

דוד אמסלם: מה ענה השר המקשר, המתחכם?

דוד אמסלם: לעניות דעתי – אני לא יודע.

דוד אמסלם: מה שקשור בי, אני לא יודע.

דוד אמסלם: אף אחד לא שאל אותך, שאלו את הממשלה.

דוד אמסלם: אתה, באופן תיאורטי, היית צריך לעבור שר-שר בממשלה ולשאול אותו אם הוא עשה הסכם.

דוד אמסלם: אז תענה – או כן או לא.

דוד אמסלם: הרי לכאורה, מחר נניח שיסתבר שכן נתנו להם, אז הוא יגיד: תשמעו, אני לא ידעתי.

דוד אמסלם: זאת דעתי, אני לא ידעתי.

דוד אמסלם: והסיפורים האלה – אנחנו שואלים את השאלות, מה התשובה שלך?

דוד אמסלם: שמעתי.

דוד אמסלם: אתה ממשיך כאילו הכול כאן כלאם פאדי, זה שטויות.

דוד אמסלם: פה אנשים שאלו מה שאתם רוצים, אנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: הרי השאלה הזאת, יש בה הרבה עומק והרבה עניין, והחובה שלך לא לשרת את הקואליציה – אתה לא תסתכל על לפיד כדי לראות מה הוא מסמן לך; אתה צריך לבוא ולדאוג שהכנסת תקבל את התשובות על פי החוק, והתשובה הזאת צריכה להיות חד-חד-ערכית, כמו שאמרתי: או שכן או שלא.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אף אחד לא שאל את השר אלקין "האם אתה יודע" – הממשלה נשאלה.

דוד אמסלם: אז לכן אני מצפה ממך כיושב-ראש הכנסת שתכבד את הכנסת.

דוד אמסלם: אחרי זה אתה שואל למה מדי פעם אנחנו צועקים.

דוד אמסלם: בגלל שאני רואה שאתם מפירים את הכללים באופן גס ואתם די משפילים אותנו.

מיקי לוי: חס וחלילה.

דוד אמסלם: אם נשאלה שאלה כזאת, תענו כמו שצריך.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשאני נשאלתי על ידך, כשאני הייתי השר המקשר, אני עניתי לך תשובה אחת: לא.

דוד אמסלם: לא אמרתי לך "עד כמה שידוע לי".

דוד אמסלם: אני ביררתי ואמרו לי שאין, אז אמרתי לך: מה שיש – יש, מה שאין – אין.

דוד אמסלם: אם היינו משקרים, היית תופס שאמרתי את התשובה החד-משמעית, והיית אומר: רבותיי, שיקרתם.

דוד אמסלם: אז לכן, אני מבקש ממך לחשוב קצת קדימה, היושב-ראש.

מיקי לוי: – – – שאלתי אותו פעם שנייה.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: תראה, אתה, יש לך אחריות כלפי הכנסת.

מיקי לוי: אם הוא – – –

דוד אמסלם: אם הממשלה לא משיבה לכנסת תשובה נכונה, אתה צריך להתעקש על זה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אם הממשלה התחכמה, הכרחתי אותו להגיד עוד פעם את התשובה.

דוד אמסלם: לא, אבל תראה, אם בן אדם בא ומדבר באופן כפי שאלקין התחכם פעמיים – זה לא עושה את זה טוב.

דוד אמסלם: אז אם הוא משקר פעמיים, אז מה?

דוד אמסלם: אז זה עושה את זה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: לא, אבל אמרתי – – –

מיקי לוי: תאמין לי, חבר הכנסת רוטמן, הוא עשה שעורי בית, הוא אמר את זה.

דוד אמסלם: זה מה שאני אומר ליושב-ראש:

דוד אמסלם: האחריות שלך היא כלפי כלל הכנסת.

דוד אמסלם: כשיריב לוין ישב פה, הוא היה מוציא אותנו, הוא היה נוזף בנו, הוא לא היה מאפשר לנו לעשות דברים; לא היינו מעלים חוקים כאלה, לא היינו מחליפים חוק תוך עשר דקות, כי הוא לא היה מאפשר.

דוד אמסלם: אתה יודע שאני – – –

מיקי לוי: אני השתמשתי בתקדימים, תאמין לי.

דוד אמסלם: תראה, היושב-ראש, מה שעשיתם פה בחודש לא עשו בכנסת ארבע שנים.

דוד אמסלם: אני אמרתי לך, אני כיושב-ראש הקואליציה מעולם לא השתמשתי בסעיף 98, אף פעם.

דוד אמסלם: דרך אגב, תשאל את מזכירת הכנסת.

דוד אמסלם: היה אפילו ויכוח פעם אחת, ובסוף הסכמנו איתם לעשר שעות, 12.

דוד אמסלם: הם רצו 50.

דוד אמסלם: את זוכרת את הוויכוח הזה, ירדנה, בגלל שלא רציתי אף פעם להשתמש – – –

עיסאווי פריג': אני, כשהייתי בכנסת, השתמשתם בסעיף 98 – – – אני זוכר.

דוד אמסלם: אני הייתי שנה וחצי יושב-ראש קואליציה.

דוד אמסלם: אני מעולם לא השתמשתי בסעיף הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, ביטן השתמש בזה אולי פעם-פעמיים.

דוד אמסלם: אז בסדר, אני לא אומר שהסעיף הזה – צריך להשתמש בו, הרי בשביל זה הוא קיים, אבל במשורה, בשכל, במצבי קיצון.

דוד אמסלם: אז יושבים עוד, רבים עוד בחדר, עוד חצי שעה, עוד שעה, בסוף מגיעים להבנה.

דוד אמסלם: הוא רוצה 24:00, זה רוצה 03:00 – בסוף תיפגשו באמצע, אבל בוודאי לא באים כל היום עם האקדחים, יורים.

דוד אמסלם: זה לא עובד ככה, רבותיי.

דוד אמסלם: בסוף, בגלל זה, אין שיח בכלל בכלום, אין טעם להבנה, אז תעשו 98, אז מה?

דוד אמסלם: אז עכשיו כל חוק יהיה 98?

דוד אמסלם: הרי זה הלכה למעשה מה שיהיה.

דוד אמסלם: אין חוכמה, הרי על כל חוק מגישים הסתייגויות באורך הגלות, מה שנקרא, לשבועיים דיבור.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שכל הפרקטיקה פה היא קצת מטורפת.

דוד אמסלם: וכל זה, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה אחריות שלך, בגלל שאתה, בסוף, זה התפקיד שלך.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להתייחס לחוק הקודם דווקא.

דוד אמסלם: תראו, בא גדעון סער, תקווה חדשה, באמת רצו להפיח תקווה חדשה במדינת ישראל, עלק.

דוד אמסלם: באו לכנסת – תראו במה הם עוסקים, איך שהם נכנסו, זה הדבר הראשון.

דוד אמסלם: אם היינו הוגנים, אתם – מישהו שאל אותי: תגיד, דודי, מה עם נהגי המוניות?

דוד אמסלם: למה העניינים לא נגמרים?

דוד אמסלם: אמרתי לו: תשמע, אתה יודע מה, לאורך כל הדרך זה מה שאתם עושים.

דוד אמסלם: זה בדיוק כמו הסיפור שלכם עם מנסור עבאס.

דוד אמסלם: הרי יכולתם להעלות את החוק הזה בתחילת הערב, למה היה חשוב להביא היום את החוק הזה של התפלגות הסיעה?

דוד אמסלם: הרי זה החוק הכי מטורף שאני מכיר, רק גנבים עושים את זה.

דוד אמסלם: הרי מה אתה אומר?

דוד אמסלם: בוא נאפשר לאנשים אחרים לבגוד במפלגות שלהם, נוריד את הרף.

דוד אמסלם: הרי פעם כל בן אדם היה יכול לעבור, באה הכנסת, אמרו: תשמע, אנחנו לא רוצים תרבות כזאת, והגביהו את הרף, ובצדק.

דוד אמסלם: בן אדם שנבחר במפלגה מסוימת, לפי תפיסתי, אם זה היה תלוי בי, לא יכול לעבור; ואם עובר – רק מהקואליציה לאופוזיציה, לא הפוך.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם אתה עובר ואתה מפסיד, סימן שאתה בא עם המצפון שלך.

דוד אמסלם: אבל אם אתה עובר כדי להרוויח – לא.

דוד אמסלם: בדרך כלל הרווחים הם בקואליציה, לא באופוזיציה.

דוד אמסלם: היות שהקואליציה היא מחוקקת את החוקים, אז בוודאי היא לא תחוקק חוק נגד עצמה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שכבר נקבע, יש מצב של שליש.

דוד אמסלם: איך אתם נותנים לזה יד?

דוד אמסלם: בגלל שגדעון סער רוצה להכניס את מיכל שיר?

דוד אמסלם: אני מספר לכם, זו האמת.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שהיא הייתה חפ"שית שלו פה, והיא בגדה בתוך הליכוד, והוא הריץ אותה במסדרון כדי להצביע כאן על הפלת הממשלה מהחניון, והוא חשב שהוא יקבל 30 מנדטים – בגלל זה הם הלכו איתו, והוא שכנע אותה שהיא במרכז הכרכרה, כמו שאמרתי, לכן הוא מיקם אותה במקום התשיעי, ולא במקום הרביעי.

דוד אמסלם: ומה לעשות שהוא קיבל שישה מנדטים?

דוד אמסלם: עכשיו צריך להכניס את החבר'ה מאחורה.

דוד אמסלם: פרנסה.

דוד אמסלם: איך אמר בנט?

דוד אמסלם: לא פרנסה, לא מעניין.

דוד אמסלם: אתם נותנים לזה יד.

דוד אמסלם: אתם נותנים יד להתפלגות של מפלגה.

דוד אמסלם: על מה ולמה, סגלוביץ'?

דוד אמסלם: הרי גם אתה, אני בטוח שבעולם המושגים שלך אתה לא תסכים לכך שאנשים יעברו מכם אלינו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אספר לך, יום אחד אמרו לי לדבר עם מישהו שרוצה, אמרתי: לא.

דוד אמסלם: גם אם יש מישהו שאני קורא לו איש לא מוסרי, אני לא מדבר עם אנשים כאלה, לא מוכן לעשות פעילות כזאת, לא מוכן לדבר עם אף אחד כזה, אלא אם כן הוא עובר ממניע אידיאולוגי אמיתי, אמרתי, שהוא מפסיד, לא מרוויח.

קריאה: כבוד היושב-ראש, נגמר הזמן.

דוד אמסלם: תודה שאת עוזרת ליושב-ראש.

קריאה: אני תמיד שמחה לעזור.

דוד אמסלם: לכן אני מתפלא עליכם שאתם הולכים עם האנשים האלה, שהדבר היחיד שעניין אותם – שני חוקים: ההתפלגות והקנביס.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין את תקווה חדשה.

דוד אמסלם: גדעון סער, האוזר – כל אלה, החכמים והנבונים, המשכילים, המתנשאים – –

מיקי לוי: משפט אחרון, בבקשה.

דוד אמסלם: – – מה שמעניין אותם זה הנורבגי, ההתפלגות, כי הם חושבים כאילו הם מפחידים אותנו, והנושא של הקנביס.

דוד אמסלם: רק עוד מילה אחרונה, אדוני היושב-ראש, שמעתי ששר הביטחון רוצה לסגור את גל"צ.

דוד אמסלם: תראו, הסיפור הזה נמשך שנים, מדברים על זה הרבה מאוד שנים – –

מיקי לוי: אני נגד.

דוד אמסלם: – – אבל אני סבור שהסיבה האמיתית – אין לי בעיה, דרך אגב, בכל סוגיה, כולל הנורבגי, שנדון, שתהיה ועדה, תקום, תעשה דיון עמוק, יש צדדים לכאן ולכאן, וגם תביא את זה למרכז.

דוד אמסלם: אין לי התנגדות עקרונית לנושא.

דוד אמסלם: יש לי התנגדות כשזה אתנן פוליטי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר גם פה: אני חושב שאם רוצים לסגור את גלי צה"ל, אז צריך – – –

מיקי לוי: אני נגד.

דוד אמסלם: אין בעיה, אבל צריך לעשות משהו עמוק.

דוד אמסלם: לא בגלל ברדוגו סוגרים את גלי צה"ל.

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: אני לא חושב שזאת הסיבה.

מיקי לוי: אני חושב – – –

דוד אמסלם: אני אומר לך.

דוד אמסלם: לא, רק ברדוגו.

דוד אמסלם: סמוך עליי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, זה ביזיון.

מיקי לוי: גלי צה"ל כבר נדון הרבה זמן.

מיקי לוי: אני מתנגד בעיקרון.

דוד אמסלם: זה שאתה שר הביטחון, זה לא עושה אותך פנצ'ו וייה, אתה לא יורה גם במה שמרגיז אותך.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה – – –

מיקי לוי: הזכרת את השם שלו, אבל אני אומר לך שהנושא של סגירת גלי צה"ל נדון כבר לאורך שנים רבות – –

דוד אמסלם: ודאי, אבל לא נסגר – – –

מיקי לוי: – – עוד לפני.

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: עוד לפני קום המדינה רצו לסגור את גלי צה"ל שעוד לא קמה.

מיקי לוי: אסור לסגור כלי תקשורת.

מיקי לוי: אסור במדינה דמוקרטית.

דוד אמסלם: תראה, אדוני היושב-ראש, אני אומר: כל סוגיה, אפשר לדון עליה, זה בסדר, וגם צריכים לדון עליה.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: אני בכלל לא מקבע שום דבר היסטורית כל דבר – צריך לבחון אותו אחרי כמה שנים אם הוא רלוונטי או לא – –

מיקי לוי: תודה רבה, חבר – – –

דוד אמסלם: – – אבל בוודאי ובוודאי לא יורים ככה בגלי צה"ל בגלל ברדוגו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לנו שר באולם?

דוד אמסלם: יש מה?

שלמה קרעי: יש שר באולם?

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: תדבר.

דוד אמסלם: תדבר.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: תעשה להם הנחה.

קריאה: ראש ממשלה.

שלמה קרעי: ראש הממשלה בפועל כאן.

שלמה קרעי: אם אין שר, אני מדבר חופשי.

דוד אמסלם: דבר.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אין שר באולם, אני מבקש לא להפעיל את השעון.

דוד אמסלם: היה שר, היה פה שנייה, יצא לשירותים.

דוד אמסלם: תמשיך לדבר, לא חשוב.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי יגיד את דברו.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: אין שר באולם.

מיקי לוי: יגיד את דברו, נביא את השר.

מיקי לוי: לא יהיו הצבעות בלי.

מיקי לוי: תדאגו בבקשה לשר.

יריב לוין: אני חושב שהשר הלך להתפלל – – –

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: לא, כבר מזמן סיימנו את התפילה.

שלמה קרעי: הוא היה איתנו, יריב – – –

מיקי לוי: תישא את דברי החוכמה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: אני רוצה לומר – – –

דוד אמסלם: אל תהיה קטנוני בפרוצדורות.

שלמה קרעי: אתה יודע מה, גם ככה הם עושים מה שהם רוצים עם הפרוצדורות.

דוד אמסלם: נכון.

שלמה קרעי: אני רוצה לומר לאזרחי ישראל בוקר טוב, ושתדעו, חברים, שאת החוקים החשובים באמת, החוקים שהם לטובת אזרחי ישראל, חוקים שיש לגביהם קונסנזוס – אותם קואליציית השחיתות הזאת השאירה לשעה האחרונה לפנות בוקר, וכנראה גם לא נספיק לדון לעומקם של דברים, ולא נסיים את הדיון גם היום.

שלמה קרעי: מה היה חשוב להם להביא?

שלמה קרעי: איזה חוקים ראשונים היו כאן, אדוני היושב-ראש?

שלמה קרעי: חוקים שנועדו לסדר ג'ובים למקורבים.

שלמה קרעי: לחוקים האלה היה לכם זמן, היה חשוב מאוד להביא אותם ראשונים: חוק-יסוד: הכנסת – חוק הג'ובים לממשלת הרמייה הזאת – וחוק הכנסת, שזה, אפשר לקרוא לו, חברת הכנסת השכל, "חוק מיכל שיר", כי כל-כולו נועד שתוכלו להכניס עוד כמה כאלה שצריכים סידור עבודה ונשארו בחוץ כי לא קיבלתם מספיק מנדט מהעם.

שלמה קרעי: ואת החוקים הטובים והחשובים באמת, לא מספיקים לדון בהם.

שלמה קרעי: ככה זה כשמתעסקים בטפל, ואת העיקר – משאירים לו את הפירורים של סוף הדיון.

שלמה קרעי: כנראה לא נספיק לסיים את הדיון על החוקים האלה, שהם באמת חשובים.

שלמה קרעי: ולא סתם, לא סתם עברו, אדוני היושב-ראש, החוקים הקודמים.

שלמה קרעי: חוק הכנסת, שעבר קודם – ואני מצטרף לדברים שאמר קודם חבר הכנסת אמסלם – עבר כאן בשקר.

שלמה קרעי: הממשלה כאן, בעזות פנים, נציג הממשלה, אלקין, מעז פנים ואומר: לא ידוע לי על הסכם, כשכל עם ישראל יודע, אדוני היושב-ראש, שזה שנעלמו כאן כמה חברי כנסת מהמשותפת, זה לא כי הם התעייפו.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: המשותפת נלחמת כאן, נמצאת כאן כל הזמן בדיונים, ומצביעה נגד.

שלמה קרעי: אלא מה, הממשלה ראתה שיש את אבידר, שהוא החוליה החלשה, והוא לא רוצה שיפגעו לו במעמד שלו בתוך הקואליציה; הממשלה ראתה שלרע"מ אולי תהיה בעיה, למרות שבסוף לא, והיא הייתה צריכה לקנות את המשותפת, אז שילמו להם, שילמו להם בלי לגלות מה שילמו להם.

שלמה קרעי: כמו שאתמול, אגב, אילת שקד עמדה כאן ואמרה: 1,600, זהו, לא יותר, אין שום סיכומים, ואז קם השר עיסאווי פריג' ואמר: לא, 1,600 זאת רק ההתחלה, אבל יש ועדה שתדון בכל מקרה לגופו ותביא את זה ל-3,000, ל-5,000.

שלמה קרעי: אז אתמול אילת שקד שיקרה לנו בחוק הזה, והיום אלקין בא ומשקר לנו לגבי חוק הכנסת.

שלמה קרעי: בושה וחרפה, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר ככה להמשיך להתנהל, כשאנחנו רואים פעם אחר פעם שמנסים בלשון חלקלקה לבוא ולשקר כאן לאזרחי ישראל.

שלמה קרעי: ואתה יודע מה, אני יכול להבין אותם, אדוני היושב-ראש, כאשר יש כאן אינטרסים משותפים שנפגשים כאן.

שלמה קרעי: האינטרס הראשי של הממשלה הזאת היה שנאת נתניהו, הרצון להפיל את נתניהו, ולא משנה, ויהי מה, בכל מחיר.

שלמה קרעי: אבל מה האינטרס עכשיו שמחזיק עדיין את ההרכב הצולע, שאין בינו לבין עצמו שום הסכמה אידיאולוגית כמעט בשום דבר?

שלמה קרעי: יש כאן שתי בריתות: יש את ברית האחים המוסלמים, שהיא תופסת צד אחד של המשוואה – ראש הממשלה בפועל, שיושב כאן איתנו – ויש את ברית האלקטורט הנעלם.

שלמה קרעי: יש כאן שתי מפלגות ימין שהפרו אמונים כלפי בוחריהם, גדעון ובנט נשבעו והבטיחו ואמרו "עשר מעלות ימינה", והלכו 180 מעלות ימינה או שמאלה, זה לא משנה.

שלמה קרעי: הקימו כאן ממשלת שמאל מסוכנת.

שלמה קרעי: אז הם יודעים שאלקטורט בימין כבר אין להם, ולכן אומרים: אם אין אלקטורט בימין, לפחות נחזיק בכיסא.

שלמה קרעי: כמו ש"אחוז בכיסא כבודי", אז "אחוז בכיסא שחיתותי" ותן להם תשובה.

שלמה קרעי: אז הם מחזיקים בכיסא השחיתות הזה ומוכרים את הכול לעבאס.

שלמה קרעי: ואפשר להבין.

שלמה קרעי: אפשר להבין את זה.

שלמה קרעי: אז אנחנו מתפללים על ממשלה כזאת: "כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ", במהרה בימינו.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מדברים כאילו הממשלה הזו – הם אומרים: אתם מדברים דברי שנאה; אתם מדברים במקום לשבת, ממשלת אחדות, תיתנו לנו כתף, אנחנו רוצים לאחד את עם ישראל.

שלמה קרעי: אז אני רוצה לומר לך שזו לא ממשלת אחדות, זאת ממשלת שנאה, רמייה, שהיא מעדיפה אחדות עם שונאי ישראל, עם כאלו שרוצים לא לראות אותנו כאן בארץ הזאת, עם כאלו שמחבקים את האויבים שלנו, מאשר עם החלק הימני, עם המחנה הלאומי, שעד היום תמיד הם היו חלק אינטגרלי מתוך המחנה הזה.

שלמה קרעי: אני רוצה לספר לכם סיפור, שנבין את המשמעות של מהי אחדות אמיתית ומהי אחדות מזויפת, מהי אחדות שלא יכולה להתקיים.

שלמה קרעי: אז מסופר על זלמן, שהיה בעל עגלה.

שלמה קרעי: בוקר אחד, בעלות השחר, זלמן רתם את עגלתו החורקת לסוסיו, סוסיו הכחושים, ויצא לשגרת יומו העמוסה.

שלמה קרעי: בדרכו פגש את הפריץ המקומי כשהוא יושב בכרכרתו המפוארת הרתומה לשלשה סוסים אבירים.

שלמה קרעי: לפתע, כרכרתו ההדורה של הפריץ שקעה בביצה טובענית, וככל שהפריץ הצליף בסוסיו האבירים שיחלצו אותו מהצרה, ככה הלכה הכרכרה ושקעה עמוק יותר בתוך הביצה.

שלמה קרעי: פנה זלמן לפריץ ואמר לו: אדוני הפריץ, אני יכול לעזור לך.

שלמה קרעי: תן לי לשחרר את הסוסים שלך, שלושת הסוסים האבירים, ואני אחבר לעגלה שלך, לכרכרה, את שני הסוסים הכחושים שלי, ואני אעזור לך להיחלץ.

שלמה קרעי: הפריץ התחיל לצחוק עליו, ללעוג לו.

שלמה קרעי: אמר לו: תגיד, אתה שפוי?

שלמה קרעי: אם הסוסים החזקים שלי לא הצליחו לחלץ את הכרכרה שלי מהביצה, אז סוסיך החלושים יצליחו?

שלמה קרעי: תן לי לנסות, אמר זלמן.

שלמה קרעי: אם לא יועיל, לא יזיק.

שלמה קרעי: הסכים הפריץ.

שלמה קרעי: רתם זלמן את סוסיו הצנומים לכרכרתו של הפריץ, התיישב במושב העגלון, והינה הפלא ופלא: מייד כאשר הרים את זרועו להצליף באחד מסוסיו, פתחו שניהם בצהלה, ובמאמצים משותפים חילצו את הכרכרה.

שלמה קרעי: נדהם הפריץ ואמר לזלמן: תגיד לי, איך יכול להיות שסוסים דלי בשר כאלה שלך הצליחו במקום שסוסיי האבירים לא הצליחו?

שלמה קרעי: אמר לו זלמן: אני, יש לי הבנה בסוסים.

שלמה קרעי: ראיתי שהסוסים שלך, אחד סוס מצרי משובח, השני סוס הולנדי מגזע נדיר והשלישי זן קנדי מובחר – כל אחד מהם חזק וחסון מאין כמוהו, אבל הם שונים אחד מהשני, והעובדה הזו היא זאת שעמדה לך כאן לרועץ, כיוון שכאשר הצלפת בסוס האחד, הכאב שלו לא נגע לסוסים האחרים, וסוס אחד לבד לא יכול לחלץ את הכרכרה.

שלמה קרעי: הסוסים שלי אומנם דקים וחלשים הם, אבל אֵם אחת להם, וכבר שנים שהם אוכלים מאבוס אחד ושותים משוקת אחת.

שלמה קרעי: כשהאחד רואה שחברו מתעתד לקבל הצלפה, הוא מזדהה עם כאבו ורגשותיו ולא נותן לזה לקרות.

שלמה קרעי: ולכן בכוחות משותפים, כשהם מתאמצים ביחד, הם יכולים לחלץ את הכרכרה, כך שאף אחד מהם לא יסבול מההצלפות.

שלמה קרעי: אז הממשלה הזו, אדוני היושב-ראש, היא כמו הסוסים האבירים של הפריץ; סוסים יפים ואמיצים.

שלמה קרעי: התקשורת גם נוהגת להראות עד כמה הם אבירים, שריריים, צוללנים, וממשלת יפים ואמצים – סוסים אבירים.

שלמה קרעי: אבל אחדות מכם והלאה, רבותיי.

שלמה קרעי: האחדות מכם והלאה: שנאת חרדים – רוצים לזרוק את החרדים ממריצות למזבלה; שנאת יהדות; שנאת חיילי צה"ל – שנאה של כל מה שקדוש ויקר לעם ישראל.

שלמה קרעי: כל חלק בקואליציה הזאת שונא משהו אחר.

שלמה קרעי: ועולה על כולנה התקווה החדשה.

שלמה קרעי: התקווה החדשה הזאת שולטת בכל הקואליציה.

שלמה קרעי: אלקין מהמיטה בבית שלו מסמס ושולט בקואליציה, והם כבר מתמרמרים.

שלמה קרעי: קואליציה ממורמרת, מסוכסכת, והתקווה החדשה הזאת לא נותנת לה לנהל כאן באמת אורח חיים קואליציוני, שיתוף פעולה, הרמוניה, גם עם האופוזיציה.

שלמה קרעי: תמיד היו כאן קואליציה ואופוזיציה, אדוני היושב-ראש, אבל מה שאנחנו רואים כאן זאת קואליציה שאין בינה לבין עצמה אחדות.

שלמה קרעי: קואליציה של שנאה, שבאמת אי-אפשר לעבוד ככה.

שלמה קרעי: אני מוכן להמר על כך שיחסי הגומלין בין הקואליציה לאופוזיציה והיחסים בינם לבין עצמם בתוך הקואליציה לא יימשכו יותר מדי זמן.

שלמה קרעי: קואליציה שכל אחד דואג רק לעצמו ומנסה לשלוט על כל היתר.

שלמה קרעי: אז קואליציה כזאת, כמו הסוסים האבירים של הפריץ, כשלמישהו כואב, כשמישהו לא מצליח, כשקשה לו – לא אכפת להם, כל אחד דואג רק לעצמו.

שלמה קרעי: זו לא קואליציה של אחדות.

שלמה קרעי: רק הערב, אדוני היושב-ראש – ואני חושב שזאת הייתה ממש חרפה, ממש חוסר אנושיות, כשראיתי כאן את חברי חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, שביום הראשון של האבל, ביום של הכאב – זה שלושה ימים לבכי – שזה יום קשה מאוד לבן אדם, בא היושב-ראש שלו ומאלץ אותו לשבת כאן כל הלילה.

שלמה קרעי: כשאנחנו אומרים – והיה סיכום מאוד ברור, ואמר לו גם בן צור, קרוב משפחה שלו: גילה גמליאל היא זאת שמקוזזת איתך.

שלמה קרעי: אמרנו את זה להם, הם ידעו את זה, אבל כדי שסער לא ייתפס אולי כמישהו ששגה ועשה טעות, השאיר כאן אבל כל הלילה, אבל וחפוי ראש, בחוסר אנושיות שכזה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני באמת חושב – אתה תפרת לעצמך חליפה של ממלכתיות – שאתה לא יכול להרשות להתנהלות הדורסנית הזאת, התת-אנושית הזאת, להמשיך ולהתנהל כאן.

שלמה קרעי: אתה צריך לזמן אליך – תזמן את אלקין, תזמן את מי שצריך, תגיד להם: רבותיי, אי-אפשר להמשיך ככה.

שלמה קרעי: אני רוצה לראות כנסת שפועלת בהרמוניה, לא כנסת שפועלת בשנאה אחד כלפי השני.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: זימנת.

שלמה קרעי: אני שמח לשמוע.

מיקי לוי: – – –

שלמה קרעי: לא אחת.

שלמה קרעי: זאת אומרת שזה לא עוזר.

שלמה קרעי: אנחנו נקווה, נתפלל שהדברים שלך בעתיד ייפלו על אוזניים קשובות ולא על אוזניים ערלות, כי באמת, אין לנו מטרה פה לריב.

שלמה קרעי: המטרה היא לא לריב.

שלמה קרעי: כל הזמן – אני רואה את יריב – ישבנו היום בוועדה המסדרת ועדיין אין הסכמות על שום דבר, אבל עדיין אנחנו אומרים: בסדר, בואו נסכים על זה, בואו נלך עם זה, נלך לקראתכם.

שלמה קרעי: כל פעם באים ומנסים להגיע להסכמות למרות שבמהות אנחנו במצב שמרגישים נרמסים ונדרסים על ידי גלגלי הקואליציה הזו, אבל מנסים בכל זאת להגיע להסכמות, ופעם אחר פעם תקווה חדשה בראשות אלקין וסער רומסת את הכול.

שלמה קרעי: יש עוד הרבה על מה לדבר, אדוני היושב-ראש, אבל אני לא אפתח בנושא חדש.

שלמה קרעי: אני רוצה כן לומר, באמת בשמי ובשם כל האופוזיציה, כל חבריי לאופוזיציה – – –

דוד אמסלם: ההנהלה.

שלמה קרעי: ההנהלה.

שלמה קרעי: ההנהלה והחברים, בשם ראש האופוזיציה, סגן ראש האופוזיציה וכל מי שבאמת יושב כאן יום ולילה ורואה את העבודה המסורה של עובדי הכנסת: את ירדנה, שנמצאת כאן איתנו, את ציונה, שנמצאת שם – באמת עבודה מסורה.

שלמה קרעי: ואנחנו, אתם יודעים שלא אתכם – אני בטוח שאתם מחזקים אותנו במאבק הזה, אתם יודעים שיש לנו כאן מאבק למען עם ישראל, למען שלא תהיה כאן קואליציה שתטשטש את המדינה היהודית והדמוקרטית שלנו.

שלמה קרעי: אני גם שומע – אתם באים ואומרים לנו: כל הכבוד.

שלמה קרעי: חלקכם באים ואומרים לנו: תמשיכו ככה, אנחנו פה שומרים עליכם.

שלמה קרעי: אז תודה לציונה, לירדנה, תודה לעובדי הכנסת, למשמר הכנסת, לערוץ הכנסת, שעוקב כל הלילה ומשקף לציבור באופן מקוצר – – –

מיקי לוי: שוטף.

שלמה קרעי: לא, שוטף וגם חד ומדויק, לוקח את הדברים העיקריים ומשקף את מה שקורה כאן.

שלמה קרעי: תודה גם למחלקת הפרוטוקולים, אדוני היושב-ראש, הם צמודים אלינו לאורך הדרך, 24 שעות.

שלמה קרעי: תודה לכולם, ואני מקווה שבאמת קודם כול נצליח להפיל אתכם כמה שיותר מהר, אבל שעד אז תורידו את רף השנאה, תורידו, תרגיעו את תקווה חדשה.

שלמה קרעי: אי-אפשר להמשיך ככה.

שלמה קרעי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת קרעי.

מיקי לוי: למרות שנותרו עוד כתשע-עשר דקות, אני נאלץ להפסיק, למרות שנשארו שני דוברים, חבר הכנסת משה אבוטבול וחבר הכנסת יריב לוין.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בהתאם להחלטת הוועדה המסדרת באשר לסדרי הדיון והמשכיות הדיונים עד לשעה 07:00, הדיון בקריאה שנייה יופסק עתה ויימשך מנקודה זו ביום שני הבא.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום רביעי, כ"ז בתמוז התשפ"א, 7 ביולי 2021, בשעה 16:30 – ישיבה מיוחדת חגיגית להצהרת האמונים של נשיא המדינה הנבחר מר יצחק הרצוג.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.