ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 6, 2021-04-20 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, ח' באייר תשפ"א, 20 באפריל 2021.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: בפתח סדר-היום – נאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשונה – חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה.

מירב כהן: שלום.

מירב כהן: אני רוצה לדבר על מרכזי היום.

מירב כהן: מרכזי היום מעניקים שירותים חיוניים לאנשים מבוגרים.

מירב כהן: יש 160 מרכזי יום ברחבי הארץ.

מירב כהן: הם בעצם לוקחים אנשים מבוגרים מהבית בהסעה, מביאים אותם למרכז היום, ושם הם מקבלים ארוחה חמה, פעילות, נהנים אחד מהחברה של השני, מפיגים את הבדידות שלהם, ואחר הצוהריים הם חוזרים הביתה.

מירב כהן: השירות הפשוט הזה הוא מציל חיים.

מירב כהן: מרכזי היום נותנים שירותים לאנשים מבוגרים שחיים לרוב לבדם בבית, לרוב המצב הבריאותי שלהם לא כל כך טוב – הם זכאי גמלת סיעוד – גם המצב הכלכלי שלהם לא תמיד טוב כל כך, והם נותנים שירות שאי-אפשר להפריז בחשיבות שלו.

מירב כהן: באמת, אנשים שאני פוגשת במרכזי היום אומרים לי: זה העוגן שלי בחיים.

מירב כהן: אם אין לי את מרכז היום, אני לבד בבית עם ארבעה קירות.

מירב כהן: לצערי, לאורך כל השנים מרכזי היום תוקצבו בחסר על ידי הממשלה, והם בקושי שורדים כלכלית.

מירב כהן: בקורונה משרד הבריאות הנחה לפעול במתכונת הרבה יותר מצומצמת כדי לא לסכן את האנשים המבוגרים האלה מבחינה בריאותית, והם נאלצו לפעול בקבוצות קטנות.

מירב כהן: לצד זה, משרד האוצר גם שיפה את המוסדות ונתן להם תקציב גבוה יותר.

מירב כהן: הייתה תחושה שהקורונה היא משבר מאוד גדול, אבל הרגשנו שסוף-סוף מכירים בחשיבות של לטפל בתחושת הבדידות של האנשים המבוגרים וסוף-סוף מתקצבים אותם, ועם כל הקושי שבקורונה, אולי סוף-סוף יצא מזה גם משהו טוב: הפקנו לקח, השכלנו שצריך להשקיע בקשישים שלנו, שצריך לטפל בבדידות שלהם.

מירב כהן: אממה, אנחנו רק מריחים יציאה מהקורונה – –

יריב לוין: חברת הכנסת כהן, אנחנו כבר בדקה השלישית פלוס.

מירב כהן: – – אנחנו רק מריחים יציאה מהקורונה וכבר משרד האוצר מודיע: התקצוב למרכזי היום ייגרע, יופחת בצורה דרסטית.

מירב כהן: זה רק אומר שאנחנו לא הפקנו שום לקח ולא למדנו שום דבר מהמשבר הזה, אם במקום להגדיל את התקציב של שירותים שמטפלים במבוגרים בודדים, במקום להפיק לקח מהקורונה, להגדיל את התקציב שלהם – –

יריב לוין: חברת הכנסת כהן, אבל מה את מציעה שאני אעשה?

מירב כהן: – – דווקא עכשיו אנחנו מקצצים בתקציב שלהם.

מירב כהן: זה לא ראוי, וצריך להגדיל את ההשקעה בטיפול במבוגרים בודדים, ויפה שעה אחת קודם.

מירב כהן: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אנא, ככל הניתן, להתכנס למסגרת הזמן.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שתהיה איתי, כי יש 13 הרוגים בשבוע האחרון בדרכים, וגם הפעם אני אשתדל להקריא מהר ולציין את פרטי התאונות הקטלניות.

יריב לוין: נתחשב בזה.

בועז טופורובסקי: ביום שני, 12 באפריל, נהרג רוכב אופנוע, גבר בן 50, לאחר שמשאית התנגשה ודרסה אותו בכביש 65.

בועז טופורובסקי: באותו היום נהרג עוד רוכב אופנוע, צעיר בין 24, לאחר שרכב פרטי התנגש בו בכביש 44.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 13 באפריל, נהרג שוב רוכב אופנוע, שלישי, איתמר הילמן, צעיר בן 20, אשר פגע בהולך רגל ברחוב יפו בירושלים, נפגע ונהרג בעצמו.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 14 באפריל, נהרג הולך רגל, גבר בן 80, לאחר שרכב פרטי פגע בו ברחוב משה רחמילביץ' בירושלים.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 15 באפריל, נהרג גבר בן 45 לאחר שרכב פרטי סטה ממסלולו והתנגש ברכבו, שעמד בשול הדרך – תאונה נוספת שהיינו יכולים למנוע אם היו מערכות בקרה אקטיביות ברכבים.

בועז טופורובסקי: ביום שבת, 17 באפריל, נהרג רוכב האופנוע הרביעי; הצעיר, תושב נתניה, בן 24, נהרג לאחר שאיבד שליטה.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון, 18 באפריל, נפטר רוכב אופניים חשמליים, צעיר בן 19, לאחר שרכב פרטי התנגש בו בנוף הגליל.

בועז טופורובסקי: אתמול בבוקר, 19 באפריל, נפטר הולך רגל, נער בן 16, לאחר שרכב פרטי התנגש בו סמוך לצומת דבורה.

בועז טופורובסקי: אתמול בלילה, 19 באפריל, בפחות מ-24 שעות, נהרגו חמישה ישראלים בדרכים: בתאונת אופנועים בכביש 44 נהרגו שני גברים בני 35 ו-44; בכביש 40, סמוך לצומת שעריה, נהרג הולך רגל, אוראל מאוגמי, בן 17 מפתח תקווה, לאחר שרכב פרטי שסטה מנתיבו פגע בו; בהמשך הלילה רוכב קורקינט חשמלי, גבר בן 35, נמצא ללא רוח חיים ברחוב ז'בוטינסקי בתל אביב – כנראה תאונת פגע וברח; בכביש 4, סמוך לזיכרון יעקב, נהרג צעיר בן 22 לאחר שרכבו סטה מהנתיב והתנגש במעקה הבטיחות.

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הסבלנות.

בועז טופורובסקי: 13 אזרחים הרוגים בדרכים, שמונה רוכבי אופנוע; 96 הרוגים מתחילת השנה.

בועז טופורובסקי: עצוב ונורא.

יריב לוין: אכן.

יריב לוין: חבר הכנסת יואב סגלוביץ' – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר לענייני ירושלים מר רפי פרץ – מודים לך על כל השנים היפות, שעשית דברים יפים ונכבדים, ונמשיך הלאה לשמור איתך על קשר.

משה אבוטבול: במסגרת נאום בן דקה רציתי לספר שהבוקר פורסם בתקשורת שחברת התעופה ישראייר הודיעה שתפסיק לטוס בשבת קודש – צעד אמיץ וחיובי שנעשה ארבעה חודשים לאחר שהושלמה העסקה על ידי אנשי העסקים רמי לוי ושלום חיים.

משה אבוטבול: מרגש היה לשמוע את הצהרתו של מר שלום חיים בעיתון גלובס: באני-מאמין האישי שלי אני יהודי דתי, שומר שבת, וכל העסקים שלי סגורים בשבת.

משה אבוטבול: וזאת לא גחמה פרטית, זה הדנ"א של היהדות.

משה אבוטבול: להחלטה זו מצטרפת גם חברת סאן דור, חברת הבת של אל על, שגם היא עצרה את פעילות הטיסות שלה בשבת, ועם העברת השליטה לידי רב אלי רוזנברג, החברה לקחה את המדיניות צעד קדימה ועצרה את הטיסות בשבת גם בסאן דור – ללא ספק משב רוח מרענן לכבוד שבת קודש, שהיא מקור הברכה והפרנסה.

משה אבוטבול: כיושב-ראש השדולה למען שמירת השבת, אני מברך אתכם, ומזכיר לטובה את ראש הממשלה המנוח מר מנחם בגין, שהחל בצעד האמיץ של סגירת אל על בשבתות לפני כ-30 שנה, והזכיר שגם בעיר סלוניקי סגרו את הנמל שם בגלל שרצו לכבד את היהודים העובדים שם, לשמור על הרגשות שלהם.

משה אבוטבול: אני רואה בפרסום היום צעד מעודד להמשך קיומה של השדולה למען שמירת השבת בכנסת גם בכנסת הנוכחית, העשרים-וארבע, ושמח לבשר לכם שכבר כיום הצטרפו – –

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, מה יהיה?

יריב לוין: אי-אפשר ככה.

משה אבוטבול: – – שמח לבשר לכם שכבר כיום הצטרפו לשדולה עשרות חברי כנסת מכל סיעות הבית.

משה אבוטבול: אני מזמין את מי שעדיין לא הצטרף לבוא להצטרף כחבר בשדולה למען שמירת השבת במרחב הציבורי.

משה אבוטבול: אכן, מאז שנעצרות הטיסות בשמיים בשבתות, זה ממש סייעתא דשמיא, תרתי משמע.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יריב לוין: רבותיי, נאום בן דקה זה 100 מילים, פלוס מינוס.

יריב לוין: זה לא בעיה, אתה מקריא מאייפד, זה סופר לך את המילים, אתה יודע מראש שאתה חורג.

יריב לוין: אנא.

משה אבוטבול: אני לא סופר בשבת.

יריב לוין: לא צריך לספור, זה סופר לבד.

יוראי להב-הרצנו: אתמול לימדו אותנו ש-52 זה גדול מ-57.

יריב לוין: קודם כול, אני אזכיר לך את החשבון הזה.

יריב לוין: אתה יודע, דברים הם גלגל.

אלי אבידר: חבר הכנסת אבוטבול לא סופר בשבת.

יריב לוין: חברת הכנסת מאי גולן – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת איתמר בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, איזה כיף, הם יוצאים וזה תמיד טוב.

איתמר בן גביר: נברך אותם שיצאו מכאן, שיצאו מהכנסת.

יריב לוין: אני רואה שאתה כבר תפסת את הפטנט – אתה כבר בלי כתוב, אז אתה לא יכול להגיד לי אם ספרת 100 מילים או לא, אבל בסדר.

איתמר בן גביר: אל תדאג, אדוני, אני אקצר, זה באמת יהיה בקצירת האומר.

איתמר בן גביר: אני קודם כול רוצה לברך את החברים שלי בליכוד, שאני חושב שמעז יצא מתוק.

איתמר בן גביר: אתמול, אחרי הפרסה שהייתה כאן, הוכח שאין אמונה בשונאי ישראל, שאין אמונה במי שמהלל שהידים ומי שתומך בפגיעה בחיילי צה"ל.

איתמר בן גביר: עכשיו, אדוני, אני חושב שזה דווקא טוב שזה קרה לנו אתמול ולא בשלב יותר מתקדם.

איתמר בן גביר: האנשים האלה שונאים את מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אי-אפשר להיות שותפים שלהם.

איתמר בן גביר: אם אלי אבידר, שגם הוא ברח מכאן, רוצה להיות שותף שלהם, שילך איתם, נראה מה הם יהיו שווים.

איתמר בן גביר: בעזרת השם, בשם השם צריך להיות חיובי ולקוות ולהאמין שתהיה כאן ממשלת ימין מלא מלא, כי זה מה שהציבור רוצה, זה מה שעם ישראל מחכה ומייחל לו וזה מה שחיילי צה"ל כמהים לו.

איתמר בן גביר: בעזרת השם, בשם השם ננצח.

יריב לוין: חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו; חבר הכנסת אוריאל בוסו – איננו; חברת הכנסת תמר זנדברג – אף היא איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת ולדימיר בליאק, בבקשה.

ולדימיר בליאק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על נושא חשוב – בעיניי, לפחות – שאנחנו איכשהו לא מדברים עליו כאן.

ולדימיר בליאק: אגב, שבועיים מיום ההשבעה, ובכלל אנחנו פחות מדברים כאן על נושאים שחשובים באמת לאזרחי ישראל.

ולדימיר בליאק: אני רוצה לדבר על מחירי הדיור.

ולדימיר בליאק: זה לא סוד שאנחנו נמצאים בתחום הזה במשבר מתמשך.

ולדימיר בליאק: אפילו בשנת הקורונה המחירים עלו ב-4%.

ולדימיר בליאק: הביקושים כאן, ההיצע צולע, וכבר היום מעריכים כי מחירי הדיור השנה יעלו לפחות ב-10%.

ולדימיר בליאק: התוצאה הרסנית.

ולדימיר בליאק: עבור ישראלים רבים חלום הדירה ממשיך להתרחק.

ולדימיר בליאק: וכאן המקום לשאול: איפה הממשלה?

ולדימיר בליאק: איפה ראש הממשלה?

ולדימיר בליאק: מתי בפעם האחרונה הוא התייחס לנושא מחירי הדיור?

ולדימיר בליאק: איפה שר האוצר?

ולדימיר בליאק: גם כאן אנחנו משלמים מחיר כבד על המשבר הפוליטי, בעיקר בהאטה של שיווק הקרקעות לבנייה, ולא רק.

ולדימיר בליאק: הפנייה שלי מופנית לשרים וגם אלינו, לנבחרי הציבור.

ולדימיר בליאק: נבחרנו על מנת לשרת את אזרחי ישראל, אז הגיע הזמן שנתאפס על עצמנו.

ולדימיר בליאק: הגיע הזמן להקים כאן ממשלת אחדות ישראלית, ממשלה מתפקדת, ולהתעסק במה שחשוב באמת – כן, גם במחירי הדיור.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אליהו ברוכי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, ראשית, ברכותיי לשר לענייני ירושלים ומורשת.

אבי מעוז: הרבה הצלחה, הרב רפי.

אבי מעוז: חזק ואמץ.

אבי מעוז: הבוקר נשאלה חברת הכנסת מירב בן ארי מסיעת יש עתיד בתוכנית בוקר מדוע הם פוסלים ישיבה עם חבר הכנסת בן גביר משום היותו גזען, לדבריהם, אך אין להם בעיה לשבת עם חברי המשותפת.

אבי מעוז: חברי הכנסת הערבים, תשמעו את תשובתה.

אבי מעוז: תשובתה המדהימה, שזכתה לסיוע על ידי חלק מהנוכחים, הייתה שהיא מצפה מחבר הכנסת בן גביר, כיהודי, יותר ממה שהיא מצפה מח"כים ערבים.

אבי מעוז: לו אמירה שכזאת הייתה נאמרת על ידי, למשל – שרף הציפיות מיהודים הוא גבוה מאשר רף הציפיות מערבים מבחינת ההתנהגות המוסרית – היו בן ארי וחבריה לסיעה תוקפים בחריפות ומאשימים אותי כגזען, כפי שכבר טענו בעבר הקרוב, יחד עם כינויי גנאי נוספים.

אבי מעוז: לצערי, התופעה הנפוצה של השימוש במילה "גזען" או "גזענות" כלפי מי שמחזיק בדעות אחרות משלך היא עוד ניסיון להנדסת תודעה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – איננו; חבר הכנסת ינון אזולאי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

יריב לוין: נדמה לי שהפעם האחרונה שביקשתי ממך לשאת דברים הייתה איפשהו לפני 30 שנה, בימינו בתאי הסטודנטים באוניברסיטה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, הפעם זיכרונך בגד בך, כי ביקשת ממני גם בשבוע שעבר.

יריב לוין: זה כן, זה נכון.

מוסי רז: אבל בגדול, אתה צודק – –

יריב לוין: בגדול זו סגירת מעגל.

מוסי רז: – – לפני זה זה היה לפני 30 שנה, כן.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אתמול התקיימה הפגנה משותפת ליהודים וערבים ביפו נגד האלימות, ופעילה של התנועה היהודית-ערבית החשובה "עומדים ביחד", פעילה בשם סאלי עבד, נעצרה, נעצרה והובאה לתחנת המשטרה.

מוסי רז: היא הואשמה בתקיפה – נטען כלפיה שהיא תקפה שוטר.

מוסי רז: אני מכיר אותה ואני לא מאמין שהיא תקפה זבוב, אבל זכותה של המשטרה לבדוק, אני מקבל את זה.

מוסי רז: בתום החקירה הציעו לה מעצר בית של חמישה ימים או לבלות את הלילה במעצר.

מוסי רז: מובן שהיא בחרה נכון – עדיף לבלות בבית חמישה ימים מאשר לבלות בתחנת המשטרה.

מוסי רז: אבל אני שואל, אדוני היושב-ראש:

מוסי רז: למה צריך את הדבר הזה?

מוסי רז: הרי אם היא נחשדת במשהו, ניתן להגיש כתב אישום, ניתן לחקור.

מוסי רז: אני לא מאמין שיהיה כתב אישום, אני מוכן אפילו להתחייב שלא יהיה כתב אישום.

מוסי רז: מדוע צריך?

מוסי רז: מדוע היא צריכה להיות חמישה ימים בביתה?

מוסי רז: מה, האם חושבים השוטרים, אותו שוטר שהחליט את ההחלטה המצחיקה הזאת, שאותה גברת, ש-30 שנה לא נחשדה בדבר, דווקא מחר תתקוף עוד שוטר?

מוסי רז: שבחמשת הימים הקרובים היא מאוד מסוכנת אבל החל מהיום השישי היא כבר שככה ולא תתקוף אף אחד?

מוסי רז: או שכל כך קל להרע לאזרחים במדינת ישראל?

מוסי רז: האם חשב אותו שוטר אולי על מקום עבודתה, שהיא צריכה להפסיד חמישה ימים פרנסה, אולי, בתקופה הקשה הזאת, או שהוא אולי סמך על זה שהמעביד שלה יהיה יותר רציני ממשטרת ישראל ויותר אחראי ממשטרת ישראל וייתן לה לעבוד?

מוסי רז: סאלי עבד היא לא חשובה כאן.

מוסי רז: אני מקדיש את האמירה הזאת שלי לכל המפגינות והמפגינים, יהודים וערבים, מהימין ומהשמאל, חרדים וחילונים, מתנחלים וכאלה שגרים בישראל – תפסיקו להתעמר בהם.

מוסי רז: יש טענות?

מוסי רז: תעמידו לדין, תעצרו, אבל לא בצורה המפוקפקת הזאת.

יריב לוין: חבר הכנסת רז, אני מוכרח לומר לך שאני חושב שכל נושא המעצרים מחייב באמת שנעסוק בו באופן מעמיק ורציני.

יריב לוין: אני חושב שהוא מחייב רפורמה מרחיקת לכת בכל ההיבטים, החל מהקלות הבלתי-נסבלת שבה ניתנים ימי מעצר והמשך בהיעדר קשר בכלל בין תכליות המעצר לבין עצם המעצר בפועל ותנאי המעצר.

מוסי רז: – – –

יריב לוין: אגב, גם בבתי המשפט, ומי שמגיע לדיוני מעצרים בבתי משפט רואה איך זה נעשה – מגיעים לפעמים עשרות עצורים ביום, במין סרט נע כזה, ואין באמת דיון אמיתי.

יריב לוין: אני חושב ששלילת חירות של אדם, גם אם זה ליום או יומיים או שלושה, זה דבר דרמטי, וזה צריך להיעשות רק כשאין ברירה אחרת, ואצלנו זה הפך למין משהו שככה מחולק כמעט מבלי משים.

יריב לוין: הלוואי שבאמת תיעשה בעניין הזה בכנסת הנוכחית עבודה רצינית ונעשה בעניין הזה שינוי.

מוסי רז: אני מזמין גם את יושב-ראש הכנסת.

יריב לוין: אני לגמרי מוכן להיות שותף בכל תפקיד שלא יהיה בעניין הזה.

יריב לוין: אני חושב שזה דבר חיוני וחשוב.

יריב לוין: חבר הכנסת מתן כהנא – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, שלשום פורסם בגלי צה"ל שהשר גלנט מייעד תקציבים משמעותיים לארגונים שמקדמים את המשפחה היהודית, ארגונים כמו חותם, אז הינה תזכורת להגות הבולטת שיוצאת מהארגון החינוכי מאוד הזה.

יוראי להב-הרצנו: על הלהט"בים נאמר: "יש תרופות, יש טיפול פסיכולוגי ודרכים כאלה ואחרות לעזור להם, אבל צריך להכיר בעובדה שמי שלא יכול לקיים משפחה נורמטיבית, יש לו בעיה, והוא לא יכול להתייחס בשוויון נפש לדבר הזה.

יוראי להב-הרצנו: צריך לפתור את הבעיה וצריך לרחם עליהם, אבל להתגאות בזה ולתת לגיטימציה ברשות הרבים?

יוראי להב-הרצנו: אין מקום למצעדי גאווה.

יוראי להב-הרצנו: על מה הם גאים?" על גיוס נשים בצה"ל אמרו בחותם: יש אופי נשי, את הייחודיות הנשית, וכשרוצים להפוך אישה לגבר זה ממעט ילודה, זה מבזה את הנשים, משפיל את כבודן.

יוראי להב-הרצנו: דווקא בעת הזו, שיש בלבול וטשטוש ביחס למהותה של האישה ותפקידה המיוחד להוליד ילדים, חשבנו שנכון לחזור על הראשונות ולהפגיש את בנותינו עם אמיתתה של התורה וערכן האמיתי.

יוראי להב-הרצנו: חברות וחברי הכנסת, ככה נראה חושך אמיתי.

יוראי להב-הרצנו: אם למישהו היה ספק שהמדינה הזאת זקוקה לממשלה אחרת, לממשלת אחדות ישראלית – זו-זו התזכורת.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יריב לוין: חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אדוני יושב-ראש הכנסת, גברתי מזכירת הכנסת, מכובדיי, חברים וחברות, ערוב יצאה לפני שנה לטיול עם החברות שלה בכפר עין מאהל בצפון.

אבתיסאם מראענה: ערוב הייתה בת 15, נערה, הבכורה של ההורים שלה, פרדוס וחוסיין.

אבתיסאם מראענה: שני בחורים נוסעים בשני רכבים, חושבים שהכביש שייך להם.

אבתיסאם מראענה: מי שהולך מולם – מה אכפת להם?

אבתיסאם מראענה: איזה בן אדם עובר במעבר חציה – מה אכפת להם?

אבתיסאם מראענה: הם עסוקים בשופוני, הם עסוקים בלהראות מי הגבר של הכביש.

אבתיסאם מראענה: שנייה אחת לא הצליחה להפריד בין חיים למוות.

אבתיסאם מראענה: בשנייה אחת ערוב מתה, נהרגת בתאונת דרכים.

אבתיסאם מראענה: עוד מעט, עוד חודש, ההורים שלה יושבים עליה במשך שנה שלמה שבעה, אֵבֶל; החיים שלהם לעולם לא יחזרו להיות כמו שהיו קודם.

אבתיסאם מראענה: שני הבחורים האלה עדיין מסתובבים חופשי, בשופוני, בכפר עין מאהל ובכפר השכן ריינה.

אבתיסאם מראענה: הם לא הועמדו לדין.

אבתיסאם מראענה: האימא מדי פעם פוגשת אותם ברחוב כשהם מסתובבים חופשי.

אבתיסאם מראענה: פרדוס היא משוררת ערבייה-פלסטינית גאה.

אבתיסאם מראענה: היא כותבת על זיכרון, כותבת על הגירה, כותבת על אהבה, כותבת על אימהות.

אבתיסאם מראענה: מאז שהבת שלה נהרגה היא לא כתבה מילה אחת; כל היום היא עסוקה בלהספיד את הבת שלה, ועוד דבר שהיא עסוקה בו – לחפש תשובות, מי הרג את הבת שלה.

אבתיסאם מראענה: היא מבקשת שיפתחו והיא מבקשת לקבל את תיק החקירה כדי לעיין בו.

אבתיסאם מראענה: אף אחד לא מרשה לה.

אבתיסאם מראענה: לפני שערוב נהרגה בתאונת דרכים היא הוציאה קליפ, שיר, שיר אהבה.

אבתיסאם מראענה: זה מה שנשאר לאימא שלה ולאבא שלה בעמודי הפייסבוק.

אבתיסאם מראענה: ערוב שרה פעם אחת; יותר היא לא תשיר.

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת מכאן מהפרקליטות: תאפשרו ותסתכלו להורים בעיניים, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: יש הורים שאיבדו את היקר להם מכול.

אבתיסאם מראענה: תנו להם מענה, קחו אותם כשותפים ושותפות, ושיהיה צדק.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: (אומרת בערבית: "בעוון מה המיתוה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ") בשבוע האחרון נרצחו שבעה אזרחים ערבים, ואלו שמותיהם: מרים תכרורי, בת 21, ממזרח ירושלים; שאפע אבו חוסיין ואחיו סלאח אבו חסיין, בשנות העשרים לחייהם, מדיר אל-אסד; סוהא מנסור, בת 38, מטירה; חאפז סנעאללה, בן 26, ואחיו אחמד סנעאללה, בן 23, מדיר אל-אסד; עז א-דין עמארייה, בן 20, מאבטין.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואני שואלת: איפה המשטרה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואני שואלת: איפה הממשלה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואני שואלת: איפה אתה, אמיר אוחנה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי פשוט מאוד, Arabs Lives Matter.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, להלן תיאור מליל אמש על ידי עובר אורח: עומד עכשיו אני בין 60 צעירים שצורחים "מוות לערבים" ברחוב יפו בירושלים.

עופר כסיף: כולם מחפשים, מסתכלים סביב, מנסים לשמוע מבטא.

עופר כסיף: אחד מהם צועק פתאום: שם, יש שם ערבי.

עופר כסיף: והם רצים, עשרות, בקבוקי זכוכית בידיים.

עופר כסיף: המון שואג: יאללה, תהרגו אותו.

עופר כסיף: אנשים ברחוב מתבוננים בהם, שותקים.

עופר כסיף: מאחוריהם מזדחלת ניידת אחת, כמה שוטרים ואמבולנס, אבל הם מהירים יותר, התוקפים.

עופר כסיף: מישהי מספרת שתפסו כבר שמונה ערבים, הרביצו להם; אחד כמעט מת, היא אומרת; בעיטות לפנים, על הרצפה הוא שכב עד שהגיע אמבולנס ופינה אותו.

עופר כסיף: נער אחד מתרברב מול חבר שלו: ראית את הערבי ההוא?

עופר כסיף: דפקנו לו לראש שתי אבנים.

עופר כסיף: מישהו בלי חולצה אומר: בואו לשער שכם, בואו.

עופר כסיף: ואני רק שאלה, בפרפרזה לאלתרמן וקובנר: אימא, מותר כבר להשוות?

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי הנכבדים, על הרבה קבוצות באוכלוסייה דיברנו בתקופה האחרונה, תקופת דמדומי הקורונה: על רופאות ורופאים, על אחים ואחיות, על שוטרים, חיילים, כונני מד"א, איחוד הצלה ועל ארגונים נוספים.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה, ברשותכם, לדבר על אלו שבשקט בשקט פעלו מתוך האוכלוסייה, חיזקו את החוסן הלאומי, הגישו עזרה למי שהיה צריך, וכן, גם הם לקחו את הסיכון, ובלי פחד, עם הרבה אחריות, פעלו ללא לאות – בבתי הילד, בכפרי הנוער, במשרדי הממשלה השונים, בבתי החולים, במוסד לביטוח לאומי ועוד ועוד ועוד.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה אף להזכיר את כל אותם בני ובנות השירות הלאומי שהם עצמם מתמודדים עם מוגבלויות שונות, אבל מתעקשים למרות הכול לשרת את המדינה, להעניק לה, לאזרחים שלה, כמה שיותר.

מיכל מרים וולדיגר: אז בהזדמנות זו אומר לכולכם, בני ובנות השירות הלאומי-אזרחי, תודה, תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: אזרחי ישראל, וכן קהילות יהודיות בעולם שזכו לשירות

מיכל מרים וולדיגר: כם מרחוק, מכירים לכם תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אני כאן בכנסת ישראל בין היתר כדי לייצג אתכם, להשמיע את הקול שלכם ולדאוג שתוכלו להמשיך ולהעניק כל כך הרבה למדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: אתם החוסן החברתי של המדינה, הסיירת החברתית, ואין לי ספק שאתם יודעים כי מי שנותן הרבה מקבל הרבה יותר.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, כולנו מזועזעים מהידיעות שבאות יום אחר יום על תקיפות של יהודים בגלל היותם יהודים, בלי שיכירו אותם בכלל, בשער שכם, ביפו, ואפילו פרסום משחקי ירי בטיקטוק איך שיורים בחרדים ומפרסמים סרטונים, וזה נהיה ממש מצחיק.

ישראל אייכלר: ואני שואל: מאיפה הם יודעים שקל יותר להכות יהודי דתי ומצחיק יותר לסטור ליהודי חרדי, ואפילו להפיץ סרטונים של איך שיורים בהם?

ישראל אייכלר: את אחת התשובות אפשר למצוא ביחס אל היהודים החרדים בשנה האחרונה בתקשורת – הסתה במשך שנה שלמה כאילו הם מפיצי מחלות.

ישראל אייכלר: כנראה שמישהו קלט את זה.

ישראל אייכלר: ברוך השם, יש חיסונים והמצב משתפר בעניין הזה של התחלואה, אבל אני רוצה לדבר עכשיו על היחס של השלטון אל יהודים העולים למירון בל"ג בעומר.

ישראל אייכלר: דווקא בדקות אלה קיבלתי ידיעה שראש הממשלה ושר הבריאות החליטו להסיר את ההגבלות על ההר, כי אני רציתי לשאול למה בחופי הים ובכל האתרים שאנשים מטיילים היום אף אחד לא שם הגבלות שאסור לבוא במכוניות פרטיות, ורק במירון כבר שנים אומרים שאסור לבוא עם רכב פרטי.

ישראל אייכלר: זכות אזרחית בסיסית ביותר אין, רק אוטובוסים.

ישראל אייכלר: ומה הבעיה?

ישראל אייכלר: שאין מספיק אוטובוסים ולא מפעילים רכבות.

ישראל אייכלר: ביקשנו מראש הממשלה להורות למשרד התחבורה: אם אוסרים על אנשים לבוא עם כלי רכב פרטיים, לפחות שיהיו אוטובוסים ורכבות כל הלילה, מיום חמישי השבוע עד יום שישי, כדי שאנשים יוכלו להגיע אל ההר.

ישראל אייכלר: אילו זה היה רק בימי הקורונה, ניחא, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: כבר שנים שיש מי שאומרים מפורשות שאין מקום ושצריך לדלל את מספר העולים אל הר מירון.

ישראל אייכלר: הניסיון הזה לחנך אנשים מחדש ולהגיד: לא צריך ולא חשוב לעלות בל"ג בעומר למירון – זה ממש שערורייה, ואני ממש מתקומם נגדה.

ישראל אייכלר: אני רוצה ומבקש, לא יותר, לאפשר חופש תחבורה והסעה, חופש דת ליהודים שרוצים להגיע, ובפרט שעכשיו אין סכנה של תחלואה; להסיר כל הגבלה שהיא, ואדרבה, לעודד את ההסעות אל ההר.

ישראל אייכלר: ואני חוזר לעניין הראשון: אני שומע מכל הצדדים עכשיו שאנשים מכים אנשים ברחובות.

ישראל אייכלר: פה שמענו את הערבים מתלוננים שמכים ערבים, ומכים יהודים בגלל היותם יהודים.

ישראל אייכלר: אולי זה קשור למשבר הפוליטי, אבל אם המדינה לא תיקח את העניין לידיים – ובשביל זה יש משטרה: למנוע אלימות ברחובות מכל סוג שהוא – אנחנו עלולים להידרדר לכך שמה שמתחיל עם סטירה ועם ומכות עלול להיגמר בירי, חס וחלילה, ויש מקומות שזה כבר קורה.

ישראל אייכלר: אנחנו ממש על סף משבר.

ישראל אייכלר: ומשפט אחרון: שר המשטרה, ראש הממשלה, שימו הכול בצד ותיקחו את העניינים לידיים, כדי שלא תהיה אלימות ברחובות בשום פנים ואופן בשום מגזר.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת גלעד קריב, בבקשה.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אני מניח שרבים מיושבי ויושבות הבית הזה הם הורים לתלמידים ותלמידות בגילי חינוך פורמלי ושיש כאן לא מעט סבים וסבתות, ולא מעט מיושבי הבית הזה גם עסקו בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי.

גלעד קריב: כולנו שמחים על החזרה של הילדים והנכדים שלנו למעין שגרת לימודים ועל פתיחת מערכת החינוך, אבל חשוב מאוד שלא נשגה באשליות ונחשוב שבאמת אנחנו חוזרים לשגרה.

גלעד קריב: אחד מן התחומים שאנחנו חייבים להפנות את תשומת הלב שלנו אליהם – אותה אוכלוסייה של אלפי אם לא עשרות אלפי תלמידים שנושאים על גבם אתגרים נפשיים ופסיכולוגיים שהועצמו כתוצאה ממשבר הקורונה.

גלעד קריב: לצערי הרב, עד עכשיו בכל הסקירות שנשמעו מצד משרד החינוך בתקשורת אני לא שמעתי התייחסות ראויה לתפקיד של הייעוץ החינוכי והפסיכולוגי בתוך בתי הספר, ומהי ההיערכות של משרד החינוך על מנת לתגבר את שירותי הייעוץ החינוכי והפסיכולוגי כדי להבטיח שהם יימשכו גם בתוך תקופת הקיץ, על מנת לקצר את משך ההמתנה באותן יחידות שממונות על הענקת השירותים הללו.

גלעד קריב: במחקר שהתפרסם לפני חודשיים על ידי בית החולים לילדים דנה – ואני רק מצטט שני נתונים מהמחקר מתוך נתונים רבים – אנחנו מיודעים על פי ארבעה אשפוזים בבתי החולים לילדים על רקע בעיות התבגרות, על פי שניים אבחונים של מצב של בולימיה ואנורקסיה, והרשימה עוד מאוד מאוד ארוכה, כולל ניסיונות אובדניים.

גלעד קריב: נשאלת השאלה מהי התשובה של מערכת החינוך ושל משרד החינוך על המציאות הזאת, גם ברמה התקציבית וגם ברמה הארגונית.

גלעד קריב: המשפט האחרון נוגע לכנסת והוא בגדר בקשה אליך, אדוני היושב-ראש.

גלעד קריב: אנחנו נמצאים בתקופת דמדומים שבה רוב הכלים הפרלמנטריים שעומדים לטובת חברי הכנסת הם לא בני-שימוש.

גלעד קריב: אחד הכלים שאיננו דורש התקנת נשיאות הוא הכלי של שאילתה דחופה.

גלעד קריב: אני הפניתי שאילתה דחופה לשר החינוך בדיוק בנושא הזה, ואני רוצה לבקש מאדוני לאפשר בשבועות הקרובים, גם בהיעדר נשיאות, את הפעלת הכלי הזה.

גלעד קריב: שמענו לפני שבוע סקירה חשובה של השרה ינקלביץ'.

גלעד קריב: היום נשמע את סקירתו של הרב פרץ.

גלעד קריב: דומני שחברי וחברות הבית הזה כמהים לשמוע את סקירתו של שר החינוך על ההתארגנות של מערכת החינוך לחזרה לשגרה, ונכון לעכשיו, הכלי שעומד לרשותנו הוא שאילתות דחופות.

גלעד קריב: אבקש מאדוני היושב-ראש – ואני בטוח שחבריי וחברותיי יצטרפו לבקשה הזאת – לשחרר לנו את הכלי הפרלמנטרי החשוב הזה.

גלעד קריב: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אני בהחלט אבדוק את העניין.

יריב לוין: אין מחיאות כפיים במליאה, חברת הכנסת – – –

אבתיסאם מראענה: – – –

יריב לוין: – – – נו, זה נדמה לי ברור מאליו – – –

קריאה: אומר את זה יושב-ראש אוהד כדורגל ידוע.

אבתיסאם מראענה: לא, אני כאילו לא ממש – – –

יריב לוין: אנחנו גם לא בתיאטרון פה וגם לא בבימה וגם לא במגרש כדורגל, כן.

יריב לוין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יוסף טייב, בכבוד, בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לענייני ירושלים, אנחנו מודים לך על כל מה שעשית ועל כל מה שאתה עתיד לעשות.

יוסף טייב: חבריי חברי הכנסת, בעקבות זריקת האבנים אתמול על אוטובוס שעשה דרכו מהר הזיתים הגעתי הבוקר לביקור בהר יחד עם ראשי הוועד להגנת ושמירת הר הזיתים בישראל.

יוסף טייב: ברצוני להודות למנהל הוועד מר שלום לרנר על ההזדמנות לראות את העשייה הגדולה של הוועד כלפי ההר.

יוסף טייב: אני מודיע שאנחנו נמשיך לפעול למען הר הזיתים, ואני מזמין את כל חבריי לכנסת שעדיין לא הצטרפו לשדולה למען הגנת ההר ושמירת ההר בראשות יו"ר סיעת ש"ס חבר הכנסת מלכיאלי לבוא ולהצטרף.

יוסף טייב: יחד עם זאת, ברצוני להודות לשרת התפוצות חברת הכנסת עומר ינקלביץ', שאתמול, לאחר הדברים שאמרתי כאן כלפי חברת טיקטוק, שלחה מכתב, והבוקר קיבלנו את הודעתו של מנכ"ל החברה כי הם הסירו מהרשת את כל הסרטונים האלימים נגד האזרחים, חרדים ודתיים.

יוסף טייב: יחד עם זאת, לצערי, נחשפתי הבוקר לסרטון נוסף שבו אנחנו רואים משחק וידיאו שבו יורים על חרדים.

יוסף טייב: הגשתי הבוקר בעקבות זאת הצעת חוק הקוראת להחמיר בעונשו של אדם המעלה סרטון מסית וקורא לאלימות ברשתות החברתיות, ולא משנה כלפי איזה ציבור.

יוסף טייב: אני רוצה לפנות לחבר הכנסת עופר כסיף.

יוסף טייב: בשונה ממך, אני רוצה לגנות את אותה הפגנה שהייתה אתמול כלפי הציבור הערבי בישראל, ואני קורא לך: כשם שאני מגנה את הדבר הזה, אני קורא לך: בוא גם אתה תגנה את האלימות כלפי הציבור החרדי והדתי בישראל, בלי להתבייש.

יוסף טייב: כולנו כאן, חברי הכנסת, צריכים לגנות אלימות כלפי כל חברה, לא משנה מה נאמר וכלפי מי נאמר.

יוסף טייב: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: – – – יותר יהודי ממנו – – –

גלעד קריב: – – – למה להוציא את דיבתו?

גלעד קריב: הוא גינה.

גלעד קריב: הוא צייץ בטוויטר מייד אחרי האירוע הזה.

גלעד קריב: למה להוציא את דיבתו?

גלעד קריב: זה ממש לשון הרע.

יריב לוין: רבותיי, תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: עד כאן פרק נאומים בני דקה.

יריב לוין: רבותיי, תודה רבה.

יריב לוין: מכאן אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום.

יריב לוין: יש לי הכבוד והזכות להזמין את חברנו השר לענייני ירושלים ומורשת, השר רפי פרץ – אדם שבאמת תרם למדינת ישראל תרומה עצומה בשורה ארוכה של תפקידים, גם בשירותו הצבאי ולאחר מכן כשר החינוך, ועכשיו כשר לענייני ירושלים ומורשת, ומגיע לכאן כדי לתת סקירה על פעילות משרדו בממשלה השלושים-וחמש.

יריב לוין: אדוני השר פרץ, אני חושב שבאמת בשם כלל אזרחי ישראל מגיעה לך תודה גדולה, יישר כוח גדול, ואני בטוח שגם נברך אותך בהצלחה גדולה בהרבה מאוד עשייה שישנה עוד לפניך.

רפי פרץ: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על המילים המרגשות והחמות.

רפי פרץ: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי וחברות הכנסת, מכובדיי כולם, לפני כשנתיים וחצי נקראתי לעמוד בראש מפלגת הבית היהודי, מפלגה מיסודה של המפד"ל, בעלת שורשים עמוקים עוד מימיו של הרב יעקב ריינס לפני מעל 100 שנה.

רפי פרץ: המפלגה השפיעה רבות על החיבור ואחדות השורות בחברה הישראלית ויצקה תוכן רוחני יהודי במשעולי הפוליטיקה הישראלית.

רפי פרץ: הכותרת הייתה ועודנה "נותנים את הנשמה למדינה".

רפי פרץ: זו דרכנו, זו דרכי.

רפי פרץ: כך פעלתי כל ימיי וזו משימתי הראשית.

רפי פרץ: כמי שחונך וחינך על המושג "הינני", השבתי לקריאה להצטרף למפלגה בחיוב, כשם שעשיתי פעמים רבות בחיי.

רפי פרץ: גדלתי בבית מזמיל בירושלים, לימים קריית יובל, בשכונת עולים מכל הסוגים, מכל גווני הקשת הישראלית, ועד היום הם מחבריי הטובים, חברות אשר השפיעה עליי מאוד במעלה הדרך.

רפי פרץ: כבן ליוסף, זיכרונו לברכה, ולמרגלית, תיבדל לחיים ארוכים, יוצאי מרוקו, גדלתי על סיפורם המיוחד.

רפי פרץ: הוריי עזבו מקום מוכר ובחרו להגשים את החלום הציוני בארץ ישראל כי הם חלמו באמת על הארץ הזאת.

רפי פרץ: בביתי חונכתי לאהבת האדם באשר הוא אדם ללא הבדל של השקפות, דעות ונטיות, ואני הולך עם זה כל ימיי.

רפי פרץ: החיים בשכונה היו מכוננים בשבילי במובן של כבוד האדם, הערכתו והאמון ביכולתו של כל אחד ואחת לפרוץ לאן שליבו חפץ.

רפי פרץ: אומנם גדלתי בתחושה סביבתית שבה האווירה הייתה שיש מעלינו תקרת זכוכית.

רפי פרץ: זה היה לפני 50 שנה, ולשמחתי ראיתי שאפשר לפרוץ אותה.

רפי פרץ: היום אני אומר לכל ילד וילדה ולכם, הורים יקרים, כאן, מעל בימת הכנסת: היום בישראל אין תקרה שאי-אפשר לפרוץ.

רפי פרץ: גם אם הדרך נראית קשה ומייגעת – זה אפשרי.

רפי פרץ: כבן למשפחה מסורתית היה חשוב להוריי שאמשיך במסלול דתי, וכך מצאתי את עצמי באחת מישיבות הדגל, בנתיב מאיר.

רפי פרץ: אני חב למקום הזה הכרת טובה גדולה, שכן גם הישיבה וגם הבחירה שלי בהמשך – להיות חניך בבני עקיבא ומדריך בבני עקיבא – הם שבנו אותי ודחפו אותי להיות תמיד נכון לכל משימה.

רפי פרץ: בתום לימודיי בישיבה התקבלתי לקורס טיס – אירוע מכונן בחיי, אירוע שליווה אותי 44 שנים כטייס פעיל בחיל האוויר, שתחילתו הייתה באותה שבירה של תקרת הזכוכית.

רפי פרץ: במהלך הקורס – לא תאמין, מתן – ביקשתי להיות טייס מסוקים – –

מתן כהנא: למה אתה לא יכול להגיד – – –

רפי פרץ: נתווכח על זה תמיד.

רפי פרץ: – – מתוך הבנה ואמונה שהצלת חיים היא בנשמתי.

רפי פרץ: לשמחתי, בדרך הזאת, לשמחתי, שובצתי כטייס יסעור, וכך חלום חיי התגשם הרבה מעבר למה שחלמתי.

רפי פרץ: לצערי הרב, ללא ספק השירות הצבאי עיצב משהו עמוק באישיותי מחד גיסא, בעיקר הרעות, הערבות, ומאידך גיסא – האובדן של חבריי הקרובים, רבים רבים מחבריי, וברבות הימים גם תלמידיי האהובים במכינה.

רפי פרץ: לאחר השירות הצבאי זכיתי לעבור לגוש קטיף ולהקים את המכינה הקדם-צבאית ביישוב עצמונה.

רפי פרץ: מול עיניי עמדה העובדה שחיילים דתיים חייבים לשאת בנטל בכל יחידה בצה"ל, כתף אל כתף.

רפי פרץ: ובאמת, זה נכס, אדוני היושב-ראש, זה לא נטל.

רפי פרץ: המכינה הצמיחה עד היום למעלה מ-3,500 בוגרים, והם נמצאים בכל רובדי החברה הישראלית.

רפי פרץ: אני גאה בכך שהם עושים את זה בצניעות רבה.

רפי פרץ: הם מאמינים בעם הזה ובטוב שיש בחברה הישראלית.

רפי פרץ: בליל כ"ד באייר תשס"ב, בעודי מחתן בוגר שלנו בירושלים, התקבלה הודעה על חדירת מחבל לבית המכינה בגוש קטיף.

רפי פרץ: בעיצומו של ערב לימוד תורה לחג הפסח פגע מחבל ארור בבחורים, רצח חמישה מהם ופצע עשרות.

רפי פרץ: בשבילי זהו רגע משבר מהקשים שחוויתי בחיי.

רפי פרץ: ידענו בחסדי השם ובעזרת המשפחות והצוות הנהדר להרים את הראש ולהמשיך קדימה, על אף הקושי הרב.

רפי פרץ: לאחר איסוף השברים הגיע אירוע חדש נוסף, אירוע קשה, הגירוש מגוש קטיף.

רפי פרץ: הפצע מדמם בליבי ובלב רבים עד היום.

רפי פרץ: ראוי שכנסת ישראל תדע את זה.

רפי פרץ: אני מדבר על הרבה הרבה אלפים.

רפי פרץ: רצינו להישאר בנחלת אבותינו.

רפי פרץ: לחבל עזה יש היסטוריה ארוכה של אחיזה יהודית מאז ומעולם.

רפי פרץ: אך ברגע שזיהינו שמדובר בסכנה למלחמת אחים, אמרתי לכל תלמידיי: לוקחים צעד אחורה.

רפי פרץ: לא נחזור למלחמת אחים לעולם.

רפי פרץ: כך פעלנו וכך גם נפעל.

רפי פרץ: בימי ספירת העומר זוכרים כולנו את המגפה בחילותיו של רבי עקיבא על אותה שנאת חינם ומחירה הכבד, אך יחד עם זאת, אדוני היושב-ראש, אני מתפלל שכנסת ישראל לעולם לא תצביע על פינוי יהודים מביתם.

רפי פרץ: אדוני היושב-ראש, "הינני", בחיים של ציבור גדול בישראל, זה לא רק מושג.

רפי פרץ: גורשנו מגוש קטיף ואמרנו: הינני.

רפי פרץ: הגענו לעשרות מקומות ברחבי הארץ ובנינו את הקהילות מחדש, יישובים חדשים.

רפי פרץ: אני הלכתי לחולות חלוצה, מקום שלא דרכה בו נפש אדם מאז ומעולם.

רפי פרץ: הקמנו שלושה יישובים חדשים בחבל ארץ צחיח והפכנו מדברה לעדן.

רפי פרץ: כאבנו, בכינו ובנינו.

רפי פרץ: כשם שנקראתי לדגל על ידי רמטכ"ל צה"ל דאז גבי אשכנזי לבוא להיות רבצ"ר, כך נעניתי גם לעולם הפוליטי, ובו – להוביל את מפד"ל ההיסטורית.

רפי פרץ: כאחד שאוהב לקפוץ למעיינותיה הקרים והצלולים של ארצנו האהובה – ומי שרוצה לבדוק את זה יראה את זה ביוטיוב – כך פשוט קפצתי לעולם הפוליטי; לא תמיד צלול אבל בהחלט קריר.

רפי פרץ: ואכן, מצאתי מפלגה נפלאה שמחפשת את דרכה.

רפי פרץ: התפיסה שלי היא שיש מקום למפלגה המייצגת את הציונות הדתית, אבל היא לא סקטוריאלית.

רפי פרץ: תפקידה הוא לחבר ולהיות הגשר הרחב והמכיל לכלל החברה בישראל, גשר שאוהב כל אחד ואחת מהעם הנפלא שלנו ושואב את כוחו ואת הוודאות בדרכו מעולמה של תורת ישראל, תורת חיים, תורה שעליה מעיד רבי עקיבא: ואהבת לרעך כמוך – זוהי כל התורה כולה.

רפי פרץ: האמנתי שנכון להביא את החיבורים האלה גם למגרש הפוליטי.

רפי פרץ: אני מאמין שהעם הזה ראוי לחיבור, וכמי שחינך אלפי בני נוער שונים ומגוונים, מרקעים שונים ותפיסות שונות, אמונתי עמוקה שבבסיסנו יש רוחב גדול ויש מקום גם לגיוון, אבל עם ראש חץ אחד ברור: מדינה יהודית ודמוקרטית.

רפי פרץ: בתקופתי כחבר כנסת ראיתי המון טוב.

רפי פרץ: ראשית, אדוני היושב-ראש, פגשתי בכנסת עצמה אנשים מסורים, עובדים ועובדות ברמה מקצועית, ובעיקר נגע לליבי שילובם של בעלי מוגבלויות במסדרונות הכנסת – צעד מבורך, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה להעלות אותו על נס.

רפי פרץ: הפוליטיקה היא המקום שבו מתקבלות החלטות הרות גורל, חוקים, תקנות, תקציבים, אבל לא רק.

רפי פרץ: הפוליטיקה היא גם מקום של הנהגה, של שליחות, אמונה בצדקת הדרך.

רפי פרץ: חשוב לי לומר: מה שפעלתי ועשיתי היה לטובת הציבור ששלח אותי.

רפי פרץ: בשום שלב לא העדפתי את טובתי האישית – בזה ליבי שקט לחלוטין.

רפי פרץ: הייתי רוצה לפגוש כאן, אני מודה, פוליטיקה אחרת, מכבדת, הגונה, שבבסיסה דעות שונות אבל ידיעה שלב אחד פועם בנו.

רפי פרץ: אומר הנביא עמוס בפרק ט': "ונטעתים על אדמם ולא יִנָּתשו עוד".

רפי פרץ: זה היה לפני הרבה שנים, הוא חלם את זה.

רפי פרץ: מחויבותנו להגשים, להעמיק את הנטיעה המופלאה של העם הזה בארצו.

רפי פרץ: במהלך תקופתי בכנסת זכיתי לשמש בתפקידי הראשון כשר החינוך.

רפי פרץ: מייד בכניסתי לתפקיד הוריתי להטמיע את הנושא השנתי בסימן ערבות הדדית.

רפי פרץ: זה היה ערב הקורונה.

רפי פרץ: לא תיארתי לעצמי שהערבות ההדדית הזאת תתברר כמרכיב מפתח באחת ההתמודדויות הקשות שעברו עלינו בעשורים האחרונים, אולי בכלל, וזה משבר הקורונה.

רפי פרץ: פעלתי לצמצום הפערים החברתיים והצלחנו להעמיד את תוכנית הלמידה מרחוק בתוך כמה חודשים עם עשרות אולפנים ותוכנית רחבה.

רפי פרץ: בנוסף העמדנו את התוכנית למצוינות בפריפריה, תוכנית שכל מטרתה להעצים את התלמידים והתלמידות, והדגש: לנטוע בהם את האמונה שהשמיים הם הגבול.

רפי פרץ: בתפקידי היום אני מכהן כשר ירושלים ומורשת.

רפי פרץ: ניצבים בפניי אתגרים מהותיים הנוגעים לליבת החיים שלנו במדינת ישראל.

רפי פרץ: אנו מתמודדים עם התופעה הנוראית של שוד העתיקות ביהודה ושומרון.

רפי פרץ: זה אירוע שרוצה למחוק את שורשינו היהודיים העמוקים בארץ הזאת.

רפי פרץ: מתוך זה הכפלנו את התקציב לשמירה על אתרי המורשת שלנו באזור.

רפי פרץ: בעין פקוחה ששומרת על הקיים המשכנו להביט אל העתיד.

רפי פרץ: במסגרת קול קורא לאתרי מורשת, מורשת ישראל ברחבי הארץ, הוגשו מעל 500 בקשות מרשויות מקומיות ועמותות שונות למען חיזוקם של אתרים אלו בכל הארץ.

רפי פרץ: יצאנו בקריאה ייחודית להקמת מרכז למורשת המעברות.

רפי פרץ: כן, האוהלים האלה של לפני 70 שנה עד היום לא זכו להכרה.

רפי פרץ: אלפי משפחות, ממקימי הארץ הזאת, בעיקר מיהדות צפון אפריקה, וביניהם סבי וסבתי שעלו ממרוקו, כעת יזכו להערכה שהם ראויים לה.

רפי פרץ: עבורי זו זכות גדולה וסגירת מעגל.

רפי פרץ: לצד זאת, ככל שאר העולם, התמודדנו עם מגפת הקורונה.

רפי פרץ: חיפשנו את הדרכים היצירתיות ביותר לחזק את התיירות בירושלים ואת העסקים הקטנים בה.

רפי פרץ: יצאנו בפרויקטים, פסטיבלים, מיצגים ייחודיים, על מנת להביא את הקהל לעיר.

רפי פרץ: הצלחנו להעלות את רמת התפוסה במלונות בצורה משמעותית ולהביא תיירות פנים בסדר גודל שטרם נראה בעיר.

רפי פרץ: השקענו מיליוני שקלים בפיתוח, בשיפוץ ובהנגשה של מרכזי התיירות בעיר.

רפי פרץ: מיליונים הועברו גם לפרויקטים במזרח העיר, שבימים אלה מתחדשת בכבישים, פארקים ומרכזי מסחר לטובת התושבים – מהלך שחיזק את הריבונות בעיר.

רפי פרץ: התקציב שהשקענו בשנה האחרונה בירושלים עומד על כ-425 מיליון שקלים.

רפי פרץ: זאת, לצד הרצון העז לחבר את כל העם לירושלים ולראות את קיום דבר המשורר, משורר התהילים דוד המלך, שאומר: "ירושלַ‍ִם הבנויה כעיר שחֻברה לה יחדָּו", ועליה אומר המדרש: "זו היא עיר העושה כל ישראל חברים".

רפי פרץ: זאת הייתה המשימה שלנו.

רפי פרץ: לכל אורך הזמן הציבור הציוני-דתי היה בליבי, וכנציגה בממשלה הרגשתי צורך עז להשקיע בה ובמוסדותיה.

רפי פרץ: עם כניסתי לתפקיד סיכמתי עם ראש הממשלה מר בנימין נתניהו על העברת תקציב של 225 מיליון שקלים למוסדותיה ומפעליה של הציונות הדתית, אשר ממשיכים ותורמים יום-יום למען הארץ ואחדות העם, ואני מודה לראש הממשלה על כך.

רפי פרץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכובדיי, איני יכול לסיים את דבריי ולא להזכיר את המשימה שמוטלת על כתפינו כמדינה וכחברה.

רפי פרץ: כרב הצבאי הראשי הייתי זה שהכריז על הבנים כחללים.

רפי פרץ: עבורי מבצע צוק איתן, שהחל בשנת 2014, לא ייגמר עד השבתם של הדר גולדין ואורון שאול, זיכרונם לברכה, הביתה.

רפי פרץ: כמי שבישר למשפחות גולדין ושאול, האהובות והיקרות לליבי, על נפילתם, אני רוצה, אני חולם, להיות זה שיבשר על השבתם הביתה.

רפי פרץ: צוק איתן לא תם.

רפי פרץ: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לראש הממשלה מר בנימין נתניהו על האמון שהוא נתן ונותן בי.

רפי פרץ: בשנתיים וחצי האחרונות ראיתי אל מול עיניי מנהיג שטובת עם ישראל ומדינת ישראל בראש מעייניו, בעל חזון עצום, שהוביל להסכמי שלום וערבות לחיזוק ביטחונה ובריאותה של מדינת ישראל.

רפי פרץ: יושב-ראש הכנסת, ידידי יריב, לך אישית: פגשתי אדם – אותך, ישר וצנוע, נאמן, מאמין בעם הזה, מאמין בזכותנו ההיסטורית להיות בוני ובני הארץ הזאת.

רפי פרץ: זכות גדולה היא לי להכיר אותך.

רפי פרץ: ואסיים בדברי הנביא ישעיהו, שחלם לפני 2,500 שנה על מדינה ובליבה אומה: צהלי ורוני יושבת ציון, אומר הנביא, כי גדול בקרבך קְדוש ישראל.

רפי פרץ: התנערי, מעפר קומי, שאי סביב עינייך וראי, כולם נקבצו באו לך.

רפי פרץ: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לשר רפי פרץ על עשייה באמת מפוארת ומבורכת, גם בתפקידך הזה וגם לאורך כל השנים, והמון המון הצלחה בכל אשר תבחר לעשות.

יריב לוין: תודה רבה.

רפי פרץ: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אפשר תיקון קטן, אדוני השר, לגבי השימוש ב"בעלי מוגבלות"?

אבתיסאם מראענה: אנחנו הפסקנו מזמן להתייחס אליהם כמוגבלים ומוגבלות.

אבתיסאם מראענה: מאוד מציעה לך, הצעה בכיף, להתייחס אליהם כבעלי צרכים מיוחדים או הסדרים מיוחדים.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שהגיע הזמן.

אבתיסאם מראענה: הם לא מוגבלים.

אבתיסאם מראענה: יש להם צרכים, ואנחנו קשובות וקשובים אליהם.

רפי פרץ: מסכים לגמרי.

רפי פרץ: מסכים לגמרי.

אבתיסאם מראענה: תודה.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, אפשר להפנות שאלות לשר?

יריב לוין: אפשר, אם רוצים, שאלה אחת.

יריב לוין: השר, אתה מעוניין לענות?

יריב לוין: מבקש שאלה חבר הכנסת גלעד קריב.

רפי פרץ: בבקשה.

רפי פרץ: כבוד חבר הכנסת קריב.

יריב לוין: ולאחר מכן אני לא רוצה לעכב יותר את נאומי הבכורה, אז אנחנו נעבור אליהם.

יריב לוין: בבקשה.

גלעד קריב: אנחנו יודעים פשוט שיש עוד ח"כים וח"כיות בדרך.

יריב לוין: לא, לא, בבקשה.

גלעד קריב: כבוד השר, כבוד הרב, ראשית, תודה על הדברים המרגשים, ותודה שהזכרת בסיומם את הדר גולדין ושאול אורון.

גלעד קריב: נזכיר כמובן גם את אזרחי ישראל שנתונים בשבי, את אברה מנגיסטו ואת הישאם א-סייד.

רפי פרץ: לגמרי.

גלעד קריב: הלוואי שישובו בשלום אל משפחותיהם.

גלעד קריב: תודה גם על העמדה הממלכתית והאחראית שתמיד הצגת, גם בתקופת ההתנתקות, שהתייחסת אליה בכאב גדול – ואני אומר את זה למרות חילוקי הדעות המדיניים והפוליטיים, כמובן.

גלעד קריב: שיחקת תפקיד חשוב מאוד במניעת ההידרדרות – – –

רפי פרץ: אמרתי: חילוקי דעות – לב אחד.

גלעד קריב: נכון, ושיחקת באמת תפקיד מרכזי במניעת הידרדרות אל מלחמת אזרחים.

גלעד קריב: אני מבקש להפנות אליך שאלה שבאמת קשורה ליכולת שלנו להפוך את ירושלים למקום שאליו כל אזרחי ישראל נושאים את עיניהם, אבל גם כל יהודי העולם.

גלעד קריב: יושב כאן חברך, חברנו, נפתלי בנט, שבשבתו כשר בממשלת ישראל היה אחראי להתקנת העזרה באזור הכותל שידועה כ"עזרת ישראל" בניסיון לפתור את המחלוקת הגדולה.

גלעד קריב: כולנו מכירים את המהלך שבו ממשלת ישראל אישרה פשרה היסטורית בנושא התפילה השוויונית או המעורבת בכותל; כולנו יודעים כיצד ממשלת ישראל נסוגה, לצערי הרב, מהפשרה הזאת.

גלעד קריב: אבל ממשלת ישראל לקחה על עצמה, גם אחרי הנסיגה המבישה מהפשרה, להתקין רחבת תפילה ראויה לטובת הזרמים הליברליים ואלה שמבקשים תפילה מעורבת באזור קשת רובינסון.

גלעד קריב: המהלך הזה שהממשלה החליטה עליו, בצד ביטול המתווה הכולל של הכותל – המהלך הזה לא מתקדם.

גלעד קריב: נכון להיום יהודים ויהודיות, ישראלים וישראליות או חברינו מן התפוצות שמבקשים להתפלל כמנה

גלעד קריב: גם גם באופן מעורב ברחבת "עזרת ישראל", נאלצים לעשות את זה מאחורי גדרות תיל ובאופן שאין בו שום כבוד לבירת ישראל ולערכים שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

גלעד קריב: ואני מבקש לשאול: האם במסגרת תפקידך פעלת בנושא הזה של הפיכת הכותל לאתר שבו כל יהודי ויהודייה, תהא אמונתם אשר תהא, יוכלו למצוא את מבוקשם לפני בורא עולם?

גלעד קריב: אם לא – מהו חזונך?

גלעד קריב: מהו החזון שאתה מותיר לנו בהקשר הזה?

גלעד קריב: האם אתה יכול לומר לנו מדוע ממשלת ישראל נכשלת לעשות את המעט שהיא בסופו של דבר כן התחייבה לעשות בנושא "עזרת ישראל" בכותל המערבי?

גלעד קריב: תודה.

משה אבוטבול: זה לא מעט, וזה לא יהיה, וחבל לך על החלומות האלה.

משה אבוטבול: תמשיך הלאה לחלום.

גלעד קריב: לא שאלתי אותך.

משה אבוטבול: – – – לא בחסות החסינות שלך.

משה אבוטבול: אל תבלבל.

משה אבוטבול: מספיק.

משה אבוטבול: מספיק.

משה אבוטבול: די.

גלעד קריב: – – –

יריב לוין: תודה רבה, חבר הכנסת אבוטבול.

יריב לוין: חבר הכנסת קריב, נא לשבת.

יריב לוין: תודה רבה.

משה אבוטבול: אני מבקש ממך, תפסיק לחלום חלומות – – –

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

יריב לוין: כן אדוני השר.

רפי פרץ: טוב.

רפי פרץ: קודם כול תודה רבה על דבריך החמים בראשית דבריך.

רפי פרץ: אני מודה לך ומאחל לך כמובן הצלחה בתפקידך, לך ולחברי הכנסת וחברות הכנסת החדשים.

רפי פרץ: המקום הזה של הר הבית והמרחב של הכותל לא נמצא באחריות השר לענייני ירושלים, ועם כל זאת, הנושא הזה, בהחלט אכפת לי ממנו.

רפי פרץ: אני הייתי ב"עזרת ישראל" אחרי שממשלת ישראל קבעה.

רפי פרץ: חשוב לי שהדבר הזה יהיה בצורה מכובדת.

רפי פרץ: אני לא ראיתי – מה שראיתי, הערתי, אבל אני לא ראיתי שהמקום שם איננו נוהג בצורה מכבדת.

רפי פרץ: אפשר לחלוק עליי.

רפי פרץ: לגבי כל המרחב, אני אומר את זה באופן כללי, אני לא ארד לפרטים: כל המרחב הציבורי הישראלי שנוגע בהלכות ציבור – אני, כתלמידו של הרב קוק, שהקים את הרבנות הראשית, אני מאמין ברבנות הראשית, אני מאמין בדרך שבה היא פוסקת ואני הולך על פי הפסקים שלה, ואני מצפה שהיא תאמר את דברה, ומתוך זה נתקדם.

רפי פרץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה לשר רפי פרץ.

יריב לוין: ומכאן אנחנו עוברים לחלק המרגש של סדר-היום, נאומי הבכורה.

יריב לוין: אני מזמין אכן בהתרגשות ובכבוד את חבר הכנסת ניר אורבך לשאת את נאום הבכורה.

יריב לוין: בבקשה.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, זוהי באמת הזדמנות טובה, לפני תחילת הנאום שלי, לומר תודה לרב רפי על ההירתמות וההתגייסות שלו לטובת הציונות הדתית ולטובת המדינה, ועל הזכות שהייתה לי לעבוד איתו.

ניר אורבך: הרב רפי, תודה.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו תמיד מחפשים את הנקודה שבה הכול התחיל, את הזרעים שנבטו והצמיחו אותנו עד שהגענו לכאן.

ניר אורבך: אני יכול לשים את האצבע על המקום הקסום שבו גדלתי והתחנכתי, קריית שמואל; על משפחתי, משפחת אורבך-ויס, משפחה של שורדי שואה ובוני הארץ; על אימא שלי, יעל, שנמצאת כאן עכשיו, ועל אבא שלי, שלמה, זכרו לברכה, שלפני שבוע מלאה שנה לפטירתו.

ניר אורבך: אני יכול כמובן לשים את האצבע על המשפחה הגרעינית שלי, אשתי מירב, שהיא המשענת והגב והשותפה שלי, והילדים אוריה, אופיר, תמר ושירה, שגם הם נמצאים פה.

ניר אורבך: זה באמת הפן האישי.

ניר אורבך: אבל בפן הציבורי-לאומי אין ספק שההכרה וההבנה שאי-אפשר לשבת בצד ולתת לאירועים להתרחש, שאומנם לא עלינו המלאכה לגמור אבל ודאי איננו יכולים להיבטל ממנה, ושכל זה חייב להתרחש מתוך חיבור גדול לעם ישראל, לכלל ישראל – ההכרה הזאת נבטה בימי הגירוש מגוש קטיף.

ניר אורבך: כיושב-ראש פורום המדרשות לבנות ניהלתי את השהות של בנות המדרשות והאולפנות בחודש הקשה והמורכב שלפני הגירוש.

ניר אורבך: אני לא אשכח לעולם את "תפילת הנערות", את הקולות השבורים של מאות בנות שמתפללות יחד בעוצמה: "ה' שמעה תפִלתי ושוְעתי אליך תבוא, אל תסתר פניך ממני ביום צר לי".

ניר אורבך: שם בבית הכנסת בנווה דקלים, ברגעי השבר והחורבן של מפעל ההתיישבות בחבל קטיף, יחד עם ההוד והעוצמה של התפילה קורעת השמיים והלב, נזרעו הזרעים ונבטה ההכרה שצמחה והתעצמה והביאה אותי לכאן היום.

ניר אורבך: חבריי וחברותיי, בחוץ זרעי קיץ נישאים ברוח, ובתוך הבית הזה ריח העימותים עוד באוויר.

ניר אורבך: בין קודש לחול אני נרגש לעמוד כאן היום מעל במה זו, כנסת ישראל.

ניר אורבך: כנסת ישראל היא המשכה של כנסת הגדולה, המוסד העליון של חכמי ישראל מימי שיבת ציון בהנהגת עזרא ונחמיה ועד סוף תקופת בית שני.

ניר אורבך: כנסת הגדולה היא גם חוליה בשרשרת קבלת התורה שבעל פה – כפי שמופיע במשנה במסכת אבות: "משה קיבל תורה מסיני ומסרה ליהושע, ויהושע לזקנים, וזקנים לנביאים, ונביאים מסרוה לאנשי כנסת הגדולה".

ניר אורבך: אנו מצווים להזכיר זאת גם היום, דווקא אחרי שנה של מגפה, דווקא בתקופה של התגוששות פוליטית בלתי נגמרת ומערכת בחירות שרודפת את חברתה.

ניר אורבך: "עם עייף חובש פצעיו, יושב, סופר ימיו – – – דור רוצה תשובה עכשיו.

ניר אורבך: זכאי ולא חייב", כפי ששרים ישי ריבו ונתן גושן.

ניר אורבך: חברי וחברות הכנסת, אנחנו החייבים, אנחנו המחויבים להשיב את אמון הציבור בעבודת הכנסת, בחברי הכנסת.

ניר אורבך: הרשות המחוקקת משותקת.

ניר אורבך: הכנסת היא אבן יסוד בדמוקרטיה הישראלית, ואנו נציגי ונציגות הציבור מחויבים להתנהגות מכובדת ומכבדת.

ניר אורבך: ישנה שמש גם כשהשמיים אפורים.

ניר אורבך: בשנים האחרונות, אחרי מסע ארוך בשבילי ערוגות הציונות הדתית הלאומית, אני חש שנושא מקומה ותפקידה של הציונות הדתית בעת הזאת קצת היטשטש.

ניר אורבך: הוא היטשטש בגלל תחושה של חלקים בחברה הישראלית שמרגישים מאוימים על ידי הציונות הדתית הלאומית – בעיקר בגלל סוג של שיח שנמצא בציבוריות הישראלית ופחות בגלל מהות – אבל הוא היטשטש גם כי אנחנו, בני ובנות הציונות הדתית, קצת התבלבלנו.

ניר אורבך: בנאום הזה, שהוא נאום הבכורה שלי בכנסת ישראל, פאר הממלכתיות הישראליות, וכבן הציונות הדתית, כמי שגדל והתחנך במוסדותיה, כמי שהתחנך והדריך בבני עקיבא, כתלמיד ישיבת ההסדר כרם ביבנה, כלוחם בחטיבת גבעתי וכמי שהקים את פורום המדרשות ופורום הממ"דים, אני מבקש לנסות לעשות מעט סדר, לחזור חזרה לבסיס ומשם לנסח מחדש את תפקידה של הציונות הדתית הלאומית בעת הזאת כפי שאני רואה אותה.

ניר אורבך: הציונות הדתית היא בראש ובראשונה תנועה אידיאולוגית – תנועה אידיאולוגית הרואה במדינת ישראל את "יסוד כיסא ה' בעולם", כפי שהגדיר זאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, זכר צדיק לברכה; אידיאולוגיה שנשענת על שלוש רגליים: עם, תורה וארץ.

ניר אורבך: הציונות הדתית הלאומית רואה במעשה הציוני, להבדיל מהאידיאולוגיה החילונית והחרדית, חלק ממעשה הגאולה.

ניר אורבך: משכך, כל השותפים למעשה הציוני – בפרפרזה לדברים המרגשים שאמר בשבוע שעבר זקן משיאי המשואות, מורי יעיש גיאת – חילונים, חרדים ודתיים, הם "ועמך כולם צדיקים".

ניר אורבך: בבסיס ההתייחסות הזאת מונחת העובדה שאנו אחים, ולכל אחד יש את היתרונות והחסרונות שלו בבית המשותף הזה.

ניר אורבך: לאידיאולוגיה הזאת יש גם זרוע פוליטית.

ניר אורבך: עד שנות השבעים עסקה המפד"ל בעיקר בחקיקה דתית ואימצה את הקו המדיני המתון של מפא"י, שותפות שידועה בכינויה "הברית ההיסטורית".

ניר אורבך: יותר מאוחר אימצו ראשי המפלגה קו מדיני ימני יותר, והברית ההיסטורית עם מפלגת העבודה הומרה לברית מודרנית עם הליכוד, למעט חריגים יוצאי דופן וקצרי מועד.

ניר אורבך: הפוליטיקה מהווה מאז ומעולם רק חלק מהתנועה הציונית הדתית – חלק חשוב ומשמעותי אבל חלק בלבד.

ניר אורבך: הפוליטיקה ודאי אינה חזות הכול.

ניר אורבך: הזרוע הפוליטית מעולם לא התיימרה לומר: אני הציונות הדתית, מעולם נזהרה מלנכס לעצמה את המושג הזה.

ניר אורבך: הפוליטיקאים של הציונות הדתית ידעו תמיד שתנועת הציונות הדתית הלאומית גדולה הרבה יותר מהפוליטיקה שמייצגת אותה.

ניר אורבך: לציונות הדתית-לאומית כתנועה יש גם זרועות מעשיות ופרקטיות, מעבר לזרוע הפוליטית.

ניר אורבך: הציונות הדתית, מאז מלחמת ששת הימים, מובילה את מפעל ההתיישבות גם במרכזי הערים וביישובים וגם מעבר לקו הירוק, באמצעות תנועות מיישבות.

ניר אורבך: הציונות הדתית הקימה מוסדות חינוך לתפארת: ישיבות תיכוניות, אולפנות ומקיפים, ישיבות הסדר וישיבות גבוהות, מכינות קדם-צבאיות ומדרשות לבנות, תנועות נוער, מערכת חינוך יסודי, מערכת החמ"ד, ארגוני שירות לאומי, גרעיני משפחות וגרעינים משימתיים, וכמובן – התגייסות מוגברת לשירות צבאי משמעותי.

ניר אורבך: הציונות הדתית היא תנועת חיים.

ניר אורבך: בניה ובנותיה חיים את ערכיה יום-יום.

ניר אורבך: הם שלובים ומשתלבים בכל מערכות החיים.

ניר אורבך: הם חלק אינטגרלי של המדינה ומהחיים שלנו כאן, בארץ הזאת.

ניר אורבך: הם אינם קמים כל בוקר במחשבה איך לממש את ערכי הציונות הדתית; הם פשוט חיים את זה.

ניר אורבך: הם חיים בהרמוניה עם כלל מרכיבי החברה הישראלית ומחפשים את המשותף ולא את המפריד.

ניר אורבך: אורי אורבך, זכרו לברכה, הגדיר פעם את הציונות הדתית כיפהפייה נרדמת.

ניר אורבך: הוא התכוון לפוליטיקה הציונית הדתית.

ניר אורבך: תנועת הציונות הדתית הלאומית לא נרדמה ולא תירדם אף פעם; זו הזרוע הפוליטית שלה שמדי פעם הולכת לישון וצריכה איזה נסיך שיעיר אותה.

ניר אורבך: הציונות הדתית הלאומית היא מושג גדול, מכיל ובעיקר מחבר.

ניר אורבך: מטבע הדברים, מפלגה – ששמה מעיד על הווייתה, שורש פל"ג – לא יכולה לחבר כפי שיכולה לעשות תנועה.

ניר אורבך: לאחר ארבע מערכות בחירות רוויות סיסמאות של פילוג ושיח שבחלקו הוא שיח של שנאה, החברה הישראלית התעייפה מלהתקוטט, נלאתה מלריב.

ניר אורבך: בשבוע שעבר התרגשנו כולנו לראות את משיאי המשואות ואת נאום שלוש האימהות של הרמטכ"ל אביב כוכבי.

ניר אורבך: זה נותן תקווה.

ניר אורבך: הציבור מחפש חיבורים וערכים, לא שיח שטחי של פירוד ושטנה.

ניר אורבך: מדינת ישראל, יסוד כיסא ה' בעולם, היא יסוד גלוי, פלא שאין דומה לו בתולדות אומות העולם, אבל היא עדיין שברירית.

ניר אורבך: 73 שנים בתולדות העמים הן טיפה באוקיינוס.

ניר אורבך: בעבר שקטה הארץ גם 80 שנה, אבל זה לא היווה ערובה להמשך הקיום.

ניר אורבך: קיומנו כאן עדיין מוטל בספק; עדיין החברה הישראלית מוגדרת על ידי אויבינו כקורי עכביש.

ניר אורבך: כדי שנוכל למקד מחדש את המשימות שעומדות לפתחנו, כדי שנזכור מול מי ומול מה באמת צריך להיאבק, אין מתאים יותר מלצטט משירו של המשורר הגדול נתן אלתרמן בשירו האחרון: "אז אמר השטן: הנצור הזה / איך אוכל לו?" הנצור – הכוונה לעם ישראל.

ניר אורבך: "איתו האומץ וכישרון המעשה / וכלי מלחמה ותושייה עצה לו.

ניר אורבך: / ואמר: לא אטול כוחו / ולא רסן אשים ומתג / ולא מורך אביא בתוכו / ולא ידיו ארפה כמקדם.

ניר אורבך: / רק זאת אעשה: אכהה מוחו / ושכח כי עימו הצדק.

ניר אורבך: / כך דיבר השטן וכמו / חוורו השמיים מאימה / בראותם אותו בקומו / לבצע המזימה.

ניר אורבך: " אין לנו כחברה את הפריבילגיה להמשך ולהתקוטט עד זוב דם בריב אחים.

ניר אורבך: אי שם בלב הלילה דרוך וחרישי עדיין אורב לי מבקש נפשי.

ניר אורבך: תורת החיבורים כפי שלמדנו אותה אצל מורה הדרך שלנו הלכה למעשה להנהגת ציבור, הרב אלישע וישליצקי, זכר צדיק לברכה, שכינה עצמו "יהודי פשוט מירושלים" ושאהב את עם ישראל וחיבק את האנשים מאילת ועד מטולה – תורת החיבורים היא הדבר הנצרך היום כדי לאחות מחדש את כלל חלקי החברה הישראלית.

ניר אורבך: הציונות הדתית הלאומית חייבת, מוסרית וערכית, להיות המובילה במשימה הזאת.

ניר אורבך: לנו, בני ובנות הציונות הדתית ונציגיה ונציגותיה בכנסת, אין את הפריבילגיה לייצר, דווקא בעת הזאת, תרבות זרה של פסילות.

ניר אורבך: רבי כלפון משה הכהן, זכר צדיק לברכה, הרב הראשי של האי ג'רבה שבתוניס, ממבשרי הציונות הדתית, נמנה עם מייסדי התנועה הציונית "עטרת ציון", שפעלה בשיתוף עם קרן היסוד וקק"ל.

ניר אורבך: על בנימין זאב הרצל, שוודאי לא נמנה עם המחנה שלו, הוא כתב: "בימינו אלה הופיע בקרבנו איש רם המעלה, זך השכל וחד הרעיון, בנימין זאב הרצל שמו – – – המציא רעיון נכבד להיות כל איש הבא להסתופף בצל החברה הציונית ובשם ציוני יקרא – – – ודפק על פתחי מלכים ורוזנים לקחת מהם משפט גלוי להיות ארץ ישראל לנו כמלפנים.

ניר אורבך: " קראנו בשבת – הפעם, בשעה טובה, בתוך בית הכנסת – על מגפת הצרעת, שלא הפלתה בין אנשים חשובים לבין פשוטי העם, ממש כמו המגפה שהכתה בנו בשנה האחרונה.

ניר אורבך: קראנו על הישיבה מחוץ למחנה בלי חברים ובלי בני משפחה.

ניר אורבך: עברנו את כל זה יחד – חילונים ודתיים, חרדים וערבים, צעירים ומבוגרים.

ניר אורבך: יחד.

ניר אורבך: הרב חנן פורת, זיכרונו לברכה, אמר:

ניר אורבך: הגאולה לא שייכת רק לדוסים ולא רק לטהורים – לא לטהורים נוסח רחל המשוררת וגם לא לטהורים שלנו.

ניר אורבך: הגאולה היא של כלל ישראל.

ניר אורבך: אהבת ישראל, תורת ישראל וגדולי ישראל מחייבים אותנו להתחבר לכלל חלקי החברה הישראלית.

ניר אורבך: כל מי ששותף למעשה הציוני כאן, בארץ ישראל, פה, במדינת ישראל, הוא אח ואחות שלי.

ניר אורבך: כשהציונות הדתית מתחברת, מחוברת לעם ישראל ולא מתנתקת, מראות כמו שהיו בגוש קטיף, בעזרת השם לא יחזרו.

ניר אורבך: "מי האיש החפץ חיים אֹהֵב ימים לראות טוב.

ניר אורבך: נצור לשונך מרע ושפתיך מִדַּבֵּר מרמה.

ניר אורבך: סור מרע ועשה טוב בקש שלום ורדפהו".

ניר אורבך: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת אורבך, והצלחה גדולה בכהונתך כאן בכנסת.

יריב לוין: לאחר לחיצות הידיים והחיבוקים יעלה ויברך חבר הכנסת נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני באמת רוצה לומר תודה גדולה לרב רפי, שנכנס לזירה בתקופה מאוד קשה.

נפתלי בנט: לאורך כל החיים שלך אתה תמיד בזירה, ומי שיושב בזירה – חוטף, זאת אומרת, אין.

נפתלי בנט: מי שרוצה לא לחטוף יכול לעמוד ביציע, הכול בסדר.

נפתלי בנט: אבל גם בגירוש, גם בצבא וגם בפוליטיקה נכנסת לזירה ועשית דברים טובים.

נפתלי בנט: גם חטפת, זה בסדר גמור.

נפתלי בנט: אני חושב שכל מי שנמצא פה מבין שכדי לעשות דברים גדולים צריך להיכנס, להילחם, לפעמים לחטוף פה מכה, שם מכה, אבל אמר טדי רוזוולט: ואל נהיה מאלה הנשמות ההססניות שלא חוו לא כישלון ולא הצלחה.

נפתלי בנט: עדיף לנסות, ולכן אני רוצה באמת לומר לך תודה, ואני משוכנע שתמשיך בדרך החינוך, בדרך החיבור, אין לי ספק, ואני מאוד אוהב אותך.

נפתלי בנט: ניר, ניר אורבך.

נפתלי בנט: ברוכים הבאים.

נפתלי בנט: אני חייב להגיד: מחמם את ליבי שיש פה לא מעט אנשים – לא בהכרח מאותה השקפת עולם – שטורחים ומכבדים גם את הרב רפי וגם את ניר.

נפתלי בנט: תראו, יש בבית הזה טיפוסים שונים.

נפתלי בנט: ניר – אני אספר לכם:

נפתלי בנט: ניר הוא קודם כול נשמה גדולה, אדם עם לב ענק, שפועל רק לטובת מדינת ישראל.

נפתלי בנט: זה המצפן שלו; לא אגו, לא כוח, לא כלום – רק טובת מדינת ישראל.

נפתלי בנט: את ניר הכרתי לפני כמעט עשור, כשנכנסתי לעולם הפוליטי.

נפתלי בנט: ניר היה הראשון, כשאף אחד לא ידע בכלל מי אני, לראות את החזון, כשהחזון היה מאוד מאוד גדול: לקחת ולהיפתח, והוא עמד בכל הצמתים הכי קשים.

נפתלי בנט: ניר הקים גם פורום ודחף את עולם לימוד התורה לנשים במדרשות, שהיום זה מאוד מאוד נרחב.

נפתלי בנט: בעיקר ניר הוא אכן, בעיניי – ניר אורבך מגלם את הציונות הדתית בצורה מאוד יפה, שזה לא איזו אליטה אלא קבוצה שצריכה לשרת, שרואה את עצמה כנותנת.

נפתלי בנט: לצידו יש את מירב הנפלאה ואת הילדים – את הבנות, הבן, את אימא.

נפתלי בנט: אז אני רוצה לאחל לך, ניר, שפשוט תהיה אתה גם בבית הזה.

נפתלי בנט: אין לי ספק שאתה תדע לייצר קשרים עם כל חלקי הבית, הגם שיש לך דעות מאוד מובהקות, אבל לפני הדעות יש את האישיות ואת הבן אדם, ואני גאה, גאה שאנחנו ביחד באותה סיעה, פועלים למען מדינת ישראל.

נפתלי בנט: המון הצלחה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת נפתלי בנט, ושוב – ברכות לחבר הכנסת ניר אורבך.

יריב לוין: מכאן אנחנו עוברים בשמחה לנאום הבכורה של חברת הכנסת אמילי חיה מואטי.

קריאה: – – –

יריב לוין: אנחנו נחכה, אין שום בעיה.

יריב לוין: נחכה עוד רגע, לא יקרה שום דבר.

יריב לוין: אני יכול לומר שנאום בכורה קורה רק פעם אחת.

יריב לוין: בבקשה.

אמילי חיה מואטי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעולם בלי ניסים לא הייתי עומדת מולכם.

אמילי חיה מואטי: אני מבקשת לפתוח את נאום הבכורה שלי בבקשת סליחה כנה מחברות וחברי ילדותי, שרבים מהם, מוכשרים ממני, חכמים ממני וחרוצים ממני, אך במקום שבו גדלנו, עם קלפי הפתיחה שחולקו לנו, איש לא יכול היה לחלום על חיים שמעבר להישרדות, שלא נדבר על להיות כאן.

אמילי חיה מואטי: הנוכחות שלי בכנסת היא בעיקר טעות סטטיסטית.

אמילי חיה מואטי: אין לי שום דרך להסביר את העובדה שחברות הילדות שלי שם ואני כאן.

אמילי חיה מואטי: חשוב לי להיות כאן.

אמילי חיה מואטי: מהרגע שהבנתי כמה עמוק השינוי שצריך לחולל וכמה יותר מדי אנשים בינינו זקוקים לנס כדי להגיע למקומות שעבור אחרים הם מובנים מאליהם, הבנתי שאני צריכה להיות כאן.

אמילי חיה מואטי: מי שלא מכיר אותי עשוי לחשוב שמדובר בהגשמת חלום.

אמילי חיה מואטי: זה לא.

אמילי חיה מואטי: אני כאן כדי שאנשים שגדלים שם יוכלו להתחיל ולחלום חלומות כאלה.

אמילי חיה מואטי: סביר להניח שעם רקע אחר משלי הייתי היום חוקרת ספרות במגדל שן כלשהו.

אמילי חיה מואטי: החלום הזה שמור לחיים שאחרי התיקון.

אמילי חיה מואטי: במדינה מתוקנת, נס או מזל לא יכולים להיות נדבך כה משפיע בחייו של אדם.

אמילי חיה מואטי: יש הסבורים ברצינות שהעולם מתקיים במין גן עדן של בחירה שבמסגרתו יש הבוחרים לעשות פוסט-דוקטורט בייל ויש הבוחרים בפשע; יש הבוחרות לעשות קריירה בהייטק ויש הבוחרות בגיהינום הזנות.

אמילי חיה מואטי: ההפנמה, אפילו של אסירים בכלא, את מוטיב הבחירה, היא כתם על ערכים שאמורים לכונן חברה צודקת.

אמילי חיה מואטי: אני מכירה את זה ברמת קשר דם, אז תהיו מוכרחים לסמוך עליי כאן.

אמילי חיה מואטי: אין איש שבוחר בפשע.

אמילי חיה מואטי: הפשע בוחר בני אדם בקפידה, צד אותם ביערות הייאוש והפחד; בריכוזי העוני וההדרה הוא חוגג באין מפריע, פתיין ורשע.

אמילי חיה מואטי: אני מאמינה שיצר האדם טוב מנעוריו ושמה שהופך בני אדם למחוספסים, למרפקנים ולרעים לחברה זה חוסר היכולת לבחור; מאמינה שבני האדם, למעט חריגים, יבחרו תמיד בטוב.

אמילי חיה מואטי: נולדתי בנתניה ב-1980, בת בכורה לאלי ומונה.

אמילי חיה מואטי: לא היה בי דבר אחד יוצא מן הכלל, האמינו לי.

אמילי חיה מואטי: השם האמצעי של השכונה שבה נולדתי היה "שכונת האינדיאנים", והיו בה פשע, מוות ממנות יתר של סמים וזנות מגיל צעיר מאוד.

אמילי חיה מואטי: אני לא זוכרת את הרגע שבו אימי הסבירה לי שסמים זה מסוכן ורע.

אמילי חיה מואטי: נראה לי שנולדתי עם הידע הזה, ואיכשהו קיוויתי לצלוח את חיי בלי להידרדר לפשע, גם לא להתנסות בו, להתאמץ להיות בת טובה להוריי, למצוא עבודה ואדם סביר שיאהב אותי ונקים יחד משפחה.

אמילי חיה מואטי: אם זה עוד לא ברור, אז אדגיש: מדובר באנשים נפלאים עם תקרת בטון מעל הראש; מוחות מבריקים שהוסללו למסגרות מקצועיות בלי שמישהו במערכת בדק את היכולות, הכישורים או השאיפות שלהם, כי לאיש לא היה אכפת.

אמילי חיה מואטי: עוד לא דיברנו על החסמים ומנגנוני הסינון המעמדיים בכניסה לאוניברסיטאות, אם כי אני בטוחה שכבר היום, בדורנו, מסתובבים גאונים בתחתית הסולם החברתי בעוד הצמרת הומה בני אדם בינוניים.

אמילי חיה מואטי: רק אתמול הסביר לי חבר כנסת שכל הסיפור הזה הוא היסטוריה וצריך להישאר בהיסטוריה, אבל המציאות היא שהשעתוק של העוני והנחשלות לדור השני קשים הרבה יותר, כי החיים הרי לא מתנהלים בוואקום.

אמילי חיה מואטי: במקביל מתפתח דור שני לפריבילגיה, לייצוג ולהון.

אמילי חיה מואטי: המידע הזה הוא חשוב להתחלה של תיקון.

אמילי חיה מואטי: הרי אם מדובר בהיסטוריה ועכשיו הכול בסדר, אז איך תסבירו את העובדה שבסגל האקדמי הבכיר בישראל יש פחות מ-10% מזרחים?

אמילי חיה מואטי: הרי להאמין שהכול מאחורינו זה להאמין שהשאר פשוט לא רצו.

אמילי חיה מואטי: הסיפור הזה לא מתחיל באקדמיה אלא במנגנונים שקודמים לה, בעצם ההגעה לשם ולפני כן, בעצם המחשבה על לימודים אקדמיים.

אמילי חיה מואטי: אבי רך הלב, איש ירא שמיים ועדין, עבד מבוקר עד לילה ככוח עזר בבית חולים לתשושי נפש בנתניה.

אמילי חיה מואטי: אימי עבדה בכל מיני עבודות.

אמילי חיה מואטי: הפער בין האדם המבריק שהיא לבין העבודות שבהן מצאה פרנסה הוא בלתי נתפס, כמו רבות ונפלאות אחרות.

אמילי חיה מואטי: בכלל, אימא שלי היא הצלחה מסחררת בכל מה שנוגע לגידול שלנו, ולא רק, כי מעבר לזה שמדובר באדם הטוב ביותר שפגשתי בחיי, היא אימא שאם הייתי צריכה לבחור אחת, הייתי חד-משמעית בוחרת בה.

אמילי חיה מואטי: כששאלו אותי בבגרותי על מרד נעורים, לא ממש הבנתי מה הכוונה.

אמילי חיה מואטי: איך מורדים בגב בצורת לב כל כך חכם?

אמילי חיה מואטי: איך אפשר למרוד באדם שמתוך הכול-כך מעט שהחזיק, תמיד מצא עם מי לחלוק?

אמילי חיה מואטי: בשכונה גם לא ידענו שאנחנו עניים; לא הכרנו משהו אחר.

אמילי חיה מואטי: זה לא שהיו עניים ועשירים, אלא כולם בלי יוצא מן הכלל היו עניים.

אמילי חיה מואטי: והמטרה המשותפת שלנו הייתה להישמר מפשע.

אמילי חיה מואטי: מי שלא מכיר לא ידע לעולם להעריך כמה כוח נדרש במעשה ההימנעות.

אמילי חיה מואטי: רק בגיל מאוחר הבנתי שיש בני אדם שחיים קילומטרים ספורים מאיתנו שעבורם 12 שנות לימוד לא נחשבות הישג, גם לא תעודת בגרות ואפילו לא תואר ראשון; שיש בני אדם שעבורם מה שלנו נראה כמו חציית אוקיינוסים ועלייה בבניין בן אלף קומות, עבורם זה יציאה למרפסת, חלק ממבנה אלמנטרי בחיים שיש בהם בחירה.

אמילי חיה מואטי: אין ולא היה בליבי דבר נגד האנשים האלה.

אמילי חיה מואטי: ובכלל, שוויון הוא לעולם לא נגד מישהו, הוא בעד כולם.

אמילי חיה מואטי: שוויון הוא לא טובה שעושים למוחלשים.

אמילי חיה מואטי: הוא הופך את החברה שלנו למגוונת יותר, ליצירתית יותר וליותר יצרנית.

אמילי חיה מואטי: אני מאמינה שגם החזקים מאוד, הדובדבן על הקצפת של העוני הישראלי – גם הם מעוניינים בחברה צודקת יותר.

אמילי חיה מואטי: המחשבה שמקורה בימין הכלכלי האמריקאי והאכזרי שאם יעלו מיסים, כל עשירי הארץ יברחו, זו מחשבה רחוקה שנות אור מאיך שאני תופסת אנושיות.

אמילי חיה מואטי: כי בסוף הסיפור הוא לא כסף, הוא פריבילגיה, ורק אם יהיו מודעות וידע שיביאו ליכולת אמיתית להתבונן פנימה ולהעמיק, נוכל להתחיל לדבר על צדק.

אמילי חיה מואטי: עוני זה לא רק מספרים וסטטיסטיקות.

אמילי חיה מואטי: יש מקומות שבהם סטייה מהשוליים היא סכנת מוות, כי עוני, גם אם יש שרואים בו עדות לפשטות ולחום, הוא מסוכן.

אמילי חיה מואטי: הוא הופך אדם עם חלומות לאבק.

אמילי חיה מואטי: לעוני יש גם השפעה הרסנית על הנפש, על היכולת שלנו לבטוח בעצמנו, על התקוות שלנו.

אמילי חיה מואטי: יש שחושבים שההפך מעוני זה עושר, אבל אני יודעת שההפך מעוני זה צדק.

אמילי חיה מואטי: יש לנו המון מה לתקן, ואני מאמינה גדולה בתיקון שמקורו בחמלה והקניית כלים, ידע ומודעות.

אמילי חיה מואטי: יכול להיות כאן יותר טוב, ולמי שחושב שכבר טוב, אז קבלו – יכול להיות כאן הרבה הרבה יותר טוב.

אמילי חיה מואטי: אני חשה אחריות עצומה כלפי המעמד והמקום, גם כלפי הקודמות לי כאן וגם כלפי אלה שתבואנה.

אמילי חיה מואטי: כבוד אדיר עבורי להיות חוליה קטנה בשרשרת מכובדת של נשים בציבוריות הישראלית: מהנרייטה סאלד, דרך חברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה מטילדה גז, שבין יתר הדברים הגדולים שעשתה למען המקום הזה היא אחראית במידה רבה לעלייתם ארצה של בני משפחתי מתוניס, זכר צדיקה לברכה; חוליה קטנה בשרשרת שבה יש את המדינאית הגדולה והחשובה ביותר שקמה כאן מאז יצחק רבין, זכרו לברכה, ציפי לבני, שתמיד שם, חכמה, אכפתית, קשובה ונדיבה.

אמילי חיה מואטי: יש עוד רבות וטובות שהתוו כאן דרך: גולדה מאיר, שושנה ארבלי אלמוזלינו, יולי תמיר, מאשה לובלסקי, שולמית אלוני, שלי יחימוביץ' וזהבה גלאון.

אמילי חיה מואטי: מרב מיכאלי, יושבת-ראש מפלגת העבודה, זוהרת במקום של כבוד ברשימה הזאת.

אמילי חיה מואטי: זה לא רק הכרת הטוב במובן האישי – היא אחראית ישירות לתקומת המפלגה ולעובדה שבכנסת העשרים-וארבע יש שבעה ח"כים מכהנים מטעמה, חבריי עמר בר לב, אפרת רייטן, רם שפע, אבתיסאם מראענה וגלעד קריב.

אמילי חיה מואטי: שותפים מופלאים שלי, רק התחלנו.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה גם להודות להוגות שכוננו את התפיסה הפוליטית שלי: בל הוקס, טוני מוריסון, רונית אלקבץ, רונית מטלון, עמליה כהנא-כרמון, חבצלת חבשוש, אנה אחמטובה, סירקה טורקה וז'קלין כהנוב.

אמילי חיה מואטי: אומנם אלקבץ, שאתמול צוין יום השנה החמישי לפטירתה, היא היחידה שאני יכולה לקרוא לה חברה, אבל תאמינו לי, הן כולן חברות של הנפש שלי.

אמילי חיה מואטי: אני מבקשת להודות לחברי מפלגת העבודה שבחרו בי בבחירות המקדימות.

אמילי חיה מואטי: אתם אנשים יקרים.

אמילי חיה מואטי: הייתם הראשונים לתת תוקף לשליחות הפוליטית שלי, בשם הערכים והחזון המשותף שלנו.

אמילי חיה מואטי: יום הפריימריז, גם זה שבו לא נכנסתי לכנסת, הוא החשוב והמאושר בחיי הציבוריים, ואני לעולם לא אפגע באמון שנתתם בי.

אמילי חיה מואטי: אני מבקשת להודות ל-268,767 האזרחים שחזרו לבית של אמת.

אמילי חיה מואטי: אני מבטיחה להחזיק קרוב לליבי את הפיקדון שהפקדתם אצלי, לעבוד בשבילו ולזכור אותו בכל אשר אלך.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה להבטיח שלנוכחות שלי במשכן הזה, פאר הדמוקרטיה הישראלית, תהיה השפעה ישירה על כל אזרחית ואזרח במדינת ישראל, השפעה מיטיבה, גם על אלו הנמנים עם המחנה שאני גאה להשתייך אליו וגם על אלו שלא.

אמילי חיה מואטי: כל אחד מכם, אזרחי ישראל, ראוי לקשב, לאכפתיות ולדאגה כנה לרווחתו האישית.

אמילי חיה מואטי: אני מתחייבת לא רק להיות אצבע בטוחה לשלום עם שכנינו אלא לפעול כדי להחזיר את המשא ומתן המדיני לשולחן הדיונים ולקדם הסכם שלום, או כמו שקוראים לזה בשנים האחרונות "הסדר מדיני".

אמילי חיה מואטי: זה נכון מדינית, זה נכון ביטחונית וזה נכון מוסרית.

אמילי חיה מואטי: חיי בנים תמיד ולעד קדושים יותר מאדמת אבות, גם מקברי אבות.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה להודות למשפחה המורחבת שלי כולה.

אמילי חיה מואטי: אלוהים ברך אותי בכם.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה להודות לסבתי זרמן ולסבתי גבי; רוצה להודות לשני הסבים שלי, ז'וז'ו ושרלו, זכרם לברכה.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה להודות לאחיי ואחיות, לחבר הנפש שלי יוסי ולבאים אחריו, אהובים כולכם, כרמן, שיר, שמואל, שלמה וגם לפליקס בן.

אמילי חיה מואטי: אני יודעת כמה המעמד הזה מרגש אתכם ומבטיחה שתמיד תמיד תהיו גאים בי ובעבודה הקשה שהביאה אותנו לכאן.

אמילי חיה מואטי: אני רוצה להודות לחברותיי החכמות כולן, ובעיקר לאחיותיי ליסה פרץ, עירא ענר וענת אגמון, ולכן, ליאת, ג'קי, יוליה, אושרת, אלה, רונית, דורית, אורנה, חנה וכל הקבוצה שבאופן פלאי אני חלק ממנה.

אמילי חיה מואטי: ממש זכיתי בכן.

אמילי חיה מואטי: תודה לצוות לשכתי המתגבש, רון, אורי ותומר.

אמילי חיה מואטי: אני מבקשת להודות ליושב-ראש מפלגת העבודה לשעבר אבי גבאי, אדם שאני גאה לקרוא לו חבר, האהוב שבחבריי למועדון הטעויות הסטטיסטיות, שראה בנוכחות שלי כאן משימה אישית שלו.

אמילי חיה מואטי: וכמעט אחרונות – בנותיי, אדל רות ואנה מאיה, אהובותיי, שאיבדו לפני כמה חודשים את אביהן, בעלי הראשון, צ'רלי זריהן, שאני בטוחה שהרגע הזה היה מרחיב את ליבו הגדול; בנותיי, אהבת חיי, בנות האדם שהכניסו לחיי אהבה שלא ידעתי שקיימת, פחדים שלא פחדתי ומחשבות שלא חשבתי שאחשוב.

אמילי חיה מואטי: אתן כל כך הילדות שאיחלתי לעצמי.

אמילי חיה מואטי: היחד שלנו, גם כשהיינו לבד רק שלושתנו, היה חזק מכל חרדה קיומית.

אמילי חיה מואטי: מכאן אליך, דני, שאני יודעת כמה אלוהים אהב אותי כשהכניס אותך לחיים של האימא הצעירה שהייתי.

אמילי חיה מואטי: כל מה שקורה בשנים האחרונות לא היה קורה בלעדיך.

אמילי חיה מואטי: כשפגשתי אותך התחלתי לחלום.

אמילי חיה מואטי: אני אוהבת אותך ואוהבת את השותפות, החברות והברית בינינו.

אמילי חיה מואטי: תודה, אהובי, גם עליך וגם על המשפחה שהכנסת לחיי – מיכאל, יונתן ובנות זוגם מיכל ועינב.

אמילי חיה מואטי: לעצמי אני מאחלת שאלוהים ייתן לי את הכוח תמיד לתקן את הטעון תיקון, לא לפחד, ולהסתנוור רק דרך הסדק שדרכו חודר האור.

אמילי חיה מואטי: אסיים במילותיו הטובות של מאיר אריאל: "מודה אני / לפניך ולך / על כל החסד והאמת והטובה והרעה והטובה / שעשית עימדי ועם ביתי / ועם קרוביי וידידיי / ועם בני עמי ועם ארצי / ועם כל העולם והאדם / אשר בראת.

אמילי חיה מואטי: " תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחברת הכנסת מואטי, ובאמת ברכות גדולות והמון המון בהצלחה.

יריב לוין: לאחר הברכות האישיות מעל הדוכן יברך אותה חברנו השב אלינו, חבר הכנסת עמר בר לב.

יריב לוין: בבקשה.

עמר בר-לב: אמילי, לפני לא מעט שנים, ערב אחת ממערכות הפריימריז שאני כבר לא סופר כמה היו, חברה משותפת שלנו הכירה בינינו.

עמר בר-לב: אני חיפשתי יועצת אסטרטגית שתסייע לי והיא הכירה בינינו.

עמר בר-לב: נפגשנו כאן בפעם הראשונה בלשכה שלי בכנסת, ואני לא בטוח שאת זוכרת את המילים הראשונות שאמרת לי.

עמר בר-לב: הדבר הראשון שאמרת לי – אמרת לי שאני אדע שבמקביל את גם היועצת האסטרטגית של הרשימה המשותפת.

עמר בר-לב: כך הצגת את עצמך לפניי.

עמר בר-לב: יש לזה משמעות מאוד גדולה.

עמר בר-לב: במילים אחרות אמרת לי: זו אני, זה המקצוע שלי, אני לא מסתתרת, אני לא מפחדת, ובעצם העברת את הכדור אליי, לראות איך אני אעמוד במבחן הקצר הזה שעשית לי.

עמר בר-לב: וכמובן, מה שהשבתי לך: קדימה, לעבודה.

עמר בר-לב: אני חושב – לא יודע אם במודע או בתת-מודע, אבל את גם בחנת אותי, אם את מוכנה לעבוד איתי, איך אני אעמוד בזהות העצמית הראשונה שדרכה הזדהית לפניי.

עמר בר-לב: לא זוכר אם זה כמה ימים יותר מאוחר או הרבה יותר מאוחר, נודע לי שהיית יועצת התקשורת של מי שהתמודד אז על נשיאות המדינה, חבר הכנסת ראובן ריבלין, היום נשיא המדינה.

עמר בר-לב: זה אומר שזה היה לפני שבע שנים בערך.

עמר בר-לב: וחשבתי לעצמי – הלוא היית יכולה להציג את עצמך בפניי גם בצורה אחרת; היית יכולה לומר: הייתי היועצת התקשורתית של הנשיא ריבלין – הוא כבר נבחר – וזאת אני.

עמר בר-לב: לא, את החלטת להציג את עצמך בצורה שתיארתי, ואני חושב שזה הוא אומר המון המון המון עלייך, על האישיות שלך – לא מסתירה, לא מפחדת ומסתכלת למציאות בעיניים.

עמר בר-לב: מאותו מפגש, במשך די הרבה שנים, את ליווית אותי מעבר לפריימריז, גם אחרי, במפגשים במפלגה, עם אנשי מפלגה, עם פעילים, עם פעילות.

עמר בר-לב: כיתת את רגלייך הרבה מאוד – אני לא יודע אם כל החברות והחברים החדשים שלנו כאן, החדשים בתור חברי כנסת, יודעים, אבל לפחות שנתיים-שלוש, בכל המקומות, כמובן כנסים וכן הלאה – והכרת די טוב את המים הפוליטיים האלה, שלפעמים הם נורא נורא רותחים ולפעמים הם קפואים מאוד, החלטת למרות זאת לקפוץ למים האלה – שאני לא רוצה לומר איך לפעמים מתארים אותם – וכן להתמודד לכנסת העשרים-ואחת.

עמר בר-לב: לצערנו, לא קיבלנו מספיק קולות בשביל שתיכנסי לכנסת, והמשכת, והינה, עכשיו, בהתמודדות הזאת, את כאן.

עמר בר-לב: ומהרגע שהחלטת לרוץ לכנסת – זה לא היה קל.

עמר בר-לב: לא היה לך קל.

עמר בר-לב: אפילו לי לא היה קל בתור חבר שלך.

עמר בר-לב: אני זוכר את אותו מפגש עם פעילי מפלגה ותיקים בראשון לציון – ואני מניח שגם את זוכרת – שתקפו אותך; אחת מהחברות תקפה אותך, העליבה אותך, ולא נרתעת.

עמר בר-לב: השבת לה עם החיוך שלך, עם הנכונות להידברות, ולדעתי היא הפכה לאחת המעריצות הגדולות שלך עם הזמן.

עמר בר-לב: ב-2018 יצא לאור ספר הביכורים שלך, שקוראים לו "סימנים כחולים", וזכית עליו בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים.

עמר בר-לב: את גם סופרת, אז יש לנו עוד סופרת בכנסת.

עמר בר-לב: הספר מספר על איריס, צעירה שגדלה בשוליים של החברה הישראלית, חיה בפריפריה, במקום שבו וממנו לא היה לה שום סיכוי לשבור את הסטיגמה, לשבור את תקרת הזכוכית שמעליה, שמציבה מעליה החברה הישראלית.

עמר בר-לב: אם יורשה לי, אמילי, במידה רבה זה כמעט הסיפור שלך – זה כמעט הסיפור שלך בוודאי מבחינת המקום שבו גדלת, הסביבה והאפס הזדמנות והסיכוי לצאת ממנה.

עמר בר-לב: אך בשונה מאיריס, ולמזלך הגדול, אמילי, בזכות המשפחה התומכת שלך, ההורים נונה ואלי, האחים והאחיות יוסי, כרמן, שיר, שמואל ושלמה – שרובם נוכחים כאן איתנו – וכמובן בהמשך בזכותו של בעלך דני והבנות אדל ואנה, וכמובן כמובן בזכות היכולות יוצאות הדופן שלך, הצלחת לפרוץ את אותה כיפת ברזל, שלצער כולנו עדיין מכסה ומעיבה על כל כך הרבה ישראלים וישראליות רק מפני שנולדו במקום ובסביבה שונה – זאת הסיבה.

עמר בר-לב: ואותם, אמילי, את לא מוכנה לשכוח, את לא מוכנה להשאיר מאחור, ולכן הגעת הנה, לכנסת ישראל – לפעול למענם, לפעול למען שוויון ולמען צדק, כדי שמדינת ישראל תהיה מדינה טובה יותר לכל אזרחיה.

עמר בר-לב: אז ברוכה הבאה, אמילי, למקום שבו תוכלי להפוך את המאבק האישי שלך ואת ההצלחה האישית שלך למאבק לאומי ולסחוף את כולנו אחריך.

עמר בר-לב: בהצלחה.

יריב לוין: תודה רבה, ושוב ברכות גדולות לחברת הכנסת מואטי והמון המון בהצלחה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אם כך, תם סדר-היום.

יריב לוין: הישיבה הבאה – מחר, יום רביעי, ט' באייר התשפ"א, 21 באפריל 2021, בשעה 11:00.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.