ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 7, 2021-04-21 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום רביעי, ט' באייר תשפ"א, 21 באפריל 2021.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (חובת ביצוע בדיקה בכניסה לישראל) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2021.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני מבקש לעבור לדיון לציון יום הרצל, אבל אם אינני טועה, השר אקוניס עדיין לא הגיע, אז אני מציע שאולי נקרא לו.

יריב לוין: אני חושב שלא יהיה נכון להתחיל בדיון בלי שיש נציג של הממשלה כאן.

יריב לוין: טוב, נמצא כאן חברנו השר אלי כהן, אז יש לנו שר מטעם הממשלה שנמצא, ואנחנו נוכל להתחיל בדיון.

יריב לוין: מכובדי השר, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית יעקב חגואל וחברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, יושב-ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג וחברי הנהלת הסוכנות היהודית, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת סמי בקלש, משפחת הרצל היקרה, ליאורה הרצל וגבריאל ליב הרצל, שרות ושרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, אנו מתכבדים לציין היום את יום הרצל לרגל יום הולדתו של חוזה המדינה, החל מחר, בי' באייר.

יריב לוין: מעטים האנשים בהיסטוריה האנושית אשר השפיעו על גורל עמם השפעה כה מכרעת ודרמטית כפי שהשפיע בנימין זאב הרצל.

יריב לוין: השפעתו על העם היהודי ועל תקומת העם בארץ אבותיו מדהימה לא רק משום היקפה אלא גם משום היותו של הרצל אדם פרטי, אשר לא נשא במשרה ציבורית ולא החזיק בעמדה שלטונית.

יריב לוין: המנהיגות שגילה הרצל, גם בהיעדר תפקיד שלטוני רשמי, היא מנהיגות נדירה בעוצמתה.

יריב לוין: מהלך כפי שהוביל יכול היה להתקיים ולהצליח רק כאשר האדם שמוביל אותו ניחן באמונה חזקה ובכוח יוצא דופן לסחוף אחריו ציבורים גדולים.

יריב לוין: בנימין זאב תאודור הרצל נולד במאי 1860 בעיר פשט, שלימים הפכה לחלק מבודפשט.

יריב לוין: כבר כנער החל הרצל בפעילות ציבורית.

יריב לוין: הרצל חש כי ליהודים ישנה תקרת זכוכית בתחומים רבים וכי הם סובלים מהווה של אפליה קשה ללא עתיד של ממש.

יריב לוין: הרצל ביקש לחוות בעצמו את מצבם של היהודים במקומות שונים ולהכיר לעומק את הקהילות היהודיות ואת מצוקותיהן.

יריב לוין: הדבר דרבן אותו לערוך מסעות רבים ברחבי אירופה.

יריב לוין: במהלך מסעות אלה חווה מקרוב את מצוקתם של יהודים רבים אשר נרדפו, סבלו מיחס עוין ולא אחת משפיל וחוו פגיעות הן מצד השלטונות והן מצד אוכלוסיית הרוב הנוצרית.

יריב לוין: המציאות הקשה שפגש השפיעה רבות על תפיסת עולמו של הרצל, והיא התחדדה עוד יותר כאשר כעיתונאי צעיר בפריז סיקר את משפט דרייפוס.

יריב לוין: אירוע זה ביסס אצל הרצל את ההכרה כי היהודים לעולם לא יוכלו לחיות בביטחון ובשוויון, אלא אם כן יתיישבו בארץ משלהם ויקימו בה מדינה משלהם.

יריב לוין: בשנת 1896 פרסם הרצל את ספרו "מדינת היהודים", ובו הציע את הרעיון שנראה אז כעניין רחוק וחסר סיכוי של ממש – להביא להקמתה של מדינה יהודית.

יריב לוין: הספר "מדינת היהודים" הציב חזון ענק ויחיד מסוגו, אלא שהרצל התגלה לא רק כבעל חזון יוצא דופן אלא גם כאיש מעשה.

יריב לוין: הרצל הבין שלצד החזון עליו לפעול באופן מעשי בשני מישורים מקבילים על מנת להפוך את החזון לבר-מימוש: המישור הראשון היה גיוסו של העם היהודי לרעיון הציוני.

יריב לוין: הרצל הקים את התנועה הציונית העולמית, גייס עבורה כספים, הציב ופעל ללא לאות לאחד את העם כולו לפעולה חובקת עולם למען הקמת מדינה יהודית.

יריב לוין: הרצל קיים פגישות ושיחות עם יהודים במקומות רבים, בעוד ספרו "מדינת היהודים" תורגם לכמה שפות וקנה לו אחיזה הולכת ונרחבת בקרב ציבורים יהודיים רבים.

יריב לוין: כתוצאה מכך, התמיכה בתנועה הציונית הלכה והתפשטה בקהילות היהודיות השונות, תוך שרבים, ובהם אנשי רוח מובילים באותן קהילות, מנהיגים מקומיים, מצטרפים לעשייה הציונית.

יריב לוין: בתוך שנים ספורות הפכו הרעיון והחזון הכמעט-דמיוניים של הרצל למערכת מסודרת, עם מוסדות נבחרים, עם נציגות רחבה של קהילות יהודיות במקומות רבים ועם גלי מצטרפים חדשים בכל מקום.

יריב לוין: כך הפך הרצל את התנועה הציונית מרעיון תיאורטי, שעלול היה להסתיים בזרם שולי, לכוח מרכזי ועולה בהתמדה בעולם היהודי.

יריב לוין: המישור השני שבו פעל הרצל הוא היה המישור המדיני.

יריב לוין: הרצל האמין שגיוס תמיכה בין-לאומית חיוני על מנת לאפשר את הוצאתו לפועל של הרעיון הציוני.

יריב לוין: הוא קיים לצורך זה אין-ספור מפגשים עם מדינאים ועם מנהיגים דתיים.

יריב לוין: הרצל התמיד וקיים מפגשים אלה, הגם שלא אחת רעיונותיו נדחו ועוררו התנגדות רבה.

יריב לוין: תפיסת עבודה זו של הרצל השפיעה רבות על ההנהגה הציונית ועל המוסדות הציוניים.

יריב לוין: רבים מהמנהיגים הציוניים נרתמו אף הם למאמץ המדיני והצליחו, כל אחד בזכות מעמדו והשפעתו במקום שבו פעל, ליצור תמיכה הולכת ומתרחבת בהכרה בזכותו של העם היהודי לקיים מדינה עצמאית משלו.

יריב לוין: הרצל נפטר ביולי 1904, בגיל 44 בלבד, אבל הותיר אחריו משנה סדורה וחותם עצום, המעמיד אותו בשורה אחת עם הגדולים שבמנהיגים והוגי הדעות שקמו לעם היהודי לדורותיו.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, חזונו של הרצל התגשם לא רק בעצם הקמתה של מדינת ישראל כבית לאומי לעם היהודי אלא גם בדמותה של המדינה.

יריב לוין: ישראל היא מודל לחיקוי בעולם כולו, ועד היום היא בית חם לעולים המגיעים אליה מכל קצווי תבל.

יריב לוין: הדבר היה נכון עם קום המדינה והוא ממשיך להיות נכון ורלוונטי גם בעשור השמיני מאז הקמתה.

יריב לוין: חזונו של הרצל התממש, אולם מלאכה רבה עודה לפנינו על מנת להבטיח שמדינת ישראל תמשיך להתקיים ולהיות בית לאומי לעם היהודי כולו.

יריב לוין: בימים אלה של מחלוקות לא פשוטות בינינו, ראוי שנביט בתמונתו של הרצל על קיר אולם המליאה.

יריב לוין: ראוי שנזכור איזה חזון, אילו תעצומות נפש וכמה עמל נדרש כדי להגיע למדינה יהודית ריבונית בארצנו.

יריב לוין: בכוחנו ובאחריותנו להמשיך ולקיים את חזונו של הרצל ולהבטיח שהמדינה שקמה בזכות פועלו וחזונו תעמוד על תילה ותמשיך להיות בית לאומי ליהודי העולם מדור לדור.

יריב לוין: אני מזמין את השר אופיר אקוניס לשאת דברים בשם הממשלה.

יריב לוין: בבקשה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, יושב-ראש ההסתדרות הציונית העולמית יעקב חגואל, יושב-ראש הסוכנות היהודית יצחק בוז'י הרצוג, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, בני משפחת הרצל ומוקירי זכרו, מחר, י' באייר, נציין את יום הולדתו ה-161 של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל – יהודי ענק שחזונו, אדוני היושב-ראש, שנשמע בתחילת הדרך מופרך והזוי, הפך מאגדה למציאות.

אופיר אקוניס: הרצל לא היה הציוני הראשון, אבל הוא היה המנהיג הציוני הראשון.

אופיר אקוניס: קדמו להרצל, להגותו, למאמריו, לפעולות האקטיבית לכינוס הקונגרס ב-1897, ציונים אחרים: הרב אלקלעי, ממבשרי הציונות; העולים ברגל מתימן לארץ ישראל; עולי העלייה הראשונה; מתיישבי גדרה, חדרה, ראשון לציון, מזכרת בתיה וכמובן פתח תקווה – כולם קדמו להרצל.

אופיר אקוניס: "בבוקר לח בשנת תרל"ח", כמאמר השיר – הם הקדימו אותו, אדוני היושב-ראש, בשנים אחדות, לא רבות.

אופיר אקוניס: היום, 73 שנים לאחר הכרזת המדינה ובמלאת 117 שנים לפטירתו של הרצל, אפשר לומר בוודאות מוחלטת: אידיאל הציונות ניצח.

אופיר אקוניס: הוא פועם בליבנו במלוא העוצמה והוא ניצב מול אתגרים זהים לאלו שעמדו לנגד עיניו הנדהמות של הרצל עצמו: האנטישמיות הגואה – באירופה בעיקר, וגם במקומות אחרים בעולם – וגורמים פוסט-ציוניים מתוך העם היהודי עצמו; אז הם עוד לא היו פוסט-ציוניים, היום הם פוסט-ציוניים.

אופיר אקוניס: ובכן, מנהיגותו של הרצל באה לידי ביטוי בעיקר בזיהוי בעיית היסוד של העם היהודי בסוף המאה ה-19.

אופיר אקוניס: הוא לא טשטש את האנטישמיות ושנאת היהודים באירופה.

אופיר אקוניס: נהפוך הוא, הוא העלה אותה על סדר-היום הבין-לאומי באומץ, בחדות, באמצעים שעמדו בפניו אז ומול התנגדות פנימית של חלקים ניכרים מן המנהיגות היהודית באירופה עצמה.

אופיר אקוניס: מנהיגותו באה לידי ביטוי גם בדרכים לפתרונה – במעשים, אדוני היושב-ראש, ולא רק בדיבורים.

אופיר אקוניס: מעשים ולא דיבורים – חלק בלתי נפרד ממנהיגות.

אופיר אקוניס: ובכן, בארגונו ובהובלתו, תוך יצירת דעת קהל בקהילות היהודיות, כפי שציין היושב-ראש, הוא סחף את כל צירי הקונגרס הציוני הראשון.

אופיר אקוניס: הקונגרס הזה כשלעצמו היה אירוע חסר תקדים ופורץ דרך, ובעקבותיו כתב ביומנו את המשפט האלמותי: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים".

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, מכובדיי, הרצל היה עיתונאי, מחזאי ונואם מוכשר מאוד, אבל הייתה לו עוד תכונה אחת: יכולת ניבוי מדהימה ומדויקת.

אופיר אקוניס: 51 שנה מאז אותו קונגרס ציוני ראשון – שנה אחת פספוס מהתחזית – הוקמה מדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.

אופיר אקוניס: קריאה מדוקדקת בכתביו של הרצל מלמדת אותנו עד כמה מדויקת הייתה התחזית שלו על אופייה של המדינה והשפעתה על כל אומות העולם: "אילולא פחדתי פחד גדול כל כך להיות נקרא אוּטוֹ

אופיר אקוניס: פִּיסְטָן – – – הייתי מצייר לפניכם את סידוריה העתידיים של ארצנו.

אופיר אקוניס: עם מסילות ברזל, קווי טלגרף" – או טלגרם או טיקטוק בימינו – "טלפונים, מכוניות, ועוד דברים אגדיים שכאלה, שאדם עוד לא ראה מימיו – – – אולי נגלה בהזדמנות זו אפשרות של שיפורים חברתיים וגם נגשים אותם, שתצמח מהם תועלת גם לחלכאים ולקשי היום של אומות אחרות.

אופיר אקוניס: ואז רק נהיה ישראלים במלוא מובן המילה".

אופיר אקוניס: "ישראלים", אדוני היושב-ראש – זו אולי הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בביטוי הכל-כך מרגש הזה, שהיום נשמע לנו כל כך יום-יומי ומובן מאליו.

אופיר אקוניס: ובכן, הישראלים שהצמיחו את הנס הענק שאנחנו חיים בו, על שלל ההצלחות של מדינתנו – כפי שכתב חוזה המדינה: "דברים אגדיים שכאלה, שאדם עוד לא ראה מימיו".

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אין לי כל צל של ספק שהעיתונאי והפרשן – אז עוד לא היו פרשנים; אנשים היו עיתונאים, אנשי תקשורת, הם סיקרו; הם לא סיקרו את עצמם, הם סיקרו את האחרים.

אופיר אקוניס: ובכן, מה היה כותב העיתונאי הזה – כשהעיתונות הייתה בשיאה, כן?

אופיר אקוניס: הוא היה כותב – כך אני מעריך – שישראל היא מעצמה בין-לאומית של מדע, של טכנולוגיה ושל חדשנות, והיה מסקר – במובן החיובי ביותר, כן?

אופיר אקוניס: – את אופן היציאה וההצלחה של ישראל ממשבר הקורונה כשאירופה, שבה פעל הרצל ברוב שנותיו – באירופה, ביבשת הזאת – מתקשה לחזור לשגרה ולהתאושש מן המשבר.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מדהים לראות, חברות וחברי הכנסת, איך למרות פער השנים – למעלה מ-120 שנה – לא השתנו הוויכוחים גם בתוך עמנו בשאלות היסוד של זהותו, כמו בימים אלה, שבהם ניטש ויכוח על אופיים הרצוי של אורחות החיים הנהוגים במדינת ישראל.

אופיר אקוניס: הרצל, שזיהה כבר אז את בעיית עמי אירופה כלפי היהדות והיהודים, לא ברח גם מן השאלה הפנים-יהודית.

אופיר אקוניס: אף שהיה נחשב – בעגה שלנו, כן?

אופיר אקוניס: – חילוני מוחלט באורח חייו, כראוי למנהיג הראשון בפועל של התנועה הציונית, הוא התייחס לא רק לעניין היהודי אלא גם לעניין היהדות.

אופיר אקוניס: כך אמר – אני חושב שזה היה אחד המשפטים העוצמתיים ביותר שלו מאז ועד היום וגם לדורות הבאים – כך כתב: "הציונות היא שיבה אל היהדות, עוד לפני השיבה אל ארץ היהודים".

אופיר אקוניס: כך הוא אמר בנאומו הראשון בקונגרס.

אופיר אקוניס: הוא הוסיף את המשפט הבא, שצריך ויכול להיות מגדלור לכל אחת ואחד בבית הזה: "כבר הצליחה הציונות להגשים דבר מופלא שנחשב לפני כן כבלתי אפשרי – הקשר ההדוק בין היסודות המודרניים ביותר של היהדות, עם השמרניים ביותר.

אופיר אקוניס: הואיל והדבר הזה אירע בלא שיצטרך אחד משני הצדדים לעשות ויתורים שלא לכבודו ולהקריב קורבנות נפשיים, הרי זו ראיה נוספת לכך – – – שהיהודים הם עם" – כותב הרצל ואומר את הדברים בקונגרס הציוני הראשון, אדוני היושב-ראש, ב-1897.

אופיר אקוניס: ובכן, נבואתו לא הסתיימה רק בחזון הקמת המדינה, בעצם קיום המדינה ליהודים, אלא גם בניסיון לסרטט קווי יסוד לחיים של דרך משותפת, תוך מחלוקות לגיטימיות של העם.

אופיר אקוניס: לכן – – –

עודד פורר: גם – – –

אופיר אקוניס: נדמה לי, חבר הכנסת פורר, שהדברים די ברורים, והם נאמרו בשם אומרם.

משה אבוטבול: אל תתחיל עם זה, עודד.

איתמר בן גביר: לא כל דבר הוא פוליטיקה.

איתמר בן גביר: לא כל דבר הוא פוליטיקה.

איתמר בן גביר: לא להכניס את האג'נדה שלכם.

איתמר בן גביר: די.

איתמר בן גביר: תכבד את המעמד.

עודד פורר: אג'נדה ציונית, זה הכול.

איתמר בן גביר: תכבד את המעמד.

משה אבוטבול: עודד, עודד, בוא, יש גם דברים – – –

עודד פורר: ציונות.

משה אבוטבול: זה שהוא לא בא לדבר, גם את זה אנחנו יודעים, אז בוא לא נתחיל.

יריב לוין: תודה רבה לכם, חברי הכנסת.

יריב לוין: בבקשה, כבוד השר.

יריב לוין: תודה רבה.

אופיר אקוניס: יכול להיות, אדוני היושב-ראש, שהדברים שציטטתי לא היו מובנים מספיק.

אופיר אקוניס: אני חושב שציטטתי את הדברים בשם אומרם.

אופיר אקוניס: אומרם היה בנימין זאב הרצל, והוא אמר את הדבר בצורה מאוד ברורה, חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: אני מסכים איתם לחלוטין, כמו גם עם הדברים שלא הקראת.

אופיר אקוניס: לכן הוא חל על שני הצדדים.

אופיר אקוניס: אני מוכן לשלוח את הנאום שלי לכל חברי הכנסת, וגם את צילומו בווידיאו, שיופץ בהמשך היום, כדי להבין טוב יותר, חבר הכנסת פורר.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, גם בימים סוערים כפי שאנחנו נמצאים בהם היום, של הרכבת ממשלה ולאחר ארבע מערכות בחירות מאוד אמוציונליות, אני שומע את זעקות השבר והאפוקליפסה על סופה של הדמוקרטיה או סופה של המדינה.

אופיר אקוניס: אלה הן אמירות חסרות שחר, מיותרות ומסוכנות בכל ויכוח.

אופיר אקוניס: מותר להתווכח; צריך להתווכח.

אופיר אקוניס: זאת הזירה, אגב, זאת הזירה להתווכח ולחלוק, אבל לא להוציא את הדברים מפרופורציה.

אופיר אקוניס: אין לנו כל סכנה לקיומה של הדמוקרטיה הישראלית, אשר אנו יושבים בביתה ממש, תרתי משמע, ואין שום סכנה לקיומה של מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, דרך החרמות האישיים לא הייתה דרכו של בנימין זאב הרצל.

אופיר אקוניס: זאת לא הייתה דרכו.

אופיר אקוניס: ברוח חזונו הציוני, בכינוס הקונגרסים הציוניים, למרות כל המחלוקות היסודיות והעמוקות בין הפלגים הרבים בתנועה הציונית, הם ידעו להתגבר למען המטרה הנעלה: הקמת מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אני קורא מכאן היום, בשם הממשלה ובשם תנועתי הליכוד, ממשיכת חזונו של הרצל, לכל הכוחות הציוניים להפסיק את החרמות האישיים, להתאחד בשעת מבחן למדינת ישראל, למען עתידה של מדינתנו, ולפעול להקמת ממשלה שבה יהיו חברים כל הכוחות הציוניים בבית הזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בנימין זאב הרצל ייזכר תמיד כאחד המנהיגים הגדולים ביותר של עמנו בכל הדורות.

אופיר אקוניס: הוא היה לא רק ממניחי אבני היסוד של התנועה המופלאה, שאין שנייה לה בעולם – התנועה הציונית – הוא אבן היסוד שלה.

אופיר אקוניס: אשרינו שזכינו להגשים את חזונו בימי חיינו.

אופיר אקוניס: חובתנו לבצר את קיום החזון ולהבטיחו לנצח.

אופיר אקוניס: זכרו הטוב של בנימין זאב הרצל ברוך.

יריב לוין: תודה רבה לשר אקוניס.

יריב לוין: אני מזמין את חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, חברי הכנסת, האורחים שמכבדים את המעמד, שנים אני נוהג בהרצאות שונות, כשאני מדבר על חינוך או על מנהיגות, לצטט מהחוויה שלי כמורה במקיף שרת בנצרת עילית – היום נוף הגליל – בשעת מחנך, מה שנקרא בבתי הספר שלנו.

אלעזר שטרן: אמרתי: בואו נעשה את זה קצת מעניין ונדמיין שאנחנו בטיול שנתי בהר הרצל ושאני מבקש מהתלמידים שלי להתרכז בצד אחד של האבן השחורה, ואני אומר: בשתיים-שלוש שלי, אנחנו דוחפים את האבן, מתרכזים ודוחפים את האבן.

אלעזר שטרן: ואני אומר להם: אוקיי, עכשיו בואו נגלה קצת את הרצל – נזיז את החול.

אלעזר שטרן: דרך אגב, יש שם הרבה חול, כיוון שאת הרצל קברו עמוק; חששו אז אולי מעניינים ביטחוניים שונים של ההפצצות, או לא משנה מה.

אלעזר שטרן: מזיזים.

אלעזר שטרן: אנחנו אומרים לו: הרצל, הרצל, צא החוצה.

אלעזר שטרן: הוא אומר: תראו, לא זזתי הרבה זמן, תנו יד.

אלעזר שטרן: נותנים לו יד והוא יוצא, בגובה העיניים.

אלעזר שטרן: בואו נדבר עכשיו על שתי תגובות אפשריות של הרצל.

אלעזר שטרן: התגובה הראשונה היא שהוא יגיד: וואי, וואי, וואי, דפקתם לי את כל החזון.

אלעזר שטרן: תחזירו את האבן, לא רוצה לצאת החוצה.

אלעזר שטרן: האפשרות השנייה היא שיצא לגובה העיניים ויגיד: ואללה, אפילו אני לא חלמתי שב-73 שנים העם היהודי יגיע להישגים כאלה ויקים מדינה כמו מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אין לי ספק שהרצל יגיד: תנו לי לעשות סיבוב.

אלעזר שטרן: לא חלמתי שאנחנו, שאתם, ב-73 שנים, תגיעו לזה.

אלעזר שטרן: בואו נעשה סיבוב.

אלעזר שטרן: עכשיו, אדוני היושב-ראש, הסיור הקצר הזה, בזמן שעומד לרשותי – בואו נבדוק.

אלעזר שטרן: בואו נבדוק לא אם החזון שלו התגשם – אמרנו: הגענו להישגים נהדרים.

אלעזר שטרן: האם מה שחובה על כל דור ודור הוא לוודא שהחזון הזה גם יימשך ושלא נתחמק ונגיד: החזון מתגשם, כמו שאמר פה השר אקוניס – אדוני היושב-ראש, אתה דיברת – ונבחר את הדברים, לא נתעלם.

אלעזר שטרן: ברשותכם, אני אומר: אוקיי, אולי נלך למקום שקוראים לו בית המשפט העליון, ונגיד את האמת: הרצל רצה להיות שופט.

אלעזר שטרן: הרצל הוא דוקטור למשפטים מווינה.

אלעזר שטרן: הוא לא נהיה.

אלעזר שטרן: זכינו אולי לעיסוק שלו כיוון שהוא ידע שכדי להיות שופט הוא צריך להתנצר.

אלעזר שטרן: כיהודי הוא לא היה יכול להיות שופט, ואין ספק שזה אחד הדברים שדחפו אותו לאותו חזון, בטח בעוצמות האלה.

אלעזר שטרן: ומה הוא כתב על מה שאנחנו צריכים לבנות כאן?

אלעזר שטרן: על האדמה העתיקה והיקרה הזאת בנינו לנו חברה חדשה, חבריי.

אלעזר שטרן: ואנחנו לא מבדילים בין בני אדם.

אלעזר שטרן: אנחנו לא שואלים את האדם לאיזה גזע הוא שייך, לאיזו דת הוא שייך.

אלעזר שטרן: הוא צריך להיות בן אדם, זה הכול מבחינתנו.

אלעזר שטרן: צוואתי לעם היהודי – התקינו את מדינת

אלעזר שטרן: כם באופן שהזר ירגיש טוב בתוככם.

אלעזר שטרן: האם אנחנו דואגים לזה?

אלעזר שטרן: האם אנחנו באמת דואגים – לא כשאנחנו צריכים את זה לצרכים פוליטיים עכשוויים – שהזר ירגיש טוב בינינו?

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני לא בטוח.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה צו.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות את זה.

אלעזר שטרן: אני לא בטוח שאנחנו דוחפים כל הזמן – אמרתי:

אלעזר שטרן: לא רק בזמן בחירות – שכך יהיה.

אלעזר שטרן: אני רוצה לצטט משהו על הרצל והיהדות: "מתוך כבוד לדת הלכתי בשבת שלפני הקונגרס אל בית הכנסת.

אלעזר שטרן: ראש הקהילה קרא לי לעלות לתורה.

אלעזר שטרן: ביקשתי ממר מרקוס, גיסו של ידידי בר מפריז, שישנן איתי את הברכה, וכשעליתי אל הבימה הייתי נרגש יותר מאשר בכל ימי הקונגרס.

אלעזר שטרן: המילים המעטות של הברכה העברית חנקו את גרוני מהתרגשות יותר מאשר נאום הפתיחה ונאום הנעילה וכל הדיונים".

אלעזר שטרן: מה עוד אמר הרצל – חבר הכנסת אבוטבול, צעקת את מה שצעקת, ואני לא רוצה לחזור על זה: השיבה אל היהדות קודמת לשיבה אל ציון.

משה אבוטבול: – – – מעשים, לא דיבורים.

משה אבוטבול: מעשים – – –

אלעזר שטרן: אבל תלמד מה הוא עוד אמר: "האם ניתן את כוהני הדת למשול בנו?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: האמונה היא אומנם הקשר המאחד אותנו, אולם חופשיים אנחנו בכוח החוכמות והמדעים", ועל כן לא ניתן לדחפים תיאוקרטיים של אנשי הדת לעשות את מה שהם עושים.

אלעזר שטרן: כן, ככה הוא אמר.

משה אבוטבול: לפחות בזה הוא כמוך.

אלעזר שטרן: תודה על המחמאה.

משה אבוטבול: זו לא מחמאה.

אלעזר שטרן: בשבילי כן.

משה אבוטבול: לכלוא את הרבנים בבתי הכנסת – זו לא מחמאה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, האם באמת הרצל, בתפיסה שלו – אם נמשיך משם לבית הרבנות הראשית, הוא יגיד שזה בסדר שמי שבוחר את הרבנות זה אולי עשרה אנשים בגוף הזה?

אלעזר שטרן: האם הרבנות הזאת, שקוראת לחיילים שמשרתים להגן על העם היהודי – אני לא רוצה להגיד את הכינויים שנאמרו פה, אבל מטילים ספק ביהדות שלהם בגלל שאולי הם לא מדליקים אור בשבת או הם מדליקים אור בשבת לא כמו שאני עושה אבל אני מקבל אותם?

אלעזר שטרן: האם זה מה שפוסל אותם מלהיות יהודים?

אלעזר שטרן: האם – ובכוונה אני אמרתי: הרצל התרגש מהעלייה לתורה כמו שמתרגשים גם אלה שלא שומרים שבת כמוני, ואנחנו לצערי הרב לא יכולים להגיד שאנחנו שומרים על ההתרגשות הזאת, שאנחנו מטפחים את ההתרגשות הזאת שתהיה גם בקרב אלה שלא לבושים כמוני עם כיפה וציצית.

אלעזר שטרן: גם את זה הרצל אמר.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד על אותו בית משפט שהרצל דיבר עליו – יש לנו טייסות בזכות אותו בית משפט; יש לנו טלוויזיה בשבת, שאני לא רואה, בזכות אותו בית משפט.

אלעזר שטרן: אני לא רואה טלוויזיה בשבת, אבל האם יעלה על הדעת שבמדינה היהודית שלנו, שבה רוב מוחלט רוצה לראות טלוויזיה בשבת, לא נראה טלוויזיה?

משה אבוטבול: איך אתה יודע?

אלעזר שטרן: בגלל שלהבדיל ממך, בתוך עמי אני חי.

משה אבוטבול: לא.

משה אבוטבול: אתה לא חי בתוך עמך.

משה אבוטבול: תסתובב, תראה מה העם רוצה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך עוד משהו.

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, די.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד עוד משהו.

משה אבוטבול: – – –

אלעזר שטרן: הרצל – – –

איתמר בן גביר: – – –

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: הרצל – – –

יריב לוין: חבר הכנסת בן גביר – – –

איתמר בן גביר: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת בן גביר – – –

משה אבוטבול: – – – פוליטיקה.

אלעזר שטרן: זה לא פוליטיקה.

אלעזר שטרן: אני לא שמעתי – – –

יריב לוין: חבר הכנסת בן גביר, אבל למה אתם עוזרים לו בזה, לשיטתכם?

איתמר בן גביר: – – –

יריב לוין: לשיטתכם, למה אתם עוזרים לו בזה?

יריב לוין: מספיק.

איתמר בן גביר: – – –

יריב לוין: מספיק.

יריב לוין: אז תשמעו אותו ובזה זה יסתיים.

משה אבוטבול: – – –

איתמר בן גביר: למה לפגוע בזכרו של הרצל?

יריב לוין: רבותיי, חבר הכנסת שטרן הוא ברשות דיבור.

יוראי להב-הרצנו: אתה אומר – – – נכון?

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד מה עוד הרצל אמר.

יריב לוין: הוא ביקש לדבר.

איתמר בן גביר: אין ממלכתיות, אלעזר?

איתמר בן גביר: אין ממלכתיות?

אלעזר שטרן: הרצל לא דיבר – – –

יוראי להב-הרצנו: – – –

איתמר בן גביר: אתם לא ממלכתיים.

אלעזר שטרן: הרצל לא דיבר – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: טוב, חבר הכנסת להב הרצנו, אתה מפריע.

אלעזר שטרן: הרצל לא הרחיב על הצבא.

יוראי להב-הרצנו: – – –

יריב לוין: מאה אחוז.

יריב לוין: אתה חושב שאחרת לא נסתדר, אם אתה לא – תן לחבר הכנסת שטרן לדבר, ואל תעזור להם להפריע לו, בבקשה.

אלעזר שטרן: הרצל לא דיבר על הצבא, זה נכון, הוא לא הרחיב על זה, אבל מה הרצל כן אמר?

אלעזר שטרן: כל אנשי החברה החדשה, גברים ונשים, חייבים להקדיש שנתיים מחייהם לשירות הציבור, בדרך כלל בין גיל 18 ל-20, מה לעשות?

אלעזר שטרן: שירות לאומי, שירות אזרחי – נקרא לזה איך שאנחנו רוצים – שירות צבאי, כמובן.

משה אבוטבול: שירות תורני.

אלעזר שטרן: אבל – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, מה אתה רוצה, שאני אקרא אותך לסדר בדיון כזה?

יריב לוין: באמת, די.

יריב לוין: אני מבין, נרשם בפרוטוקול שחבר כנסת אבוטבול חולק מכול וכול על דבריו של חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: זה בסדר, הבנו את זה.

אלעזר שטרן: אנחנו בבניין הזה, ואני רוצה להגיד מה הרצל כתב על מי שצריך לעמוד בראשנו: האדם שנבחר בו לעמוד בראש החברה החדשה צריך להיות אדם מתון, צנוע, בעל חוש צדק מפותח, משוחרר ממחלוקות השעה.

אלעזר שטרן: אצלנו הפוליטיקה היא לא מקצוע, לא לגברים ולא לנשים.

אלעזר שטרן: מהמחלה הזאת ידענו להיזהר.

אלעזר שטרן: אני אומר שאנחנו באמת – הדאגות של מי צריך להיות המנהיג שבראש העם הזה, אני חושב שהרצל אמר דברים ברורים מאוד, כדי באמת לא להפוך את העניין הזה לעניין אישי.

אלעזר שטרן: אני מציע לחזור להגדרות שלו על המוסריות שצריכה ללוות את המנהיג או המנהיגים שלנו.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לסיים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

אלעזר שטרן: "קראתי פעם לציונות אידיאל אין-סופי, ואני מאמין באמת כי לאחר השגת ארצנו, ארץ ישראל, לא תחדל מלהיות אידיאל; כי בציונות כפי שאני מבין אותה כלולה לא רק השאיפה אל כברת ארץ מובטחת כחוק בשביל עמנו האומלל אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית.

אלעזר שטרן: " אדוני היושב-ראש, כפי שפתחתי, עם התלמידים שהיו לי ואלה שיהיו לי או עם הפקודים שלי אני יוצא בגאווה לסיור בהר הרצל וחושב שהמדינה שלנו, גם אם לא הכול בה מושלם, הגיעה להישגים שגם הרצל לא חלם עליהם, והוא יכול להתפאר בהם.

אלעזר שטרן: אבל חובה על כולנו יחד לראות שאם בעוד 73 שנים יבוא מורה להר הרצל, הוא יוכל לתת את אותה תשובה להרצל: בוא נצא החוצה, נעשה סיבוב, בגלל שההישגים של המדינה והרמה הערכית והמוסרית שלה והיחס שלנו לזר שחי בתוכנו הם באמת כמו שאתה חזית או כמו שרצית שנהיה.

אלעזר שטרן: תודה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אני מזמין את חבר הכנסת גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הסוכנות היהודית מר יצחק הרצוג, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית יעקב חגואל, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים 161 שנים להולדתו של בנימין זאב הרצל, המנהיג הענק שחולל את המהפכה הציונית שחילצה את עמנו מהחושך הארוך של הגלות לאור הגדול של חידוש ריבונותנו במולדתנו ההיסטורית.

גדעון סער: בספר ישן, שיצא לאור לפני 84 שנים ושבו לקט מנאומיו וממאמריו של הרצל, הגדירו העורך פרופ' בנציון נתניהו: הגאון היהודי הלאומי הגדול ביותר.

גדעון סער: ואכן, לעמנו היו במהלך השנים הארוכות בגולה מנהיגים דתיים ורוחניים רבים גדולים.

גדעון סער: מדינאי יהודי גדול היה החידוש שחולל את המפנה בתולדות עמנו.

גדעון סער: שאלתי אתמול את בתי בת הארבע, את שירה, מי היה הרצל.

גדעון סער: היא השיבה מייד: חוזה המדינה, והוסיפה את הציטוט: אם תרצו, אין זו אגדה.

גדעון סער: הרצל אכן פרס בפני עמנו המוכה והמפוזר חזון גדול שהצית את דמיונם של המוני יהודים ברחבי העולם.

גדעון סער: אני מצטט: "קריאת הסכמה בקעה ועלתה בכוח אדיר בכל המקומות שבהם סובלים היהודים.

גדעון סער: אני עצמי" – אומר הרצל – "לא ציפיתי להתלהבות מרובה כל כך, אף על פי שאני כידוע אופטימיסט".

גדעון סער: אבל הרצל לא היה רק בעל חזון גדול ומהפכני.

גדעון סער: הרצל ניגש מייד לביצוע התוכנית הגדולה שפרס בספרו "מדינת היהודים".

גדעון סער: הוא הקים תנועה עולמית והעמיד לרשותה בתוך שנים ספורות את כלי הביצוע למימוש החזון: הקונגרס הציוני, ההסתדרות הציונית העולמית, הבנק, הקרן הקיימת.

גדעון סער: כן, גם לפני הרצל הייתה חיבת ציון והיו חלוצים בארץ ישראל.

גדעון סער: פרופ' יוסף קלוזנר כתב שהרצל בא והוציא את התנועה הלאומית העברית מקרן הזווית שלה אל תוך העולם הגדול ועשה את הציונות תנועה עולמית.

גדעון סער: הרצל הקים תנועה עולמית, הפך את מה שכונה "הבעיה היהודית" לסוגיה מדינית ובין-לאומית ונשא ונתן עם שועי עולם.

גדעון סער: גם כשחושבים על זה היום, כל אחד מהדברים האלה נראה, ובצדק, פנטסטי ודמיוני.

גדעון סער: יש לנו עדות ממקור ראשון שכך גם ראה אותם הרצל עצמו בזמן אמת: אין אני אלא סופר בלבד, ולאמיתו של דבר אני מתפלא מאוד כשאני שומע את עצמי נואם באספות או מנהל משא ומתן עם מדינאים שליטים.

גדעון סער: יסודותיה של האמונה בדבר שיבת ציון הם עתיקים.

גדעון סער: אנו מכירים אותם ממקורותינו, ותמיד היו מושרשים בקרב בני עמנו.

גדעון סער: ואולם, אלפיים שנות גלות הפכו אמונה ותפילה אלה לדברים המנותקים מכל הקשר מעשי של תביעה לשינוי המציאות.

גדעון סער: הרצל הפיח חיים במילים ובמשפטים העתיקים ואמונה בקרב היהודים שהדבר אפשרי.

גדעון סער: אני מצטט: "שנים מרובות מאוד היינו אומרים 'לשנה הבאה בירושלים', והתרגלנו לחשוב על הדברים הללו רק לאמרה סתם, רק לאנחה בלבד.

גדעון סער: והינה עכשיו עשוי פתאום הדבר להיות אפשרי, כמו שאפשרית היא היקיצה כשהאדם לא מת אלא ישן".

גדעון סער: בניגוד לתפיסות הרווחות בחלקים מהציבור כאילו הציונות של הרצל הייתה מנותקת מהיהדות, חבר הכנסת אבוטבול, הרצל הבין היטב את הזיקה ההכרחית ביניהן.

גדעון סער: בקונגרס הציוני הראשון – אני לא אחזור על הציטוט שאמר השר אקוניס, ואחר כך נדמה לי שגם חבר הכנסת שטרן, אבל אני אוסיף ציטוט נוסף מספרו "מדינת היהודים", שבו עמד הרצל על כוחה הלאומי של אמונתנו העתיקה לעשותנו לעם אחד ונתן ביטוי לעוצמה הלאומית המגבשת של האמונה היהודית: בני אדם שידעו לעמוד במעשה האכזריות ובעינויים של ימי הביניים ודאי היה בהם משהו חזק מאוד.

גדעון סער: הייתה בהם אחדות פנימית שאבדה לנו.

גדעון סער: דור שגדל כשהוא מרוחק מן היהדות והוא משולל אחדות זו, אינו מסוגל להתחשב בעבר שלנו, כשם שאינו מסוגל לצפות לעתיד.

גדעון סער: משום כך אנו צריכים לחזור למחנה היהדות, ולא ניתן עוד להשליך אותנו מתוך מעוז זה.

גדעון סער: מתוך נאום בווינה ב-1896.

משה אבוטבול: אני רק מזכיר.

משה אבוטבול: הוא פנה אליי – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, מספיק.

משה אבוטבול: הוא פנה אליי – – –

יריב לוין: מספיק כבר.

גדעון סער: היו גם בזמן אמת כאלה שהתנגדו לציונות – –

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

משה אבוטבול: – – –

גדעון סער: – – וגרמו לאיחור טרגי – – –

משה אבוטבול: – – –

יריב לוין: מספיק.

יריב לוין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה – – – מספיק.

גדעון סער: – – – יהודים מהתופת, בזכות אותן תפיסות ששללו את הציונות גם אז.

משה אבוטבול: גם אז – – –

יריב לוין: מספיק כבר.

גדעון סער: גם אז היו כאלה שצעקו את הצעקות האלה, וזה גרם לדבר טרגי לעם היהודי.

משה אבוטבול: – – – מה הטרגי?

גדעון סער: ויש כאלה שהם מצטיינים – הם אפילו לא למדו את הלקח.

משה אבוטבול: שהחזון לא התממש לגבינו.

גדעון סער: הם אפילו לא למדו את הלקח.

משה אבוטבול: לא, לא למדו.

משה אבוטבול: החזון – – –

גדעון סער: – – – שאתה כל שנה קורא את קריאות הביניים האלה.

גדעון סער: אתה כנראה בא לקרוא את קריאות הביניים האלה.

משה אבוטבול: גדעון, החזון לא – – –

גדעון סער: לא למדת דבר, וכנראה שגם לא תלמד.

משה אבוטבול: גדעון, תלמד אתה קודם – – –

גדעון סער: לא תלמד.

גדעון סער: אתה בא כל שנה להפריע ביום הרצל.

גדעון סער: אתה בא כל שנה להפריע ביום הרצל.

גדעון סער: זה כנראה אחד מהייעודים הפרלמנטריים שלך.

יריב לוין: חבר הכנסת סער.

גדעון סער: סליחה, הוא עושה את זה בשיטתיות.

גדעון סער: אדוני יושב-ראש – – –

יריב לוין: חבר הכנסת סער, אני לא צריך עזרה.

אלעזר שטרן: מזל שהחברים שלו לא כמוהו – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, אני איאלץ להוציא אותך.

יריב לוין: אני לא רוצה שזה יקרה ביום כזה.

יריב לוין: מספיק.

יריב לוין: בבקשה.

גדעון סער: תודה, אדוני.

גדעון סער: החזון שפרס הרצל כלל לא רק את הקמת המדינה היהודית אלא גם תפיסה סדורה של מדינה מתוקנת, ערכית ומוסרית, המיטיבה עם אזרחיה ואיכות חייהם.

גדעון סער: נאמנות לציונות ההרצליאנית היא אפוא גם חתירה לחברה צודקת וטובה יותר.

גדעון סער: הרצל נפטר בגיל צעיר, בן 44 שנים.

גדעון סער: לאחר פטירתו ידעה התנועה הציונית שנים ארוכות של דשדוש, לאחר התנופה הגדולה.

גדעון סער: תחושת הדחיפות בפתרון הבעיה היהודית נחלשה, וכמוה התביעה הברורה למדינה יהודית.

גדעון סער: קשה להימנע מהמחשבות אם ואיך היו משתנים תולדות עמנו, גורל עמנו, לו האריך הרצל ימים ושנים.

גדעון סער: המדינאים הגדולים בהיסטוריה פועלים מתוך תחושה ותודעה של שליחות ומתוך כוח של אמונה גדולה.

גדעון סער: אלה מאפשרים להם להתגבר על ההוויה הפוליטית על מאפייניה הפחות-מרנינים.

גדעון סער: בחרתי לסיים בדברים שכתב הרצל שש שנים לפני מותו, בגיל 38 בלבד, אומנם, אך תחת הכותרת "תולדות חיי": עברו עליי הרבה הרבה ימים עצובים, ואני חושש שמספרם של הימים העצובים שעוד נכונו לי מרובה יותר.

גדעון סער: אבל דבר אחד נראה בעיניי כברור וכעומד למעלה מכל ספק: התנועה – הכוונה לתנועה הציונית – תתמיד בקיומה.

גדעון סער: איני יודע את שעת מותי, אבל הציונות לא תמות.

גדעון סער: מכאן שהמדינה היהודית במולדת תקום.

גדעון סער: יהי זכרו חרוט לעד בלב האומה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, עד כאן הדיון המיוחד לציון יום הרצל.

יריב לוין: מכאן אנחנו עוברים בהתרגשות לנאומי הבכורה.

יריב לוין: הראשון שבהם – נאום הבכורה של חברת הכנסת גלית דיסטל.

יריב לוין: בבקשה.

גלית דיסטל: אוף, זה מרגש.

גלית דיסטל: אדוני היושב-ראש, כנסת יקרה, אבא רמי אטבריאן ואימא לאה אטבריאן, אהובי ליבי, ענברי וערני, משוש חיי, כמי שהכתיבה אינה זרה לה, אני מודה שלקראת הנאום הזה ישבתי מול מסך מחשב לבן וריק שעות ארוכות, כי איך מתחילים לכתוב נאום השבעה לכנסת?

גלית דיסטל: רק אלוהים יודע.

גלית דיסטל: גודל המעמד וחרדת הקודש מכבידים על כל מילה.

גלית דיסטל: בסוף בחרתי להתחיל כמו שאני מתחילה את כתיבת הספרים שלי – מהילדות.

גלית דיסטל: הייתה לי ילדות ירושלמית מפוארת ומאושרת עד אין-קץ.

גלית דיסטל: זאת האמת – ילדות של קרטיב לימון מהמכולת של באבא, וקידוש בשישי, ומערכונים של הגשש ברדיו בשבת בבוקר, ואז טיול רגלי למפלצת, די קרוב לכאן, בקריית יובל, ומשמשים מהדוכן בשביל אוסף העג'וקים היקר מפז, ומכסה של פרילי שכיף ללקק, וטנא, וכתר של מלכת אסתר, וכתר העברית, שהילכה עליי קסם מהרגע שבו למדתי לקרוא, ומדבקת יזכור על חולצה לבנה שדווקא בבוקר של הטקס אף פעם לא היה אפשר למצוא, ואנשים מבוגרים שמספרים סיפורים מפחידים בטלוויזיה – סיפורים שלא סיפרו לי בבית, סיפורים על עולם רחוק שנמצא מעבר להרי החושך, עולם שבו לילדים יהודים כמוני לא היה בית ולא היה מקום ולא הייתה מדינה.

גלית דיסטל: בבית סיפרו לנו סיפורים מעט שונים, כמו למשל איך שאבא ואימא היו הולכים לבזאר הירקות באספהאן כשהיו ילדים קטנים ואז חיכו שהרוכל יסובב לרגע את הגב, אבל לא כדי שהם יוכלו לפלח אבטיח אלא כדי שהם יוכלו לגעת בחטף בסחורה בלי שהרוכל ישים לב, להעביר יד חפוזה על כל המלפפונים והעגבניות והמלונים.

גלית דיסטל: לגעת כמה שיותר.

גלית דיסטל: לגעת ולגעת ולגעת.

גלית דיסטל: ולפעמים, כשהרוכל היה תופס אותם, הם נתנו ספרינט של אולימפיאדה וברחו, והרוכל דלק בעקבותיהם וקילל אותם בפרסית, ואז אחז בראשו וזרק את כל הירקות הנגועים לפח.

גלית דיסטל: ואני, אחי ואחותי צחקנו כשדמיינו את הזעם הקומי שלו, וביקשנו לשמוע את הסיפור הזה פעם ועוד פעם ועוד פעם, אפילו שבעצם לא כל כך הבנו אותו.

גלית דיסטל: הרי בכל חמישי בערב, בשוק מחנה יהודה, איפה שכל תפוח הוא מלמיליאן, אימא ואבא תמיד ממששים את הסחורה; כולם ממששים ואף אחד לא כועס, אף אחד לא רודף ואף אחד לא בורח.

גלית דיסטל: ופעם אחת שאלתי את אבא שלי: למה, בעצם?

גלית דיסטל: למה אסור היה לכם לגעת בפירות ובירקות בבזאר?

גלית דיסטל: כי הייתם ילדים?

גלית דיסטל: והוא השיב: כי היינו יהודים.

גלית דיסטל: ושאלתי: אז מה?

גלית דיסטל: והוא ענה שיהודים זה נג'אס.

גלית דיסטל: ושאלתי מה זה נג'אס, והוא ענה שנג'אס זה טמא, וטומאת היהודים עוברת דרך עגבנייה ומלפפון, והם הופכים אסורים לאכילה פן תחדור טומאתם לגופם הבלתי-טמא של האחרים ותחלל אותם.

גלית דיסטל: אני חייבת לומר שמאז שאבי סיפר לי את הסיפור הזה ועד היום, בכל דוכן ירקות אפשרי, בכל סופר ובכל שוק אני תמיד ממששת את הפירות והירקות ומרגישה תחושה אחת ברורה: חופש, החופש להיות יהודייה.

גלית דיסטל: קשה לחיות בהוויה של נס כשהנס מתבטא בדוכן ירקות.

גלית דיסטל: קשה לחיות בהוויה של נס כשהנס ניכר בכל פינה, בכל רגע, בכל נשימה, בכל מילה בעברית שיוצאת מפי.

גלית דיסטל: הנס שלנו, הוא בנוי בצורה משונה מאוד – או שמבחינים בו בכל פינה או שלא מבחינים בו בכלל.

גלית דיסטל: לא חזיתי בשום ים שנחצה לשניים, לא הייתי עדה לשום סנה בוער, ובכל זאת אני יודעת בכל הווייתי ששום דבר ממה שאנחנו וממי שאנחנו איננו מובן מאליו.

גלית דיסטל: המדינה הזאת שבנינו, הארץ הזאת ששבנו אליה, העם הזה שהתקבץ מתוקף איזה כוח מגנטי, מיסטי, מטפיזי, אלוהי – הכול נס גלוי.

גלית דיסטל: ומתוקף הנס הזה אני עומדת כאן מולכם, קודם כול אימא, אחר כך יהודייה ואחר כך ציונית גאה ובלתי מתנצלת, ושלוש מילים מכוננות את כל הווייתי: לעולם לא עוד.

גלית דיסטל: הילדה הקטנה ששמעה על תאי הגזים באירופה ועל טומאת היהודים הדוכן הירקות באיראן בגרה מאז, ומהרגע שבו עמדתי על דעתי והבנתי את מקומי הפריבילגי בשרשרת ההיסטורית המפוארת ולמודת הסבל של העם היהודי, הדבר שפועם בי יותר מכול הוא לא תחושת הביטחון אלא דווקא תחושת החופש – חופש כערך עליון; חופש מקסימלי בכל תחום אפשרי: החופש שלי כיהודייה לבנות בית על אדמת אבותיי, כי זוהי האדמה שלי ושל בני עמי; החופש של יזמים ישראלים צעירים, חרוצים ומלאי מוטיבציה, לבנות עסק משגשג בלי לשאת את עולו של המגזר הציבורי, ואני יודעת כמה העול הזה מכביד – סחבתי אותו על כתפיי במשך שנים לא מעטות; החופש של נשים להתהלך בטוחות במשרד, ברחוב ובין כותלי הבית; החופש של נשים ערביות לזכות בלילה אחד שקט ונטול חרדה, בלי להתהפך במיטה ולתהות אם הילד יירצח הלילה ברחוב או שישוב שלם הביתה; החופש של נשים חרדיות לבחור במחיצה ציבורית כי זהו צו מצפונן וזוהי בחירתן החופשית, הלגיטימית והמלאה; החופש של כל הורה לבחור את חינוך ילדיו על פי תפיסת עולמו, גם כשמדובר בהורה חרדי, ומנגד, החופש של הקהילה הלהט"בית לחיות את חייה ללא אפליה או רדיפה; החופש של כשני מיליון אזרחים בישראל להמשיך לצרוך קנביס בלי לחשוש מסנקציות פליליות; החופש הנפלא להתבטא, להחליף רעיונות, אולי גם לטעות לפעמים, בלי לחשוש מהענישה המצמררת והאכזרית של משטרת התקינות הפוליטית; החופש של הציבור לצרוך רעיונות ולגבש מחשבות מתוך היצע של תקשורת חופשית, כי שוק חופשי הוא מחשבה חופשית; החופש של נבחרי הציבור שיושבים בכנסת הזאת לממש את רצון העם בלי לחשוש מאיום השוט הבלתי-נראה אך קיים תמידית של מערכת אכיפת החוק, שלא תמיד חקר האמת הוא נר לרגליה ולא תמיד רדיפת הצדק הוא המנוע שמניע אותה; החופש למשילות, החופש של הריבון, העם שאין קדוש ממנו.

גלית דיסטל: אני עומדת כאן לפניכם ברגשות מאוד מעורבים.

גלית דיסטל: מצד אחד זהו היום החגיגי בחיי; מצד שני, אלו זמנים קשים מאוד עבורי, זמנים שבהם קירות החופש שלי ושל אזרחים רבים הולכים וסוגרים, הולכים ומצטמצמים.

גלית דיסטל: מערכת אכיפת החוק הולכת והופכת למנגנון הפיצוי של צד אחד במפה הפוליטית, וזה איננו הצד של אבי ואימי.

גלית דיסטל: האקטיביזם השיפוטי צמצם את יכולת העם להשפיע ולהכריע בהחלטות גורליות שמכוננות את חייו.

גלית דיסטל: מי שופט?

גלית דיסטל: קבוצה הומוגנית שאינה מאפיינת את הפלורליזם שלנו.

גלית דיסטל: מה הם שופטים?

גלית דיסטל: הכול.

גלית דיסטל: כיצד הם שופטים?

גלית דיסטל: דרך פריזמה סובייקטיבית שנקראת סבירות או מידתיות.

גלית דיסטל: כל אלה הופכים את הבחירה של אבי ואימי כמעט ללא רלוונטית.

גלית דיסטל: היד שיוצאת מאולפני התקשורת הממוזגים, היד החזקה הזאת, האימתנית הזאת, היד הזאת שמנענעת את עריסת התודעה הציבורית, בחרה צד, וזה איננו הצד של אבי ואימי.

גלית דיסטל: המערכת הפוליטית כמו שילבה ידיים מימין ומשמאל כדי ליצור אחדות, אלא שהאחדות הזאת איננה כוללת את אבי ואת אימי.

גלית דיסטל: הם נדרשים כעת אחר כבוד פשוט לזוז הצידה.

גלית דיסטל: הוריי אומנם אינם טמאים עוד – הם רק המחלה שבגללה קם לו גוש הריפוי; הם רק הפגם שבגללו קם לו גוש השינוי; הם רק האבן בנעל של ישראל הראשונה שבגללה קם לו גוש האיחוי.

גלית דיסטל: אבי ואימי ועוד למעלה משני מיליון בני אדם – חרדים, דתיים, מזרחים ומסורתיים – הפכו שקופים או נלעגים או מוחרמים או נרדפים, והכול בשם איזו אחדות מזויפת שבאה להסתיר שיסוי עמוק מאוד ושנאה עמוקה ביותר.

גלית דיסטל: אבל אחדות לא נוצרת מסיסמאות פלקטיות.

גלית דיסטל: אף פצע איננו נרפא בגלל שפריץ של בושם זול.

גלית דיסטל: אף אדם לא נהיה יפה יותר כשאומרים לו השכם והערב, ללא הפסקה, כמה הוא מכוער או עיוור, או עדרי או חסר חשיבה רציונלית.

גלית דיסטל: היד של הוריי כבר לא מטמאת את הפירות והירקות בדוכן השוק, אבל היא כן מטמאת את הפתק בקלפי, וכל המערכות החזקות ביותר בישראל נדרכו כדי להילחם בטומאת הפתק שלהם דרך לוחמה כמעט בלתי אנושית נגד מי ששמו מתנוסס על הפתק שאותו הם בחרו.

גלית דיסטל: הם נלחמים ברעייתו, הם נלחמים בילדיו, הם נלחמים בשמו הטוב, הם נלחמים בחפות שלו, ואני יודעת היטב שהם בעצם נלחמים באבי ובאימי.

גלית דיסטל: הסופר היהודי הנפלא ג'יי.

גלית דיסטל: די.

גלית דיסטל: סלינג'ר אמר פעם: בבואך להבהיר אמת בוערת, אל תשתמש במילים; במקום זה עלה אל הפודיום, נופף באגרוף ורד מהבמה.

גלית דיסטל: הפעם אני לא לוקחת את עצתו.

גלית דיסטל: במקום אגרוף קפוץ, אני עומדת מולכם בזרועות פתוחות: אל תחרימו אותי, אל תנדו אותי, אל תתיימרו לאחדות בלעדיי.

גלית דיסטל: אני הרי התוצר של הארץ הזאת – אני התוצר של נתן אלתרמן וקברי צדיקים, של יהודה עמיחי ונישוק מזוזות, של אוהד נהרין וקמע בארנק, של ערן צור וקידוש בשישי, של דוד גרוסמן ועמיר בניון, של הבייגלה עם הזעתר מהרובע המוסלמי, של אספרסו קצר בשדרות רוטשילד, של כל אבן ירושלמית שמרטיטה את ליבי, של הסינמטק והמואזין והכותל והאצטדיון של בית"ר.

גלית דיסטל: כל אלה הם חלק מנשמתי.

גלית דיסטל: אני חלק בלתי נפרד מהמפעל העצום והחשוב והיפהפה שהקמנו כאן יחד.

גלית דיסטל: אבל על החופש שלי ושל אחיי המסורתיים אני לא אוותר אף פעם.

גלית דיסטל: אני מייצגת ציבור מסורתי שדרכו היא דרך האמצע, שכל אורחותיו מתונות, שהליכותיו מתוקות מדבש, אבל על החופש שלו הוא לא יפסיק להילחם – החופש לייצוג דמוקרטי שווה בין שווים, בלי רדיפה משפטית או תקשורתית; החופש להיות; החופש לנכוח; החופש להשמיע; החופש להשפיע; החופש לבחור.

גלית דיסטל: אל תילחמו בחופש הזה.

גלית דיסטל: קבלו אותו, אמצו אותו, תחגגו אותו.

גלית דיסטל: אתם רק תרוויחו מזה.

גלית דיסטל: וזאת הדרך היחידה לאחדות של אמת, ואין במקומה שום דרך אחרת.

יריב לוין: תודה רבה לחברת הכנסת גלית דיסטל, ובאמת איחולי הצלחה גדולה בפעילותך כאן בכנסת.

יריב לוין: לאחר הברכות האישיות, אני מזמין את השר אמיר אוחנה לשאת דברי ברכה מעל הדוכן.

אמיר אוחנה: וואו.

אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת והממשלה, שמענו זה עתה אישה זקופת קומה, שעומדת כבר שנים מול אלה המנסים להשתיק אותה ולבטל את רעיונותיה ואת עמדותיה, והיא יכלה להם.

אמיר אוחנה: רמי ולאה היקרים, זאב, ענבר וערן, בני המשפחה כולם, גלית, הכנסת היא הפרלמנט הישראלי.

אמיר אוחנה: פרלמנט – מהמילה הצרפתית parler, לדבר.

אמיר אוחנה: בעולם המעש הפרלמנטרי יש חשיבות גם לדיבור, לשכנוע, להוכחה הלוגית, המכשירים את הלבבות ואת הקרקע לשלב המעשי – לחקיקה המעצבת במידה רבה את חיינו כאן בארץ.

אמיר אוחנה: מי כמוך, גלית – והוכחת את זה עכשיו, אשפית הניסוח, אומנית הרטוריקה ואלופת המילים, הפורטת בכתיבתה על מיתרי השכל והולמת על תופי הרגש – מי כמוך, גלית, מכבדת את המשכן הזה בהצטרפותה.

אמיר אוחנה: זכיתי להכיר אותך, גלית, לפני שנים.

אמיר אוחנה: נוכחתי מקרוב בחוזקו ועוצמתו של עמוד השדרה המוסרי שלך – עומדת על דעותייך גם מול אולפנים עוינים, גם מול מצלמות רושפות אש וגם מול פלוגות וגדודים ברשתות החברתיות היורים לא אחת חיצי ארס ורעל; חריפה מאוד, דעתנית, משיבה אש, אך ברוגע, בחוכמה, בשיקול דעת.

אמיר אוחנה: תצטרכי, לצערי, להמשיך להתמודד עם כל אלה, וכחברת כנסת כנראה אף יותר, אבל מהיכרותי איתך אני יודע שאת מבינה שזה המחיר שעלייך לשלם על המרדף שלך אחר האמת והצדק, ואת מוכנה לשלם אותו.

אמיר אוחנה: לצד כל אלה תגלי, גלית, את עם ישראל המופלא.

אמיר אוחנה: תגלי אוכלוסיות שלא הכרת מכל הפסיפס המרכיב את החברה הישראלית.

אמיר אוחנה: תפגשי אותם בוועדות, בכנסים ובביקורים ביישובים השונים בארץ, ותקראי אותם בפניות הציבור, ברשתות החברתיות ובעיתונות.

אמיר אוחנה: תכירי טוב יותר לא רק את המערכות השלטוניות, על היחסים המורכבים ביניהן – ונגעת גם בזה – אלא גם את הציבור.

אמיר אוחנה: אין לי ספק שלצד כל המחירים, אלה שהזכרתי ועוד, תזכי לקבל גם הרבה מאוד אהבה.

אמיר אוחנה: הקול שאת מבטאת הוא קול שבוקע מגרונם של רבים רבים רבים בישראל.

אמיר אוחנה: גם העמידה שלך לצידו של ראש הממשלה נתניהו בזמנים הקשים ביותר תמקם אותך – אין לי צל של ספק בדבר הזה – במקום הנכון בספרי ההיסטוריה שנכתבים בעוד אנו מדברים.

אמיר אוחנה: אני מאחל לך שתצליחי להוציא מתחת ידייך חקיקה הכרחית בלבד, כי אנו שותפים לרעיון שמוטב עולם שבו יש פחות רגולציה, ביורוקרטיה והתערבות של השלטון במשק ובחיי הפרט, ושכהונתך המתחילה בימים אלה תהיה ארוכה, מועילה ומפוארת, בכנסת הזאת ובכנסות הבאות.

אמיר אוחנה: תודה לך, גלית, על הכבוד שחלקת לי כשאפשרת לי לברך אותך עם הצטרפותך לבית המחוקקים.

אמיר אוחנה: נסי, למרות כל הקשיים שהזכרתי, נסי גם ליהנות מהדרך.

אמיר אוחנה: אני מתכבד לקבל לבית הזה בברכה ובשמחה את חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן.

אמיר אוחנה: ברוכה הבאה ובהצלחה.

יריב לוין: תודה רבה לשר אמיר אוחנה.

יריב לוין: שוב, ברכות גדולות לחברת הכנסת גלית דיסטל והמון המון הצלחה.

יריב לוין: אנחנו עוברים מכאן, בשמחה ובכבוד, לנאום הבכורה של חבר הכנסת אבי מעוז.

יריב לוין: בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן שר החינוך, חבר הכנסת רֶבּ מאיר פרוש, כנסת נכבדה, ידידי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', יושב-ראש הציונות הדתית, ביקש למסור כי רצה לכבד אותי בנוכחותו, אך הדבר נבצר ממנו היות שהוא מלווה עגונה בדיון בבית הדין.

אבי מעוז: מכובדיי, עם ישראל הוא עם עתיק יומין.

אבי מעוז: היהדות היא עתיקת יומין.

אבי מעוז: זכותנו על ארץ ישראל, ארץ הקודש, היא עתיקת יומין.

אבי מעוז: השפה העברית, לשון הקודש, היא עתיקת יומין.

אבי מעוז: יצאנו לדרך ארוכה לפני למעלה מ-3,700 שנה בהיענותו של אברהם אבינו לקריאה "לך לך" ובהופעת אישיות החסד שלו הקוראת בשם ה', במסירות נפשו של יצחק אבינו לעשות רצון בוראו ובהקמת בית ישראל על ידי יעקב אבינו.

אבי מעוז: ירדנו לשעבוד במצרים, נצרפנו בכור הברזל, יצאנו לאור הגדולה בהנהגתו של משה רבנו, איש האלוקים, קיבלנו תורה בסיני – תורה שגילתה בעולם את רצון השם ואת החוכמה האלוקית.

אבי מעוז: הקמנו משכן על פי הציווי האלוקי וזכינו להשראת שכינה במעשי ידינו.

אבי מעוז: זכינו לרשת את ארצנו – זו שבורא עולם ייעד אותה לנו ואותנו לה.

אבי מעוז: הוקמה מלכות בית דוד, נבנה בית המקדש הראשון על ידי שלמה המלך, "ומפני חטאינו גלינו מארצנו", נחרב בית המקדש ויצאנו לגלות בבל.

אבי מעוז: אחרי 70 שנה פקד ה' את עמו בהצהרת כורש.

אבי מעוז: שבנו לארץ והקמנו את בית המקדש השני, אך מפני שנאת חינם והמחלוקות שבתוכנו חרב גם בית זה.

אבי מעוז: הוגלינו שוב, והפעם על ידי מלכות רומי הרשעה.

אבי מעוז: בגלות זו "נִפְזְרוּ עֲצָמֵינוּ לְפִי שְׁאוֹל"; שתינו את כוס התרעלה עד תומה.

אבי מעוז: עברנו ייסורים נוראיים עד השואה הנוראה והניסיון להכחידנו מגוי, שלא ייזכר חלילה שם ישראל עוד.

אבי מעוז: אך הבוחר בעמו ישראל לא עזב חסדו מאיתנו, ולפני למעלה מ-200 שנה החל עם ישראל להתעורר לשוב לציון, מראשית עליית תלמידי הגר"א, עבור בתנועה הציונית – ורק עכשיו ציינו את יום הרצל – דרך קיבוץ הגלויות מארבע קצוות תבל עד לאותו יום מופלא, ה' באייר תש"ח, יום הכרזת עצמאותה של מדינת ישראל, או אם תרצו, יום תחילת חזרתנו לעצמיותנו.

אבי מעוז: רק 19 שנים עברו, וזכינו בכ"ח באייר תשכ"ז גם לפלא שחרורם של חבלי ארצנו, יהודה, שומרון, סיני, רמת הגולן, ומעל כולם ירושלים, עיר עוז לנו ומקום המקדש בית חיינו.

אבי מעוז: 19 שנים נוספות עברו, וזכינו בראש חודש אדר ראשון תשמ"ו לשחרורו של אסיר ציון נתן אנטולי שרנסקי ועלייתו לארץ, מה שמסמל את קיבוץ הגלויות המופלא שמעבר למסך הברזל של ברית המועצות לשעבר, אותו מסך ברזל שקרס סופית כשלוש שנים מאוחר יותר.

אבי מעוז: זכיתי, אנוכי הדל, ליטול חלק קטן במאבק זה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כבן לאימא שניצלה מתופת השואה אני מרגיש חוליה, קטנה, אומנם, בשרשרת מופלאה זו.

אבי מעוז: מה ייחד את כל חוליות השרשרת הזאת, מאברהם אבינו ועד דורות שיבת ציון הנוכחית, ובהם תלמידי הגר"א, מייסדי התנועה הציונית, אסירי ציון כמו נתן וחבר הכנסת יולי אדלשטיין, שר הבריאות, וגם חוליות קטנות כמונו?

אבי מעוז: התשובה היא החלום, חלום כל הדורות; החלום להקים את הממלכה של העם היהודי בארצו, חלום חזרתו של עם ישראל אל עצמיותו, אל ארצו ואל שפתו, חלום המדינה היהודית בארץ ישראל.

אבי מעוז: על כך חלמו ולחמו כל הדורות כולם.

אבי מעוז: הם לא חלמו על מדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: הם גם לא חלמו על הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, תנועת נעם, כתנועה ציונית דתית, קמה והתייצבה בציבוריות הישראלית לשם שתי מטרות שהן שני פנים של אותו מטבע: מחד גיסא מאמץ בלתי פוסק לשמירה על זהותה היהודית של מדינת ישראל וחיזוקה, בפרט בהופעתה של הזהות היהודית בנראות הציבורית, בפרהסיה, ומאידך גיסא מאבק חסר פשרות בפוסט-מודרנה ובהנדסת התודעה המאיימות על חירותנו הלאומית ומנסות להשתלט על התודעה הציבורית ועל תודעת היחידים ולשעבד אותן.

אבי מעוז: ועל כך, ברשותכם, אני רוצה מעט להרחיב.

אבי מעוז: בעשרות השנים האחרונות השתלטה על התודעה ועל השיח בעולם המערבי רוח הפוסט-מודרנה.

אבי מעוז: על פי הרוח החדשה והזרה הזאת, אשר יובאה לצערנו גם אלינו, אין אמת ושקר מוחלטים; הכול תלוי בעיני המתבונן, ולכל תרבות הנרטיב הלגיטימי שלה.

אבי מעוז: גם המוסר, על פי רוח זו, הוא יחסי ותלוי בהקשר, בזמן ובמקום, ולכן אין טוב ואין רע באמת.

אבי מעוז: התפיסה הזאת רואה את כלל המציאות דרך הפריזמה של האי-שוויון שקיים לדעתה בין מדכאים ופריבילגים, שכל חפצם הוא להמשיך ולשמר את כוחם, לבין מדוכאים ומוחלשים, שהוסללו למעמדם הנחות.

אבי מעוז: וכך, במקום לעודד אנשים ממגזרים שונים לקחת את גורלם בידם ולהתקדם בחייהם על ידי כישרונותיהם ומאמציהם, הפוסט-מודרנה יוצרת מלחמה בלתי פוסקת בין חלקים שונים של החברה האנושית, בדמיון ובהונאה, כאילו כך יופסקו העוולות בעולם.

אבי מעוז: חלק מהותי במאמץ הפוסט-מודרני מתרכז בשינוי השיח ובהנדסת התודעה על ידי מה שמכונה הפוליטיקלי קורקט.

אבי מעוז: כאן באים לשיאם הארס וההרס שבתפיסה זו, המבקשת על ידי השיח החדש לפרק ולטשטש כל זהות – אישית, משפחתית ולאומית – ויחד עם זאת, בד בבד, הופכת לבלתי לגיטימית בעליל כל דעה אחרת, תוך השתקה, הכפשה ודמוניזציה חריפות.

אבי מעוז: התופעה הזאת פוגעת אנושות במין האנושי בכלל, אך לצערי היא קיבלה גם הופעות מיוחדות במדינת ישראל, מדינתו של העם היהודי.

אבי מעוז: היא מכוונת את חיציה המורעלים כלפי כל מי ומה שמבטא זהות יהודית ולאומית וכלפי כל מה שמאיים על כפירתה במושגי האמת והשקר, הטוב והרע.

אבי מעוז: אותו שינוי תודעתי התנחל וקנה אחיזה ממשית וחזקה במערכות השלטון ובמערכות הציבוריות במדינת ישראל.

אבי מעוז: הדוגמאות רבות; אמנה רק מקצתן.

אבי מעוז: על רקע תוכנית העקירה והגירוש של ראש הממשלה דאז אריאל שרון, התפטרתי לפני כ-16 שנים וחצי מתפקידי כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.

אבי מעוז: באותם הימים הופעלו על ידי ממשלת ישראל והעומד בראשה הנדוס תודעה ושטיפת מוח, בניסיון לקבע בתודעת הציבור שתוכנית זו תיטיב בצורה משמעותית את ביטחון מדינת ישראל, מעמדה המדיני וכלכלתה ואת המצב הדמוגרפי של העם היהודי בארץ ישראל.

אבי מעוז: במסגרת אותו הנדוס תודעה אף כינו את תוכנית העקירה והגירוש בשם המכובס "תוכנית ההתנתקות".

אבי מעוז: הלקח שלי מאז – לעולם לא עוד.

אבי מעוז: לא אתן להנדסת התודעה להוביל את מדינת ישראל אל עברי פי פחת.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, דוגמה נוספת: נאומו של נשיא המדינה בגבעת חביבה ואחריו נאום השבטים, שבהם הוא קידם ועודד את תוכנית "תקווה ישראלית", המשותפת לבית הנשיא ולארגוני שמאל קיצוניים, שחזונה הוא גיבוש זהות ישראלית משותפת ליהודים וערבים, כולל תמיכה בנישואי תערובת ובהתבוללות במדינת ישראל.

אבי מעוז: תוכנית זו נועדה לטשטש בצורה ברורה את זהותה היהודית של מדינת ישראל עד כדי מחיקתה, כמו גם העדפה מובהקת בבג"ץ לכל מה שהוא אנטי-יהודי, אנטי-ציוני ואנטי-לאומי, וקידום ערכים פוסט-מודרניים כמו פירוק מבנה המשפחה.

אבי מעוז: דוגמאות נוספות: הכנסה של כל מושגי השיח החדש דרך האקדמיה ושלילת לגיטימציה מכל מי שמנסה לבטא דעה אחרת; הנדוס תודעתי המתרחש ללא הפסק על ידי כלי התקשורת בישראל במטרה לפגוע בלגיטימיות של שלטון הימין והזהות היהודית של המדינה; חדירה מסיבית של השפעת עומק ליברלית פרוגרסיבית של קרנות ומדינות זרות לתוככי מערכת החינוך הממלכתית; ואחרונה ולא חביבה – שטיפת מוח תודעתית של רוחו של צה"ל ומפקדיו, שמחלישה את רוח הלחימה ופוגעת אנושות באמונה בצדקת דרכנו.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, במציאות זו, שרק מקצתה תיארתי, זהותה היהודית של מדינת ישראל מאוימת ונמצאת בסכנה.

אבי מעוז: גורמים שונים מבקשים לעקור מזהותה של מדינת ישראל ומהמרחב הציבורי כל סממן של יהדות, במגמה ברורה להפיכתה של ישראל למדינת כל אזרחיה.

אבי מעוז: כך מונפת לה החרב מעל מעמד הרבנות הראשית, מעל השבת במרחב הציבורי, מערכת הכשרות הממלכתית, הגיור הממלכתי ועוד ועוד.

אבי מעוז: אנו אומרים בקול ברור וצלול: עם ישראל יש רק אחד; האמירה שככל הגויים עם ישראל זו הנדסת תודעה.

אבי מעוז: שבטים בעם ישראל יש, 12 שבטי ישורון; נאום השבטים של נשיא המדינה זה הנדסת תודעה.

אבי מעוז: יהדות יש רק אחת; האמירה שיש זרמים ביהדות זו הנדסת תודעה.

אבי מעוז: ארץ ישראל יש רק אחת, ומיועדת על ידי בורא עולם לעם אחד; ההתייחסות לארץ ישראל כשטחים כבושים או כסתם שטחים זו הנדסת תודעה.

אבי מעוז: לשון ושפה עברית יש רק אחת; שפה מגדרית זו הנדסת תודעה.

אבי מעוז: לשם שמירתה וחיזוקה של הזהות היהודית של המדינה ולשם חשיפת ההשפעות הזרות וההרסניות של הפוסט-מודרנה ונטרולן, הכנו תוכנית פעולה להקמת רשות ממלכתית, וקראנו לה בשם "מגן העם והזהות היהודית של מדינתו".

אבי מעוז: אנו נביא לידיעת הכנסת והציבור תוכנית זו בקרוב.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, רבים שואלים אותי: כיצד תפעל נעם את פעולותיה?

אבי מעוז: תשובתי היא: בנועם ובאהבה.

אבי מעוז: כותב מרן הרב קוק זצ"ל: "האהבה הגדולה שאנחנו אוהבים את אומתנו לא תסמא את עינינו מלבקר את כל מומיה, אבל היננו מוצאים את עצמיותה, גם אחרי הביקורת היותר-חופשית, נקייה מכל מום.

אבי מעוז: כולך יפה רעייתי ומום אין בך".

אבי מעוז: נקודות המוצא שלנו שתיים הן: האהבה והאמונה – האהבה הגדולה שלנו לעם ישראל, ומתוך כך האהבה לכל אחד ואחד מישראל, גם כלפי אלו שטועים בדרכם לפי דעתנו ואמונתנו וגם כלפי אלו שמחרפים ומגדפים אותנו.

אבי מעוז: אנחנו מלאים אהבה כלפי כולם, כי יודעים אנו שמקור נשמתם אחד הוא – נשמתם חצובה משורש קדושתו של עם ישראל.

אבי מעוז: והאמונה – האמונה שלנו בבורא אשר בחר בנו מכל העמים ונתן לנו את תורתו שעל פיה אנחנו מכוונים את דרכנו, והאמונה בוודאות תשובתם לעצמיותם וגאולתם של ישראל שצומחת ועולה ומתגלה במדינתנו האהובה, שעל דמותה וזהותה נשמור מכל משמר.

אבי מעוז: "ויהי נעם ה' אלהינו עלינו ומעשה ידינו כוננה עלינו ומעשה ידינו כוננהו".

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת אבי מעוז ואיחולי הצלחה גדולה בפעילותך כאן בכנסת.

יריב לוין: לאחר הברכות האישיות יש לנו הזכות להתכבד בברכתו של אחד מוותיקי הבניין, סגן השר פרוש.

מאיר פרוש: ברשות יושב-ראש הכנסת יריב לוין, חבריי חברי הכנסת, משפחה ואורחים נכבדים, נבחרתי להיות זה שיברך את חבר הכנסת החדש, הטרי, ידידי אבי מעוז.

מאיר פרוש: נתבקשתי, ואני שמח על שניתנה לי ההזדמנות הזאת.

מאיר פרוש: ההיכרות שלי עם אבי מעוז החלה בשנת תשנ"ו, 1996, כאשר התמודדתי לראשונה מטעם אגודת ישראל כראש רשימת יהדות התורה בכנסת.

מאיר פרוש: התוצאות של הבחירות היו שנתניהו ניצח את שמעון פרס, ועליו הוטל להרכיב את הממשלה.

מאיר פרוש: באותן בחירות רצה לראשונה רשימה בשם "ישראל בעלייה" תחת האותיות "כן".

מאיר פרוש: בראשה עמדו החברים נתן שרנסקי ויולי אדלשטיין, והם זכו לשבעה מנדטים.

מאיר פרוש: לאחר הבחירות נקראתי למשרדי ישראל בעלייה בשכונת קריית משה בירושלים, והראשון שאני פוגש בדלת הוא חברינו אבי מעוז.

מאיר פרוש: הוא שהכניס אותי לחדר מסתורי, ושם ניהלנו את השיחה.

מאיר פרוש: שרנסקי רצה להיות שר השיכון, וגם אנחנו ביהדות התורה רצינו את משרד השיכון.

מאיר פרוש: אבי היה בתפקיד המפשר וניסה להביא פשרה בינינו.

מאיר פרוש: בסוף שרנסקי קיבל את תפקיד שר התעשייה והמסחר, ויולי יואל אדלשטיין שימש שר הקליטה.

מאיר פרוש: אני שימשתי סגן השר במעמד שר לבינוי ושיכון.

מאיר פרוש: אבי ואני עבדנו במשותף, בשיתוף פעולה מלא, בכל הקשור להתיישבות בארץ ישראל.

מאיר פרוש: היו אלה שנים טובות.

מאיר פרוש: לאחר שלוש שנים, כשהיה מהפך ואהוד ברק קיבל את תפקיד ראש הממשלה, אני עזבתי את משרד השיכון.

מאיר פרוש: באותן בחירות שאהוד ברק קיבל בהן את ראשות הממשלה לכנסת החמש-עשרה, בתשנ"ט, 1999, החליטה מפלגתו של נתן שרנסקי להתמקד בנושאים שהפריעו לציבור העולים, והיעד שהם הציבו לעצמם היה לקבל את משרד הפנים, שהיה בשליטת ש"ס.

מאיר פרוש: סיסמת הבחירות שנבחרה על ידם הייתה "נאש קונטרול" – אחרים אמרו "ש"ס קונטרול" – והיא זכתה להדים רבים.

מאיר פרוש: בבחירות של תשנ"ט, 1999, זכתה ישראל בעלייה בשישה מנדטים.

מאיר פרוש: שרנסקי הצטרף לממשלת ברק כשר הפנים ואבי מעוז שימש מנכ"ל המשרד.

מאיר פרוש: לאחר מכן, באותה קדנציה, היה מהפך, ובשנת תשס"א, 2001, שימש שרנסקי שר השיכון בממשלתו של אריק שרון.

מאיר פרוש: אני הייתי סגנו של השר שרנסקי, ואבי המשיך עם נתן שרנסקי כמנכ"ל משרד השיכון.

מאיר פרוש: שם אבי פעל רבות עבור כלל ישראל ופיתח את ההתיישבות ביהודה ושומרון.

מאיר פרוש: מהו סוד הקשר?

מאיר פרוש: מהיכן היא ההיכרות בין אבי מעוז לנתן שרנסקי?

מאיר פרוש: מי שאינו יודע מהו הקשר, ברצוני להקריא לכם קטע מספר: בבסיס צבאי ליד פרנקפורט, 1987, גבר נמוך קומה מלווה בשגריר האמריקאי נוחת בשדה התעופה.

מאיר פרוש: "היכן אביטל?

מאיר פרוש: " הוא שואל את הקונסול הישראלי שפוגש אותו עם רדתו מהמטוס.

מאיר פרוש: הקונסול מורה לו לבוא אחריו.

מאיר פרוש: הם צועדים במהירות, חוצים מסדרון, מעלית, עוד מסדרון, ומגיעים לחדר.

מאיר פרוש: את פניהם מקדם בחור צעיר, מזוקן וחובש כיפה בקריאות "הללו, הללו", "שלום, שלום", ובפינה יושבת אביטל, שפתיה רוטטות ועיניה דומעות.

מאיר פרוש: כך משחזר נתן שרנסקי בספרו "לא אירא רע" את רגעי המפגש הראשונים עם אביטל אשתו לאחר 12 שנים בכלא הרוסי.

מאיר פרוש: במטוס הביתה לישראל מספרת אביטל לנתן שרנסקי כי לבחור המזוקן קוראים אבי מעוז, והוא היה זה – היא אומרת לו – שליווה אותה במאבקה העיקש והנחוש בכל בירות העולם; יחד ניהלו את המתקפה הבין-לאומית שהביאה בסופה לשחרורו מהכלא הסובייטי.

מאיר פרוש: אבי היה מראשי מטה "שלח את עמי", שעסק בפעילות ציבורית לשחרור אסירי ציון ומסורבי העלייה מברית המועצות, ועשה גם שם גדולות ונצורות.

מאיר פרוש: מאז תשנ"ו, 1996, אני בידידות עם אבי ומכיר אותו היטב.

מאיר פרוש: אומנם הוא נראה קשוח, אבל צריך לומר עליו את האמת: הוא אדם רך, אדם טוב שרוצה להיטיב עם הבריות; ביצועיסט ממדרגה ראשונה, איש בעל זכויות רבות שעומד בעקרונותיו ולא זז מעמדותיו בכל הקשור לתורת ישראל, עם ישראל וארץ ישראל.

מאיר פרוש: אבי ואני חולקים דעות רבות ומשותפות.

מאיר פרוש: כמעט לפני כל בחירות אנחנו מדברים בינינו, כולל במערכת הבחירות האחרונה.

מאיר פרוש: אבי מעוז התקשר אליי ודיבר איתי נכבדות, דברים שנשארים ביני לבינו.

מאיר פרוש: גם אני מדבר איתו נכבדות, וגם זה נשאר ביני לבינו.

מאיר פרוש: אני בטוח שאבי יהיה חבר כנסת מוצלח, ואין לי ספק שככל שהכנסת תאריך את ימיה הוא יתבלט בה וישאיר עקבות בכל מושב וכנס של כנסת זו.

מאיר פרוש: אני מאחל לו הצלחה רבה בשליחותו כאן.

יריב לוין: תודה רבה לחברנו מאיר פרוש, ואיחולי הצלחה ושוב ברכות לחבר הכנסת מעוז.

יריב לוין: אם כן, עד כאן הפרק של נאומי הבכורה.

יריב לוין: [נספחות.

יריב לוין: ]

יריב לוין: מכאן אנחנו עובדים לתקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021.

יריב לוין: יציג את התקנות סגן שר הבריאות חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מונחת בפני הכנסת הצעה לאישור הוראות בתקנות שהותקנו מכוח סעיפים 6 ו-7 לסמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה.

יואב קיש: בהתאם למנגנון הקבוע בסעיפים 6 ו-7 לחוק, שהותקנו על ידי הממשלה, עניינים שקשורים להגבלות על המרחב הפרטי והציבורי יידונו בוועדת הכנסת בתוך שבעה ימים, ואם לא דנה הוועדה בנושא, על יושב-ראש הכנסת להביא את התקנות להצבעה במליאה.

יואב קיש: תקנות אלה מאריכות את תוקפן של תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה, והוראות אלה כוללות בעיקר את החובה לשמירת מרחק במרחב הציבורי ואת הגבלת ההתקהלות במרחב הציבורי והפרטי, כולל סמכויות אכיפה.

יואב קיש: על אף הירידה בנתוני התחלואה בתקופה האחרונה, משבר הקורונה עדיין לא מאחורינו.

יואב קיש: הגבלת ההתקהלות במרחב הפרטי והציבורי מאפשרת כיום התקהלות של 20 איש במבנה ו-100 איש בשטח פתוח, למעט באירועים של תו ירוק.

יואב קיש: חשוב להדגיש שללא הגבלה זו בתקנות, בהתקהלויות מרובות משתתפים ללא הגבלה, גם אנשים שאינם מחוסנים ומחלימים יוכלו להתקהל באופן שיסכן את בריאות הציבור ויכול לסכן את ההישגים של התקופה האחרונה במלחמה בקורונה.

יואב קיש: כמובן, משתתפים בהתקהלויות, אנשים שאינם מחוסנים כלל או אנשים בקבוצות סיכון, יכולים להידבק ואף לחלות במחלה קשה.

יואב קיש: ללא אישור המליאה לתקנות אלה יתבטלו הוראות אלה ותתבטל האחריות הפלילית לעשיית עבירות הנובעת מתקנות אלה, יוחזר כל קנס ששולם בגין הפרתן ויתבטלו הליכי אכיפה שננקטו בשל העבירות, כאמור.

יואב קיש: לפיכך אבקש לאשר תקנות אלה.

יואב קיש: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יריב לוין: הראשון בהם – חבר הכנסת ולדימיר בליאק, בבקשה.

יריב לוין: יש כרגע 11 דוברים; לא בטוח שכולם נמצאים, אבל רשומים 11 דוברים.

יריב לוין: מי שמבקש לדבר, לא נמנע ממנו.

ולדימיר בליאק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מדברים כאן על הקורונה הבריאותית, אך הקורונה הכלכלית לא הלכה לשום מקום.

ולדימיר בליאק: היא כאן ואף עלולה להחריף ולהקצין בחודשים הקרובים.

ולדימיר בליאק: לפני זמן לא רב, עד לפני חודש, ראש הממשלה לא הפסיק להבטיח כי מייד אחרי הבחירות הוא יעמוד בראש הקבינט הכלכלי כדי להזניק את כלכלת ישראל קדימה.

ולדימיר בליאק: מאז נעלמו עקבותיו.

ולדימיר בליאק: אתמול החשב הכללי במשרד האוצר הדגיש את עומק הבור, אשר מבחינת המספרים בהחלט יכול להתחרות עם שיאי גינס.

ולדימיר בליאק: גובה החוב לסוף שנת 2020, רבותיי, הוא 984 מיליארד שקלים, והוא ממשיך להתרחב.

ולדימיר בליאק: יחס החוב–תוצר הוא 71%, והוא ממשיך לגדול.

ולדימיר בליאק: אין עדות מהימנה יותר לעומק כישלון הממשלה בטיפול במשבר.

ולדימיר בליאק: איפה אנחנו היום?

ולדימיר בליאק: הגירעון מאיים על העתיד הכלכלי של כולנו.

ולדימיר בליאק: מחירי הדיור בנסיקה, ולפי הערכות אחרונות העלייה עלולה להסתכם בכ-10% בשנת 2021.

ולדימיר בליאק: עסקים מתקשים להתאושש, ורואים זאת בנתונים.

ולדימיר בליאק: איפה ראש הממשלה?

ולדימיר בליאק: במקום לנסות לנהל את המשבר הכלכלי, ראש הממשלה מנסה לגרור את כולנו לבחירות חמישיות.

ולדימיר בליאק: אדוני היושב-ראש, אני שלושה חודשים וחצי במשכן הזה.

ולדימיר בליאק: שאלתי את עצמי גם כאזרח מן השורה ואני שואל את עצמי כחבר כנסת מול כל המציאות העגומה הזאת: איפה הבושה?

ולדימיר בליאק: איפה האחריות הלאומית?

ולדימיר בליאק: ישראל חייבת ממשלה – ממשלה מתפקדת, ממשלת אחדות ישראלית; ממשלה שתעסוק במשבר הכלכלי, שתטפל בחיים של אנשים; ממשלה שתעביר סוף-סוף תקציב – אולי הגיע הזמן – שתקדם דמי אבטלה לעצמאים, שתקים מחדש את קבינט הדיור; שתשדר אמון לקהילה הבין-לאומית; ממשלה שתכבד את חוקי-היסוד.

ולדימיר בליאק: יחד עם מיליוני אזרחי ישראל אני מקווה מאוד שהממשלה הזאת תקום בחודש הקרוב, וכולנו נוכל לצאת לדרך חדשה.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת ולדימיר בליאק.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי הנכבדים, נושא הקורונה הוא חשוב, והפעימות לשחרור ההגבלות לא פחות חשובות.

מיכל מרים וולדיגר: אני בעד, כמובן, אבל ביקשתי לדבר היום ולספר לכם שעוד טרם הספקתי לפקוח את עיניי הבוקר אני שומעת רצף של הודעות שמגיעות אליי לנייד.

מיכל מרים וולדיגר: אני מתרוממת, לוקחת אוויר, וכבר יודעת מה אראה שם: עוד אימא שבורה, עוד אב שאינו יודע כיצד להתמודד, עוד משפחה שנקרעת לגזרים, ואין מושיע.

מיכל מרים וולדיגר: הפעם הייתה זו נעמה – שם בדוי: הבן שלי שוכב במיטה כבר שלושה ימים, לא יוצא, לא מוכן לצאת.

מיכל מרים וולדיגר: השמיכה מעל הראש.

מיכל מרים וולדיגר: הדיכאון משתלט עליו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו כבר משתגעים, לא יודעים מה לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: היא ממשיכה, ואני לא אצטט, פשוט אסכם: הילד שלה לא בן 16, והסיבה לרביצה במיטה אינה אי-רצון ללכת לבית הספר.

מיכל מרים וולדיגר: הבן שלה בן 35, והוא סובל כבר שנים ממחלה סוציו-פסיכיאטרית המכונה בלשונה "מחלת נפש".

מיכל מרים וולדיגר: הילד שלה עבר המון, כולל לא מעט אשפוזים פסיכיאטריים, ואפילו כמה חיכוכים עם המשטרה, בשל התפרצות פסיכוזה וחרדה עצומה משוטרים.

מיכל מרים וולדיגר: יש לו 100% נכות והוא זכאי לשיקום.

מיכל מרים וולדיגר: זכאי – כן.

מיכל מרים וולדיגר: יודע על זכאותו – ממש לא, לא הוא וגם לא הוריו.

מיכל מרים וולדיגר: עברו כמה שנים עד שנודע להם על הזכאות הזאת, ואז החלו במסע מפרך להשגת האישור המיוחל.

מיכל מרים וולדיגר: הוא הגיע באוקטובר, לפני חצי שנה.

מיכל מרים וולדיגר: הבן שלה שמח: סוף-סוף יצא מהבית, סוף-סוף ימצא עבודה קלה, סוף-סוף יהיה טעם לחייו.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לא.

מיכל מרים וולדיגר: המסע שלו לא הסתיים, אולי הוא רק מתחיל.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי שניתן האישור, יש לממש אותו, והמימוש לא תלוי בו, או ליתר דיוק, לא תלוי רק בו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא תלוי במתאמת הטיפול, הוא תלוי במסגרות השיקום – שאין מספיק – ושוב ועדות.

מיכל מרים וולדיגר: מאז ועד היום מושכים אותו.

מיכל מרים וולדיגר: חצי שנה של משיכות, יום ועוד יום ועוד יום, למעלה מ-180 ימים של אכזבות, של המתנה בלתי סבירה – וכלום.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת אם אתם, חבריי היקרים, מבינים את המצב.

מיכל מרים וולדיגר: לא מדובר באדם בריא; לא מדובר באדם עם כוחות נפשיים המסוגל לשהות בתוך כאב וחושך; לא מדובר באדם עם חוסן נפשי.

מיכל מרים וולדיגר: מדובר באדם שלא מסוגל לחכות ולא נכון שיחכה.

מיכל מרים וולדיגר: ההמתנה מדרדרת את מצבו באופן דרסטי, בעוד השתלבות בשיקום מצילה חיים ומקדמת אותו לחיים עצמאיים, מיטביים ומשמעותיים.

מיכל מרים וולדיגר: שלא תחשבו שמדובר רק בנעמה ובבן שלה; גם ירדנה, שבהיעדר פתרון דיור באמצעות סל שיקום משוטטת ברחובות, גם שושי, גם סלין ועוד ועוד.

מיכל מרים וולדיגר: זכותם של האנשים היקרים הללו להשתקם בקהילה עוגנה בחוק שיקום נכי נפש בקהילה בשנת 2000.

מיכל מרים וולדיגר: החוק מקנה זכאות לשירותי שיקום בתחומים כגון דיור, תעסוקה, השלמת השכלה, חברה, פנאי ותיאום טיפול.

מיכל מרים וולדיגר: זה חוק חשוב וטוב מאין-כמוהו, אך לצערי, גם בעבור 21 שנים מיום חקיקתו, ועל אף חמישה דוחות של מבקר המדינה בנושא, עדיין קיימים ליקויים, חלקם מהותיים וחמורים; אחד מהם הוא אי-מיצוי זכויות לקבלת סל שיקום על פי חוק.

מיכל מרים וולדיגר: יש כיום מעל 150,000 מתמודדי נפש כרוניים בישראל.

מיכל מרים וולדיגר: רבים מהם לא יודעים על זכויותיהם, ואלה היודעים ופונים לא תמיד מקבלים את האישור, כך שבפועל יש בתוך מערך השיקום כ-30,000, כלומר חמישית.

מיכל מרים וולדיגר: מה קורה עם כל היתר?

מיכל מרים וולדיגר: הם לרוב מוזנחים, נופלים כנטל בלתי אפשרי ובלתי יתואר על משפחותיהם במקרה הטוב, ובמקרה הרע – ברחובות.

מיכל מרים וולדיגר: אינני מבינה מדוע לא ניתן להורות למוסד לביטוח לאומי, הממונה על הוועדות הרפואיות, לשלוח לכל אדם המקבל 40% נכות מכתב והסבר על זכאותו לסל שיקום.

מיכל מרים וולדיגר: ייתנו לו הדרכה על מיצוי הזכויות ואפילו ילוו אותו כדי שימצה אותן.

מיכל מרים וולדיגר: יש להקל את הדרך להשגת האישור לסל שיקום ויש להקל את הדרך למימושו עוד היום.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת עפר כסיף – איננו; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חברת הכנסת קרן ברק – איננה; חבר הכנסת אופיר סופר – איננו; חבר הכנסת איתמר בן גביר – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על יוזמה מאוד מבורכת שעלתה לפני כמה חודשים ונגדעה באיבה, ואני מאוד מאוד מקווה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לקרוא לסגן שר הבריאות, שנמצא כאן, ודרכו לכל הממשלה, להתאחד סביב העניין הזה.

שמחה רוטמן: בחודש ינואר השנה דובר על כך שמדינת ישראל, במסגרת הצלחת פרויקט החיסונים שלה – ומאז ראינו כולנו את ההשוואה בין מדינת ישראל לבין העולם כולו – תסייע לחסן ניצולי שואה ואזרחי ישראל שנמצאים בחוץ לארץ במסגרת מבצע חיסונים מיוחד, כחלק מהאחריות, כחלק מהרצון לסייע לעם היהודי בתפוצות, ובוודאי כחלק מהאחריות כלפי אזרחי ישראל.

שמחה רוטמן: לעשות את הדבר הזה זה לא רק חובה מוסרית כלפי ניצולי השואה, כמובן, שצריך לראות כיצד מסייעים להם ככל הניתן; חלקם, כמובן, נמצאים במדינות שנמצאות הרחק הרחק בתור החיסונים העולמי, ובדרך הטבע, עקב גילם, הם בקבוצת סיכון מאוד משמעותית.

שמחה רוטמן: החובה המוסרית שאנו חבים כלפיהם בוודאי ובוודאי חשובה; גם מימוש של חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, אשר סעיף 6 בו אומר: "המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם".

שמחה רוטמן: אני לא חושב שהקורונה פוגעת באנשים בשל היהדות או בשל האזרחות, אבל בהחלט ייתכן מצב שבו אדם יעמוד במקום יותר מאוחר בתור בגלל שהוא אזרח של ארץ אחרת, כלומר, בוודאי כאשר מדובר באזרחי ישראל שאינם האזרחים של מקום מגוריהם.

שמחה רוטמן: אבל חשוב לא פחות סעיף 6(ב): "המדינה תפעל בתפוצות לשימור הזיקה בין המדינה ובין בני העם היהודי".

שמחה רוטמן: אין דבר יותר משמר זיקה ומבטא את הערבות היהודית המיוחדת בין עם ישראל שיושב בארץ לבין עם ישראל שעדיין לא זכה לגור במדינת ישראל.

שמחה רוטמן: אני קורא מכאן לממשלת ישראל, לעומד בראשה, למשרד הבריאות ולשרת התפוצות, שגם הייתה חלק מהיוזמה הזאת, לשוב ולחדש אותה.

שמחה רוטמן: היה איזשהו פרק זמן שבו חוסר הוודאות הפוליטי הוביל לעיכוב ברכש החיסונים גם עבור אזרחי מדינת ישראל, ואז מובן שבסיטואציה שכזאת, עם כל הרצון הטוב לעזור לתפוצות, היה קצת קשה לסייע להם, אבל עכשיו, כשנפתר המשבר הזה – לחזור לקדם את התוכנית הזאת ביתר שאת, וכמובן לדחוף ולסייע ככל שניתן מכוחנו בכנסת.

שמחה רוטמן: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי – איננו; חברת הכנסת מירב בן ארי – אף היא איננה.

יריב לוין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני יושב-הראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, הדיון כעת נוגע לתקנות או להגבלות שקשורות לנגיף הקורונה, ומשום שלא מתקיים דיון אמיתי בוועדות, כי אין כרגע ועדות, אני מבקשת להביא את הדברים כאן במליאה.

יפעת שאשא ביטון: תראו, אנחנו נמצאים במציאות שאנחנו באמת צריכים לברך עליה.

יפעת שאשא ביטון: נתוני התחלואה ממשיכים לרדת – אנחנו נמצאים במצב מאוד מאוד טוב ומבורך מהבחינה הזאת, ואנחנו רואים גם שיש הקלות שהולכות ומתגבשות בתקופה האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: בעיקר רגע לפני הבחירות ראינו את השחרור של הרסן, ואנחנו רואים שלמרות זאת, מעל לחודש, במציאות הזאת, הנתונים ממשיכים לרדת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לברך על כך, ואני באמת מברכת על כך.

יפעת שאשא ביטון: אבל היום עולה כאן שאלה.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שאנחנו נמצאים כולנו – אתם בטח רואים כמוני את המציאות בחוץ, את עם ישראל חוזר לאיטו לשגרה, ובשפה שלכם, אדוני סגן השר, חוזרים לחיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום כדי לאשר – – –

יואב קיש: חוזרים לחייך.

יפעת שאשא ביטון: חוזרים לחייך.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נמצאים כאן כרגע כדי להאריך הגבלות נוספות, שמה לעשות, כמו שאמרתי הרבה בשנה האחרונה, אין בהן שום היגיון.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יכול להסביר לי איך היום, היום, כשאני עומדת כאן, הורים עדיין לא יכולים ללוות את הילדים שלהם לתוך הגן, כשאנחנו אישרנו למערכת החינוך לחזור לשגרה; אנחנו רואים אנשים בים, רואים את המסחר, אבל הורים עדיין לא יכולים ללוות את הילדים שלהם לתוך הגן.

יפעת שאשא ביטון: מסעדות, בחלקן, עדיין עובדות בתקן מחמיר, תחת התו הירוק.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על החללים בחוץ לעומת החללים בפנים, אנחנו רואים שיש הבדלים, וגם שם יש החמרה – חדרי כושר, אולמות אירועים.

יפעת שאשא ביטון: עולם התרבות – עולם התרבות עדיין נמצא בהגבלות די מחמירות ויכול לפעול רק תחת התו הירוק.

יפעת שאשא ביטון: כל הדברים האלה שאני אומרת כאן עכשיו הם כשמאשרים את הילולת מירון באותה נשימה.

יפעת שאשא ביטון: רק שתבינו את הממדים: מדברים על כך שאין הגבלת מתפללים.

יפעת שאשא ביטון: הצפי הוא 200,000 מתפללים, אבל סביב כל מדורה יהיה אפשר רק 10,000 איש – נכון, סגן השר?

יפעת שאשא ביטון: אני לא טועה במספרים?

יואב קיש: את טועה באמירה שאין הגבלה.

יואב קיש: יש הגבלה לבמות.

יואב קיש: את המקום עצמו – אתה לא יכול לסגור אותו, אנשים יגיעו.

יואב קיש: אבל לכניסה לבמות – – –

יפעת שאשא ביטון: אז לבמות יש הגבלה של 10,000 איש, נכון?

יואב קיש: יש הגבלה ותו ירוק.

יואב קיש: גם הפרדה, זאת אומרת, לא יהיה עירוב – – –

יפעת שאשא ביטון: 10,000 איש?

יואב קיש: גם תו ירוק וגם הגבלה של כניסה.

יואב קיש: אני לא בטוח שזה 10,000.

יואב קיש: יכול להיות – – –

יפעת שאשא ביטון: אז 10,000 איש, וזה יכול להגיע גם ל-200,000 אנשים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו תקשיבו, חברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בסוף מדברים עם אנשים – אנחנו כל הזמן מדברים על הנושא של אמון הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן גם היום, ואנחנו רואים שהאמון הזה הולך ונפגע בגלל חוסר ההיגיון שהיה לאורך כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, גם בנקודת הזמן הזאת אין עקומת למידה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באמת משכללים את הביצועים שלנו לאורך השנה האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני באמת מבקשת שלא לאשר את ההגבלות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתכוונת להצביע נגד ההגבלות האלה, מהסיבה הפשוטה שמה שמסוכן – מסוכן לכולם, ומה שאפשרי – אפשרי לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לריב עם בעלי מסעדות ועם עולם התרבות, שלא לדבר על תרבות הילדים, שלא יכולה לקיים את עצמה בתנאים הנוכחיים, כשאנחנו מאפשרים הילולה כל כך גדולה במירון, בהיקפים של עשרות אלפי אנשים.

יפעת שאשא ביטון: ובואו נגיד את האמת: כולנו יודעים איך נראית הילולת מירון – אגב, אני מברכת עליה, ואני חושבת שזה בסדר שאישרו אותה; אני חושבת שגם להם צריך לאפשר לחזור לשגרת התפילות שלהם, וגם על הבריאות שלהם אנחנו צריכים לשמור.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מאשרים את זה תוך שמירה על הבריאות שלהם, אפשר לאשר גם את הדברים האחרים, בצורה אחראית, כמובן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אופיר סופר, בבקשה.

אופיר סופר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, סגן השר, השר אלי כהן, אני אומר: ערב יום הזיכרון האדמה רעדה כשקיבלנו את הבשורה שאיציק סעידיאן הצית את עצמו.

אופיר סופר: אנחנו חיים במדינה עם קצב גבוה ועם סדר-יום אחר, אבל אני רוצה לומר, בתור מי שהפך להיות כתובת לסוגיה של טיפול בנפגעי פוסט-טראומה בעקבות לחימה, שאני מוצף בפניות רבות, והמצוקה היא גדולה.

אופיר סופר: לדעתי, אנחנו לא מתחילים בכלל לתת מענה.

אופיר סופר: אני אומר שהמצוקה גדולה.

אופיר סופר: זו מצוקה שאנחנו מדברים עליה תקופה ארוכה מאוד, אבל אני חושב שבימים האלה המצוקה היא – וואו.

אופיר סופר: אני חושב שכנסת ישראל, למרות המצב הפוליטי המורכב, צריכה לעשות את חלקה בעניין הזה.

אופיר סופר: כפי שיקומו ועדות נוספות, של חוץ וביטחון ושל כספים, אז באותו זמן צריך לשקול בכובד ראש, אדוני היושב-ראש, את הקמתה של ועדה שתפקח פרלמנטרית על הסוגיה הדחופה הזאת.

אופיר סופר: זה חוב מוסרי וערכי דחוף שאנחנו צריכים לעשות למען לוחמינו.

אופיר סופר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת איתמר בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, סגן השר, אדוני השר, אנחנו מדברים כאן על תקנות הקורונה, והתחושה היא שצריך לומר את הדברים בצורה גלויה, בצורה מפורשת: צריך לומר יישר כוח לראש הממשלה, שהוביל מהלכים אמיצים, חשובים, שבסופו של דבר הביאו להפחתה מאוד מאוד רצינית בתחלואה.

איתמר בן גביר: יחד עם זאת, באתי לכאן – ושמעתי את חברת הכנסת ביטון – כדי לומר שאנחנו באמת צריכים לשים לב ואולי להסב את תשומת הלב למגזרים שלמים שנפגעו.

איתמר בן גביר: אני מדבר, אולי, בראש ובראשונה על מה שנקרא מגזר העצמאים, מאות אלפי בעלי עסקים שנפגעו בצורה מאוד מאוד קשה.

איתמר בן גביר: מסעדות נסגרו, משרדי עורכי דין פשטו את הרגל, עסקים קטנים, עסקים בינוניים – כולם כולם ספגו מכה קשה.

איתמר בן גביר: השאלה היא אם אנחנו באמת עושים כאן

איתמר בן גביר: בכנסת את כל מה שאנחנו יכולים כדי לטפל במגזרים הללו, כדי לסייע למגזר הזה, כדי להחזיר את העסקים למסלול שלהם, כדי לפעול למען אותם בעלי משפחות שיש להם ילדים, בשביל חוסנה של החברה בישראל כולה.

איתמר בן גביר: צריך לומר, אדוני יושב-ראש הכנסת, שעוד לפני הקורונה המצב של המגזר הזה, שמכונה מגזר העצמאים, היה בכי רע.

איתמר בן גביר: אני, לפני שבאתי לכאן לכנסת, הייתי בעלים של משרד עורכי דין.

איתמר בן גביר: אדוני, עבדתי ביום 15, 16, 17 שעות.

איתמר בן גביר: כאן הסדרנים שואלים אותי: למה ב-22:30, 23:00, אתה יוצא מהכנסת?

איתמר בן גביר: אני אומר להם: במשרד עורכי דין שלי אני יצאתי הרבה פעמים ב-24:00 ו-01:00 ו-02:00 – בלילה, לפנות בוקר.

איתמר בן גביר: ואדוני, זה פשוט מדהים: עוד מיסים ועוד מיסים, 50% מיסים, ואחרי זה, בסוף בסוף, על כל 100 שקלים שאנחנו מקבלים נשארים בכיס אולי 20, 30 שקלים.

איתמר בן גביר: זו תופעה בעייתית מאוד, תופעה שבן אדם נורמלי חושב לעצמו ואומר: רגע, אולי לא משתלם להקים עסק, אולי לא משתלם להעסיק עובדים, אולי לא משתלם לפרנס עוד ועוד ועוד משפחות.

איתמר בן גביר: הדברים האלה קיבלו משנה תוקף של משמעות בעניין הקורונה, ולכן אני מבקש מכל אלה שנוגעים בדבר – באמת, אנחנו היום אחרי, ברוך השם, אבל כל הזמן כשחושבים על איסורים, כל הזמן כשחושבים על תקנות, כל הזמן כשחושבים על הגבלות – לזכור את הצד השני, לזכור מגזרים שלמים, לזכור בעלי משפחות ואנשים שרוצים לחזור לשגרה.

איתמר בן גביר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, אני מזמין את סגן השר יואב קיש לסכם, ולאחר מכן אנחנו נוכל לעבור להצבעה.

יריב לוין: מי שמקומו למעלה יוכל להצביע כאן, מתוך האולם.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: חברות וחברי הכנסת, אני אגיד כמה מילים בקצרה, לא אאריך, אבל עלו פה כמה דוברים, וכן חשוב לי להתייחס לדבריהם.

יואב קיש: חבר הכנסת ולדימיר בלאיק – – איך אומרים את השם?

יריב לוין: בליאק.

יואב קיש: בליאק.

יואב קיש: הוא לא נמצא פה כרגע.

יואב קיש: – – שאל מדוע אנחנו לא מטפלים בכלכלה.

יואב קיש: אז כמובן שאנחנו נעשה זאת מייד אחרי שנקים ממשלה.

יואב קיש: מכיוון שזה כרגע עוד לא קורה, אז זה העיכוב.

יואב קיש: אז בואו לא, מה שנקרא, נזרוק סתם מילים לציבור.

יואב קיש: יש תוכנית פעולה, יש רצון עז של ראש הממשלה לקדם את הדברים האלה, וכרגע אנחנו עדיין בשלבים של הרכבת ממשלה.

יואב קיש: דרך אגב, כל מי שאני רואה פה יכול להיות שייך לממשלה שאנחנו רוצים להקים, אבל זה עוד לא קורה.

יואב קיש: זה – 1.

יואב קיש: לגבי חברת הכנסת מיכל וולדיגר, שדיברה על נושא השיקום, וגם חבר הכנסת אופיר סופר, בעיקר בנושא פגועי הנפש והלוחמים, אני חושב שמשרד הבריאות מגויס כולו לעניין הזה.

יואב קיש: אופיר, כמובן, מה שאני יכול לעשות בתחומי, ושר הבריאות ומשרד הבריאות – אנחנו בשמחה לשירותכם; גם למיכל, בנושא השיקום, בוודאי ובוודאי ללוחמים פגועי הנפש.

יואב קיש: זה בראש סדר העדיפויות.

יואב קיש: חבר הכנסת שמחה רוטמן, דיברת על נושא חיסון ניצולי שואה.

יואב קיש: אני יכול לומר לך שהנושא הזה עלה כבר עם ראש הממשלה.

יואב קיש: יש לזה תמיכה מלאה.

יואב קיש: שתי הגבלות: הגבלה אחת היא האיסור של גנץ, שמנע הוצאת חיסונים.

יואב קיש: אני לא יודע להגיד לך מה גנץ רוצה או לא רוצה באירוע הזה.

יואב קיש: הייתה גם תקופה של מחסור בחיסונים; אני חושב שהנושא הזה הוסדר.

יואב קיש: אבל בהחלט אנחנו רואים בזה חשיבות.

יואב קיש: הנושא השני זה ההסדר מול החברות שמספקות את החיסונים.

יואב קיש: בהסכמים הוגדר שהחיסונים מגיעים רק לישראל ולא ניתן להוציא את זה מישראל ללא אישורן.

יואב קיש: אז יש פה כמה דברים מורכבים.

יואב קיש: ללא ספק זו אוכלוסייה שהיא בליבת אוכלוסיית הסיכון, ניצולי השואה בעולם.

יואב קיש: אני יכול להגיד על הנושא של אזרחי ישראל היורדים – לא התייחסנו לזה, אבל בוודאי נעשו מהלכים, היו כוונות, ואם נצליח להביא את גנץ לאירוע, אז בשמחה נקדם את העניין הזה.

יואב קיש: אני חושב שזה – – –

יפעת שאשא ביטון: מה הסיבה שאסור להוציא חיסונים?

יואב קיש: בחוזים עם החברות – – –

יפעת שאשא ביטון: את זה הבנתי, אבל למה הם צריכים – – – עם הכסף שלנו?

יפעת שאשא ביטון: למה – – – כדי שנוכל להבין מה קורה – – –

יואב קיש: כי זו חברה מסחרית, והם מוכרים במקומות אחרים.

יואב קיש: זה קורה עם הרבה מוצרים, שאתה מוכר ואתה מביא – הם לא רק איתנו עשו את זה כך.

יואב קיש: יש להם הנחיה.

יואב קיש: הם לא רוצים שיספסרו בחיסונים, ולכן זה היה אחד מהאיסורים שניתנו.

יואב קיש: זה דבר בסיסי בכל הסכם, לא רק איתנו, והוא דורש את הסכמתם, לצורך העניין.

יואב קיש: זה לא אירוע פשוט.

יואב קיש: אתה רואה עכשיו עם אסטרה-זניקה, למשל – זה פורסם – שנותנים אישור לנסות למכור.

יואב קיש: הוצאת חיסונים מישראל דורשת הסכמה מסחרית.

יואב קיש: כך בישראל כמו בכל העולם.

יואב קיש: אבל אני מברך על הרצון.

יואב קיש: הוא רצון חשוב, ואני מאוד בעד, משרד הבריאות מאוד בעד, השר בעד, עשינו הרבה מאמצים בנושא, ולצערי עוד לא הצלחנו להבקיע, מה שנקרא.

יואב קיש: אני אשמח שאולי נצליח.

יואב קיש: לחבר הכנסת איתמר בן גביר, בנושא הטיפול בעצמאים – אני מתחבר גם לנושא של הפתיחה, נושא הכלכלה.

יואב קיש: יש תוכנית, כולל הטבות והקלות לעצמאים.

יואב קיש: אנחנו רוצים מאוד לעשות את זה; אין ממשלה כרגע.

יואב קיש: אז אני יכול לחזור למקור הבעיה: אם היינו מצליחים להקים פה ממשלת ימין, היינו עושים את זה מייד; יודעים מה לעשות, רוצים לעשות.

יואב קיש: זה בידיים שלך, שלי, של חברת הכנסת שאשא ביטון, של הרבה אחרים.

יואב קיש: כרגע זה עוד לא הושלם.

יואב קיש: אני מקווה שנשלים את זה.

ינון אזולאי: סגן השר, שאלה: אומרים שיש תופעות לוואי לחיסון.

ינון אזולאי: יכול להיות שאלה שחטפו, זה פגע בהם והם עברו מימין לשמאל?

יואב קיש: שמה?

ינון אזולאי: יכול להיות שהחיסון פגע בהם ואחת מתופעות הלוואי זה שהם עברו מימין לשמאל?

יואב קיש: אני לא יודע, אבל אפשר לבדוק ב-FDA ולעשות phase 3.

יואב קיש: אני לא יודע אם אתה רוצה.

יואב קיש: אני לא נכנס לעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין שקיפות לגבי תופעות הלוואי.

יואב קיש: אז הינה, אני רוצה לענות לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שדיברה פה על נושא ההגבלות ואמון הציבור.

יואב קיש: אני חושב שאנחנו נמצאים בתקופה שונה מזו שהיינו בה בגלי התחלואה הקשים.

יואב קיש: אנחנו במצב של שחרור והקלה והורדת הגבלות.

יואב קיש: הדבר הזה עדיין נעשה בזהירות.

יואב קיש: אסור לשכוח שיש ציבור מאוד גדול שהוא לא מחוסן במדינת ישראל – ציבור הילדים, כמובן – ולכן החשיבות הגדולה של התו הירוק.

יואב קיש: יש הסתכלות על כל אירוע ואירוע, ויש הבדל בין אירוע חד-פעמי כמו מירון לבין הופעות, למשל, שאם אתה פותח את זה אז זה אירוע מתמשך.

יואב קיש: הרי ברור לכולם – – –

יפעת שאשא ביטון: זה חד-פעמי למי שמגיע כל פעם, אבל – – –

יואב קיש: לא, זה לא חד-פעמי למי שמגיע כל פעם.

יואב קיש: זה לא חד-פעמי למי שמגיע כל פעם.

יואב קיש: חברת הכנסת שאשא ביטון, זה לא חד-פעמי.

יואב קיש: בן אדם הולך להופעה – אתה מסתכל גם על המסות של האנשים, גם על הערבוב של האנשים.

יואב קיש: יותר מזה, אנחנו במהלך מתמשך של הקלות, ועכשיו יש אירוע חד-פעמי שנתי, שקורה, לדעתי – – –

ינון אזולאי: בשבוע הבא ביום חמישי בלילה.

יואב קיש: עשרה ימים.

יואב קיש: אנחנו בנינו לו מתווה, המתווה הזה מתמודד עם כמה אילוצים, והאילוץ המרכזי זה שאי-אפשר לאטום את ההר ולסגור אותו, אבל כן את הבמות.

יואב קיש: הבמות האלה אטומות.

יואב קיש: את יכולה להגיד שגם בחוף הים יש חצי מיליון איש, אז מה אני יכול לעשות?

יואב קיש: בואו נתמקד בעיקר ובמהות.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואב קיש: אנחנו, בניגוד אלייך, לא חושבים שנכון לפתוח את הרסן להתקהלויות, ועל זה בעצם אנחנו מצביעים – אנחנו מצביעים על מניעת התקהלויות לאנשים לא מחוסנים.

יואב קיש: אני לא מדבר על תו ירוק, 20 בפנים ו-100 בחוץ.

יואב קיש: את אומרת שאת מצביעה נגד – זה אומר – – –

יפעת שאשא ביטון: גם בתו ירוק יש הגבלות.

יואב קיש: עזבי רגע, אני מדבר על התקנות הנוכחיות, שאמרת שאת תצביעי נגד.

יואב קיש: אולי תשני את דעתך, אני מנסה לשכנע אותך.

יואב קיש: התקנות הנוכחיות שאת רוצה להצביע נגדן מדברות על 20 איש בפנים ו-100 בחוץ, ללא קשר לתו ירוק.

יואב קיש: תו ירוק זה נושא אחר.

יואב קיש: באירוע הזה, אם לא נעביר את ההגבלה הזאת, זה אומר שמחר אנשים לא מחוסנים יוכלו להיות בכל מקום ללא מגבלה.

יואב קיש: אני חושב שזו טעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים – – – אנחנו מתעלמים – – –

יואב קיש: סליחה, אני לא הפרעתי לך בדברייך.

יואב קיש: אני מבקש שתיתני לי לסיים את דבריי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנהלים דיון.

יואב קיש: אני אתן לך אחרי שאני אסיים את דבריי, אני גם אקשיב לך, אבל אני לא מקשיב כשאת כל רגע מתפרצת לדבריי.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: מה שאני אומר: שוב, אנשים לא מחוסנים וילדים – לא יכול להיות שאנחנו נגיד שאין הגבלות ותהיו כמה שאתם רוצים, איפה שאתם רוצים, גם בחלל סגור וגם בחוץ.

יואב קיש: זו טעות, בעיניי.

יואב קיש: זו טעות שהתקנות האלה באות לתקן.

יואב קיש: אם את חושבת שאנשים לא מחוסנים יכולים להיות בכל מקום, בכל קונפיגורציה, ללא הגבלה, תצביעי נגד.

יואב קיש: זו זכותך.

יואב קיש: את חברת כנסת עם שיקול דעת פה במליאה וזו זכותך להחליט כך.

יפעת שאשא ביטון: בהילולה במירון יכולים להגיע לא מחוסנים?

יפעת שאשא ביטון: כי יהיו שם ילדים.

יואב קיש: לבמות של מירון – כניסה לתו ירוק בלבד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז – – –

יואב קיש: אני לא – זה כמו שאני בחוף הים, או במירון, או במקום אחר.

יואב קיש: אין לי דרך מבצעית לאכוף את זה.

יואב קיש: אני מודה לכם.

יואב קיש: תודה רבה.

יואב קיש: מבקש שתצביעו בעד.

יפעת שאשא ביטון: כדאי שתקימו ועדה, כדי שיהיה אפשר לנהל דיונים אמיתיים כמו שצריך ולקבל החלטות מושכלות, כי זה נוגע בחיים של אנשים.

יואב קיש: כשתהיה ממשלה, נקים ועדה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021.

יריב לוין: אני מאפשר, כמובן, למי שמקומו למעלה להצביע מכאן.

יריב לוין: הצבעה.

יריב לוין: בעד התקנות – 3

יריב לוין: נמנעים – אין

יריב לוין: אני מוסיף את קולותיהם של חברי הכנסת טייב, אבוטבול, סופר וברוכי – ארבעה קולות נוספים – אל השלושה שישנם; גם את חבר הכנסת אזולאי.

יריב לוין: אם כך, שמונה קולות בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

יריב לוין: לפיכך אני קובע שתקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 38), התשפ"א–2021, אושרו על ידי מליאת הכנסת.

יריב לוין: אם כן חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

יריב לוין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ד באייר התשפ"א, 26 באפריל 2021, בשעה 16:00.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.