ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 13, 2021-05-05 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"ג באייר התשפ"א, 5 במאי 2021.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה בהודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות (תיקון מס' 39), התשפ"א–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים, לראשונה בקדנציה הזאת, לפרק השאילתות הדחופות.

יריב לוין: מאחר שאנחנו מתחילים בכך בעקבות פנייה והצעה שהעלה חבר הכנסת גלעד קריב, מצאתי לנכון לכבד אותך להיות ראשון השואלים.

יריב לוין: אני מזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש להשיב על השאילתה.

יריב לוין: חבר הכנסת קריב, אנא גש למיקרופון, וכאשר סגן השר יגיע לדוכן תוכל לקרוא את השאילתה בדיוק כפי שהיא כתובה, וכמובן סגן השר ישיב.

גלעד קריב: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד קריב: השאילתה היא כדלקמן: מחקרים מלמדים כי קיימת עלייה במספר הנזקקים לשירות פסיכולוגי-חינוכי על רקע משבר הקורונה.

גלעד קריב: ברצוני לשאול: 1.

גלעד קריב: האם נכון הדבר?

גלעד קריב: 2.

גלעד קריב: אם כן – כיצד נערך המשרד לעלייה במספר התלמידים הפונים?

גלעד קריב: 3.

גלעד קריב: מהו זמן ההמתנה הממוצע לקבלת הליווי? 4.

גלעד קריב: כמה תלמידים זקוקים לליווי זה?

גלעד קריב: 5.

גלעד קריב: האם תוגבר המערך והוקצה תקציב מיוחד? 6.

גלעד קריב: האם הוא יופעל בקיץ?

יריב לוין: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לשאלה 1: משבר הקורונה אכן השפיע על מצבם הרגשי והחברתי של תלמידי ישראל, ואנו במשרד אכן עדים לריבוי פניות לגורמי הסיוע של שפ"י על ידי תלמידים, הורים וצוותי חינוך.

מאיר פרוש: לאורך כל התקופה היינו עדים לעלייה בדיווח על מצוקה נפשית של תלמידים בגני ילדים ובבתי ספר – ביטויים של חרדה, דיכאון ובדידות, כפי שמופיע גם במחקרים מהארץ ומחוץ לארץ.

מאיר פרוש: כמו כן התקבלו דיווחים על התנהגויות סיכון, ובהן שימוש בחומרים, חשש לאובדנות, אלימות במשפחה ופגיעה ברשתות החברתיות.

מאיר פרוש: לשאלה 2: משרד החינוך נדרש לסוגיה והבין את צו השעה עוד טרם פתיחת שנת הלימודים הנוכחית, ובהתאם לזאת הנחה את בתי הספר לשים במרכז סוגיות רגשיות וחברתיות ולרכז מאמצים בניטור ילדים במצוקה ובמתן מענה רגשי וחברתי.

מאיר פרוש: לקראת ספטמבר תשפ"א, דהיינו פתיחת שנת הלימודים, הושק האתר "לומדים בביטחון", שבו התייחסות מיוחדת לנושא, הנחיות לפעולה ומתן כלים לצוותי החינוך לאיתור וזיהוי תלמידים במצוקה ומתן מענה רגשי בשלבי הגיל השונים ולאוכלוסיות השונות.

מאיר פרוש: במקביל להתוויית המדיניות, ולשם הטמעתה, בוצעה פעולה מערכתית להכשרת כלל צוותי החינוך לאיתור ולזיהוי ילדים במצוקה ובסיכון ולקיום שיח סיוע רגשי באקלים הכיתה.

מאיר פרוש: ההכשרה בוצעה מייד עם פתיחת השנה ב-3,950 בתי ספר.

מאיר פרוש: מאז פרוץ הקורונה עמדו כל השירותים הפסיכולוגיים-חינוכיים בכל הרשויות המקומיות בארץ ובכל מגזרי האוכלוסייה לרשות התלמידים והוריהם.

מאיר פרוש: הפסיכולוגים הוגדרו חיוניים והוחרגו בתקנות החירום של ממשלת ישראל.

מאיר פרוש: בנוסף, ולאורך כל התקופה, אנשי המקצוע בשפ"י פיתחו והנגישו כלים לקיום שיח רגשי באופן מקוון וכלים לשיח הרגשי הנעשה פנים אל פנים המותאם לתקופת הקורונה.

מאיר פרוש: כלים אלו הופצו לכל אנשי המקצוע והוטמעו על ידי המפקחים על הייעוץ או על ידי מדריכי שפ"י.

מאיר פרוש: לצד אלה מעמיד השירות הפסיכולוגי-ייעוצי קו סיוע רגשי לתלמידים, עובדי הוראה והורים.

מאיר פרוש: הקו מופעל מדי יום מהשעה 08:00 ועד השעה 20:00, ובימי שישי – עד השעה 14:00.

מאיר פרוש: בתקופת הסגר תוגבר הקו וסייע בהמשך המענה הטיפולי במוסד החינוכי או בשירות הפסיכולוגי-חינוכי הרשותי.

מאיר פרוש: מוקד 105, המאויש על ידי מפקחות שפ"י, נותן גם הוא מענה חינוכי ורגשי לפגיעות ברשת, ומספק הדרכה וליווי להורים וצוותי חינוך המתמודדים עם אירועי פגיעה ברשת.

מאיר פרוש: לשאלה 3: ככלל, מענה וליווי רגשי ניתנים על ידי הצוות החינוכי ויועצות בתי הספר באופן מיידי ושוטף.

מאיר פרוש: ביחס לטיפולים הפסיכולוגיים, הצרכים משתנים ממוסד חינוכי אחד למשנהו וקיימת שונות רבה בין רשויות מקומיות במתן המענה בהתאם לכוח האדם בשירות הפסיכולוגי-החינוכי.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, במצבים אקוטיים שבהם נדרשת התערבות פסיכולוגית דחופה נוכח מצוקה רגשית או חשש לאובדנות, ניתן מענה באמצעות השירותים הפסיכולוגיים ברשות ללא דיחוי.

מאיר פרוש: יצוין כי שיעור כיסוי התקנים בשפ"חים, דהיינו בשירות הפסיכולוגי-חינוכי, עומד כיום על 70% בממוצע, ומשרד החינוך מבצע פעולות בשיתוף המוסדות האקדמיים על מנת להגדיל את מספר הפונים ללמידה ולהשתלבות בתחום.

מאיר פרוש: לשאלה 4: מסקר שנערך בקרב 2,000 יועצות חינוכיות עולה כי במהלך שלושת החודשים האחרונים, מדי חודש כ-7% מהתלמידים הופנו ליועצת בית הספר רק על קשיים בהתמודדות עם משימות לימודיות, קשיים רגשיים, בדידות חברתית והתנהגויות סיכון.

מאיר פרוש: לשאלה 5: לטובת תגבור כלל המענים הרגשיים, הטיפוליים והחברתיים הוקצה תקציב תוספתי בסך 100 מיליון שקל.

מאיר פרוש: בין שלל הנושאים שתוגברו: א.

מאיר פרוש: הוכפלו שעות ייעוץ לגיל הרך; ב.

מאיר פרוש: תוגברו שעות הייעוץ בחינוך היסודי; ג.

מאיר פרוש: הוקצה תקציב לטיפול פסיכולוגי למתבגרים וייעוץ פסיכולוגי להורים; ד.

מאיר פרוש: ניתן תגבור תוספתי להערכות סיכון וטיפול בתלמידים עם חשש לאובדנות; ה.

מאיר פרוש: הוקצה תקציב לפיתוח תוכניות חוסן חינוך; ו.

מאיר פרוש: ניתן תקציב להדרכת צוותי חינוך בהיבטים רגשיים-חברתיים ומניעת התנהגויות סיכון; ז.

מאיר פרוש: תוגבר מתן המענה הטיפולי לתלמידים ביישובי עוטף עזה; ח.

מאיר פרוש: הוקצה תקציב ייעודי להפעלת קו סיוע רגשי לתלמידים, הורים וצוותי חינוך; ט.

מאיר פרוש: ניתן תקציב להדרכה וליווי צוותים לשעת חירום במוסדות חינוך.

מאיר פרוש: לשאלה 6: במהלך הקיץ יפעלו השירותים הפסיכולוגיים-החינוכיים ברשויות המקומיות ויינתנו מענים על פי צורך.

מאיר פרוש: לסיכום הדברים, השירות הפסיכולוגי-ייעוצי במשרד החינוך, הכולל פסיכולוגים חינוכיים ויועצים חינוכיים, פועל בשיתוף עם כלל אנשי החינוך בליווי, הדרכה ומתן מענה.

מאיר פרוש: העבודה המשותפת של כלל אנשי המקצוע מאפשרת גם מתן מענים משמעותיים לתלמידים, להורים ולצוותי חינוך המתמודדים בעת הזאת עם קשיים ומצוקות רגשיות.

מאיר פרוש: הנושא הזה היה ועודנו מרכיב חשוב בעשייה הבית-ספרית והקהילתית.

מאיר פרוש: אנחנו במשרד ממשיכים לתגבר את פעילותנו בנושא.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: שאלה נוספת לחבר הכנסת גלעד קריב, בבקשה.

גלעד קריב: אדוני סגן השר, תודה על תשובתך.

גלעד קריב: מתוך דבריך התחדדה אצלי השאלה הבאה: האם אכן התשובה שלכם מלמדת כי רק 70% מהתקנים הקיימים ליועצים פסיכולוגיים-חינוכיים מאוישים בעת הזאת?

גלעד קריב: האם הבנתי נכון את תשובתך בנושא הזה?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, ממה שאני הקראתי, אני יכול לומר שהשואל כנראה הבין מה שאני מבין.

מאיר פרוש: כתוב: יצוין כי שיעור כיסוי התקנים בשפ"חים עומד כיום על 70% בממוצע, ומשרד החינוך מבצע פעולות בשיתוף המוסדות האקדמיים על מנת להגדיל את מספר הפונים ללמידה ולהשתלבות בתחום.

מאיר פרוש: לפיכך יוצא שאכן, כמו שהשואל למד מהתשובה, כיום מאוישים רק כ-70% בממוצע.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: שאלה נוספת – לחבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יריב לוין: לאחר מכן – שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל וולדיגר.

יוראי להב-הרצנו: אדוני, כבוד סגן השר, אפרופו המענה שלך, לאחרונה פורסם בגלי צה"ל שבתקופה האחרונה שר החינוך יואב גלנט חתם על מסמך שמאשר הגדלת תקציבים משמעותית לארגונים שמקדמים את המשפחה היהודית.

יוראי להב-הרצנו: הארגון המרכזי שייהנה מאותם שינויים הוא ארגון חותם, שקורא למאבק בתעמולה להט"בית ומקדם את המשפחות של אבא ואימא בלבד.

יוראי להב-הרצנו: האם לשיטתך, אדוני סגן השר, זה הדבר המרכזי שצריך להגדיל עבורו את התקציבים בתקופה הזאת של משבר הקורונה?

יוראי להב-הרצנו: ולעניין הנושא הפסיכולוגי-חינוכי, האם לשיטתך הפעילות של אותם ארגונים בתוך מערכת החינוך לא עושה נזק לנושא הפסיכולוגי-חינוכי בתוך מערכת החינוך הישראלית?

יוראי להב-הרצנו: תודה.

יריב לוין: שאלה נוספת – לחברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, אתמול הייתי בניחום אבלים אצל משפחת גפנר, משפחה חרדית בירושלים – יש להם שני ילדים קטינים – ויצאתי מזועזעת.

מיכל מרים וולדיגר: האימא סיפרה לי שהיא לא קיבלה שום תמיכה, שום עזרה, איך להודיע לילדים הקטנים על מות אביהם; שום עזרה שהיא, שום עצה מה לומר.

מיכל מרים וולדיגר: במקרה היה לה חבר, עובד סוציאלי שהיא מכירה, והיא פנתה אליו ביוזמתה היא לקבל תדריך מה לעשות ומה לומר להם.

מיכל מרים וולדיגר: השאלה שמופנית לכבוד סגן השר: אילו מענים הילדים האלה אמורים לקבל דרך השירות הפסיכולוגי-חינוכי בבית הספר על אירוע טרגי שהם מצויים בו, וכנראה עוד הרבה ילדים אחרים?

מיכל מרים וולדיגר: איך המשרד מתכוון לטפל בכל היתומים, לא עלינו, שלא אשמים בדבר ושהתגלגלו לאירוע מצער כל כך?

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

יריב לוין: תודה למיכל וולדיגר.

יריב לוין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר כהן: אפשר לשאול עוד שאלה?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: כידוע, התקנון מאפשר רק שתי שאלות נוספות, מעבר כמובן לשואל המקורי.

מאיר פרוש: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, אני לא מודע בדיוק לכל פעולה ששר החינוך מר יואב גלנט עושה במשרד.

מאיר פרוש: אני כן מכיר את דפוס הפעולה שלו, ומטבע הדברים, כשר החינוך, יש לו יותר אפשרות לקבל מבט על כל הצרכים שזקוקים להם ילדי ישראל מאשר כל אחד מאיתנו, באמצעות משרד החינוך; הוא מחליט על פעולות כאלה ואחרות באמצעות שיקול הדעת שיש לו, ועל כך הוא נבחן.

מאיר פרוש: אין לי מושג על הדבר הספציפי שאתה הזכרת – אם הוא עשה כך ומתי הוא עשה ולמה הוא עשה – כי זו לא מטרת השאילתה; לא לצורך זה אני עומד כאן מעל הדוכן.

מאיר פרוש: השאלה שאני קיבלתי הייתה כתובה, ולצורך זה המשרד נתן את כל המידע שיש לו, כדי לאפשר גם לחבר הכנסת השואל וגם למליאה לקבל את כל הפרטים בצורה מפורטת כפי שנתתי, ואני חושב שהיא הייתה מאוד מאוד מפורטת.

מאיר פרוש: לשאלה שאתה שאלת – לשר החינוך, מתוקף תפקידו, בוודאי שיש סמכות להפעיל שיקול דעת, והוא הפעיל שיקול דעת והחליט לעשות את מה שהוא חושב שצריך לעשות.

יוראי להב-הרצנו: אדוני סגן השר, השאילתה עוסקת בייעוץ פסיכולוגי-חינוכי.

יוראי להב-הרצנו: האם לשיטתך הגדלת תקציבים לארגון חותם מסייעת לייעוץ פסיכולוגי-חינוכי לתלמידי ישראל ולא עושה נזק?

מאיר פרוש: השאלה מופנית למי שנתן את ההנחיה, לשיטתך – ואתה שואל אותי: לשיטתי.

מאיר פרוש: אתה ואני עם שיטות אחרות לגמרי, אז השאלה – לא אליי.

יוראי להב-הרצנו: אתה סגן שר החינוך.

יוראי להב-הרצנו: אתה מייצג את משרד החינוך.

מאיר פרוש: השאלה היא לא אליי.

מאיר פרוש: השר – יש לו שיקול דעת, ויש לו את כל הצרכים מול עיניו, ומה שהוא מחליט, יש לו את הסמכות לכך.

מאיר פרוש: לכן הוא החליט מה שהוא החליט, והוא עומד מאחורי מה שהוא עשה.

מאיר פרוש: לשאלתה של חברת הכנסת מיכל וולדיגר – כמו שאת ביקרת, גם אני ביקרתי.

מאיר פרוש: ניחום האבלים הראשון שעשיתי, מתוך הרבה משפחות שניחמתי, היה אצל משפחת גפנר, שאני מכיר; הכרתי את הנפטר, שעבד אצלנו, ואת אבא שלו ואת סבא שלו, ולמדתי עם דוד שלו בכיתה אחת.

מאיר פרוש: השבר גדול, והשבר הוא בכל בית בקהילה אצלנו שיש לו קשר עם איזו משפחה שהיא.

מאיר פרוש: אני שמעתי בהרבה מקומות שניחמתי דווקא דברי שבח על הפעילות של הרשויות המקומיות.

מאיר פרוש: מי שצריך לעשות את זה באופן ישיר – הרי לא משרד החינוך מפעיל את בתי הספר, לא בתי הספר הממלכתיים ולא בתי הספר הממלכתיים-דתיים, ובוודאי לא המוכש"ר והפטור.

מאיר פרוש: אלא אם כן יש לרשות המקומית – בהרבה מקומות נתקלתי בתודה עמוקה של האבלים על כך שהרשות המקומית ידעה לבוא ולתת את השירות.

מאיר פרוש: אני לא יודע בדיוק פרט כזה או אחר, אבל זו הייתה התשובה.

מאיר פרוש: את שואלת אותי ספציפית לגבי משפחת גפנר, עם שני הילדים הקטנים?

מאיר פרוש: אני לא יודע לענות לך תשובה, אבל אני מתאר לעצמי שמשפחת גפנר – אם שאלת על משפחת גפנר, אני מכיר את המשפחה כמושרשת, דורי-דורות פה, עם האמונה שלה ודרך החינוך שלה – מוצאת את הדרך איך לחזק.

מאיר פרוש: יכול להיות שבאותו רגע קריטי לא היה מי שידבר עם הילדים.

מאיר פרוש: אתמול ביקרתי אצל משפחה בביתר, ותוך כדי שאני מגיע, ב-10:30, מופיע גם המורה של אותו ילד בן שש, שכרגע עוד יושב ליד הסבא – סבא שלו, אבא של זה שנהרג – והדודים שלו, והמורה לוקח אותו הצידה להתייעצות.

מאיר פרוש: גם הסבא חשב שלא כדאי שהוא ישמע את כל מי שבא, נכנס ומדבר ומספר בדיוק מה קרה שם, ולקחו אותו.

מאיר פרוש: אז בכל מקום, אני מתאר לעצמי, משקיעים את מרב המאמצים כדי לתת את המענה.

מאיר פרוש: את מדברת על המקרה הספציפי, ואני לא יודע להגיד תשובה עליו, אבל לכאורה, מי שהיה צריך לעשות את זה הוא יותר הרשות המקומית בירושלים.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד סגן השר, השאלה היא מפה ואילך.

מיכל מרים וולדיגר: מה שהיה, היה; איך מפה ואילך מטפלים באותם ילדים בבתי הספר?

מיכל מרים וולדיגר: האם השירות הפסיכולוגי-חינוכי קיבל הדרכה לטפל כמו שצריך?

מאיר פרוש: אם נפתח את השאלה הזאת, הבעיה גם יכולה להיות: האם משרד החינוך מקצה מספיק פסיכולוגים במגזר החרדי?

מאיר פרוש: אני מעדיף לא לענות כרגע.

מאיר פרוש: אבל את שואלת אותי: הם בהפקר?

מאיר פרוש: יש להם את הדרך שלהם, את הדרך החינוכית שלהם, ואנחנו מתגברים.

מאיר פרוש: אבל האם יש פסיכולוגים שמטפלים באותו מספר, לפי סדר הגודל של מה שיש בכל אוכלוסייה ואוכלוסייה?

מאיר פרוש: מהי התשובה וכמה פסיכולוגים עומדים לרשות המגזר החרדי – אין לי מספר מדויק, אבל אני שומע שלא מספיק.

יעקב מרגי: תודה רבה לסגן שר החינוך הרב פרוש.

יעקב מרגי: עכשיו ישיב על שאילתה דחופה שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים איציק שמולי.

יעקב מרגי: זו שאילתה של חבר הכנסת אופיר כץ, בנושא: טיפול לקוי בתלונות על התעללות בפעוטות.

איציק שמולי: שלום, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: שלום.

יעקב מרגי: ברוך הבא, אני שמח לראות אותך.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מאחל לך בהזדמנות זו גם בהצלחה.

אופיר כץ: אדוני השר, עמותת מטה המאבק נגד התעללות בגיל הרך פנתה למשרדך בעקבות חשד של הורים להתעללות בפעוטות בגן ילדים בתל אביב.

אופיר כץ: חוק המצלמות קובע כי בסמכות מפקחים מטעם משרדך לבדוק את הצילומים.

אופיר כץ: בכל זאת, העמותה הופנתה להגשת תלונה במשטרה.

אופיר כץ: ברצוני לשאול: מדוע המשרד לא מטפל במקרה הזה בזמן הראוי אלא נענה לאחר חודש וחצי, ובנוסף – משליך אחריות?

אופיר כץ: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה, חברי חבר הכנסת אופיר כץ.

איציק שמולי: זו הזדמנות באמת טובה לברך אותך על הפעילות הנמרצת, גם שלך וגם של חברי כנסת נוספים בכנסת האחרונה, סביב כל הנושא החשוב של הגברת הבטיחות והמוגנות של ילדים במערכת הגיל הרך.

איציק שמולי: אומנם הכנסת האחרונה לא התאפיינה ביותר מדי שיתופי פעולה, לצערי, אבל זה היה אחד הנושאים שבהם דווקא גם אם לא יצאנו ומלוא תאוותנו בידינו, בהחלט אני חושב שהצלחנו, יחד עם חבר הכנסת, עם הוועדה לזכויות הילד, לעשות כברת דרך, ברוך השם, ועוד לא תמה המלאכה.

איציק שמולי: לעניין השאילתה, הבטחת שלומם ובטיחותם של פעוטות במסגרות הגיל הרך היא אחת משלוש המטרות המרכזיות שהציב המשרד בראשותי בתחילת הקדנציה, ואני מזכיר לכם שזו הייתה שנה לא טריוויאלית בכלל.

איציק שמולי: ירשנו מצב די מזעזע שבו התחום הזה היה לשטח הפקר של ממש, ואני חושב שבעזרת חלק גדול מכם, מחברי הכנסת, הצלחנו לעשות צעדים של ממש, לפחות בחלק מהתחומים.

איציק שמולי: במישור של האכיפה, חרף מגבלות קשות של היעדר תקציב מדינה, למשל, עלה בידינו להגדיל את מספר הפקחים בכ-100 פקחים ואפילו קצת יותר.

איציק שמולי: זה דבר שהביא לכך, חבר הכנסת כץ, שאם בשנת 2019 בוצעו כ-350 ביקורות, אני מעריך, במסגרות הגיל הרך בכל השנה, בשנה האחרונה, ממאי 20 עד מאי 21, בוצעו 3,500 ביקורות – פי עשרה – שזה בסופו של דבר דבר שמציל חיים.

איציק שמולי: אני מאלה שדגלו במדיניות של לא לטאטא שום דבר מתחת לשטיח, ואני אומר לכם בצורה מאוד מאוד ברורה: שלפנו מתוך המערכת עשרות רבות של מטפלות שהיו עם רישומים פליליים ואסור היה להן לעבוד עם ילדים.

איציק שמולי: אנחנו גם סגרנו לא מעט מעונות שהיו בהם ליקויים חמורים.

איציק שמולי: וכמובן שהמתכונת של הביקורות הייתה ביקורות פתע – לא ביקורות כפי שקורה לנו לפעמים גם במסגרות האלה וגם במסגרות של בתי אבות, שלפעמים המפוקחים יודעים דקה לפני שהמפקחים הולכים להגיע, וזה דבר חשוב מאוד.

איציק שמולי: היבט נוסף – חוק המצלמות הוכנס לתוקף חרף ניסיונות בוטים וקשים בתחילת הקדנציה לנסות לדחות אותו בשנתיים.

איציק שמולי: אני רוצה לומר לכם, חבריי חברי הכנסת, מקץ כמה חודשים, ב-4,000 מעונות יש כבר מצלמות.

איציק שמולי: זאת מהפכה.

איציק שמולי: ושלא יובן לא נכון – המצלמות לא מחליפות את הסטנדרטים והפיקוח, והסטנדרטים והפיקוח זה לא במקום המצלמות, אבל יחד עם זאת, השימוש במכלול הכלים של המשרד בהחלט יוכל להגביר את מערכת ההגנה על אותם ילדים.

איציק שמולי: כמובן שהצעד הנוסף שעלה בידינו לקדם בזכות חברי הכנסת והוועדה לזכויות הילד – גם כאן לא יצאנו עם כל מה שרצינו, אבל אני חושב שיש שיפור משמעותי מבחינת יציקת תוכן לתוך חוק הפיקוח הכללי, וזה כמובן קידום התקנות והגדרת סטנדרטים לפחות בחלק מהקריטריונים שקבע החוק הכללי.

איציק שמולי: לעניין ההערה שציינת, חבר הכנסת כץ, יודגש שהעמותה נמצאת בקשר ישיר ושוטף עם גורמים בכירים באגף מעונות יום.

איציק שמולי: אני יודע שהם נמצאים בקשר הדוק גם איתך – וטוב שכך – וגם עם חברי כנסת אחרים.

איציק שמולי: היא עוזרת לנו גם לקבל אינדיקציות הרבה יותר טובות לגבי דברים שקורים בשטח.

איציק שמולי: אני רוצה לתקן שני דברים שהונחו בעצם דבריך: 1.

איציק שמולי: עצם זה שהמשרד לא מעדכן את העמותה ואת מי שדיווח, מטעמים חוקיים של הגבלה שקובע החוק, לא אומר שאין התקדמות ואין פעולה נחרצת של בדיקה ואכיפה; 2.

איציק שמולי: המעורבות של המשטרה היא דבר מבורך שגם מוכיח את מידת הרצינות שבה המשרד מתייחס לתלונות מהסוג הזה.

איציק שמולי: זאת אומרת, מרגע שקם חשד לפגיעה בילד, אין לנו ברירה זולת לערב את המשטרה, והיא שמובילה את החקירה.

איציק שמולי: לאחר שמתקבל דיווח חריג במעון, גורמי המקצוע בוחנים בהתאם לנסיבות את הצפייה במצלמות, ואני אומר בצורה ברורה: אם יש חשד ולו הקל ביותר שיש פגיעה בילד, פותחים את המצלמות.

איציק שמולי: אבל הפעולה של הפיקוח, אופיר, היא לא ישר ללכת למצלמות ולפתוח את זה ובזה תמה הבדיקה.

איציק שמולי: לפעמים אתה גם רוצה לעשות את הדברים – ואני לא יכול להרחיב פה – בצורה שהיא קצת יותר מתוחכמת ושלא מסגירה את פעולת הבדיקה של מה שאתה עושה.

איציק שמולי: אני מדגיש שוב: אם יש חשד לפגיעה בילד, ה-default שלנו זה ללכת למשטרה.

איציק שמולי: זה נוהל מעוגן שקבענו יחד עם המשטרה, והיא שמובילה את החקירה; היא שניגשת ראשונה למצלמות כדי שאנחנו לא נשבש, חלילה, את החקירה.

איציק שמולי: בבקשה.

יעקב מרגי: שאלה נוספת.

אופיר כץ: בעצם אם זה ההסכם שהגעתם אליו עם המשטרה אז אין משמעות למה שחוקקנו בחוק המצלמות – לתת את הסמכות למפקחים – כי אם אתה אומר שיש חשד, אז אתם מעבירים את זה למשטרה; אלא אם כן אתה אומר לי שיש מקרים שאנחנו לא מפנים אותם למשטרה ובעצם המפקחים הם אלה שהולכים.

אופיר כץ: ועוד שאלה נוספת: אני מבין שלפעמים נעשות פעולות חקירה מתוחכמות, כמו שאמרת, ולא הכול אנחנו צריכים לדעת, אבל גם אם נעשות כאלה – האם מעדכנים את ההורים?

אופיר כץ: כי אם יש חשד כזה ולא מעדכנים, וההורים לא יודעים והם ממשיכים לשלוח את הילדים לגן, יש פה סיכון ממשי לילדים.

אופיר כץ: אז איך מתנהלים במקרה כזה?

אופיר כץ: תודה.

איציק שמולי: תודה, חבר הכנסת כץ.

איציק שמולי: אז אני רוצה להדגיש בפעם השלישית שבמקרים שבהם יש פניות שמעלות חשד להתעללות בפעוטות, אז בעצם – –

יעקב מרגי: – – –

איציק שמולי: – – אנחנו מעבירים כמעט באופן ישיר את הטיפול בבדיקה ובחקירה למשטרה, אבל אנחנו לא מתנתקים מהאירוע.

איציק שמולי: זאת אומרת, כאשר ניגשים למצלמות וכאשר מתבצעות הבדיקה והחקירה בגן, הן נעשות בדרך כלל בצורה משולבת, ורק מי שמוביל את החקירה – למשל, בהקשר של המצלמות, מי שניגש אליהם זה המשטרה.

איציק שמולי: גם אם יש מקרה, למשל, שמפקח מגיע לגן ויש איזה מצב שהוא עמום – אתה לא יודע; המפקח מגיע, בודק את האקלים בגן, עושה כנראה תשאול כזה או אחר עם ההורים, עם הסביבה, עם כל מי שאפשר, וכן, הוא גם ניגש למצלמות, אבל הוא לא רשאי לקחת את הסרט של המצלמות.

איציק שמולי: לכן – אתה רוצה שתהיה גישה גם למפקחים.

איציק שמולי: המפקחים של משרד העבודה והרווחה לא מייתרים כמובן את עבודת המשטרה, והמשטרה לא מייתרת את עבודת המפקחים.

איציק שמולי: הם פועלים בהרמוניה ובשיתוף פעולה.

איציק שמולי: לגבי דיווח של ההורים – חד-משמעית כן.

איציק שמולי: כאשר יש סכנה ברורה לילדים, זאת אומרת, אם הוגשה תלונה במשטרה – אז אני לא זוכר מקרה שבו הוגשה תלונה במשטרה שהיה בה ממש והגן לא נסגר באותו יום או ביום למחרת.

איציק שמולי: כמובן שלא יהיה בשום פנים ואופן מצב שבו ממשיכה להתקיים חקירה – ואנחנו יודעים שהידיים של המשטרה עמוסות ואף פעם לא חסרה שם עבודה – אף פעם לא יקרה מצב שבו בגלל שחקירה עדיין מתנהלת, הורים ממשיכים לשלוח את הילדים שלהם לגן, וחס וחלילה מתמשכת הפגיעה.

איציק שמולי: אני אומר לכם את זה גם כשר האחראי, גם כאזרח המדינה וגם כאבא לילד בן שנתיים שזה בערך הסיוט הכי גדול שלו.

איציק שמולי: אני שוב רוצה לומר לכם: אני מודה גם לאלוהים וגם לכם, חברי הכנסת, שהיה בי ובכם העוז, הכוח והנחישות להוביל מהלכים אמיצים ונדרשים בתחום הזה.

איציק שמולי: השופט חשין, זיכרונו לברכה, אמר פעם שחסרי הישע לא יודעים לזהות רוע, ולכן גם לא יודעים להתגונן מפניו.

איציק שמולי: התפקיד שלנו כחברה הוא לספק להם את אותה הגנה.

איציק שמולי: זה לא משנה אם אלה ילדים בני שנתיים, קשישים סיעודיים שחוטפים מכות בבתי אבות או בעלי חיים שנקשרים לרכב ונגררים ועוברים התעללות.

איציק שמולי: אני מקווה שהדבר הזה, הרוח הזאת, הגישה הזאת, ימשיכו ללוות את הפעולה גם בממשלה הבאה וגם בכנסת הבאה.

איציק שמולי: זה באמת אחד הנושאים החשובים ביותר.

איציק שמולי: תודה.

אופיר כץ: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש עוד שני שואלים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – השואל הראשון.

יעקב מרגי: לאחר מכן – חברת הכנסת קארין אלהרר.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אני מנצל את ההזדמנות קודם כול להודות לך על תקופת עבודתך כשר העבודה והרווחה, כל מה שעשית, ובמיוחד על שיתוף הפעולה שהיה לנו בקידום הרבה דברים בתחום אחריותך ואחריות משרדך בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אז זאת הזדמנות להודות לך.

אוסאמה סעדי: רציתי לשאול על עניין של העובדים הסוציאליים – אותה בעיה שעדיין לא נפתרה, אדוני השר.

אוסאמה סעדי: אנחנו קיימנו כמה פגישות איתך עם הרשימה המשותפת בזמנו, ואחרי זה היו לנו ישיבות עם הדרג המקצועי – גלית מבורך ורשמת העובדים הסוציאליים הדס.

אוסאמה סעדי: עד עכשיו בוגרים רבים, גם מירדן וגם מאוניברסיטאות ברשות הפלסטינית, לא קיבלו הכרה ולא נרשמו בפנקס העובדים הסוציאליים.

אוסאמה סעדי: זה שנים.

אוסאמה סעדי: אז אני מבקש ממך, לפחות בתקופה האחרונה לכהונתך, לקדם את הנושא הזה.

אוסאמה סעדי: נושא שני זה תקנות הפיגומים.

אוסאמה סעדי: אני, כשעמדתי בראש ועדת המשנה למאבק בתאונות עבודה, הייתי בקשר רצוף עם משרדך.

אוסאמה סעדי: יש תקנות, אבל אז התפזרה הכנסת, ומאז יולי 2020 עד היום, למעשה, יש ואקום, אין בתחום הזה שום הסדרה.

אוסאמה סעדי: אנחנו עדים בחודשים האחרונים לכך שמדי כמה ימים יש עוד קורבן ועוד הרוג בתאונות עבודה.

אוסאמה סעדי: אז גם את הנושא הזה אני מבקש ממך.

אוסאמה סעדי: אומרים, מי שהתחיל בדבר, מי שהתחיל במצווה – אז לסיימה, אז אני מבקש ממך לסיים את שני הדברים האלה.

אוסאמה סעדי: תודה רבה לך.

איציק שמולי: התחלת לצטט מהמקורות היהודיים.

איציק שמולי: זה יפה, אוסאמה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אדוני השר, אני רוצה לחזור לנושא הפעוטות.

קארין אלהרר: כל הנושא של ההתעללות – הייתה כוונה למנוע אותה בחוק הפיקוח ובתקנות.

קארין אלהרר: אני רוצה לשאול: מה המשרד עשה כדי לדעת בכלל כמה פעוטונים יש במדינת ישראל, מעבר לבקשה שיבואו ויירשמו?

קארין אלהרר: האם המשרד עשה פעולה אקטיבית כדי שנדע כמה יש בכלל ואת מה צריך לבדוק?

קארין אלהרר: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה לשואלים, חבר הכנסת סעדי וחברת הכנסת אלהרר.

איציק שמולי: ראשית – לשאלות של חבר הכנסת סעדי.

איציק שמולי: גם אני בהחלט מודה לך על שיתוף הפעולה ועל כך שהיית מורה הדרך שלי לבעיות ולאתגרים בחברה הערבית.

איציק שמולי: בוודאי לא הצלחנו לטפל בכולן, אפילו לא ברובן.

איציק שמולי: אני חושב שהצלחנו להביא מזור וברכה לחלק גדול מהאנשים, בעיקר בתקופה הקשה הזאת.

איציק שמולי: לגבי העובדים הסוציאליים, ראשית אני מזכיר לכם שלמרות השנה הקשה הזאת הצלחנו להביא הישג היסטורי: הסכם שכר לעובדים הסוציאליים.

איציק שמולי: זאת הבמה הנכונה, אני חושב, לברך אותם על עבודה יוצאת דופן בתקופת הקורונה, עם הרבה מאוד מסירות ומקצועיות.

איציק שמולי: אני אומר לכם, אנשים סיימו את המשמרת שלהם בשעה 16:00, 17:00, הניחו את העבודה שלהם ויצאו לחלק מזון לנזקקים ולאנשים שהיו בסגר.

איציק שמולי: באמת, הרבה הרבה גאווה להוביל את היחידה המובחרת הזאת.

איציק שמולי: כאמור, בזכות האיגוד וגם בזכות שיתוף פעולה של משרד האוצר, הצלחנו להביא לשיפור משמעותי גם בתנאי השכר וההעסקה וגם, בפעם הראשונה, המדינה לוקחת אחריות על תחום האבטחה של לשכות הרווחה בהיקף של 70–80 מיליון שקל בשנה, כך שאני מקווה שהאירועים האלה של תקיפה כזאת או אחרת, בזויה, של עובד סוציאלי שעושה את עבודתו – הדבר הזה ייפסק.

איציק שמולי: אתה, חבר הכנסת, שאלת על העניין הפרופסיונלי.

איציק שמולי: אנחנו רוצים לשמור על שני דברים: לאפשר לכמה שיותר עובדים סוציאליים בפוטנציאל, שעברו הכשרה נאותה, להיכנס לשוק העבודה, ומאידך גיסא לשמור על הרמה המקצועית כמו שצריך.

איציק שמולי: אנחנו אכן קיימנו ישיבה אחת או שתיים.

איציק שמולי: אני יכול להגיד לך שבשנה האחרונה אושרה הכרה של לא מעט מוסדות בחו"ל, כך שמי שלמד בהם רשאי לעסוק במקצוע העבודה הסוציאלית.

איציק שמולי: לצערי, עם ירדן, ואם אני זוכר נכון זה היה גם עם הרשות הפלסטינית, אני לא בטוח, זה עדיין לא נפתר.

איציק שמולי: אני בהחלט מוכן להרים את הכפפה ולעשות ישיבה נוספת יחד איתכם, עם חברי הרשימה המשותפת ומי שיחפוץ בכך מבני ובנות הבית, יחד עם גלית מבורך.

איציק שמולי: ננסה להביא את הדברים לעמק השווה.

איציק שמולי: לפחות תוכלו לקבל דיווח היכן הדברים עומדים, ונתקדם משם.

איציק שמולי: לגבי הפיגומים.

איציק שמולי: קודם כול, אוסאמה, אני רוצה להגיד לך שבשנה האחרונה הצלחנו להוריד, אם אני זוכר נכון – אני לא רוצה לנקוב במספר, כדי שלא יתפסו אותי על האחוז, אבל בצורה ניכרת מאוד את מספר תאונות הבנייה ואת מספר ההרוגים בשנת 2020.

איציק שמולי: עכשיו יגידו לי: זה קורונה, לא קורונה.

איציק שמולי: בשנת הקורונה המשיכו לבנות.

איציק שמולי: הבנייה לא נעצרה, ואני מאוד שמח על זה.

איציק שמולי: צריך לשבח גם את התאחדות הקבלנים, את איל בן-ראובן ואת היושב-ראש ראול סרוגו, שעושים פעולה נחושה כדי לרתום את הקבלנים כולם, בשותפות עם הממשלה, להביא למצב שבו נמגר לחלוטין את התופעה הזאת.

איציק שמולי: הפיגומים זה באמת בטן רכה בענף הבנייה.

איציק שמולי: לא נתאר פה את כל ההיסטוריה, מפאת קוצר הזמן, אבל אנחנו נמצאים במקום שמכון התקנים, למרות עמדתו הראשונית, אישר תקנים ראשונים לפיגומים, תקן ישראלי.

איציק שמולי: זאת אומרת, למעשה, כדי להכניס את הדבר לתוקף נדרשת חתימה של השר.

איציק שמולי: אני מתכוון לעשות את זה, אבל קודם, לפי החוק, אנחנו חייבים להיות בהליך של שימוע ציבורי.

איציק שמולי: אנחנו נמצאים בהליך הזה עכשיו, ואני מאמין שבתוך זמן קצר נוכל לחתום על הצו ולהביא לסטנדרט חדש בענף הזה, שיוכל לשמור בצורה הרבה יותר טובה על החיים של הפועלים.

איציק שמולי: אני רק אזכיר לכם שיש גם ההיבט של הפרנסה.

איציק שמולי: יש לא מעט קבלני שיפוצים, גם יהודים וגם ערבים, שכבר רכשו ציוד.

איציק שמולי: אני ביקשתי מהמשרד שלי לבוא בדברים עם הנציגות של אותם קבלנים כדי לראות אם נוכל באיזשהו אופן להכניס את התקנות, אולי בצורה מדורגת, כך שלא תביא לשבירת מטה לחמם של כל כך הרבה קבלני פיגומים.

איציק שמולי: אם נוכל לחסוך את כאב הלב הזה, אז עדיף לעשות את זה.

איציק שמולי: לגבי השאלה של חברת הכנסת אלהרר, אחת הפעולות הראשונות שעשינו – קודם כול צריך להגיד מאיפה התחלנו:

איציק שמולי: באמת לא היה למשרד מושג איפה נמצאים המעונות במדינת ישראל.

איציק שמולי: עם יד על הלב, יום אחד יצאתי לסיור פה, בירושלים, לסיור פתע, לראות מעון.

איציק שמולי: הגעתי לבניין – למטה היה מוסך; לא היה שם לא מעון, לא גן ולא פעוטון, לא היה שם שום דבר.

איציק שמולי: בניירת של המשרד היה רשום שיש שם מעון.

איציק שמולי: לשמחתי, זה היה בשבוע או בשבועיים הראשונים, כך שהדבר הראשון שהורינו לעשות זה להתחיל במבצע רישום והסדרה של כל המעונות במדינת ישראל.

איציק שמולי: אנחנו נמצאים היום בנקודת זמן אחרת לחלוטין.

איציק שמולי: אני לא יכול להתחייב שסיימנו את המלאכה בתחום הזה, קארין, אבל אני בהחלט יכול לומר בצורה די בטוחה ש-80%, 90% מהמעונות, אם לא יותר – אני בעצם מפחית; אני חושב שהרבה יותר – המעונות רשומים – – –

קארין אלהרר: מה המספר של הרשומים?

איציק שמולי: אני מעריך שכבר הצלחנו להגיע לרישום מסודר של למעלה מ-90%, וגם יש מעקב תזכרו את הנתון שאמרתי קודם:

איציק שמולי: ב-2019 היו בסך הכול 300 ביקורות במעונות.

איציק שמולי: ב-2020 הצלחנו להוציא לפועל למעלה מ-4,000 ביקורות – סליחה, סליחה, התבלבלתי עם המצלמות; כן, 3,500 ביקורות, זה פי עשרה.

איציק שמולי: זאת אומרת, בכל ביקור כזה אתה כבר מגיע למקום, אתה יודע אם יש מקום, אם אין מקום, מה הסטנדרטים, מה לא הסטנדרטים.

איציק שמולי: בזכות המהלך של הפיקוח, של התקנות, אני חושב שגם בהיבט הזה – כמובן, בגלל החובה להוציא אישור ראשוני וכל המנגנון שקבוע בחוק, גם בהיבט של הרישום וההסדרה של המעונות זה ייתן לנו – – –

קארין אלהרר: כל אלה נרשמו וולונטרית או שאתם פניתם אליהם?

איציק שמולי: אנחנו הגענו לכל המקומות האלה ורשמנו אותם.

איציק שמולי: קארין, אנחנו היינו בנקודה שבה לא הייתה מערכת רישום במשרד ולא היו פקחים.

איציק שמולי: הם הלכו לחלק מהמעונות, אבל מסתבר שהיו מאות מקומות שבהם היה רישום של מעון ולא היה שם באמת מעון ולהפך – היו מקומות שבהם היו מעונות ולא היה רישום.

איציק שמולי: הדבר הזה – אני חושב שאחרי חצי שנה הצלחנו לעמוד במשימה, והיום יש לנו תמונת מצב מצוינת לגבי הרישום של המעונות ובאילו סטנדרטים הם עומדים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ידידי חבר הכנסת לשעבר איציק שמולי.

יעקב מרגי: אין ספק שהברכות שקיבלת – אתה ראוי להן, ויהיו עוד הזדמנויות להודות לך על כל העשייה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מתכבד להזמין את השר במשרד הביטחון, השר מיכאל ביטון, להשיב על שאילתה דחופה מאת חבר הכנסת איתמר בן גביר בנושא אכיפה בררנית של המינהל האזרחי.

יעקב מרגי: נא להיצמד לנוסח הכתוב.

איתמר בן גביר: רק לנוסח, אדוני, רק למה שכתוב.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, נמתין לשר שיעלה.

איתמר בן גביר: בדיוק.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כבוד השרים, קב"ט קריית ארבע לשעבר שוחח עם אנשי המינהל האזרחי לגבי הבנייה בשטח חקלאי.

איתמר בן גביר: מסתבר, אדוני, כי באשר ליהודים יש אכיפה והוצאת צווים, כגון צו סילוק מבנים חדשים, ובאשר לערבים לא.

איתמר בן גביר: רציתי לשאול מה פשר אותה אכיפה בררנית, אדוני השר.

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת בן גביר, חברי הכנסת במליאה, לפני שאפרט את פעולות האכיפה שנעשו ונעשות בכל מגזר ביהודה ושומרון, אציין כי השיחה בין הקב"ט לגורמי מתפ"ש – מפקדת תיאום פעולות ישראל ביהודה ושומרון – כפי שהוזכרה בשאילתה אינה מוכרת לגורמים במתפ"ש.

מיכאל ביטון: אבל לגופו של עניין, הבנייה הבלתי-חוקית ביהודה ושומרון היא תופעה שכיחה גם בצד הפלסטיני וגם בצד הישראלי.

מיכאל ביטון: כיום יש בידי הרשויות כמה כלים שמטרתם לאכוף את דיני התכנון והבנייה בשטחי C ביהודה ושומרון.

מיכאל ביטון: חובתן של הרשויות המוסמכות לפעול בשוויון כלפי כלל האוכלוסיות ביהודה ושומרון בכל היבט, ובפרט באכיפת דיני התכנון והבנייה, וכך הן פועלות בשטח, ומשתדלות, בהתאם לכלים העומדים לרשותן – את זה אפרט אולי בהמשך.

מיכאל ביטון: אחד מכלי האכיפה הוא צו סילוק מבנים חדשים, המאפשר לרשויות האזור להתמודד עם בנייה בלתי חוקית חדשה שעולה על הקרקע, ישראלית ופלסטינית כאחד.

מיכאל ביטון: המדיניות שלפיה צו סילוק מבנים חדשים מיושמת, כפי שגם פורסמה לציבור, נעשית בהתאם לתבחינים האלה: מבנים המצויים בשטחי אש; מבנים בקרבה לצירי תנועה ראשיים, מתקנים ביטחוניים או תשתית אסטרטגית; מבנים שהוקמו בשמורות טבע או באתרים ארכיאולוגיים; מבנים שהוקמו בתחומי צווים ביטחוניים או במקרים שבהם יש למבנה השפעה משמעותית על הביטחון, הסדר הציבורי והבטיחות; בנייה פלסטינית חדשה על קרקע פרטית ישראלית או בנייה ישראלית חדשה על קרקע פרטית פלסטינית; בינוי שבוצעו לגביו ניסיונות לסיכול מימוש פעולות אכיפה מסוימות; הקמה חוזרת של בינוי שנהרס בעבר; מתקנים בעלי אופי של פגיעה בתשתיות או פגיעה סביבתית; הקמת נקודות בנייה חדשות – ככלל, במרחק של 200 מטרים מהבינוי הקיים, אך כל מקרה ייבחן לגופו בראי תכלית הצו והמדיניות.

מיכאל ביטון: תשעת התבחינים הללו הם המיקוד והדגש של השימוש בצו סילוק למבנים חדשים.

מיכאל ביטון: המדיניות נבחנת מעת לעת בהתאם לנסיבות.

מיכאל ביטון: על כן, הטענה כי מתבצעת אכיפה גזענית, כלשונך – –

יעקב מרגי: בררנית, הוא אמר.

מיכאל ביטון: לא, הוא אמר גזענית בשאילתה.

יעקב מרגי: בררנית?

איתמר בן גביר: בררנית, אני חושב, אבל לא נורא, אפשר להגיד גם גזענית.

יעקב מרגי: אל תאתגר אותו בדברים האלה.

יעקב מרגי: הוא – – –

איתמר בן גביר: אם הוא אומר, אני – – –

מיכאל ביטון: יש לי את הדף – רצוני לשאול: האם נכון הדבר?

מיכאל ביטון: אם כן, מדוע קיימת אכיפה גזענית?

מיכאל ביטון: זה מה שכתוב.

איתמר בן גביר: מצוין.

מיכאל ביטון: זה מה שכתוב, אז אני מקריא בדיוק.

מיכאל ביטון: – – נטולת ביסוס לחלוטין, מאחר שהרשויות פועלות בהתאם לחוק ולאחריותן כגורם הריבון בשטח כלפי כלל האוכלוסיות במסגרת הדין החל באזור.

מיכאל ביטון: יש לציין כי המתפ"ש אינו מנתח את נתוני האכיפה בהתאם לאופי הקרקע – קרקע חקלאית או לא – ולכן אין בידי המתפ"ש נתונים ספציפיים הקשורים בפיקוח ואכיפה על קרקע שנועדה לחקלאות.

יעקב מרגי: שאלה נוספת, בבקשה.

איתמר בן גביר: ברשות אדוני, שאלה נוספת.

איתמר בן גביר: אדוני השר, אני מאוד מעריך את התשובה, אבל הבעיה היא שהיא לא עולה בקנה אחד עם המציאות.

איתמר בן גביר: וזאת לא רק שיחה בין קב"ט קריית ארבע לשעבר לבין המינהל, אלא משהו שהיום בבוקר אני ראיתי.

איתמר בן גביר: אספר לאדוני: אני היום הגעתי – קראו לי, כי הוקם איזשהו מבנה, צריפון קטן, של יהודים.

איתמר בן גביר: הגיעה משטרה בדרישה לפנות, וכבר הביאו צו, ואני שואל את השוטרים שם: רבותיי, יש לכם כאן עשרות, אם לא מאות, מבנים של ערבים שהם שלא כחוק.

איתמר בן גביר: מדוע זה כן וזה לא?

איתמר בן גביר: הרי אין לי ספק שאדוני השר מכיר את דברי בית המשפט העליון של הנשיא ברק ושל השופט חשין, שאומרים: אין לך תחושה יותר קשה מאשר תחושת הקיפוח שחשים בניה ובנותיה של החברה הישראלית.

איתמר בן גביר: אדוני, לא יכול להיות שזה יהודי ואת זה יאכפו וזה ערבי וזה כשר, וזה משהו שאני ראיתי הבוקר בעיניים.

מיכאל ביטון: רגע, מה שאתה מספר הבוקר זה שיש עבירה יהודית חדשה, ואתה שואל למה הורסים אותה?

איתמר בן גביר: לא.

איתמר בן גביר: אני שואל: למה כל העבירות של הערבים שעומדות שם – לא הורסים אותן, אלא אם כן אדוני אומר לי שערבי זה לפני יהודי מבחינת החוק במדינת ישראל.

יעקב מרגי: זה לא דו-שיח.

יעקב מרגי: הוא ישאל – אתה עונה.

איתמר בן גביר: הדו-שיח הוא חשוב, אדוני.

יעקב מרגי: זאת שאילתה, זה לא – – –

מיכאל ביטון: ההריסות של עבירות בנייה של יהודים וערבים ביהודה ושומרון מתקיימות בהיקף של מאות הריסות בשנה ובפרופורציה שהולמת את גודל האוכלוסיות.

מיכאל ביטון: אבל אם אתה כבר רוצה להגן על שלטון החוק, המינהל האזרחי – שהוא הריבון ואמור לנהל את החיים האזרחיים ביהודה ושומרון – בכלל לא ערוך ומוכן לאירוע של אכיפת הסדר והחוק ביהודה ושומרון.

איתמר בן גביר: זו הבעיה.

מיכאל ביטון: ואנחנו ביקשנו פה, בממשלה ובכנסת, לבסס את היכולת שלו לאכוף.

איתמר בן גביר: אבל בשוויוניות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת בן גביר, אתה סיימת את השאלה.

יעקב מרגי: אתה יכול לשבת.

יעקב מרגי: הוא משיב לך מפה.

יעקב מרגי: זה לא ייגמר.

איתמר בן גביר: אדוני, הערת ביניים, מה קרה?

יעקב מרגי: אז מהמקום, מהמקום.

איתמר בן גביר: זה חלק מהתקנון.

יעקב מרגי: מהמקום.

מיכאל ביטון: מי שרוצה שתהיה משילות ביהודה ושומרון ובנה מוסד שנקרא מינהל אזרחי – ואני לא יודע אם אתה יודע, מעטים יודעים את זה בכלל: המינהל הוא בכלל גוף סמך של משרד האוצר, זאת אומרת, מבחינה ארגונית ותשתיתית הוא צריך לקבל גיבוי מלא ממשרד האוצר למלא את תפקידו.

מיכאל ביטון: והגודל שלו ומספר הפקחים שבו – היו אולי 17 פקחים בזמנו, כשבדקתי בשנה האחרונה, ולא כולם בעבירות בנייה; חלק בארכיאולוגיה, חלק בסביבה.

מיכאל ביטון: ויש לך מיליונים – יש לך 400,000 פלוס יהודים ועוד מיליוני ערבים.

מיכאל ביטון: אתה לא יכול לנהל את המציאות הזאת ביהודה ושומרון עם כוח האדם הזה ולכסות את עבירות הבנייה, והעובדות המצערות הן שבכל חודש נוספות עבירות בנייה ביהודה ושומרון, גם של יהודים וגם של פלסטינים; בכל חודש נוספות, והכמות היא באלפים – יש אלפי בתים ערביים לא חוקיים בשטחי C וגם כ-2,000, אם אני זוכר, או יותר, של בנייה – – –

איתמר בן גביר: 1% או 2% – – –

מיכאל ביטון: לא, לא.

מיכאל ביטון: זה לא 1% ולא 2%.

מיכאל ביטון: אני לא יודע.

מיכאל ביטון: אתה מדבר על אחוזים.

מיכאל ביטון: אני אומר לך שיש בעיה יותר גדולה.

מיכאל ביטון: מדינת ישראל לא בנתה את המינהל האזרחי – אני חושב שצריך להיות אפס עבירות בנייה; לא של יהודים ולא של פלסטינים.

איתמר בן גביר: אבל – – –

מיכאל ביטון: מצד שני, צריך לאפשר גידול טבעי ולאפשר תוכניות בנייה.

מיכאל ביטון: חובתנו היא גם לאפשר את זה בשטחי C, לפי ההסכמים, וגם הממשלה והקבינט קיבלו החלטות.

מיכאל ביטון: אבל גם יהודים צריכים את האפשרות לחיות ביהודה ושומרון, לפי תפיסת הממשלה, כל עוד אין החלטה אחרת בהסדרים מדיניים.

מיכאל ביטון: אני אומר לך שבינתיים המערכת לא קיבלה את הגיבוי של הממשלה ואת התקנים ואת הכוח לאכוף.

מיכאל ביטון: זה מצער מאוד.

מיכאל ביטון: אני הנחתי בפני הממשלה ההצעה להגדיל את התקנים במינהל האזרחי ולהגיע לאפס עבירות בנייה.

מיכאל ביטון: נקווה שזה יקרה יום אחד.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מתכבד להזמין את השואל הבא, חבר הכנסת מוסי רז.

יעקב מרגי: השאילתה – בנושא: תחלואה בסרטן בקרב לוחמים ולוחמות כיפת ברזל.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ב-30 באפריל 2021 פורסמו בעיתון ידיעות אחרונות עדויות קשות של לוחמות ולוחמים לשעבר בכיפת ברזל שחלו בסרטן וטוענים לקשר בין השירות הצבאי למחלתם.

מוסי רז: ברצוני לשאול: 1.

מוסי רז: האם נכון הדבר?

מוסי רז: 2.

מוסי רז: אם כן – מה היקף התחלואה בסרטן בקרב לוחמי היחידה?

מוסי רז: 3.

מוסי רז: כיצד פועל צה"ל להבטחת בריאות ללוחמים?

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מוסי רז, חברי הכנסת במליאה, אני לא מזמן שמעתי שהשם המלא שלך זה משהו "מזרחי".

מוסי רז: – – –

מיכאל ביטון: מה זה "מוסי"?

מיכאל ביטון: והשאילתה – הטענה לקשר בין השירות הצבאי בכיפת ברזל למחלתם של הלוחמים והלוחמות מוכרת לצה"ל.

מיכאל ביטון: צה"ל, בהיותו ארגון מתחקר ולומד, בדק באמצעות גורמי האפידמיולוגיה במפקדת קצין רפואה ראשי את הרשומות הרפואיות של אלפי המשרתים בסוללות כיפת ברזל בין השנים 2009 ו-2018.

מיכאל ביטון: הנתונים האלה נבדקו בהשוואה לנתונים של משרתים בגדודים בעלי מאפיינים דומים.

מיכאל ביטון: כמו כן, עוד בטרם פורסמה הכתבה, הוזמנו החוקרים שביצעו את המחקר שפורסם בתקשורת למפגש עם גורמים בצה"ל.

מיכאל ביטון: במפגש ביקשו הגורמים הצבאיים לקבל את שמות החולים כדי לוודא שכל המקרים מוכרים לצה"ל.

מיכאל ביטון: מניתוח הנתונים שבידי צה"ל עולה שלא מדובר בשכיחות יתר בתחלואה בסרטן ולא נמצא קשר בין המקרים שאובחנו לחשיפה ביחידות כיפת ברזל.

מיכאל ביטון: בהקשר של היקף הנתונים הידועים לנו כיום, מבדיקה ראשונית של אגף שיקום נכים – זאת אומרת, מי שהחליט לתבוע את משרד הביטחון בגין פגיעה כזאת – נמצא כי בעשר השנים שבין 2009 ל-2018 הוגשו 133 בקשות להכרה של משרתי חיל האוויר במערך הכללי בגין מחלות אונקולוגיות ממאירות.

מיכאל ביטון: חיל האוויר – ולא אמרתי כיפת ברזל, כי עדיין אין לנו את ההפרדה ב-133.

מיכאל ביטון: 22 מקרים הוכרו מתוך ה-133, 64 מקרים נדחו, והיתר בבדיקה ובשלבי טיפול.

מיכאל ביטון: יש להדגיש כי למרות שמדובר בקרינה בלתי מייננת, הנחשבת לא מזיקה, צה"ל מחמיר ופועל באופן פרואקטיבי להבטחת בריאות הלוחמים על ידי הצעדים הבאים: מתקיימים ניטורי קרינה בהתאם לדרישת החוק; צה"ל אף אימץ את התקינה המחמירה של המשרד להגנת הסביבה ומחיל תקינה מחמירה על התקינה הבין-לאומית עבור האוכלוסייה התעסוקתית; המפקדים מונחים להקפיד על בטיחות, בדגש על מקומות שעלולים להוות סיכון; מתקיים שיח עם גורמי בריאות תעסוקתית בצבאות זרים בעלי מאפיינים דומים לאלו של צה"ל; מתקיימת חקירה במקרה של חשיפה אפשרית.

יריב לוין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: ראשית, אדוני השר, מתשובתך בעצם אני מבין שלצה"ל אין את הנתונים, כי נמסרו נתונים על חיל האוויר ולא על כיפת ברזל.

מוסי רז: יכול להיות שכולם מכיפת ברזל; יכול להיות שאף אחד לא מכיפת ברזל.

מוסי רז: כנראה האמת היא איפשהו באמצע, ואין את הנתונים, לכן אני יכול להבין שאי-אפשר להגיד שזה לא שכיח יותר בכיפת ברזל, כי אם יש – אינני יודע כמה משרתים בחיל האוויר ואינני יודע כמה משרתים בכיפת ברזל, ואני גם לא רוצה לדעת, ובטח לא להגיד כאן, אבל אם אנחנו לא יודעים כמה יש שחלו או שהתלוננו בכיפת ברזל, אנחנו לא יודעים איזה שכיח יותר.

מוסי רז: מה שאני רוצה לשאול, אדוני השר, הוא אם תיעשה הבדיקה הזאת, כי בעצם היא לא נעשתה.

מוסי רז: האם אתה יכול להביט בעיניהם של ההורים ולהגיד להם שצה"ל עושה הכול כדי לשמור על בריאות בניהם ובנותיהם?

מיכאל ביטון: אז לגבי 133 משרתי חיל האוויר שתבעו תביעה, אנחנו נגיד לך בדיוק כמה אנשים מתוכם הם מכיפת ברזל – כי כשהם מגישים את התביעה לא תמיד מציינים את השירות הצבאי בפירוט – ותקבל תשובה כתובה ממני.

מיכאל ביטון: לגבי המאמץ להבטיח את שלומם של חיילי צה"ל במקצועות האלה – קודם כול, צריך לזכור שכיפת ברזל היא רק אמצעי אחד להגנת השמיים של מדינת ישראל, ויש עוד כמה אמצעים ידועים ומוכרים ושפורסמו, ובכולם יש צורך במכ"מים ובאמצעים טכנולוגיים.

מיכאל ביטון: לכן הצורך בשיטת עבודה שמקטינה עד לאפס את הסיכון של חיילי צה"ל שקרובים לאמצעים טכנולוגיים כאלה, והשיטה הזאת מוטמעת.

מיכאל ביטון: לאור הכתבה, לאור הפניות ולאור התביעות, אנחנו מבקשים מהצבא לבדוק ולהראות לנו שהנושא הזה מכוסה באופן מלא, וגם אם יש איזה מקרה של חשיפת יתר או כל בעיה אחרת – שנקבל דיווח על כך שיש מבט נוסף על כל הסוגיה הזאת של קרבה לאמצעים טכנולוגיים.

מיכאל ביטון: העולם נהיה יותר טכנולוגי.

מיכאל ביטון: הגנת שמי ישראל מגדילה את כוח האדם שעוסק בתחומים האלה.

מיכאל ביטון: החשיפה לכלים האלה היא לא רק של אנשי חיל האוויר; היא יכולה להיות של תותחנים, של לוחמים אחרים.

מיכאל ביטון: ואנחנו כבר בתהליך של מיפוי מלא וכיסוי מלא וידיעה מלאה שיש נהלים ברורים והגנה, כולל מה שכתבתי פה ואמרתי: ניטור בזמן אמת, זאת אומרת, בדיקה שיש אמצעי טכנולוגי כזה בכל מקום, שאין קרינה שלא התכוונו שתתקיים או שהיא פוגענית כלפי החיילים.

מיכאל ביטון: אנחנו נצטרך להשתמש בכלים הצבאיים האלה, אבל חובתנו להגן על החיילים, והנושא הזה הוא על שולחננו גם במשרד הביטחון וגם בצה"ל.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: שאלה נוספת – לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: מכובדי השר ביטון, אני האזנתי לחלק הראשון של התשובה וזה הקפיץ אותי, לכן ביקשתי שאלה נוספת.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו: כשיש טענה לפגיעות בעובדים מסוימים, אתה יודע, מהאזורים שאתה ואני באים מהם, התשובה של השכיחות באחוזים, סטטיסטית, היא מפלטו – לא רוצה לומר לך של מי.

יעקב מרגי: לכן אני הייתי מבקש – אני לא רוצה להעמיק בנתונים.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לבקש שבאמת יפעלו שכאשר יש תלונות, לבדוק קשר נסיבתי ישיר ולא סטטיסטיקות.

יעקב מרגי: בנושאים האלה זה במגרש המשפטי, להתמודד עם הטענה של הסטטיסטיקות.

יעקב מרגי: אני חושב שהם ראויים, החיילים האלה, שייבדקו טענותיהם בקשר ישיר ונסיבתי לשירות שלהם.

מיכאל ביטון: כבוד חבר הכנסת מרגי, גם מהניסיון המקצועי שלך בעבר, ושל אבא שלי, זיכרונו לברכה, בעבר, אנחנו מכירים את הסוגיה שבה יש איזה גל של מחלה במקום עבודה.

מיכאל ביטון: מנסים לבדוק את הקשר, את הקרבה, לפעילות התעסוקתית הזאת.

מיכאל ביטון: אתה יודע שיש מקרים שבהם סייעו למשפחות, בפשרה או בהסכמה.

מיכאל ביטון: כל מקרה נבחן לגופו, ואנשים, לצערי, גם קיבלו תשובות שליליות.

מיכאל ביטון: גם פה, גם בכתבה הזאת שדיברו עליה, חלק ממי שהעלו את הנושא בכתבה בכלל לא פנו למשרד הביטחון בתביעה להכרה.

מיכאל ביטון: חלק מהם – ואחד מהם אפילו טופל.

מיכאל ביטון: אנחנו נטפל בכל מקרה לגופו, וציינתי את ה-133: מי הוכר, מי בבדיקה ומי טרם נסתיים.

מיכאל ביטון: אבל אתה צודק, אנחנו קודם כול צריכים מניעה, צריכים להקטין את הסיכון, להגן על החיילים במינימום חשיפה.

מיכאל ביטון: בסוף צבא זה דבר מסוכן, אבל לא חייבים לייצר סכנה שלא קיימת.

מיכאל ביטון: וכן, בדיקה נוספת – לא יזיק לארגון לבדוק את עצמו, שהנהלים שלו מגינים על החיילים.

מיכאל ביטון: אחרי זה – ללכת אחורה ולראות את כל מי שטוען שנפגע, לטפל בו אישית.

מיכאל ביטון: זה בכלל קשור לדיון שלנו ולמחאה בחוץ.

מיכאל ביטון: אנחנו חייבים להאיר פנים, לבדוק ולהגיב מהר לאנשים שנפגעו בצה"ל, נכי צה"ל בכלל, וגם המקרה הזה עונה על הצורך בטיפול ראוי, ליווי ותשובות מהירות.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לשר מיכאל ביטון.

יריב לוין: אם כן, עד כאן פרק השאילתות הדחופות.

יריב לוין: ומכאן בשמחה, בהתרגשות, אנחנו נעבור לפרק נאומי הבכורה, ואני מזמין את חברת הכנסת נירה שפק לשאת את נאום הבכורה.

יריב לוין: בבקשה.

נירה שפק: תודה.

נירה שפק: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, משפחה יקרה שלי, בימים האחרונים אני מתחבטת ביני ובין עצמי איך להתמודד עם המשימה המאתגרת הזאת שנקראת "נאום הבכורה".

נירה שפק: ישבתי ימים והקשבתי לנאומי הבכורה של הח"כים והח"כיות שנאמו לפניי, ושאלתי את עצמי: למה חשוב לי להקשיב?

נירה שפק: מה הייתי רוצה לשמוע מהם?

נירה שפק: אני לא יודעת מה לכם חשוב לשמוע ממני, אבל בחרתי לשתף אתכם ולספר ולו מעט מי אני, היכן ניטעו שורשיי, מה ספגתי בחיי, ממה בנויה תבנית היותי, תבנית חיי, שמהווה בסיס להשקפותיי ועמדותיי.

נירה שפק: רק בקשה אחת יש לי: אל תתייגו אותי – תלמדו אותי.

נירה שפק: אל תתייגו אותי בכרטסת ימין או שמאל, דתייה או חילונית, מזרחית או אשכנזייה, אשת עיר או אשת כפר או קיבוץ, מרכז או ספר; אל תתייגו אותי במגדריותי; אל תכניסו אותי תחת חוצצים.

נירה שפק: אל תקלו על עצמכם.

נירה שפק: אני לא שונאת, אני בעיקר אוהבת, לא פעם מבקרת, ועם המון סקרנות לחיים.

נירה שפק: אני, נירה שפק לבית משפחת צעידי, יהודייה, ציונית, אוהבת חיים, סבתא לגפן, אימא לדור ליאב, ניב נדב ולי – שאני שולחת לו מפה חיבוק ומקווה שהמפקדים שלו נתנו לו להקשיב לי מדברת את התחייבותי לעתידו.

נירה שפק: ילדיי, האור שבחיים שלי, לימדו אותי להיות אימא, חברה, מורת ערך; ילדים שמקשיבים לי ולא פעם מציבים בפניי מראה ודורשים תשובות.

נירה שפק: הם האור שבחיי, המגדלור המסמן לי את חוף המבטחים.

נירה שפק: מהם למדתי על מהות החיים, על עיקר וטפל, על הדאגה האין-סופית ועל הנחת שבגידול אהובים.

נירה שפק: אני נשואה לזהר, חברי, שותפי ואהובי מנערות, האיש שלימד אותי ויתור מהו, קבלה, הכלה ואת ההבנה שחוזק הוא לא כוח וששקט הוא עוצמה.

נירה שפק: ממנו למדתי אהבה, חברות ושותפות גורל.

נירה שפק: נולדתי במשפחה שיש בה הכול מכול.

נירה שפק: ספגתי מסבתא מרים, אישה שקטה ואסרטיבית בדרכה, אם שכולה, שהתכנסה אל ביתה באבלה ולא יצאה משם; סבתא שדאגה לנו, רדפה אחרינו עם צלחת אחת גדולה ודחפה אוכל בכף לכל המזדמן בדרכה, את אותה הכף לכל אחת ואחד מאיתנו, לא משנה מה גילו.

נירה שפק: גם כשבגרנו המשיכה במשימה, פעם לנו ופעם לילדינו, ולא קיפחה את בני ובנות זוגנו המבועתים.

נירה שפק: אין דבר כזה "לא רוצה" או "אני שבעה".

נירה שפק: הכי פשוט היה פשוט לפתוח את הפה ולאכול.

נירה שפק: ככה למדתי פשטות, יופי, עממיות, דאגה, משפחה ואכפתיות מהי.

נירה שפק: אותה סבתא ישבה מול הטלוויזיה, ולמרות שלא ידעה קרוא וכתוב או שפות פרשנה לנו את כל התוכניות ואת כל הסדרות בידענות, תוך הצהרות וסיכומי דעה: אל תסתכלו עליי בצורה כזאת, אני יודעת מה הם אומרים.

נירה שפק: ואנחנו – אהבנו והאמנו לה.

נירה שפק: ככה למדתי את מיומנויות הקריאה מתוך הדברים בלי לקרוא, להקשיב סביב לכל הקולות, לכבד ולהתייחס לאדם ולא לתואר.

נירה שפק: סבתא, שהכניסה הביתה את כל אלו שלא היה להם בית מחבק, את כל המוזרים של רחובות, האכילה אותם, טיפלה בהם, דיברה איתם והרגיעה אותנו כשפחדנו מהם, לימדה אותנו להכיר ולקבל.

נירה שפק: ככה למדתי על אנשים מיוחדים ועל נתינה וחסד.

נירה שפק: סבתא, שאמרה כל מה שהיא חושבת, וכשהייתה לה ביקורת, היא הייתה אומרת לי אותה בחדות ובלי להתבייש, אבל רק שיעז מישהו אחר להגיד לי את אותם דברים – היא הייתה קופצת ומגנה עליי.

נירה שפק: ככה למדתי לשמור על משפחה, לבנות אמון, להגן וערבות הדדית.

נירה שפק: ספגתי מסבתא נעמי.

נירה שפק: חתיכת סבתא הייתה הסבתא הזאת.

נירה שפק: ילדה שעלתה ארצה מתימן, אחרי שהתייתמה מאביה, בדרך-לא-דרך היא הגיעה ארצה, בימים מתחבאת ובלילות צועדת בשיירות, עושה את הדרך במחשבה שהיא איבדה את המשפחה שממנה הופרדה, וזוכה, כנגד כל הסיכויים, לפגוש אותם בארץ.

נירה שפק: ממנה למדתי אומץ מהו – ילדה שבמקום ללמוד יוצאת לעבוד במשקי הבית אצל האיכרים ברחובות, אבל לא מוותרת על הרצון להתקדם וללמוד.

נירה שפק: היא למדה אנגלית.

נירה שפק: עד היום אני מחזיקה אצלי בבית את המחברות שלה, שורות ודפים שבהם היא תרגלה כתיבת A, B, C, משפטים ומכתבים.

נירה שפק: היא דיברה יידיש שוטפת.

נירה שפק: ככה דברו אצלנו בבית כשלא רצו שנבין – כן, למרות הצבע – ולימדה את עצמה מחשוב, ואפילו עשתה את כל הפעולות מול הרשויות במחשב, ותודו שזה מורכב.

נירה שפק: ממנה למדתי שרק אני יכולה להגביל את עצמי, ושאין עבודה שלא מכבדת את בעליה.

נירה שפק: סבתא הייתה פעילה פוליטית – בארצי, במוניציפלי.

נירה שפק: היא הייתה ממובילי המאבק של עובדי נמל אשדוד, חברת ציר, חברת קונגרס ועוד הרבה פעילויות שלא יספיק לי הזמן לפרט.

נירה שפק: היא לא הפסיקה ללמוד.

נירה שפק: אחרי גיל 80 הראתה לי בגאווה את תעודת "מוסמכת גישור" שקיבלה, וכבר חשבה על הפרויקט הבא.

נירה שפק: היא לא הרשתה לי להגיד רק את המילה "קשה".

נירה שפק: מותר היה לומר שקשה ובכל זאת הצליח.

נירה שפק: ממנה למדתי שאין גיל לרצון להגשים, שאף פעם לא מאוחר מדי ואת ערכי האחריות, האמונה הדבקות בדרך וההגשמה.

נירה שפק: היא ליוותה נשים ולימדה אותן זכויות ועצמאות: איך לפתוח חשבון בנק, מה מגיע להן מהמדינה, לדרוש שוויון ולחלום, בדיוק כפי שלקחה אותי כנערה צעירה לבנק לפתוח חשבון ולהסביר לי שמכספי הבייביסיטר ושטיפת הבתים חצי הולך לבזבוז, כמו שהיא הייתה אומרת, וחצי – לחיסכון.

נירה שפק: ממנה למדתי העצמה נשית ועצמאות.

נירה שפק: היא נסעה באוטובוסים לכל מקום שגרתי בו לשמור על הנינים שלה, תמיד עם סירים.

נירה שפק: קמה לפניי, הולכת לישון אחריי ואף פעם לא נראית עייפה.

נירה שפק: ממנה למדתי מסירות מהי.

נירה שפק: אבא שלי היקר, נפתלי, נפטר לפני שנה.

נירה שפק: הוא לימד אותי לשמוח, לצחוק, להסתכל לחיים בעיניים ולהגיד: תנסו אותי.

נירה שפק: מה שלא קרה, הוא תמיד ראה את הצד הטוב.

נירה שפק: גם כשנפצע קשה במלחמת יום הכיפורים ואושפז לחודשים בבית חולים בלי יכולת אפילו לחבק אותנו, הוא חזר כמנצח את הגורל.

נירה שפק: אבא לימד אותי לאהוב את החיים ולהילחם עליהם.

נירה שפק: אבא הסתכל וראה הכול – לא היה אפשר להסתיר ממנו כלום – ותמיד ידע לקבל, גם כשלא הסכים.

נירה שפק: כמו החלילן מהמלין, כולם הלכו אחריו, צחקו, נהנו מתשומת הלב, החיבוק, הרגישות והמון האהבה שפיזר סביב.

נירה שפק: אבא חיבר שירים שכל השבט שלנו שר כהמנון, המציא בדיחות, משחקים.

נירה שפק: בכלל, אבא הוא הגיבור הפרטי שלי.

נירה שפק: ככה למדתי שאהבה, משפחה, הושטת יד לעזרה והתבוננות הם המהות.

נירה שפק: אימא שלי, אילנה, שנמצאת פה איתנו, הייתה הצד הסמכותי בבית – מישהו היה צריך להיות כזה כשיש לך שותף פיטר פן; מורה ומחנכת שכמו תלמידיה, גם אנחנו קבלנו דרך ערך, הגדרת סדר-יום, לימודים, מנוחה, לקרא ספר, עזרה בבית, ייצוגיות, אחריות, הצגת תנאים, עמידה ביעדים.

נירה שפק: תופסת את כולנו כשלפעמים דברים בורחים ומחזירה אותנו למסלול.

נירה שפק: ממנה למדתי למידה, אחריות, רצינות, מחויבות והתמדה.

נירה שפק: כשאבא חלה היא פשוט עברה את כל המסלול איתו, טיפלה בו ונלחמה על הבריאות שלו עד יומו האחרון.

נירה שפק: הם היו יחד באש ובמים.

נירה שפק: ממנה למדתי מסירות מהי.

נירה שפק: הם יצרו לנו בית וגידלו חמישה ילדים – אני הבכורה ואחריי מתי, מאיה, עידו ואמרי, כל כך דומים וכל כך ייחודיים, כל אחד בדרכו.

נירה שפק: וזהר הוא העוגן שלי, האיש שאיתי לכל אורך הדרך.

נירה שפק: כולם יודעים שאין נירה בלי זהר, ועם האיש הזה, שהוא גם סלע יציב ומואר וגם רך כמו ספוג, בניתי את ביתי, גידלתי את ילדיי לחוות איתם, ולא פעם לטעות איתם, וימים יגידו אם הצלחתי גם ללמד ולהקנות.

נירה שפק: בנינו את ביתנו בקיבוץ כפר עזה שבעוטף, ושם מתחנך הדור השלישי שלנו – הנכד שלי גפן.

נירה שפק: זה כמעט המשך ישיר להיותי בתנועת נוער ובהגשמת נח"ל, נוער חלוצי לוחם.

נירה שפק: בחרתי להאריך ולשתף כי אני מאמינה שמילותיה של זלדה, שכל אחד מאיתנו יוצר את שמו, הן המהות פה – לכל אחת ואחד מאיתנו יש שם שנתנו לו אביו ואימו: "לכל איש יש שם / שנתנו לו קומתו ואופן חיוכו – – – ונתנו לו כתליו // לכל איש יש שם / שנתנו לו המזלות / ונתנו לו שכניו // לכל איש יש שם / שנתנו לו חטאיו / ונתנה לו כמיהתו // לכל איש יש שם / שנתנו לו שונאיו / ונתנה לו אהבתו // לכל איש יש שם / שנתנו לו חגיו / ונתנה לו מלאכתו".

נירה שפק: אני מאמינה כי היכרות זו, גם אם במעט, הכרחית כדי שנדע מיהו האדם שאיתו אנו יושבים במליאה, בוועדות, בייצוג אזרחי המדינה.

נירה שפק: היכרות זו חשובה גם לכל אזרחי המדינה, אשר זכותם לדעת בידי מי הופקדה האחריות הגדולה לשמור על ביטחונם, חוסנם ועתידם.

נירה שפק: ועכשיו, כשאנחנו מכירים פחות או יותר, אני רוצה לשתף אתכם מדוע בחרתי בגיל 54 – ואני מעגלת כלפי מטה – לשים פעמיי לכנסת ולפעול מבית זה.

נירה שפק: כאלוף משנה במילואים וביטחוניסטית אני מחויבת להשגת ביטחון, ורוצה לוודא שבכל רגע ייעשה הכול כדי לשמור על קיומנו ולחייב את המדינה להיערך למתן מענה במצבי החירום שעלולים לסכן את אזרחיה.

נירה שפק: כתושבת עוטף עזה אני רוצה לפעול למען הלוחמים החלוצים, אנשי המגל והחרב, האזרחים המהווים את קו המגע של מדינת ישראל.

נירה שפק: למענם אפעל להשגת החוסן והפיתוח האזורי שהמדינה מחויבת בהסכם איתנו.

נירה שפק: כחברת קיבוץ כפר עזה אפעל לקידום החקלאות והתיישבות במרחב הכפרי ולשמירה על החקלאות כערך וכעוגן לעצמאות המדינה ולביטחונה התזונתי.

נירה שפק: כסבתא וכאימא אעשה ככל שאוכל לאפשר לדור הבא לחיות במדינה שהוא ראוי לה והיא ראויה לו, לפחות כמו שנלחמו עליה עבורי הדורות שלפנינו.

נירה שפק: כאישה אפעל לקידום נשים, לא כהעדפה אלא מתוך רצון לממש שוויון הזדמנויות ושוויון מגדרי.

נירה שפק: כאזרחית אשמור על ערכי מדינת ישראל, הקוד האתי שלנו והערבות ההדדית.

נירה שפק: אפעל להשבת הדר גולדין ואורון שאול.

נירה שפק: במעמד הזה ארצה להגיד שהיום בבוקר ישבנו בוועדת חוץ וביטחון ודיברנו על האי-טיפול בלוחמי צה"ל.

נירה שפק: יש לנו כמה חובות מוסריים בחוזה הערכי שבינינו לבין האזרחים, ובמשוואה הזאת ידנו על התחתונה.

נירה שפק: אוודא כי מדינת ישראל תעמוד בהתחייבות לאזרחיה – חיילים, נכי צה"ל, האוכלוסיות המיוחדות והמגזרים אשר חסר להם לובי בעל השפעה שישמיע את קולם.

נירה שפק: ואי-אפשר בלי להתייחס למציאות המשוסעת והמורכבת שבה מצויה החברה הישראלית, מציאות שהיטיב לתאר משה דיין בנאום ההספד שנשא מעל קברו של רועי רוטברג.

נירה שפק: לפני 65 שנה בדיוק, בל"ג בעומר, ב-29 באפריל 1956, נחטף רועי רוטברג, חבר נחל עוז.

נירה שפק: הוא נחטף משדות הקיבוץ.

נירה שפק: הוא נחטף לרצועת עזה ונרצח באכזריות.

נירה שפק: באותו הזמן בדיוק, בקיבוצו, נערכו לחתונת ארבעה זוגות צעירים.

נירה שפק: השולחנות סודרו, החציר פוזר ברקע וההתרגשות הייתה בשיאה כשנשמע קול היריות.

נירה שפק: השעות עברו עד החזרת גופתו של רועי, מנוקרת עיניים ועם סימני התעללות, ובהמשך היום התקיימה החתונה הכי עצובה בקיבוץ.

נירה שפק: עברו 65 שנה, והמציאות כאילו לא השתנתה.

נירה שפק: גם דברי ההספד של הרמטכ"ל דאז משה דיין ממשיכים לשקף את הלכי הרוח בחברה הישראלית: מצד אחד, הצורך לפקוח עיניים ולהסתכל נכוחה בגורלנו ובמחויבותנו להיות מזוינים וערוכים, עם ההבנה "שבלי כובע הפלדה ולוע התותח לא נוכל לטעת עץ ולבנות בית".

נירה שפק: אני אף חיה בעצמי את נבואתו כי "לילדינו לא יהיו חיים אם לא נחפור מקלטים, ובלי גדר תיל ומקלע לא נוכל לסלול דרך ולקדוח מים".

נירה שפק: אני מסרבת לקבל את המשך דבריו כי "אל נסב את עינינו פן תיחלש ידנו.

נירה שפק: זו גזרת דורנו; זו ברירת חיינו – להיות נכונים וחמושים חזקים ונוקשים, או כי תישמט מאגרופנו החרב – וייכרתו חיינו".

נירה שפק: פה אנחנו נכנסים לתמונה, חברי הכנסת והממשלה שתוקם אמן במהרה.

נירה שפק: חובה עלינו ועליי לעשות הכול כדי לשנות נבואה זו, להיות המגל והחרב והיד המושתת לשלום – שלום פנימה ושלום החוצה – ולפעול לקידום מדיניות זו.

נירה שפק: לשם כך נבחרנו.

נירה שפק: מתחייבת אני.

יריב לוין: תודה רבה לחברת הכנסת נירה שפק, והצלחה גדולה בשליחותך כאן בכנסת.

יריב לוין: לאחר הברכות האישיות תהיה לך הזכות שיברך אותך חברינו הוותיק חבר הכנסת מאיר כהן.

יריב לוין: בבקשה, רק אם אפשר לשבת על מנת שנוכל לשמוע את דברי הברכה של חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש – – –

יריב לוין: אנא, לשבת, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, לפני שאני אברך אותה, אני רוצה להגיד, היות שאנחנו רואים אישה שנואמת את נאומה הראשון, ואנחנו רואים כאן גם את מרב, יושבת-ראש מפלגת העבודה, והרבה מאוד נשים: ארונדהטי רוי סוזאן היא פעילה הודית, פעילה פמיניסטית.

מאיר כהן: היא כתבה משפט מאוד יפה, אדוני, ואנחנו הפוליטיקאים צריכים – פשוט וקצר, היא אומרת כך: מאבק פוליטי אשר אין נשים בליבו, מעליו, מתחתיו ובתוכו אינו מאבק בכלל.

מאיר כהן: אז לשמוע, לראות את נירה – ותכף אני אגיד עליה כמה מילים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, נירה היקרה – ברוכה הבאה לכנסת – זהר, דור, לי, ניב, כל המשפחה והנכד הקטן גפן, לפני שאני אגיד את דבריי, אדוני היושב-ראש, כל כך הרבה פגישות היו בכפר עזה אצלה בבית שתוך כדי שתיית הקפה נכנסנו לממ"ד, חזרנו לשתות את הקפה ונכנסו לממ"ד, וכשיצאנו מכפר עזה, העלינו על נס את הכבוד שהאנשים האלה רוחשים למקום שלהם, את העמידה בגבורה, באמת בגבורה איתנה.

מאיר כהן: אני לא יודע אם כל אזרחי מדינת ישראל מבינים מה זה לגור בכפר עזה, וכנראה שהחוזק של נירה נובע, בחלקו, מהמגורים שם.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם על קצה המזלג על נירה שאני מכיר: מנהיגה, פורצת דרך, נירה היא אלוף משנה במילואים – אני לא רוצה להגיד אישה חזקה, כי כשלא היה לנו מה להגיד אז אמרנו נשים חזקות – שבנחישות רבה הצליחה לפרוץ גדרות וחסמים.

מאיר כהן: בין היתר היא הייתה לאישה הראשונה שמונתה לקצינת אג"ם בבסיס אימוני סיירות ומודיעין; פיקדה כראש ענף הכשרות של זרוע היבשה; התקדמה לתפקיד קצינת אגף המבצעים של בסיס האימונים של זרוע היבשה; הייתה לאחת הנשים הראשונות שסיימו מסלול פיקודי במה שנקרא פו"ם.

מאיר כהן: היא לא עצרה שם: במילואים מונתה נירה לתפקיד מפקדת החטיבה הראשונה בצה"ל – נירה, איפה את?

נירה שפק: הינה, אני פה.

מאיר כהן: מה, לא ידעתי שאת גם מפקדת חטיבה, הראשונה בצה"ל; מפקדת נפת העורף של אוגדת עזה, והאישה הראשונה שפיקדה על גזרה מבצעית באוגדת עזה בעמוד ענן, בצוק איתן, ולאחר מכן מונתה ליועצת בכירה למנכ"ל המשרד להגנת העורף.

מאיר כהן: אז אחרי כל הדברים האלה, מה את עושה בכנסת?

מאיר כהן: לא, אנחנו כל כך שמחים שאת פה.

מאיר כהן: ואולם, הצעד החשוב ביותר בעיניי שעשתה נירה היה להעביר את חייה לעוטף עזה.

מאיר כהן: לא מעט חברי כנסת ואף שרים מסורים ומלאי עשייה הגיעו לכנסת כנציגי העוטף, אבל רשמו לפניכם: נירה תהיה אחת הבולטות שבהם.

מאיר כהן: כזאת היא נירה – נחושה, מסורה ופורצת גבולות.

מאיר כהן: נירה, אני מלווה אותך מקרוב כמה שנים, ונפעם בכל פעם מחדש מהאנרגיות הבלתי-מסתיימות שאת מקרינה לכולנו.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם על המחויבות חסרת הפשרות של חברת הכנסת נירה שפק להשבת הבנים.

מאיר כהן: כך, בכל יום שישי – בכל יום שישי – מגיעה נירה, יחד עם בעלה המסור זהר, למתחם "החץ השחור", ואני פוגש שם גם את סילמן כשאני מגיע; גם סילמן נמצאת שם.

מאיר כהן: היא מגיעה לשם עם המשפחה, עם מאות אנשים, במפגן תמיכה.

מאיר כהן: היא הקמב"צית, היא המנהלת, והאנשים קוראים לה שם, אדוני היושב-ראש, גם "עוקרת הסלעים".

מאיר כהן: צריכים צעדה של נשות מילואים – היא נמצאת שם; צריכים להביא חולצות – היא נמצאת שם; צריכים לארגן אוכל – היא נמצאת שם; צריכים להביא חברי כנסת – היא נמצאת שם; צריכים להביא אנשי ציבור – היא שם, כל יום שישי, ולא משנה מה יש.

מאיר כהן: זה הפך להיות לאיזה ציווי קדוש, ואת מדביקה את כולנו עם הדבר הכל-כך חשוב הזה.

מאיר כהן: במשך ימים ולילות את מניפה את דגל העוטף במאבק שלך לטובת חיזוק הביטחון באזור.

מאיר כהן: והינה, תושבי יישובי עזה זכו בנציגה אותנטית ומסורה שקולה הרם יישמע ויהדהד בבית הזה.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שכך זה יהיה.

מאיר כהן: בנימה אישית, הצטרפת למשפחת יש עתיד, ובתוך זמן קצר הצלחת להתבלט ולהתעלות עד לרגע הזה.

מאיר כהן: בחירתך לכנסת ישראל, נירה, היא כבוד גדול למשפחת יש עתיד.

מאיר כהן: אנחנו מברכים אותך, אוהבים אותך, גאים שאת נמצאת כאן, מברכים אותך בברכת הצלחה.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שכפי שעשית עד כה בחייך, תצליחי להטביע את חותמך גם כאן, לטובת האזרחים ביישובי העוטף ולטובת כלל האזרחים במדינה הטובה הזאת.

מאיר כהן: כנסת ישראל התברכה בחברות שלך.

מאיר כהן: מאחלים לך בשם כל חברי הכנסת – לא רק בשם חברי הכנסת של יש עתיד – הצלחה גדולה.

מאיר כהן: חיבוק גדול.

מאיר כהן: אנחנו אוהבים אותך מאוד, ותודה רבה על כל מה שעשית ותעשי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן, ושוב, איחולי הצלחה לחברת הכנסת נירה שפק.

יריב לוין: אם כן, מכאן, בכבוד, אני שמח להזמין את חבר הכנסת גלעד קריב לשאת את נאום הבכורה.

יריב לוין: בכבוד, יעלה ויבוא.

יריב לוין: בבקשה.

גלעד קריב: אפשר לנצל את הזמן שמשפחתי נכנסת – –

יריב לוין: כן, כן, נחכה – – –

גלעד קריב: – – להזמין את השר דרעי והשר ליצמן?

יריב לוין: חבר הכנסת קריב – –

גלעד קריב: זה ביני לבינך.

יריב לוין: – – אנחנו, אתה יודע, לא רק במדינה דמוקרטית – גם בפרלמנט דמוקרטי – –

גלעד קריב: בסדר גמור.

יריב לוין: – – והנוכחות כאן היא זכות אך לא חובה.

גלעד קריב: נכון.

יריב לוין: בבקשה.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי לסיעת העבודה עמר, אמילי, אפרת, רם ואבתיסאם, חברתי מעוררת ההשראה, ואם יורשה לי, חדורת האמונה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חבריי וחברות הכנסת כולם, שותפיי טל, תומר, בועז ולביא, כל מי שסייע לי וליווה אותי בדרכי אל המשכן הזה וכל צוותי סיעת העבודה, בפתח הדברים אני מבקש להרכין את ראשי לזכר הנספים באסון הכבד במירון, ואני נושא תפילה לרפואתם של הפצועים באסון הזה ובפיגוע הירי בשומרון.

גלעד קריב: בהתרגשות גדולה אני ניצב היום על הדוכן הזה, ולנגד עיניי פסוקיה הראשונים של פרשת ניצבים: "אתם נצבים היום כלכם לפני ה' אלהיכם – – – ולא אתכם לבדכם אנכי כרת את הברית הזאת – – – כי את אשר ישנו פה עמנו עמד היום – – – ואת אשר איננו פה עמנו היום".

גלעד קריב: הכרת הטוב שלי מופנית בראש ובראשונה לאלו אשר ישנם פה עימנו היום ביציע: הוריי אביטל ושלמה, שותפתי אשת החיל נועה, שלושת ילדיי, עמליה חנה, אביגיל רות ועמוס עמנואל, אחותי ליהיא ואמיתי הקטן והאהוב, דודתי יהלי וחמי צביקה, יושב-ראש אגודת הסופרים העבריים, וחמותי דליה.

גלעד קריב: לצידם, הכרת הטוב שלי מופנית גם אל אלה אשר אינם פה עימנו היום, ובראשם ארבעת הסבים והסבתות שלי, שזכיתי לגדול בצילם הטוב שנים ארוכות.

גלעד קריב: שעות רבות מספור ביליתי כילד וכנער בבתים של הסבים והסבתות שלי – בתים ישראליים, ציוניים וחילוניים עד מאוד, שאהבת הארץ הייתה טבועה בהם ממסד ועד טפחות: הבית האחד, ביתם של סבתא אלקה וסבא שמעון, שנפצע בעת שירותו בהגנה בשדות קיבוץ רמת הכובש וכעבור שנים אחדות הצטרף לשורות הלח"י; הבית השני, ביתם של סבתא חנה, שעזבה בגיל 18 את ביתה החרדי בלי לנתק את עבותות האהבה והקשר עימו, וסבא עמנואל, שעלה לארץ כילד צעיר בשנת 1921 עם אימו האלמנה ואחיו הצעירים ממנו, ובהיותו בן 33 נקרא על ידי בן-גוריון להקים את חיל ההנדסה לקראת מלחמת העצמאות.

גלעד קריב: מהבית הזה של סבא עמנואל וסבתא חנה יצאתי לביקוריי התכופים בבית הכנסת השכונתי, כילד מבית חילוני למהדרין הנמשך מגיל צעיר מאוד לעולמה של המסורת היהודית.

גלעד קריב: בית הכנסת, שהתנהל ברוחה של הציונות הדתית המתונה, היה לי לבית רוחני במשך כל שנות ילדותי, שנות הילדות והנערות.

גלעד קריב: מאוחר יותר, בסוף שנות התיכון, נשאו אותי רגליי למסע רוחני נוסף מבית הכנסת האורתודוקסי של ילדותי אל הקהילה הרפורמית בתל אביב, וממנה אט-אט אל כל זירות העשייה, היצירה והמנהיגות של היהדות הרפורמית בישראל וברחבי העולם היהודי.

גלעד קריב: אל המסע הזה יצאתי מתוך ידיעה ברורה שהמסורת היהודית והתרבות היהודית הם חלק מכונן של זהותי, אך עליי לתת ביטוי להם ביטוי באופן המשקף את אמונתי המלאה בשוויון מלא בין גברים לנשים.

גלעד קריב: בנוסף, ליוותה אותי ההבנה העמוקה שכבוד הבריות, אהבת הגר, רדיפת הצדק ובקשת השלום הם הערכים המרכזיים שאני מבקש ליטול מאוצרותיה של היהדות.

גלעד קריב: כבר אז אחזתי במחשבה שב-4,000 שנים של יצירה יהודית ניתן למצוא פסגות של רגישות אנושית ותהומות של קנאות; יצירתיות מתפרצת ושמרנות עמוקה.

גלעד קריב: השאלה שהנחתי אז לפתחי, זו שמונחת לפתח כולנו תמיד, לא הייתה מהי היהדות אלא מה הפרשנות היהודית שבה אני בוחר.

גלעד קריב: בקהילת בית דניאל בתל אביב פגשתי שותפים ושותפות לדרך של יהדות ישראלית שוויונית ויוצרת.

גלעד קריב: זו הקהילה שבה פגשתי את שותפתי לחיים, נועה; הקהילה שבה הפכתי לרב; הקהילה שבה שתי בנותיי, שנמצאות כאן, עלו לתורה כבנות מצווה ובה הן משמשות עד היום בעלות קריאה.

גלעד קריב: בקהילה הזאת, בחג השבועות בשנת 1996, נשאה לאה רבין, זכרה לברכה, את ספר התורה שהכנסנו להיכל לזכרו של ראש הממשלה הנרצח.

גלעד קריב: בקהילה הזאת זכיתי להעלות לתורה נערים ונערות עם צרכים מיוחדים ועם נשמות מיוחדות וגדולות אף יותר.

גלעד קריב: בקהילה הזאת תלינו על ארון הקודש פרוכת בצבעי הקשת לזכרה של שירה בנקי, שחייה נקטפו במצעד הגאווה בירושלים תוך זיופה הרצחני של תורת ישראל.

גלעד קריב: את הסיפור הזה אני חולק עימכם לא רק כביוגרפיה אישית אלא על מנת להציע כי יש כיום בישראל ציבור הולך וגדל המבקש להעמיק את היכרותו עם התרבות היהודית והמסורת היהודית ולהפוך אותן לעוגן חיים משמעותי בלי לוותר על הערכים הליברליים או לסגת מהם.

גלעד קריב: הציבור הזה עומד על הזכות שלו לטעת רגל אחת בתרבות המערבית, הדמוקרטית והליברלית ורגל שנייה במעגליה המגוונים והעשירים של היהדות.

גלעד קריב: בעבור ציבור זה אין בצעידה הזאת על שתי הרגליים כל סתירה; היפוכו של דבר – זוהי הדרך להיבנות משני העולמות ולמצוא את האיזונים המתבקשים בחיינו בין אינדיבידואליות מבורכת לבין חיי קהילה, בין הישגיות והגשמה אישית לבין אחריות חברתית, בין יצירתיות וחדשנות לבין כבוד עמוק כלפי כל מה שירשנו מהדורות הקודמים, בין ציונות וסולידריות יהודית מלאה לבין תפיסת עולם הומניסטית ואוניברסלית.

גלעד קריב: צמיחתה של תנועת ההתחדשות היהודית הפלורליסטית, שהייתה לי הזכות להיות אחד ממוביליה בשני העשורים האחרונים עם שותפות ושותפים רבים, היא הביטוי המובהק של התהליך החשוב והמבורך הזה.

גלעד קריב: דגלה הוא דגל ריבוי הפנים, דגל שסיסמתו: יש יותר מדרך אחת להיות יהודי או יהודייה.

גלעד קריב: ריבוי הפנים הזה אינו מכוון רק כלפי חוץ אלא גם פנימה.

גלעד קריב: זוהי תנועה ישראלית רחבה ומגוונת של קהילות אורתודוקסיות, רפורמיות, קונסרבטיביות וחילוניות, של קהילות משותפות ומעורבות של בתי מדרש מכל הגוונים, של מוסדות חינוך, מכינות קדם-צבאיות, תנועות נוער, קהילות בוגרים וגרעינים, מוסדות תרבות וארגוני חברה אזרחית; זוהי תנועה של ישראלים וישראליות חילונים, מסורתיים ודתיים ממגוון רחב של קהלים ואורחות חיים.

גלעד קריב: כדרכה של כל תנועה רעיונית וחברתית, ההתחדשות היהודית הפלורליסטית מפלסת את דרכה צעד אחר צעד בלא מעט מהמורות ומכשולים.

גלעד קריב: הגדול שבהם, באופן לא מפתיע, הוא המונופול שניתן לזרם אחד ולממסד אחד על היהדות הישראלית, תוך הפרה בוטה של ערכי היסוד המשתקפים במגילת העצמאות.

גלעד קריב: מציאות עגומה זו של מונופול, כפייה ואפליה בשם היהדות, פוגעת בזכויות היסוד של מיליוני אזרחים ואזרחיות ישראלים, נשים, עולים וילדיהם, ישראלים גאים וגאות, חברי וחברות הקהילות הליברליות וארגוני ההתחדשות היהודית, אזרחי ישראל בני העדות הדתיות האחרות ורבים נוספים.

גלעד קריב: הפגיעה הזאת חותרת תחת ערכיה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית המחויבת לשוויון ולחופש דת ומצפון.

גלעד קריב: לא פחות חשוב מזה, ההשלכות הקשות של יחסי הדת והמדינה בישראל פוגעות גם בזהותה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי ובמקומן של המסורת היהודית והתרבות היהודית בחייהם של ישראלים רבים.

גלעד קריב: הן מעמיקות תחושות של ניכור וגורמות לציבור רחב לראות בממסדים הדתיים מקור של שחיתות ולא של השראה, מוקדים של כוחנות במקום של כוח מוסרי וחברתי מיטיב ומאחד.

גלעד קריב: דברים כואבים אלה משקפים, לטעמי, את המתרחש בתוך החברה הישראלית, אך הם נכונים גם ביחס לקשריה של מדינת ישראל עם יהדות העולם.

גלעד קריב: בשנים האחרונות בחרה ממשלת ישראל באופן מובהק להפנות עורף למיליוני יהודים בתפוצות בשל זהותם הדתית, ולא אחת גם בשל עמדותיהם הפוליטיות, משל האוהל הציוני ראוי להימתח רק עד גבול עמדותיה של ממשלת ישראל המכהנת.

גלעד קריב: תיקונה של מערכת היחסים עם יהדות העולם הליברלית וייסודה על ערכים של כבוד הדדי והכרה הם יעדים ציוניים וישראליים מרכזיים, ואני שמח שעמידתי כאן על הדוכן הזה מאפשרת לי להשמיע גם את קולם של אחים ואחיות רבים מעבר לים, שאהבתם למדינת ישראל היא אהבת אמת, אך לא אחת תחושתם המוצדקת היא שמדובר באהבה חד-צדדית.

גלעד קריב: העיוות בתחום יחסי הדת והמדינה שעליו אני מדבר ובו עסקתי שנים רבות מאוד כאיש החברה האזרחית אינו נוגע רק לחופש הדת והחופש מדת של אזרחי ואזרחיות ישראל וליחסיה של מדינת ישראל עם התפוצות.

גלעד קריב: בעשור השמיני לעצמאותה ניצבת מדינת ישראל על פרשות דרכים משמעותיות.

גלעד קריב: בדיון הפוליטי והחברתי הער שמקיימת החברה הישראלית על ערכיה ודמותה ישנם כוחות גדולים המבקשים לנצל את המסורת היהודית ואת החזון הציוני על מנת להצדיק עמדות לאומניות וגזעניות.

גלעד קריב: אחרים עושים זאת על מנת לשלול את הלגיטימציה של הדעה הנגדית, להוקיע את המערערים על מהלכי השלטון ולהתקין בלי הרף סרגלי נאמנות.

גלעד קריב: הם עושים זאת כמובן תוך התעלמות מוחלטת מכך שנביאי ישראל הנזכרים במגילת העצמאות היו בראש ובראשונה אלו שניצבו באומץ מול המלך והשררה.

גלעד קריב: מובילי מהלכים אלה אינם שוכחים להפריח לחלל האוויר שום סיסמה, מכמן לשון או ציטוט ציוני, אך האמת היא שלא אחת משנתם היא פסאודו-ציונות, משנה המבקשת לקבע תודעה ציבורית ופוליטית של עידן טרום-ריבוני.

גלעד קריב: לשיטתם של הכוחות האלה, לא בניהולה של מדינה אנו עוסקים, אלא בהמשך המאבק של היישוב העברי כנגד כוחות השחור מבית ומחוץ, משל לא הוקמה כאן מדינה לפני 73 שנים.

גלעד קריב: המהלך הזה לא מונע מגעגוע סנטימנטלי; כל-כולו ניסיון מחושב לפטור את מדינת ישראל, את החברה הישראלית ואת הרוב היהודי שבה מעול האתגרים המונחים על כתפיה של ריבונות מודרנית, מתוקנת ומתקדמת גם בשעה שהיא עדיין נדרשת להגן על גבולותיה.

גלעד קריב: בין האתגרים האלה: הבטחת שוויון והזדמנות ראויה לכל אזרח ואזרחית; הגנה על זכויות האדם; צמצום הפערים החברתיים ותיקון כשלי העבר; תיקון היחסים בין הרוב היהודי למיעוט הערבי; העדפת האינטרס הציבורי על פני מאוויי הרווח של מעטים; טיפוח חברה פלורליסטית וסובלנית; קידום ניידות חברתית ונגישות; דאגה עמוקה לסביבה; וכמובן חתירה למציאות של הסדר מדיני ושלום, לא רק עם היושבים לחופי המפרץ הפרסי, כי אם גם – ובעיקר – עם אלו החולקים עימנו את הארץ המובטחת.

גלעד קריב: כממשיכי דרכה של תנועת העבודה, האתגרים האלה של כינון חברה צודקת, מכילה ושוחרת שלום הם בדיוק המשא שאותו אנחנו מבקשים לשאת.

גלעד קריב: בעבורנו, אלה אינן רק משימות פוליטיות אלא גם ביטוי עמוק לדרך שבה אנחנו מבינים את מהותה של המדינה היהודית והדמוקרטית שלנו ואת מבחניה הגדולים של היהדות הישראלית והציונות במאה ה-21.

גלעד קריב: לשיטתנו, אם יש מי ששכח כיצד להיות יהודי, הרי הוא זה המפנה את גבו לאתגרים האלה, או גרוע מכך – רואה בהם ביטוי לחולשה לאומית, להתרחקות מהחזון הציוני, לטשטוש הזהות היהודית.

גלעד קריב: מתוך העמדה הישראלית, הציונית והיהודית הזאת נובע הסירוב העיקש שלנו להעניק למאן דהוא, לממסד כלשהו או לזרם מסוים בעלות בלעדית ומונופול על היהדות.

גלעד קריב: באופן טבעי, הסירוב הזה מעורר ויכוח חריף שהדיו נשמעים בבית הזה ומחוצה לו כל העת.

גלעד קריב: כתמיד, אדוני היושב-ראש, השגת פשרות וגיבוש הסכמות הם יעדים חשובים, אפילו גורליים, אך התנאי להם הוא שמסביב לשולחן לא ישב צד אחד הזועק ודורש "כולה שלי" וצד שני הנמצא בעמדת התגוננות וויתור, אלא שני צדדים האוחזים באותה טלית ומוכנים לחלוק בה.

גלעד קריב: רק בדיון מסוג זה נוכל להקים גשרים רחבים דיים, שיאפשרו ליותר מעגלה מלאה בודדה לנוע עליהם בעת ובעונה אחת; רק כך נוכל להתקדם אט-אט למציאות שבה יושבי כל עגלה מכירים גם בחשיבות המטען הנמצא ביתר העגלות.

גלעד קריב: ולסיום, במהלך 20 שנות פעילותי כרב רפורמי בישראל זכיתי ללוות אלפי יחידים, זוגות ומשפחות ברגעים של צער, ובעיקר ברגעים של שמחה והתחלות חדשות.

גלעד קריב: הטובים ברגעים האלה היו תחת 1,000 החופות שערכתי לזוגות מכל שדרותיה של החברה הישראלית – זוגות שלא יכלו להינשא בממסד הרבני, ורבים הרבה יותר שבחרו באופן מודע בחופה יהודית שוויונית: זוגות של ילידי הארץ ושל עולים; זוגות שבהם בן זוג אחד היה יהודי מלידה והשני מבחירה, גר או גרת צדק; זוגות של חתן וכלה, וזוגות של שני חתנים או שתי כלות.

גלעד קריב: בחופות האלה נהגתי להקריא שיר "תפילה" של לאה גולדברג, הנכלל עם עוד מקראות עבריים וישראליים רבים בסידור התפילה החדש של הקהילות הרפורמיות בישראל, סידור תפילת האדם, בצידן של כל התפילות המסורתיות: "למדני אלוהיי ברך והתפלל / על סוד עלה קמל / על נוגה פרי בשל / על החירות הזאת / לראות, לחוש, לנשום / לדעת, לייחל, להיכשל.

גלעד קריב: // למד את שפתותיי ברכה ושיר הלל / בהתחדש זמנך עם בוקר ועם ליל / לבל יהיה יומי היום כתמול שלשום / לבל יהיה עליי יומי הרגל".

גלעד קריב: בפתחה של כהונה שאני מקווה שתהיה ארוכה ומשפיעה לטוב ולשינוי, אני נושא תפילה ששפתותיי תמשכנה לשאת בכל יום ברכה ושיר הודיה על הזכות הגדולה להיות שליח ציבור במשכן הזה לצידם של שותפים ושותפות לדרך, וגם לצידם של יריבים מאתגרים, וששליחות זו לעולם לעולם לא תהיה בעבורי רק כהרגל.

גלעד קריב: ברוך שעשני בצלמו, ברוך שעשני בן חורין, ברוך שעשני ישראל, ברוך הנותן ליעף כוח.

גלעד קריב: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת גלעד קריב, והצלחה גדולה בכהונתך כאן בכנסת.

יריב לוין: לאחר הברכות האישיות, אני מזמין בכבוד את חברת הכנסת מרב מיכאלי לברך את חבר הכנסת קריב, בבקשה.

מרב מיכאלי: אני חייבת לספר לכם שאני קראתי את הנאום של חבר הכנסת החדש גלעד קריב לפני, כי רציתי לדעת – אני צריכה לברך, אז רציתי להיות ערוכה.

מרב מיכאלי: וכשהגעתי לשיר של לאה גולדברג, שהוא אחד השירים האהובים ביותר עליי, של אחת המשוררות האהובות ביותר עליי, אם לא ה-, זה היה מין כזה – ההתרגשות הייתה רבה במיוחד.

מרב מיכאלי: במפלגת העבודה זה סוד גלוי שגלעד קריב עשה כמה וכמה פריימריז לפני שזכינו לפריימריז האלה שבאמצעותם הוא באמת נבחר לכנסת ישראל – כי אתה באמת איש של חזון, עם אורך רוח.

מרב מיכאלי: הביטוי "עם הנצח לא מפחד" – שלא לומר לא מפחדת – "מדרך ארוכה" – מתקיים בך הפסוק הזה בצורה מאוד מאוד מפורשת, גם במסע שלך אל עבר המקום הזה והיום הזה, אבל בוודאי בתהליכים שאתה מתעקש להעביר את החברה הישראלית, את מדינת ישראל ואת החיות והחיים בהם.

מרב מיכאלי: גלעד ציין את הטקסים שהוא ערך והרגעים שהוא היה שותף בהם, אבל לאורך כל הזמן הזה הוא גם בילה שעות אין-ספור בוועדות הכנסת, במאבקים אזרחיים ממדרגה ראשונה, שלא מתחילים ונגמרים במה שמקובל לקרוא לו "דת ומדינה".

מרב מיכאלי: הוא הביא לשם את המסירות האין-סופית שלו, את המחויבות ואת האמונה, מכל הסוגים, שהוא חדור בה; את הנחישות.

מרב מיכאלי: הוא עשה לעצמו בחברה הישראלית מקום, והגיע הזמן שהוא יהיה המקום של היהדות הרפורמית כולה.

מרב מיכאלי: היום הזה מרגש לכל מי שהיה שותף למהלך של גלעד לאורך כל השנים להיבחר לכנסת, כי סוף-סוף נכנסת לכנסת, דבר שחלמת עליו מאז כיתה ב'.

מרב מיכאלי: למי שמעוניינת, גלעד ודאי ישמח להציג את ההתכתבות שלו עם השר בורג – זה היה יוסף בורג?

מרב מיכאלי: אבל האמת היא שזה מרגש לא פחות גם משום שזאת הפעם הראשונה אי פעם שיש ליהדות המתחדשת נציג בכנסת ישראל.

מרב מיכאלי: זה דבר מדהים לחשוב שלקח כל כך הרבה שנים, 73 שנותינו, בשביל שיהיה ליהדות המתחדשת נציג בכנסת ישראל.

מרב מיכאלי: זה מדהים לא פחות, ואף מצער – אבל את כל זה אנחנו באנו לשנות – שהיהדות המתחדשת הזאת עדיין נתפסת כאויב או כאיזו התרסה, ויש מי שביהדות החרדית, האורתודוקסית, טורחים להילחם בה, להילחם נגדה כל כך חזק.

מרב מיכאלי: מדהים, העיוורון לראות שהיהדות המתחדשת – אדוני היושב-ראש, ברשותך, היהדות המתחדשת היא הרי המשך המהלך הטבעי והכל-כך פנימי ליהדות, שתמיד התחדשה, תמיד תמיד המציאה את עצמה מחדש.

מרב מיכאלי: אני חושבת על יבנה, על יב"ז – ולא, הכוונה איננה ליעל בר זוהר אלא לרבי יוחנן בן זכאי, שאחרי חורבן המקדש חידש מושגים ופרקטיקות של תפילה ואמונה וקידוש השם, ורק בזכותו יכלה היהדות לשרוד; אני חושבת על הרמב"ם, שהכניס לתוך המשנה היהודית של זמנו פילוסופיות ממקומות אחרים, מתחומי ידע אחרים, מתרבויות אחרות; אני חושבת על הבעל שם טוב, שהכניס לתוך היהדות ציבורים שהיו מודרים ממנה משום שהם היו עניים ולא הייתה להם דריסת רגל בעולם האינטלקטואלי של לימוד.

מרב מיכאלי: הוא נתן להם את האפשרות לדבקות ולאמונה ולשמחה, והכניס לתוך היהדות את כל האנשים האלה.

מרב מיכאלי: לצערי הרב, היום שוב יש כל כך הרבה שמודרים מהיהדות בגלל קנאות, בגלל היצמדות ליהדות לא כאמונה, לא כתרבות, לא כדת, לא כלאום, אלא ככוח, ככלי פוליטי, ככלי שבא להפריד בין אזרחיות ואזרחים, בין יהודיות ויהודים ובין לא יהודיות ויהודים לביננו; ככלי שבא להביא אנשים למצב שהם תלויים באחרים במקום שהם יועצמו ויהיה להם כמה שיותר כוח, כל אחד ואחת בפני עצמה.

מרב מיכאלי: השותפות של גלעד בסיעת מפלגת העבודה – בכנסת ישראל, קודם כול, אבל בסיעת מפלגת העבודה – היא ממש חוט השני.

מרב מיכאלי: אפשר לראות איך נראית הסיעה שלנו והמפלגה שלנו היום: זה קודם כול החיבור הכל-כך עמוק בין האישי לפוליטי אצל כל אחד ואחת מאיתנו – מכם, מכן – החיבור הזה שאומר אנחנו לוקחות ולוקחים כל אחת את המקום שהיא באה ממנו, שהוא בא ממנו, והופכות אותו לקרדום לחפור בו טוב, טוב, לחברה הישראלית ולמדינת ישראל ולעתיד המשותף שלנו ולעתיד המשותף שלנו כאן

מרב מיכאלי: ביחד; איך אנחנו לוקחות את החוויות האישיות האלה, מסיקות מהן את המסקנות הכלליות המתבקשות, ואיך אנחנו משתמשות בניסיון שכל אחד ואחת מאיתנו באה איתו כדי להעצים את החברה הישראלית ואת מדינת ישראל וכל אחד ואחת מהפרטים בישויות האלה.

מרב מיכאלי: גלעד מביא את זה מהעולם של היהדות המתחדשת – ואגב, עם כל המחשבות המוסריות שבאות מהמקום הזה, משום שאם אנחנו חושבות על ההתחדשות, אנחנו צריכות לחשוב על היהדות כמי שקבעה קריטריונים שכדי למלא אותם בתוכן צריך בכל פעם מחדש.

מרב מיכאלי: גלעד הוא טבעוני.

מרב מיכאלי: האם הגיוני להמשיך להחזיק בכללי כשרות של פעם ולא לחשוב מחדש על המונחים של מהי דרך מוסרית לצרוך מזון?

מרב מיכאלי: האם לא צריך לחשוב מחדש על כללי הכשרות מתוך המקום המוסרי שהם באו ממנו מלכתחילה?

מרב מיכאלי: האם אנחנו צריכים להמשיך להיצמד לתכנים קונקרטיים שלפעמים פשוט אבד עליהם כלח?

מרב מיכאלי: המציאות השתנתה, העולם השתנה, האנושות השתנתה.

מרב מיכאלי: האם לא כדאי להסתכל על היהדות ולהגיד מהי הכוונה פה באמת?

מרב מיכאלי: אני מסתכלת על עמר, שמביא את החיבור הכל-כך עמוק של מפלגת העבודה לדורותיה על כל מה שהיא ייצגה ואת המחויבות הכל-כך עמוקה לביטחון ישראל; על אמילי, שפרסה פה בצורה מרגשת, בצורה בלתי רגילה, את המורשת שלה, את הרקע שלה, את המקום שממנו היא באה, שהוא כאילו הכי רחוק ממה שאפשר היה לחשוב פעם על מפלגת העבודה – ואת הקול הזה את מביאה לתוך המחויבות הפוליטית שלך; אני מסתכלת על אפרת, שזה סוג אחר של מורשת של מפלגת העבודה, ממקום אחר, עם כל המחויבות היום לעולם המשפט והחוק והדמוקרטיה וזכויות אדם ושוויון; על רם שפע, שמייצג את ההתיישבות – כן, ההתיישבות, ההתיישבות, לא מה שהתחילו לקרוא לו התיישבות בשנים האחרונות – את החיבור לאקדמיה, את ההסתכלות על האקדמיה מכל הצדדים שלה, לא רק מצד הידע אלא גם מצד אלה שמשתמשות ומשתמשים בה, שחווים אותה; וכמובן, last but not least, כמו שאומרים, מספר שבע, אבתיסאם מראענה – עוד חיבור מאוד עמוק לתרבות הישראלית, עוד ילדה שחלמה – בכיתה ג', לדעתי – להיות חברת כנסת, ונמצאת כאן היום עם כל המחויבות לחיבור בין חלקי החברה הישראלית ולתרבות הישראלית.

מרב מיכאלי: לא בכדי אתן יושבות ביחד, שתי נציגות התרבות הבולטות של הסיעה.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם רם שפע עוד יעשה או לא יעשה נאום בכורה, כי זאת הכנסת השלישית שלו – הרביעית כבר, בעצם, אדוני היושב-ראש; כנסת רביעית ללא נאום בכורה.

מרב מיכאלי: הוא פשוט לא הספיק בכל פעם, אז א.

מרב מיכאלי: נאחל שהכנסת הזאת תחזיק מעמד מספיק זמן.

רם שפע: אם תהיה ממשלה.

מרב מיכאלי: אם תהיה ממשלה אתה עושה נאום בכורה.

מרב מיכאלי: סגרנו.

רם שפע: ממשלת שינוי, כמובן.

רם שפע: רק ממשלת שינוי.

רם שפע: כמובן.

מרב מיכאלי: גלעד, בהצלחה רבה רבה.

מרב מיכאלי: אנחנו לגמרי בונות עליך.

יריב לוין: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי, ושוב, איחולי הצלחה לחבר הכנסת גלעד קריב.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, עד כאן פרק נאומי הבכורה.

יריב לוין: [נספחות.

יריב לוין: ]

יריב לוין: ומכאן אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום – תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 39), התשפ"א–2021.

יריב לוין: אני מזמין את השר איתן גינזבורג להציג את התקנות בשם שר הבריאות, בבקשה.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברכות לחבר הכנסת קריב ובהצלחה רבה.

איתן גינזבורג: אני פה עכשיו מה שנקרא "לטחון צעירוּת".

יריב לוין: שיהיה בהצלחה.

איתן גינזבורג: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, מונחת בפני הכנסת הצעה לאישור ההוראות בתקנות שהותקנו מכוח סעיפים 6 ו-7 לתקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 39), לפי סעיף 4ד(2)(ג) לחוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש.

איתן גינזבורג: בהתאם למנגנון הקבוע בחוק, תקנות מכוח סעיפים 6 ו-7 לחוק שהותקנו על ידי הממשלה שעניינן הגבלות על המרחב הפרטי והציבורי, יידונו בוועדה בכנסת בתוך שבעה ימים, ואם לא קיבלה הוועדה החלטה בתוך פרק זמן זה, על יושב-ראש הכנסת להביא את התקנות להצבעה במליאה.

איתן גינזבורג: תיקון מס' 39 כולל כמה תיקונים וכן הוא מאריך את תוקפן של תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הגבלת פעילות והוראות נוספות).

איתן גינזבורג: חלק מההוראות שהוא מאריך מותקנות מכוח סעיפים 6 ו-7 לחוק, ואלה ההוראות המובאות לאישורכם כעת.

איתן גינזבורג: הוראות אלה כוללות בעיקר את החובה לשמירת מרחק במרחב הציבורי ואת הגבלת ההתקהלות במרחב הציבורי והפרטי, כולל סמכויות אכיפה של חובה זו.

מירב בן ארי: – – –

איתן גינזבורג: אני אפרט.

איתן גינזבורג: אני אפרט.

איתן גינזבורג: אני אפרט.

יריב לוין: חברת הכנסת בן ארי, זה באמת חסר תקדים.

יריב לוין: אני אפילו הייתי ממליץ לקרוא עוד פעם, כי הקשבה כזאת לא תמיד יש.

איתן גינזבורג: אז אני אפרט בקצרה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: אני אתייחס לשאר התקנות, בסדר?

איתן גינזבורג: ההצעה הראשונה היא להוסיף הגדרה של אדם מנוע חיסון ולתקן את ההגדרה של אישור תו ירוק על מנת לאפשר לאדם מנוע חיסון, שלא מתחסן מסיבה רפואית, ולקטין מתחת לגיל 16 שקיבל תוצאה שלילית בבדיקת קורונה בלי אישור תו ירוק, שתקף ל-72 שעות ממועד ביצוע הבדיקה ועד תום היום האחרון של תקופת תוקפו, להיכנס באמצעותו למקומות שפועלים על פי התו הירוק.

איתן גינזבורג: זו הקלה למי שלא מתחסן או למי שמתחת לגיל 16 עם תוצאה שלילית.

איתן גינזבורג: לעניין איסור שהייה של אדם שאינו מחוסן או מחלים במקום הפועל בתו ירוק, מוצע להוסיף שתתאפשר שהייה במקום גם של קטין מתחת לגיל 16 או של אדם מנוע חיסון שקיבל תוצאה שלילית בבדיקת קורונה.

איתן גינזבורג: דבר נוסף – מוצע לבטל את ההוראה המיוחדת שנוגעת לכניסת קטין לבית מלון עם תוצאת בדיקה שלילית.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני בטוח שאת תדברי אחריי, נכון?

מירב בן ארי: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: – – –

איתן גינזבורג: כן, אבל מירב ביקשה פירוט.

איתן גינזבורג: זאת, לאור האפשרות הגורפת לקטינים לקבל אישור תו ירוק על סמך תוצאת בדיקה שלילית.

איתן גינזבורג: בנוסף, בנוגע להפעלת מקום לאימונים של ספורטאים תחרותיים במבנה בחריג שמאפשר כניסה של ספורטאי תחרותי בגיר שהוא מחלים, מוצע לקבוע שיכלול גם בעל אישור תו ירוק, באופן שיאפשר גם לספורטאים מנועי חיסון אך בעלי תו ירוק להיכנס.

איתן גינזבורג: כל זה ועוד כמה דברים יהיו בתוקף עד מחר.

מירב בן ארי: אז למה צריך את זה?

איתן גינזבורג: כי צריך לאשר.

מירב בן ארי: – – –

איתן גינזבורג: אבל צריך לאשר.

איתן גינזבורג: צריך לאשר.

איתן גינזבורג: מחר יבואו תקנות חדשות, אולי.

יפעת שאשא ביטון: אם לא מאשרים – – –

איתן גינזבורג: מוצע להאריך את תוקפן של התקנות הללו – שאגב, נכנסו לתוקף והן בתוקף כבר מחודש אפריל – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

איתן גינזבורג: – – עד יום כ"ד באייר, 6 במאי.

איתן גינזבורג: עד כאן, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: אבקש את אישורה של הכנסת לאישור תקנות אלה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, אני עובר לרשימת הדוברים.

יריב לוין: חבר הכנסת אבי מעוז – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה.

מירב כהן: שלום.

מירב כהן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולדבר על נושא חשוב שקשור לאוכלוסייה המבוגרת, כמובן, שזה הנושא שאני מקדמת 24/7.

מירב כהן: לפני כמה ימים הנחתי הצעת חוק חשובה מאוד ועקרונית על שולחן הכנסת, הצעה שבאה לשנות מהיסוד את היחס שאנחנו מעניקים למבוגרים בחברה שלנו, וביסודה שינוי הקונספט הזה של חובת הפרישה מהעבודה ברגע שמגיעים לגיל פרישה.

מירב כהן: אתם יודעים, היום יש גיל שבו שולחים בן אדם הביתה, גם אם הוא עובד מצוין, רק בגלל גילו.

מירב כהן: כיום מדינת ישראל מפלה, משפילה ומבזה יום-יום אנשים מבוגרים כשהיא מגרשת אותם ממקומות עבודתם הביתה בטענה שהם הגיעו לגיל שבו כבר אין להם שום ערך בעולם התעסוקה.

מירב כהן: הרעיון הזה, שהפך לחלק מובנה מחיינו, הוא רעיון הזוי, ורק בגלל כוח ההרגל לא עצרנו לרגע ושאלנו את עצמנו למה אנחנו נותנים יד לדבר שהוא כל כך לא הוגן.

מירב כהן: תחשבו על זה – על פי החוק הקיים, שחוקקנו כאן, ברגע שאדם מגיע לגיל מסוים, ניתן פשוט לפטר אותו בלי לתת לו הסברים, בלי לבחון את התפקוד שלו ובלי לתת לו צ'אנס נוסף.

מירב כהן: אני משוחחת יום-יום עם אנשים מבוגרים שמספרים לי על התחושות הקשות שלהם בעקבות החוויה הטראומטית הזאת – אנשים שכל הביטחון העצמי שלהם רוסק, אנשים שאיבדו תחושת משמעות בחיים, אנשים שמרגישים שהם כבר לא חיוניים, ועל חלקם הפיטורים הללו גם ממש גוזרים חיי עוני.

מירב כהן: מעבר לזה שזו מדיניות אכזרית – בדיוק אחת מהנשים ששוחחתי איתן אמרה לי: אני מרגישה שאנחנו כמו אנשים ששולחים את הזקנים שלהם על גבי קרחון אל הלא-נודע, כמו אסקימואים – אז לא רק שזה אכזרי, המדיניות הזאת גם מאוד מאוד שגויה מבחינה כלכלית.

מירב כהן: הרי במעשה הזה של שליחת כל המבוגרים הביתה, אנחנו במו ידינו מעודדים אותם להיות עניים יותר, בודדים יותר וחולים יותר.

מירב כהן: אין-ספור מחקרים מוכיחים את מה שאני אומרת.

מירב כהן: במקום לעודד אותם להיות יצרניים, עצמאיים ומשלמי מיסים, אנחנו הופכים אותם במו ידינו להיות נזקקים.

מירב כהן: נתונים של מכון ירושלים לחקר שווקים מראים כי טמון פוטנציאל כלכלי משמעותי מאוד בתעסוקה של מבוגרים, ועל פי הערכה של המחקר הזה אי-העסקתם של מבוגרים בישראל יוצרת הפסד כלכלי לקופת המדינה של כמעט 6.5 מיליארד שקלים בשנה.

מירב כהן: בבסיס הצעת החוק שהגשתי עומדת התפיסה כי לחייב אדם להפסיק לעבוד רק בגלל שהוא הגיע לגיל מסוים זו אפליה, ולכל אדם – אי-אפשר לשלול ממנו את הזכות להמשיך לעבוד, אלא אם כן באמת אפשר להראות שברמה התפקודית הוא לא יכול למלא את תפקידו על הצד הטוב ביותר.

מירב כהן: כלומר, מה שהצעת החוק הזאת באה להציע הוא שאנחנו נעשה הערכה תפקודית לעובד, ולא סתם נשלח אותו הביתה רק בגלל שהוא מבוגר.

מירב כהן: מנגד, כדי לאזן את זה, אנחנו מציעים שבעצם מעל גיל פרישה כבר לא תהיה חובה לקביעות, כך שלא נצריך מעסיקים להישאר עם עובדים שלא מתפקדים בצורה טובה.

מירב כהן: ההצעה הזאת לא באה לשנות, או לפגוע בזכות לצאת לגמלאות או לקבל פנסיה, זאת אומרת, אנשים שיגיעו לגיל הפנסיה ימשיכו להיות זכאים לפרוש מהעבודה ולקבל במקביל קצבאות, קצבת אזרח ותיק ופנסיה.

מירב כהן: זה לא בא לפגוע בזכות הזאת שלהם.

מירב כהן: אני מזכירה: צריך להבין שהמוסד הזה, "גיל פרישת חובה", שלפיו אנחנו מחייבים את העובדים לפרוש מעבודתם רק בגלל הגיל הכרונולוגי שלהם, נעוץ בהסדרים חברתיים מאירופה מאמצע המאה ה-19.

מירב כהן: מאז קרו כמה דברים.

מירב כהן: זאת אומרת, הרעיון הזה נולד בתקופה שבה תוחלת החיים באירופה הייתה מתחת לגיל 50.

מירב כהן: מאז ועד היום התרחשו הרבה מאוד דברים כלכליים, חברתיים, תוחלת החיים כמעט הכפילה את עצמה, ואוכלוסיית הזקנים והזקנות הבריאים, הצלולים והכשירים בני 70 ו-80 עלתה באופן ניכר.

מנסור עבאס: מירב, אם אתה יכולה – לסכם.

מירב כהן: אין בעיה.

מירב כהן: נקודה עקרונית – תסתכלו אפילו עלינו כאן, בבית הנבחרים; תסתכלו על ראש הממשלה שלנו, שחצה את גיל 70, תסתכלו על חברי הכנסת.

מירב כהן: נשמע לכם הגיוני לומר לחבר כנסת שהוא לא יכול לכהן בתפקידו רק כי הוא חצה את גיל 62 או 67?

מירב כהן: כמובן שלא.

מירב כהן: אז בואו לא נהיה צבועים.

מוסי רז: – – – במצב הנוכחי כדאי, כדאי שכאן – – –

מירב כהן: בואו לא ניתן יד לפיטורים של אנשים רק בגלל גילם.

מירב כהן: מדינות מפותחות רבות בעולם ביטלו את ההסדר החוקי הזה של חובת פרישה בגיל מסוים, כמו ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, בריטניה וסקוטלנד.

מירב כהן: הגיע הזמן שגם בישראל נעשה מעשה אמיץ ונבטל את חובת הפרישה.

מירב כהן: ישראל צריכה להיות מקום שבו לכל אדם, לא משנה מה גילו, יש את החופש לבחור אם הוא רוצה להמשיך לעבוד.

מירב כהן: ישראל צריכה להיות מקום שיודע להעריך את הידע והניסיון הרב שצברו מבוגרים בחייהם.

מירב כהן: ישראל צריכה להיות מקום שבו כשנכנסים למקומות עבודה רואים אנשים בני 70 ו-80 כעניין שבשגרה.

מירב כהן: אני חושבת שזו הצעת חוק מאוד עקרונית, שטומנת בחובה פוטנציאל גדול, והלוואי שתהיה לנו הזכות להפוך אותה למציאות.

מירב כהן: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת מירב כהן.

מנסור עבאס: חבר הכנסת יבגני סובה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח; חבר הכנסת עופר כסיף; חברת הכנסת קטי שטרית – לא נמצאת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת רון כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב סגלוביץ' – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מנסור עבאס: שלוש דקות, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, האמת היא שזה יהיה פחות משלוש דקות, זה יהיה קצר, כי גם הקשבתי לשם שינוי כשהשר חברי איתן גינזבורג דיבר.

מירב בן ארי: קודם כול, תשמע, כל האירוע הזה מגוחך.

מירב בן ארי: אתה מבקש מהכנסת הנכבדה, ביעילות עד אין-קץ, שפשוט תאשר – קודם כול, אתה כמובן לא הכתובת; אנחנו יודעים מי הכתובת – שנאשר תקנות מהיום למחר.

מירב בן ארי: בעצם, היום הן מתפוגגות – –

איתן גינזבורג: – – –

מירב בן ארי: – – או שמחר הן מתפוגגות.

מירב בן ארי: אז כאילו לְמה?

מירב בן ארי: באמת אני לא מצליחה להבין.

איתן גינזבורג: – – –

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אין לי בעיה שתסביר לי.

מירב בן ארי: אני פשוט לא מצליחה להבין לְמה באנו לכנסת.

מירב בן ארי: זה כל כך חסר – זה לא יעיל בעיניי.

מירב בן ארי: אם גם כך מחר התקנות האלה לא תקפות, אז למה להצביע היום?

מירב בן ארי: מה, בגלל שיש יותר מ-60 חולי קורונה היום?

איתן גינזבורג: לא.

מירב בן ארי: מתי גם האירוע הזה שהוא לא – מתי זה ייגמר?

מירב בן ארי: עוד דבר אני רוצה גם להבהיר בעניין הזה: מה האינטרס כל היום לחייב אנשים לעשות בדיקות?

מירב בן ארי: כל הזמן, אותן בדיקות PCR.

מירב בן ארי: שמעתי שהשבוע חזרו חבר'ה מסיני – אני מניחה שראית את זה – במעבר המצרי הם היו חולים ובמעבר הישראלי הם החלימו, כנראה, כי הם יצאו שליליים לקורונה.

מירב בן ארי: אז אולי גם יש בעיה עם הבדיקה?

מירב בן ארי: אני לא יודעת.

מירב בן ארי: אבל אם גם ככה הם מחלימים מקורונה או שהם עם תו ירוק, למה עוד פעם גם לחייב אותם בבדיקה הזאת, שמראש היא גם לא נכונה?

מירב בן ארי: אתה בטח מסכים איתי שזה מטופש, כי אם יש לך תו ירוק ובאמת חוסנת, ואתה יוצא ואתה קולט שהבדיקות גם לא מדויקות – אז אולי תסביר לי, כי עכשיו הבנתי שאתה מבקש עוד בדיקות PCR, נכון?

מירב בן ארי: עוד בדיקות קורונה, לפחות זה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – בדיקות קורונה למי שהוא לא מחוסן ומי שהוא מתחת לגיל 16.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: וכל 72 שעות.

מירב בן ארי: 16.

יפעת שאשא ביטון: לְמה?

יפעת שאשא ביטון: וכל 72 שעות.

מירב בן ארי: צריך להסביר את זה, אני לא מצליחה להבין.

יפעת שאשא ביטון: – – – את כל הסיפור הזה.

מירב בן ארי: אבל בואי – אמרתי לו שאני מקצרת.

מירב בן ארי: בכל מקרה, האירוע הזה שבו אנחנו מאשרים תקנות עד מחר – סליחה, הכנסת הזאת קצת יותר חשובה מזה.

מירב בן ארי: סליחה ותודה.

מירב בן ארי: זה כמובן לא אישי אליך.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלי אבידר.

אלי אבידר: מוותר.

מנסור עבאס: מוותר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח, אז אנחנו חוזרים לחבר הכנסת רון כץ, בבקשה.

מנסור עבאס: אנחנו מברכים אותו.

רון כץ: היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר אתכם היום על – – –

מנסור עבאס: חברי הכנסת, מיקי זוהר, השר.

רון כץ: זה כבר דבר יפה.

רון כץ: אני רוצה לדבר איתכם היום על נושא חשוב שלא מקבל מספיק כותרות בתקופה המטורללת שבה אנחנו חיים, נושא תקנון מערכת הבריאות.

רון כץ: נכון להיום יש 600 תקנים של רופאים שהתווספו במהלך תקופה הקורונה שמשרד האוצר החליט עכשיו פשוט לבטל אותם.

רון כץ: ומה המשמעות שהוא אומר לבטל אותם?

רון כץ: זה אומר להחזיר שוב את התורנויות של 36 שעות; שוב לפגוע במקצוע שהתגייס ראשון לטובת המדינה, שעשו לו מטסים של כבוד, עמדו במרפסות, מחאו לו כפיים.

רון כץ: הדבר היחיד שהם לא עשו זה לחשוב על העתיד.

רון כץ: הדבר היחיד שהם לא עשו הוא תכנון מה יהיה ביום שאחרי הקורונה – כאילו אנחנו לא חיים במדינה מתוקנת, כאילו הקורונה, תכננו שלעולם לא תיגמר.

רון כץ: אבל מה לעשות, ככל הנראה היא נגמרה.

רון כץ: אנחנו מאשרים תקנות למחר, ויש פה כל מיני הליכים כאלה, ובסופו של דבר אנחנו מפקירים את מערכת הבריאות – מול מי?

רון כץ: מול פקידי האוצר שאומרים: אין לנו תקציב לזה.

רון כץ: בסופו של דבר, מול מי אנחנו משאירים את הרופאים האלה, שנלחמו בשבילנו, עבדו משמרות כפולות, הגיעו, פעלו?

רון כץ: עבור מה, עבור שנגיד להם תודה רבה?

רון כץ: כשהיינו צריכים אתכם היינו פה, ועכשיו זהו, אין יותר עם מי לדבר?

רון כץ: נחזיר אותם שוב לעבר?

רון כץ: אנחנו חייבים, כאמירה ברורה שלנו פה, לומר למשרד האוצר: תעצרו.

רון כץ: אי-אפשר להפקיר את הרופאים, את כל מקצועות הרפואה.

רון כץ: אי-אפשר להפקיר אותם.

רון כץ: אי-אפשר להחזיר אותם לעבר – אי-אפשר לחזור למשמרות של 36 שעות, כי כפועל יוצא מזה אנחנו, כל אזרחי המדינה, נקבל שירות מופחת, נקבל מערכת בריאות ירודה.

רון כץ: זה הזמן לעצור את זה, לפני שמערכת הבריאות יוצאת לשביתת התראה, לפני שרופאים יקבלו מכתבי פיטורים.

רון כץ: כי מה לעשות?

רון כץ: הרופאים לא באמת יכולים לשבות, כי כשרופא שובת, אזרחים מתים.

רון כץ: אז זה הזמן שלנו פה לעצור את הגזרה הזאת על מערכת הבריאות.

רון כץ: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת רון כץ.

מנסור עבאס: חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אין מה לעשות, אנחנו עדיין בימים שאנחנו מסתובבים בין ניחום אבלים אחד למשנהו, באבל הכבד שפקד, לדעתי, את כל העם היהודי מיום חמישי בלילה, בהילולת רבי שמעון בר יוחאי.

אוריאל בוסו: אני מוכרח לציין: אתמול, באחד מהניחומים – הייתי בכמה וכמה מקומות, שומע סיפורי גבורה ואמונה של אנשים – הבאתי מכתב, איגרת ניחומים אישית של מרן נשיא מועצת חכמי התורה, שאמר בעצמו שאם היה יכול היה מסתובב מבית לבית בשביל לנסות לרפא את הכאב.

אוריאל בוסו: אבל לצערי, אני שומע שאמורה להיות תוכנית ארץ נהדרת, שמזמן איבדה את המהות של הסאטירה, שהולכת לעשות מכל הנושא הזה סוג של סאטירה.

אוריאל בוסו: צריך לזכור, ואני קורא לרשות השנייה ולכל מי שמטפל: חבר'ה, עדיין אנשים יושבים שבעה על יקיריהם.

אוריאל בוסו: תארו לכם שהם יסתכלו בפודיום – בטלוויזיה, ויראו שכל האסון הזה, שהם עדיין לא יכולים להכיל אותו, ואנחנו לא מצליחים להכיל אותו, נהפך למשהו של סאטירה, גם אם זה למטרה של ניגוח של אדם כזה או אחר.

אוריאל בוסו: עדיין צריך להתעשת ולראות.

אוריאל בוסו: אנשים גילו סולידריות ביומיים-שלושה הראשונים.

אוריאל בוסו: חלקם, שדיברו על ועדות, מעולם לא ראו איך נראה הקבר של רבי שמעון בר יוחאי – ברור שזה היה בניגוח.

אוריאל בוסו: אבל מבחינתנו, אין מה לעשות, צריך להכיל את הכאב, את האובדן ואת האבל הלאומי האמיתי שקבענו כאן.

אוריאל בוסו: התוכנית הזאת – – –

מירב בן ארי: נראה לך שעד עכשיו לא חקרו אף אחד – – –

אוריאל בוסו: התוכנית הזאת – צריכים לחקור, מה השאלה, אני לא מבין, יש גופים שחוקרים.

אוריאל בוסו: אבל התוכנית הזאת, תוכנית הסאטירה הזאת, חייבת לרדת מהמסך לפני שהיא תעלה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת אוריאל בוסו.

מנסור עבאס: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

מנסור עבאס: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני מוכרחה לומר שבאמת לא נעים לי לעלות לכאן פעם אחר פעם ולומר את הדברים ולשים מראה מול הממשלה והפעולות שלה, אבל בהיעדר ועדות בכנסת שדנות באופן מקצועי בנושאים האלה, אין לי ברירה אלא לעלות לכאן ולהציג את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אז רק כדי שחברי הכנסת הנכבדים ידעו על מה אנחנו מצביעים היום ומה מצב התחלואה היום במדינת ישראל: נכון לפרסומים של הבוקר 72 הם מאומתים, שזה 0.2% מסך הבדיקות; אנחנו עם מעל חמישה מיליון מחוסנים – כ-63%, לפי מה שמפורסם גם בדברי ההסבר של התקנות שעליהן אנחנו מצביעים היום; מתוך אלה שלא התחסנו – כשניים וחצי מיליון ילדים, חלקם הגדול מתחת לגיל שאפשר לחסן בו.

יפעת שאשא ביטון: רק כדי שתבינו את הפרופורציות, אנחנו מדברים היום על 353 בסך הכול במערכת החינוך על כל גווניה – אם זה יסודי, גנים, על-יסודי, חינוך מיוחד וכו'; 0.01% מסך המערכת הם חולים פעילים, ועוד 23 עובדי הוראה מתוך עשרות אלפי עובדי הוראה בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: נתונים חיוביים לאין שיעור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במגמה חיובית כבר הרבה מאוד זמן מבחינת תחלואת הקורונה.

יפעת שאשא ביטון: וגם בואו נזכיר לכולם: כשדיברנו על ההגבלות ודיברנו על כל המשבר הזה, בעיקר מתוך דאגה גדולה לאוכלוסייה בסיכון, לאוכלוסייה המבוגרת, לסבא סבתא – אתם בטח זוכרים את כל הפרסומים שהיו – רובם, לשמחתנו, היום מחוסנים.

יפעת שאשא ביטון: מיטב המומחים, כולל אלה שסמוכים על שולחנו של ראש הממשלה, אומרים היום בצורה גלויה ומפורשת: לא צריך הגבלות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעבור לטיפול נקודתי במקומות שבהם אם פתאום יקרה משהו, תהיה איזושהי התפרצות, אם צריך לטפל בנתב"ג – לקחת את הדברים ולטפל בהם באופן ממוקד.

מנסור עבאס: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו שואלים את עצמנו: למה התו הירוק?

יפעת שאשא ביטון: למה התקנות שאנחנו מצביעים עליהן היום?

יפעת שאשא ביטון: למה כל ההגבלות?

יפעת שאשא ביטון: יש להן רק סיבה אחת – ההתמכרות של הממשלה הזאת לכוח ולשליטה בחיים של אנשים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מפסיקים לשבש את השגרה של האנשים.

יפעת שאשא ביטון: עומד פה חבר הכנסת מיקי זוהר, ועמד כאן סגן השר יואב קיש ואמר שאני פופוליסטית.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רק רוצה לשאול כאן את החברים היקרים: מי דחה בזמנו את יישום תוכנית הרמזור בגלל שיקולים פוליטיים – אני?

יפעת שאשא ביטון: אתם; מי אישר את האירוע ההמוני, שאנחנו ראינו כולנו איך הוא הסתיים בגלל צפיפות בלתי נתפסת – לא רק בהיבט של הקורונה, אלא בכלל – מי אישר את זה בגלל שיקולים פוליטיים?

יפעת שאשא ביטון: אני?

יפעת שאשא ביטון: אתם אישרתם; מי ביטל את כל הנושא של הגבלות בתחבורה הציבורית ליום אחד כי זה שירת אותו פוליטית – אני?

יפעת שאשא ביטון: אתם ביטלתם; מי פתח רגע לפני שהגענו לבחירות, שבועיים לפני הבחירות, וכולנו היינו צריכים לעשות פרצוף מופתע – ביטל את ההגבלות ולהחזיר לחיים או להחזיר לחייך – אני?

יפעת שאשא ביטון: אתם עשיתם את זה, כי זה התאים לכם מבחינה פוליטית.

יפעת שאשא ביטון: ואמר את זה עכשיו חבר הכנסת רון כץ: עכשיו, אחרי שהצבענו על הכרזה על מצב חירום, הארכנו את התוקף, מבטלים את התקנים שנתנו בקורונה לבתי חולים.

מנסור עבאס: כן, אם אפשר לסכם במשפט אחד.

יפעת שאשא ביטון: אז תחליטו, אנחנו במצב חירום או אנחנו לא במצב חירום?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין צריכים את ההגבלות האלה או אנחנו לא צריכים את ההגבלות האלה?

יפעת שאשא ביטון: כי בינתיים אנחנו משחררים צוותי רפואה להודו ולכל מיני מקומות בעולם כדי לסייע מבחינה הומניטרית – חשוב ונכון, אבל שימו לב לפער בין מה שאנחנו עושים לאזרחים שלנו כאן, בתוך המדינה, לבין איך שאנחנו מתייחסים מבחינה רפואית.

יפעת שאשא ביטון: ועוד כמה דברים, כי זה מאוד חשוב לדיון.

מנסור עבאס: לא, כבר עברנו את הזמן, חברת הכנסת יפעת.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, ובכל זאת.

מנסור עבאס: משפט אחד, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול למה ילד בכיתה א' צריך לבכות כי לא נותנים להורים שלו להגיע ליום הורים.

יפעת שאשא ביטון: באותה מידה – הורים מחוסנים, לא מאפשרים להם להיכנס עם הילדים שלהם למסעדות.

יפעת שאשא ביטון: התקנות שאנחנו מצביעים עליהן היום – מותר ל-500 אנשים להתקהל בלי תו ירוק, אבל אם זה מופע תרבות חייבים תו ירוק.

יפעת שאשא ביטון: ויש כאן גם את הסיפור של בדיקה כל 72 שעות.

יפעת שאשא ביטון: אז איך אמר מיקי זוהר: כוח וכסף?

יפעת שאשא ביטון: אז כנראה שהסיפור הגדול של הממשלה כאן זה הכוח, זה הרצון עדיין לשלוט בחיים של אנשים, ומי יודע, אולי יש פה גם עניינים כספיים – –

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תודה רבה לך, חברת הכנסת יפעת.

יפעת שאשא ביטון: – – כי אף אחד לא יודע להסביר למה אנחנו נמצאים בתוך המעגל הזה רק איפה שנוח, כי הנגיף עובד רק במקומות מסוימים, ובמקומות אחרים פשוט לא.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: תודה, תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת מהחברים כאן: תתנגדו לתקנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חותמת גומי, וגם כך, התקנות תקפות רק עד מחר.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

אלי אבידר: אדוני, אחרי ההצבעה, בבקשה.

מנסור עבאס: כן, כן.

מנסור עבאס: ברור.

מנסור עבאס: השר איתן גינזבורג יסכם, ואז נעבור להצבעה.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת בן ארי וגם חברת הכנסת שאשא ביטון, תראו, ישראל נמצאת בשפל מבחינת תחלואת הקורונה, וזה ברור היום לכולם, אבל זה אחרי גל תחלואה חמור מאוד.

איתן גינזבורג: בחודש דצמבר – זה כאילו היה לפני נצח, אבל רק לפני חמישה חודשים הביאו באמת את מערכת הבריאות קרוב לקצה גבול היכולת.

איתן גינזבורג: במהלך החודשים האחרונים ניתנו כ-10 מיליון מנות חיסון לכ-5.3 מיליון ישראלים, וכיסוי החיסון הארצי הוא למעלה מ-63%, ונכון להיום נותרו פחות ממיליון ישראלים בגירים שיכולים להתחסן ועוד לא עשו את זה.

איתן גינזבורג: יחד עם זאת, בעקבות ירידת התחלואה בחודש פברואר ישראל החלה בפתיחה מדורגת של המשק ושל מערכת החינוך.

איתן גינזבורג: אנחנו עדיין בסיפור ההדרגתי; עוד לא פתחו את זה באופן מוחלט, כמו שאת מציעה, חברת הכנסת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מציעה – אני מציעה היגיון.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע להסביר לי, כבוד השר – – –

איתן גינזבורג: גברתי, אבל אני השתדלתי – לא, אני השתדלתי לא להפריע.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לשאול, כי בוא נקיים את הדיון.

איתן גינזבורג: לא, אבל אנחנו לא מקיימים דיון.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע להסביר למה 500 אנשים בהתקהלות מסוימת זה מותר, אבל באירוע – – –

מנסור עבאס: שאלת את זה בנאום שלך.

מנסור עבאס: תודה.

איתן גינזבורג: אבל גם בזה, גברתי, את הטעית את הציבור כשאמרת שזה מה שרשום בתקנות, וזה לא מה שרשום בתקנות.

איתן גינזבורג: התקנות מדברות על משהו אחר לגמרי, ואת בנאום שלך כרכת דבר בדבר.

איתן גינזבורג: צריך גם את זה להגיד.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לעמוד באחריות – – –

מנסור עבאס: אוקיי, תודה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: חברת הכנסת יפעת, קיבלת זמן והצגת את הדברים.

מנסור עבאס: תודה לך.

איתן גינזבורג: אז התוכנית של הממשלה – אפשר להתווכח עליה, אבל זו התוכנית הממשלתית – הייתה פתיחה מדורגת של המשק, והשלב הרביעי של פתיחת המשק היה בחודש מרץ, והתקנות האלה מאריכות את תוקף התיקון שאושר בממשלה.

איתן גינזבורג: לחברת הכנסת מירב בן ארי אני רוצה להגיד: את צודקת שבמצב דברים רגיל התקנות האלה בכלל לא צריכות להגיע למליאה.

איתן גינזבורג: את יודעת וכולם יודעים שתקנות צריכות להיות מאושרות בוועדה, אך מכיוון שהתקנות האלה, שאושרו על ידי הממשלה בחודש אפריל ועברו לכנסת – על פי חוק הסמכויות המיוחדות הן נכנסות לתוקף בתוך 24 שעות; לוועדת הכנסת המוסמכת יש זמן של בין שבעה ימים לשבועיים לאשר את התקנות.

איתן גינזבורג: אם היא לא מאשרת אותן, הן פגות תוקף, אבל אם הוועדה לא מתכנסת או לא מאשרת או לא דנה, זה מגיע למליאה – –

מירב בן ארי: אבל זה – – –

איתן גינזבורג: – – ואנחנו נמצאים עכשיו באירוע הזה.

איתן גינזבורג: אחרי שהוועדה המסדרת לא שיבצה את התקנות האלה לדיון באחת מוועדות הכנסת, התקנות מגיעות למליאה.

איתן גינזבורג: זה מצב לא תקין חוקתית, כי אין לך פה אפשרות לדבר עם מומחים, ואין אפשרות להזמין אנשים לוועדה, כמו שעשתה חברת הכנסת שאשא ביטון וכו'.

איתן גינזבורג: אבל לנוכח המצב הזה, מבחינה משטרית אנחנו חייבים לדון בהן במליאה – זה מה שקובע החוק.

איתן גינזבורג: לכן הגענו למצב שבו אומנם הן אושרו באפריל, הן פגות תוקף מחר, ואנחנו דנים בהן היום לקראת מחר.

איתן גינזבורג: דבר נוסף הוא שזה יכול לגרום לכך שאנשים שעברו על החוק וקיבלו בגין זה קנס כי עברו על החוק – אם התקנות לא יאושרו, הקנס הזה יבוטל רטרואקטיבית – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מירב בן ארי: בסדר גמור.

איתן גינזבורג: – – ולכן התקנות האלה מגיעות.

איתן גינזבורג: הממשלה, חברת הכנסת בן ארי, תאשר תקנות ממשיכות לתקנות האלה; אולי אפילו תפתח עוד – בינתיים אפשרו גם עוד פתיחות – אבל התקנות האלה, מבחינה משטרית וחוקתית, צריכות להיות מאושרות.

איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי.

מנסור עבאס: תודה לשר איתן גינזבורג.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים להצבעה על תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 39), התשפ"א–2021.

מנסור עבאס: אנחנו כמובן נאפשר לחברי הכנסת שלא נמצאים במקומם להצביע.

מנסור עבאס: נא להצביע.

מנסור עבאס: בעד התקנות – 4

מנסור עבאס: נמנעים – אין

מנסור עבאס: חבר הכנסת בוסו, חבר הכנסת אבוטבול, חבר הכנסת שלמה קרעי.

מנסור עבאס: מי עוד?

מנסור עבאס: שלושה.

מנסור עבאס: אוקיי, אז שבעה חברי כנסת בעד, שניים מתנגדים, אפס נמנעים.

מנסור עבאס: תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 39), התשפ"א–2021, התקבלו.

מנסור עבאס: כמובן שניתן לחבר הכנסת מיקי זוהר להגיב על דבריה של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

מנסור עבאס: הודעה אישית – חמש דקות, מיקי?

מכלוף מיקי זוהר: לא, לא צריך.

מכלוף מיקי זוהר: ממש דקה וחצי.

מכלוף מיקי זוהר: טוב, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון בחרה להזכיר את שמי מעל הדוכן – אז חשבתי שאת מתכוונת לומר לי תודה, כי בעצם אני בניתי לך את הקריירה הפוליטית שלך.

מכלוף מיקי זוהר: אם אני לא הייתי עושה את אותו אירוע בתוך הוועדה, אני לא יודע אם היו יודעים מי זאת יפעת שאשא ביטון, אז קצת מפתיע אותי שלא עלית להגיד לי תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לשלוח לך זר פרחים.

מכלוף מיקי זוהר: בסדר, אז לא אמרת תודה.

מכלוף מיקי זוהר: זה בסדר גמור.

מכלוף מיקי זוהר: אז אם לא אמרת תודה, לפחות תגידי סליחה – תגידי סליחה לגדעון סער, ששרפת לו עשרה מנדטים בתוך כמה חודשים מרגע שחברתם.

מכלוף מיקי זוהר: אז תודה לא אמרת לי, סליחה לגדעון סער לא אמרת, אבל לתקוף אותי אישית פה על הדוכן כן בחרת.

מכלוף מיקי זוהר: אז הרבה בריאות, הרבה הצלחה – זה מה שאני מאחל לך.

יפעת שאשא ביטון: – – – חשבתי שאתה רוצה להתבגר.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת מיקי זוהר.

מנסור עבאס: תם סדר-היום.

מנסור עבאס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ח באייר, התשפ"א, 10 במאי 2021, בשעה 16:00.

מנסור עבאס: ישיבה זו נעולה.