ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 114, 2020-12-15 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ט בכסלו התשפ"א, 15 בדצמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי בהתאם לסעיף 96 לתקנון הכנסת הודיע חבר הכנסת אוסאמה סעדי כי הוא חוזר בו מהצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – סמכויות שיפוט ותקנות סדרי דין באישור ועדה), שמספרה פ/2177/23.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחו היום על שולחן הכנסת – הודעת שר הבריאות יולי יואל אדלשטיין על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יואב סגלוביץ' ומאי גולן בנושא: הסדרת נושא תרומת הזרע בישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר החינוך יואב גלנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט, בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אריאל קלנר, מתן כהנא, סמי אבו שחאדה וישראל אייכלר בנושא: אוטונומיה ניהולית למנהלי בתי הספר בתקופת הקורונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר הבינוי והשיכון יעקב ליצמן על מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אופיר כץ וע'דיר כמאל מריח בנושא: מיפוי מבנים החשודים שנבנו בשיטת פלקל.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיכל שיר סגמן, מיקי לוי וסמי אבו שחאדה בנושא: מדיניות משרד התרבות מביאה לקריסת ענף התיאטראות הפרטיים.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת קרן ברק, איילת שקד ועודד פורר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: לטובת הישרדות כלכלת הרשויות המקומיות יש לבחון דרכים להגמשת ההתקשרות עם העסקים הקטנים בכל הנוגע לנכסים המושכרים להם על ידי העירייה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, היבה יזבק, יעקב אשר, מכלוף מיקי זוהר, בועז טופורובסקי והילה שי ואזן בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: זכאותם של עסקים קטנים שנפתחו בשנת 2020 למענקים ולפטור מארנונה עסקית ואגרות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מזכר הבנות בדבר שיתוף פעולה כלכלי ומסחרי בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת ממלכת בחריין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה למזכירת הכנסת.

יריב לוין: אנחנו עוברים מכאן לנאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשונת הנואמים – חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: תודה, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: השר ניסנקורן, אני מאוד שמחה שאתה נמצא כאן באולם – זאת לא שאילתה אבל הנאום שלי מופנה אליך.

קטי קטרין שטרית: לפני כמעט חמישה חודשים חתם שר האוצר על תקנות החרם, ולאחר מכן העביר את התקנות לחתימת שר המשפטים אבי ניסנקורן.

קטי קטרין שטרית: התקנות נועדו לשמור על חוסנה של מדינת ישראל ונכתבו בהסכמה פוליטית רחבה.

קטי קטרין שטרית: ב-28 באוקטובר 2020 עמד מעל בימת הכנסת שר המשפטים, בעקבות שאילתה שהגשתי, ואמר קבל עם ועדה: התקנות הועברו אליי לפני שלושה חודשים ובשבועיים הקרובים תועבר הסכמתי.

קטי קטרין שטרית: הימים חלפו, השבועות עברו, וחבל מאוד שקולו של ניסנקורן נדם בעניין תקנות חוק החרם.

קטי קטרין שטרית: לפני שהכנסת תתפזר אני ממש מבקשת ממך בכל לשון של בקשה, השר אבי ניסנקורן, בשמי ובשם מדינת ישראל: חתום בבקשה על התקנות, ובכך נמנע מארגונים הקוראים לחרם על ישראל לקבל הטבת מס ולהשתתף במכרזי הממשלה.

קטי קטרין שטרית: זה עדיין לא מאוחר, וזה תלוי אך ורק בך.

קטי קטרין שטרית: תודה.

יריב לוין: אדוני השר, אתה רוצה להשיב?

יריב לוין: בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני בעד התקנת התקנות, כמו שאמרתי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מכבד את זה שאת מדברת גם בשם מדינת ישראל, אבל אני בעד התקנת התקנות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה בניסוח משפטי בין הלשכות ויש פער בניסוח.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מקווה שהפער הזה יגושר ביניהן והתקנות יותקנו.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, אבל אדוני, לפחות לפני שתתפזר הכנסת.

קריאה: היושב-ראש, אפשר תשובה יותר מרחיבה של השר?

יריב לוין: מה שהוא מוצא לנכון.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יעקב מרגי – איננו; חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה – איננו; חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין – איננה; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה; חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה; חבר הכנסת עודד פורר – אף הוא איננו; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – איננו; חבר הכנסת ינון אזולאי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה.

עמית הלוי: תודה, אדוני היושב-ראש.

עמית הלוי: חברותיי וחבריי לכנסת, "היה היה איש", כתב בנימין זאב הרצל בסיפור קטן, "אשר הרגיש עמוק בנפשו את העוני להיות יהודי".

עמית הלוי: כמו בסיפורים של הרצל, האיש, הגיבור בסיפור, הוא בדרך כלל הוא עצמו, הרצל.

עמית הלוי: ובסיפור הזה האיש שהרגיש עוני בנפשו להיות יהודי מחליט לחזור, לחזק ולהתחבר לשורשיו היהודיים.

עמית הלוי: בתוך הסיפור הזה, במסגרת השיבה שלו למקורות היהדות, האיש מגיע לחג החנוכה והוא מדליק יחד עם ילדיו את נרות החנוכה.

עמית הלוי: בתוך אותם שמונה ימים של חנוכה הוא חושב – כיוון שמדובר באומן בסיפור הזה של הרצל – הוא חושב מה הוא יעשה לילדיו גם לשנה הבאה, וכאומן הוא מצייר את החנוכייה כציור של עץ גדול.

עמית הלוי: בסוף הסיפור – הסיפור הוא יותר מדקה אבל הנאום הוא בן דקה, אז אני מדלג לסוף – בתוך "עבודה מלאת מחשבות כזו", אומר הרצל, "עבר השבוע.

עמית הלוי: הגיע הערב השמיני, שבו דולקים כל הנרות, אף גם התשיעי, השמש הנאמן, שכל תפקידו הוא רק להדליק את האחרים".

עמית הלוי: הרצל אומר: בעיני הגיבור – שלמעשה זה בנימין זאב הרצל בעצמו – כל החזות של החנוכייה, "חזות הכול", כמו שהוא כותב, היא "משל ודמיון להתעוררות האומה".

עמית הלוי: מתחיל נר אחד, והינה עוד חושך, והנר היחידי עוד עצוב למראה.

עמית הלוי: ואחריו יימצא לו עוד חבר ועוד חבר.

עמית הלוי: ובסיפור הזה, בהתחלה, הבודד הזה, שעד התעוררות האומה נחשב כמשוגע בעיני חבריו – מסיים הרצל את הסיפור ככה: "וכשכל הנרות דולקים נשתומם ונשמח על המפעל שנעשה ואין כהונה המאשרת את בעליה כזו של השמש בהיכל האור".

יריב לוין: תודה רבה.

עמית הלוי: עוד משפט אחד, ברשותך, אדוני היושב-ראש: אין דבר יותר מאושר מאשר להיות שמש בהיכל האור.

עמית הלוי: אני אומר את הסיפור הזה של הרצל, שתמונתו כאן, דווקא כאן השבוע, כשיש ממשלה שמשמשת כשמש לאורות גדולים של מהפכה במזרח התיכון, של שגשוג של מדינת ישראל – –

יריב לוין: חבר הכנסת הלוי, זה נאום בן דקה.

יריב לוין: זה לא – – –

עמית הלוי: – – ואת האור הזה אתם רוצים לסיים.

עמית הלוי: אני מאוד מקווה שהאור הזה ימשיך וידלק.

עמית הלוי: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי – איננו; חברת הכנסת תהלה פרידמן – לא נמצאת.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה.

משה אבוטבול: אנחנו כעת בימי החנוכה, וחשוב מאוד בימי החנוכה גם לדבר על דבר שאנשים לא שמים אליו לב, וחשוב שידעו על הנושא הזה.

משה אבוטבול: הרבה יוצאים לבלות ולשמוח בחגיגות הסילבסטר.

משה אבוטבול: אני רק רוצה לציין שאנחנו כיהודים צריכים להיבדל מהשם הזה, היות שבאמת הוא היה אפיפיור, וגם כן, חלק מהנושא הזה – מעבר לנושא שיש פה גם עבודה זרה בכל הנושא של החגיגות האלה של הנצרות, צריכים גם כן לדעת שהיו הרבה טענות שהאפיפיור סילבסטר הראשון הביא לשנאת יהודים ולפעולות נגדם, ופעל בנושא הזה בהיותו אפיפיור.

משה אבוטבול: אני חושב שבאמת לא חסרים לנו חגים יהודיים שצריך ללכת ולקחת חגים מתוך עולם הנצרות.

משה אבוטבול: בפרט שפה מדובר שבאותה תקופה היו גם השיכורים חוגגים והוללים, חלק מהנושא היה שהם היו באים ומכים את היהודים שגרו בסביבתם.

יריב לוין: משפט אחרון.

משה אבוטבול: אני קורא לכולם להיבדל מהחג הזה, לא לגשת לשם, ולשמור, בעזרת השם, על חוקי התורה ומצוותיה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת היבה יזבק – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אתמול הגעתי לבקר את חברנו חבר הכנסת דוד ביטן בבית החולים.

אוריאל בוסו: שוחחתי עם הצוות הרפואי.

אוריאל בוסו: אבל דבר אחד בוודאי יצא משם: הוא זקוק לתפילות של כולנו.

אוריאל בוסו: חשבתי אולי לומר פרק תהילים אחד, שוודאי שזה יעלה לרפואתו: "למנצח מזמור לדוד.

אוריאל בוסו: יענך ה' ביום צרה ישגבך שם אלהי יעקב.

אוריאל בוסו: ישלח עזרך מקדש ומציון יסעדך.

אוריאל בוסו: יזכר כל מנחתך ועולתך ידשנה סלה.

אוריאל בוסו: יתן לך כלבבך וכל עצתך ימלא.

אוריאל בוסו: נרננה בישועתך ובשם אלהינו נדגל, ימלא יהוה כל משאלותיך.

אוריאל בוסו: עתה ידעתי כי הושיע ה' משיחו, יענהו משמי קדשו, בגברות ישע ימינו.

אוריאל בוסו: אלה ברכב ואלה בסוסים ואנחנו בשם ה' אלהינו נזכיר.

אוריאל בוסו: המה כרעו ונפלו ואנחנו קמנו ונתעודד.

אוריאל בוסו: ה' הושיעה המלך יעננו ביום קראנו".

אוריאל בוסו: לרפואת דוד בן מרגלית, שיחזור לאיתנו הראשון, ובנושא הזה ודאי שאין קואליציה ואין אופוזיציה – כולם מאוחדים בכך, איש יקר.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יריב לוין: ואנחנו כמובן מצטרפים כולנו לאיחולי ההחלמה והבריאות לחברנו חבר הכנסת דוד ביטן.

יריב לוין: חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – לא נמצא; חבר הכנסת עופר כסיף – אף הוא לא נמצא; חבר הכנסת אלכס קושניר – גם הוא איננו; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת חמד עמאר – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

קריאה: מיקי – – – לדבר על המאפייה.

מיקי לוי: – – –

קריאה: דקה.

יצחק פינדרוס: אני עומד כבר ביום הכמעט – עוד מעט הולכים להדליק את הנר שישי של חנוכה.

יצחק פינדרוס: אני רואה פה את החנוכייה ואני לא רואה את חבריי בכנסת מתקוממים.

יצחק פינדרוס: בחג החנוכה היה משהו ממש לא דמוקרטי.

יצחק פינדרוס: עמדו אנשים – רוב האנשים הרגישו מזוהים עם המתייוונים והיוונים, והיה ניצחון של אור על חושך.

יצחק פינדרוס: אנחנו אומרים את זה בתפילה שלוש פעמים: רבים ביד מעטים.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, הרוב הדמוקרטי, הנאור, החכם והאינטליגנטי רצה משהו אחד.

יצחק פינדרוס: הגיעה משפחה ממודיעין והם השתלטו, ולקחנו אותם כסמל.

יצחק פינדרוס: אני לא מצליח להבין איך פה בכנסת אף אחד לא מתקומם על הדבר הזה, ולא רק שלא מתקומם, אלא זה הסמל: המנורה.

יצחק פינדרוס: זה מטריד אותי מאוד.

יצחק פינדרוס: האם אנשים איבדו את הקשר להיסטוריה ואת ההבנה של מה היה בהיסטוריה?

יצחק פינדרוס: ולמה מוכנים להזדהות עם זה, ועוד בשבוע שדנים פה בכנסת על חוק השוויון?

יצחק פינדרוס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו; חבר הכנסת אלי אבידר – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חבר הכנסת איימן עודה – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני כבר כמה ימים אחרי שמיעה של השיר שראש הממשלה שר ובחר במילים "יש בי אהבה והיא תנצח".

טלי פלוסקוב: הלוואי שכל אחד מאיתנו ייקח את המילים האלה גם בעבודה הפרלמנטרית.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשתף אתכם, אחרי דיון שיזם חברי חבר הכנסת אריאל קלנר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על אנשים אוטיסטים בתפקוד נמוך.

טלי פלוסקוב: ביקרנו ביחד בחוות אייל וראינו את החום והאהבה שמלווים את האנשים שמטפלים באנשים האלה.

טלי פלוסקוב: לא היה פתרון, החווה הזאת הייתה בסכנת סגירה, ואני רוצה לברך את מנכ"ל הביטוח הלאומי מר מאיר שפיגלר, שהרים טלפון אישית לאבא של אחד מהחולים – מהילדים; בריא, בחור מותק, יפה, אבל מה לעשות, אוטיסט – ואמר לו שיש פתרון להמשך העבודה של החווה.

טלי פלוסקוב: אז שוב, בואו נמשיך כולנו, יש בנו אהבה והיא תנצח.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה.

אריאל קלנר: אדוני היושב-ראש, לאחרונה אנחנו שמים לב שהממלכתיות באופנה, אז אספר לכם את סיפורם של הממלכתיים.

אריאל קלנר: כלפי שלטון החוק הם מאוד חרדתיים; יש בהם כאלה שטוענים שהם ימנים אמיתיים, ואכן, בדרכם הם שיטתיים: הם אינם מושפעים משיקולים מפלגתיים, אבל משתחווים אפיים לאליטיסטים פקידותיים.

אריאל קלנר: וגם כאשר אלה, כמו בריונים עריצותיים, עוצרים בשבת אנשים דתיים כי לא חיכו באדיבות ליועצים המשפטיים – כל זה לא מפריע לממלכתיים.

אריאל קלנר: גם טיוחים של חוקרים משטרתיים, גם אמצעי חקירה זוועתיים, כמו סחיטת עדים בעניינים משפחתיים או ניגודי עניינים מפלצתיים; גם מינוי 60 שופטים באמצעים הסתדרותיים, ואפילו גרונות יועצים משפטיים לפותים בידי פרקליטים מקצועיים, כל זה לא מפריע לממלכתיים.

אריאל קלנר: מה משנתם של אלה, ימנים אמיתיים?

אריאל קלנר: הם בזים לציבור שמעריך מנהיג עם הישגים אמיתיים, עם קבלות בנושאים מדיניים, כלכליים וחברתיים; ציבור שמסרב לקנות סחורת "רק לא ביבי" מערוצים כביכול חדשותיים.

אריאל קלנר: ובכן חברים, אם להיות תמציתיים: זו אידיאולוגיית הממלכתיים.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אורלי פרומן – איננה; חברת הכנסת סונדוס סאלח – איננה; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אף הוא איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת עוזי דיין, בבקשה.

יריב לוין: רבותיי, נא לשמור על השקט מאחור, כי אי-אפשר לשמוע את הדוברים.

עוזי דיין: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עוזי דיין: מזכירת הכנסת, חברי הכנסת הנכבדים, אנחנו חוגגים היום את חג האורים, ונשאלת השאלה המעניינת: למה חוגגים את חנוכה שמונה ימים ואת חג פורים רק יום אחד?

עוזי דיין: הרי בְּפּורים – בְּפורים יש לומר – האיום היה איום קיומי, להרוג, לאבד ולהשמיד את כל היהודים.

עוזי דיין: בחנוכה האיום היה לכאורה לא איום קיומי אלא להעבירם מחוקך, מרצונך, מחוקי תורתך.

עוזי דיין: ובפורים שלחו יהודי חשוב, הוא לבש שק וקרא מספד ושלח גם את אסתר המלכה בשליחות שלא נפרט אותה כאן.

עוזי דיין: לעומת זה בחנוכה, כשהאיום לא היה איום קיומי התשובה, התגובה הייתה לקרוא מרד לצאת למלחמה על האימפריה החזקה ביותר בעולם – יותר חזקה יחסית ממה שהיום ארצות הברית ורוסיה בבת אחת.

עוזי דיין: ונשאלת השאלה למה.

עוזי דיין: אני חושב שיש לזה שתי סיבות.

יריב לוין: התשובה חייבת להיות קצרה, כי הזמן נגמר.

עוזי דיין: התשובה הקצרה אומרת שאיום על הקיום הוא לא יותר חריף מאיום על מהות הקיום – על האמונה שלנו, על דרך חיינו.

עוזי דיין: והתשובה השנייה היא שפשוט היינו בארץ שלנו, ארץ ישראל, ובזאת נסיים.

עוזי דיין: נעיר רק שגם היום, בחנוכה תשפ"א, ממש נראה לי מיותר ללכת לבחירות מיותרות, אבל לפחות זו הבחירה שלנו בארץ ישראל.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אתי עטייה, בבקשה.

קריאה: עוזי, יש נס פך השמן.

קריאה: שמונה ימים שמנו נתן.

אלי אבידר: לא הבנת את הסיפור.

אלי אבידר: השליחות של המלכה אסתר זה בפשט, מה שאתה אומר.

אלי אבידר: בעומק – – –

עוזי דיין: אני רק אעיר שנס פך השמן לא מופיע לא במקור הראשון – – –

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מחר חברי שדולת ארץ ישראל, בראשות חבר הכנסת חיים כץ וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', יעלו את הצעת חוק מרקם חיים בנוגע להסדרת ההתיישבות הצעירה ביהודה ושומרון.

חוה אתי עטייה: התיישבות חשובה זו אינה מתוך נוחות ולא מתוך אמצעים רבים – רק מכוח הזכות ההיסטורית והאמונה הציונית לשמור ולהגן על ארץ נחלת אבותינו.

חוה אתי עטייה: למשפחות ביישובים הצעירים אני רוצה להגיד כאן היום: עם ישראל מאחוריכן.

חוה אתי עטייה: לפנינו הזדמנות היסטורית לקבוע את מעמדנו על הארץ ולחזק את שייכותנו לכאן.

חוה אתי עטייה: עלינו לפעול בכל כוחנו על מנת לאפשר ליישובים אלה להמשיך ולצמוח.

חוה אתי עטייה: זה הזמן לעשות צעד נוסף להשלמת הצדק ההיסטורי עבור העם היהודי.

חוה אתי עטייה: תודה.

חוה אתי עטייה: חג שמח.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, כמובן, כולנו מצטרפים לאיחולי החלמה מהירה לידידינו דוד ביטן.

שהקדוש ברוך הוא ישלח לו רפואה שלמה במהרה והוא יחזור, בעזרת השם, לתפקידיו ולדברים הטובים שהוא עשה עד היום, בעזרת השם, בכוחות מחוזקים.

אני רוצה לומר, היום התבשרנו בבשורה שהגיעה אלינו מעבר לים על פטירתו של אדם מיוחד במינו, הנגיד הרב אברהם וולפסון ממשפחת וולפסון הידועה.

הרבה מאוד דברים טובים וחשובים כאן בארץ קרו ועדיין קורים בזכות המשפחה הזאת.

אברהם היה איש מוקיר רבנן, תלמיד חכם בפני עצמו, אבל אדם שעזר בכל התחומים האפשריים ללומדי התורה, לעולם התורה, לפרנסה של אנשים, לפרנסה של הרבה מאוד נשים בציבור החרדי, בהסתכלות רחבה מאוד על צורכי כלל ישראל, בכלל, כנצר למשפחה גדולה, בן לאביו.

אנחנו רוצים באמת לנחם את המשפחה הגדולה, ואני חושב שאנחנו צריכים ניחומים גם לעצמנו.

רבי אברהם היה מקורב מאוד לגדולי ישראל, איש צדקה וחסד שעשה רבות למען הציבור החרדי ולמען הציבור הכללי, בכלל.

אנחנו שולחים תנחומים למשפחה, וחסרונו באמת יורגש מאוד.

יהי זכרו ברוך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

אלי אבידר: – – – בנאומים בני דקה.

אלי אבידר: מה קורה פה?

יריב לוין: פשוט הייתי מודאג שגפני יגיע למיקרופון בלי איזו הערה מכיוון היציע, אבל חבר הכנסת אבידר, אנחנו יכולים למסד את השיטה שבשעה שהנואם הולך אל המיקרופון, זה הזמן שיש לך להעיר, וכך אנחנו ננהל – – –

מיכאל מלכיאלי: מילות קישור.

מיכאל מלכיאלי: מילות קישור.

יריב לוין: בדיוק, מילות קישור.

יריב לוין: ואנחנו נאפשר גם לחבר הכנסת הורוביץ מדי פעם לסייע, אם נמצא לנכון.

יריב לוין: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום בחג החנוכה, ואנחנו מודים לקדוש ברוך הוא על הנס הגדול שאנחנו גם אומרים בתפילות: על הניסים ועל הפורקן.

משה גפני: ואני שואל, אדוני היושב-ראש:

משה גפני: על מה אנחנו מודים לקדוש ברוך הוא?

משה גפני: על זה שמסרת רבים ביד מעטים, שזה נס גדול.

משה גפני: שני צבאות, אחד גדול ואחד מעט – יש יותר חיילים ופחות חיילים ואלה שיש להם פחות מנצחים, זה נס גדול.

משה גפני: אבל מה הנס בזה שמסרת טמאים ביד טהורים או רשעים ביד צדיקים?

משה גפני: אותו צבא, אותם טנקים, אותם מטוסים, אותם טילים – אותו דבר, רק אלה רשעים ואלה צדיקים, אלה טמאים ואלה טהורים.

משה גפני: אז מה, מה הנס בזה?

משה גפני: הם התגברו בגלל שהם ניצחו במלחמה.

משה גפני: מה הנס?

משה גפני: זה לא רבים ביד מעטים, זה לא גיבורים ביד חלשים, שזה נס גדול.

משה גפני: מה הנס בזה שמסרת רשעים ביד צדיקים?

משה גפני: התשובה, אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותיי חברי הכנסת, התשובה לזה היא שכשיש מאבק כלשהו וצד אחד זה רשעים וצד שני זה צדיקים והצדיקים מנצחים זה נס גדול.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שרשעים נוקטים שיטות שהן שיטות לא מקובלות.

משה גפני: הם עושים מה שבא להם, איך שהם רוצים, העיקר לנצח.

משה גפני: לא מעניין אותם אם יש כללים, יש כללי משחק, יש דברים שלא עושים אותם.

משה גפני: פה, המציאות הזאת זו מציאות שהצדיקים מנצחים – זה נס גדול – אפילו שיש להם קווים אדומים, קווים שלא עוברים אותם, והם לא עושים דברים שהרשעים עושים.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב-ראש הכנסת – ובזה אני מסיים, אני מבין שאין לי את כל הזמן שבעולם.

משה גפני: הייתי יכול לדבר הרבה זמן – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: כבר אין לך זמן בכלל.

משה גפני: אני מסיים.

קריאה: אני נותן לו את הדקה שלי.

יריב לוין: כבר הוספתי לך שניות כמספר שנותיך בכנסת.

יריב לוין: זה המון אבל גם זה הסתיים.

משה גפני: בסדר, אז אני מסיים.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אני לא יודע, אני הייתי בוועדת הכספים היום; אני לא יודע מה התרחש, אבל כשיצאתי אמרו לי שמחר הולך להיות פה יום ארוך.

משה גפני: הכנסת עובדת על רבים ביד מעטים, מעטים ביד רבים.

משה גפני: יש רוב ויש מיעוט, כמו שקיים במשטר הדמוקרטי.

משה גפני: לא היה מעולם – אני זוכר את הכנסת 32 שנה – לא היה דבר כזה שלא הייתה התאחדות בין הרבים למעטים, בין האופוזיציה לקואליציה, לאפשר לנסוע הביתה להדליק נרות חנוכה.

קריאה: מחר זה יהיה עד 20:00.

משה גפני: אני לא אהיה עד 20:00.

משה גפני: אני לא אהיה.

משה גפני: אני לא אהיה.

יריב לוין: חבר הכנסת גפני, אני קיבלתי את המכתבים, גם של יושב-ראש סיעת יהדות התורה חבר הכנסת פינדרוס, גם של יושב-ראש סיעת ש"ס חבר הכנסת מלכיאלי, ואני ער לדברים, ואני מקווה שהם יבואו על פתרונם.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני לא זוכר – – –

יריב לוין: גם אני לא זוכר.

משה גפני: אנחנו מדברים על כנסת במדינה יהודית ודמוקרטית.

משה גפני: אני צריך לנסוע לבני ברק כדי להדליק נרות.

משה גפני: המשמעות של העניין היא שצריך לקרות משהו דרמטי שאני לא אדליק נרות חנוכה בבית.

משה גפני: אין מציאות כזאת ולא הייתה מציאות.

יריב לוין: חבר הכנסת גפני, אני ער לדברים.

יריב לוין: אני מבין.

יריב לוין: הדברים ברורים.

משה גפני: אני פשוט רוצה להסביר.

משה גפני: לא להסביר?

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: אי-אפשר כרגע להסביר, אבל הדברים ברורים.

משה גפני: אז אני מסיים בזה שאנחנו פתחנו את ישיבת ועדת הכספים באיחולי החלמה ורפואה שלמה לחברנו דוד בן מרגלית, שה' ישלח לו רפואה שלמה במהרה.

משה גפני: ואם תאפשר לי, אדוני היושב-ראש, אני מוכן להאריך עוד על חנוכה, אבל אני מבין – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אייכלר יוכיח שאפשר גם בדקה לומר את כל אשר על ליבו.

יריב לוין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ימי חנוכה שמחים.

ישראל אייכלר: בשעות האלה ליבנו עם חברנו האהוב, חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה.

ישראל אייכלר: יש לנו רק משפט אחד להגיד: אל נא רפא נא לדוד בן מרגלית.

ישראל אייכלר: שתהיה לו רפואה שלמה במהרה ובריאות איתנה, אמן ואמן.

ישראל אייכלר: עכשיו לגבי העניין של – אני מאוד שמח שיושב-ראש הכנסת הודיע את הדבר הזה, כי אתמול בישיבת הסיעה דיברנו על זה שוועדת הכנסת צריכה לאשר את בקשת יושב-ראש הכנסת, נכון?

יריב לוין: נכון.

ישראל אייכלר: אז צריך לכנס אותה דחוף, כי הדבר הזה, שבימי חנוכה עד 16:00 יש מליאה ולא יותר – זה היה כל השנים וזה טבעי.

ישראל אייכלר: אנחנו מתחשבים בבני כל הדתות, וזה הדבר הכי בסיסי בדמוקרטיה ובהתחשבות, ואני מקווה מאוד שתצליח שמחר כבר ב-16:00 אנחנו נסגור את המליאה.

ישראל אייכלר: גם יש לי חוק מאוד חשוב מחר ואני רוצה להעביר אותו, ואני מוותר בשביל – זאת אומרת, אם לא יגיע התור שלי עד 16:00, אני מוכן לוותר על הדבר הזה, כי אנחנו צריכים ללכת הביתה ב-16:00.

יריב לוין: חבר הכנסת אייכלר, אני מבין.

יריב לוין: אני אומר שוב: בעניין הזה אני אבדוק את הדברים.

יריב לוין: אני גם אשוחח עם יושב-ראש ועדת הכנסת ואנחנו נראה איך נמצא פתרון.

יריב לוין: למיטב זיכרוני, בעבר מה שקרה הוא שאם היו הצעות לסדר-היום והשעה הגיעה הן פשוט נדחו לשבוע אחר כך.

יריב לוין: יכול להיות שאפשר יהיה, אם יימצאו מי שהנושא פחות מטריד אותם ויהיו מוכנים לקיים את אותן הצעות לסדר-היום גם אם הן יגלשו קצת מעבר לשעה – אני אבדוק את העניין.

יריב לוין: אני מעוניין לתת גם לעובדי הכנסת את האפשרות להגיע הביתה בזמן – –

ישראל אייכלר: מאוד חשוב.

יריב לוין: – – ואני מקווה שיימצא לעניין הזה פתרון.

ישראל אייכלר: אני מבין שזה צריך לקרות היום.

ישראל אייכלר: צריך פשוט לכנס את ועדת הכנסת לחמש דקות.

יריב לוין: ברור.

יריב לוין: אנחנו ננסה למצוא לעניין הזה פתרון.

ישראל אייכלר: בכל מקרה, אני סומך עליכם, בעזרת השם, אבל אני חייב משפט אחד לחנוכה – אמרת שאני יכול להגיד את זה במשפט אחד.

ישראל אייכלר: כתוב בתפילה "להשכיחם תורתך ולהעבירם מחוקי רצונך".

ישראל אייכלר: זה היה הרצון של היוונים.

ישראל אייכלר: מה זה "להשכיחם תורתך"?

ישראל אייכלר: יכולים למנוע ללמוד תורה, אבל איך משכיחים משהו שכבר למדו?

ישראל אייכלר: סליחה – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אייכלר, אני רק מבקש ממש בשני משפטים, כי הזמן – – –

ישראל אייכלר: ממש במשפט אחד אני בא ואומר: לא היה אכפת ליוונים שילמדו תורה.

ישראל אייכלר: יוון אהבה חוכמה, פילוסופיה; הם אהבו חוכמה, אבל הם לא רצו שיאמינו שזאת תורת השם.

ישראל אייכלר: "תורתך" – הם רצו שילמדו תורה כמו כל החוכמות בעולם.

ישראל אייכלר: "ולהעבירם מחוקי רצונך" – לא היה אכפת להם שיעשו חוקים מוסריים ונימוסים, אבל לא להאמין שזה של הקדוש ברוך הוא, שזה צו ה'.

ישראל אייכלר: לכן אנחנו חוגגים את החנוכה – להגיד שתורתנו הקדושה היא תורת ה' ומצוות התורה הן מצוות ה'.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יעקב טסלר, בבקשה.

יעקב טסלר: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לחברים ומאחל רפואה שלמה לחברנו האהוב חבר הכנסת דוד ביטן.

יעקב טסלר: אני מקווה מאוד שנראה אותו חזרה יחד איתנו פועל למען אזרחי מדינת ישראל.

יעקב טסלר: חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר אישרה מליאת הכנסת בקריאה טרומית את הצעת החוק הראשונה שלי.

יעקב טסלר: אני שמח מאוד שהצעת החוק הראשונה שהצלחתי להעביר עוסקת דווקא בפניות הציבור ובשיפור השירות לאזרח ומתן מענה מהיר יותר לפניות.

יעקב טסלר: בתפקידי כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור אני נתקל בעשרות פניות מדי יום הנוגעות למגוון רחב מאוד של נושאים, ומהן עולה הצורך הנואש של האזרח הקטן לקבל סעד ממשרדי הממשלה והרשויות המקומיות בצורה מהירה, ואת זה אני רוצה לקבוע בהצעת החוק.

יעקב טסלר: אדוני היושב-ראש, המטרה שלנו היא לשים את האזרח הקטן במקום הראשון, לתת לו את מה שמגיע לו, להתייחס אליו כלקוח.

יעקב טסלר: איני יודע אם הכנסת הנוכחית תשלים את ימיה או שתתפזר, אינני יודע אם אצליח להשלים את מלאכת החקיקה, אבל חשוב לי לשתף אתכם ברעיון ולהגיד לציבור שאנחנו פה בשבילו.

יעקב טסלר: לשם זה נשלחנו.

יעקב טסלר: אנחנו חושבים עליו, דואגים לו ומשתדלים להשתמש בכל הכלים העומדים לרשותנו כדי להקל עליו, לסייע ולפשט תהליכים ולהנגיש את משרדי הממשלה לכל פונה.

יעקב טסלר: ולסיום, ברוח ימי החנוכה: מעט מן האור דוחה הרבה מהחושך.

יעקב טסלר: בואו נכניס מעט אור לאלה שצריכים לכך.

יעקב טסלר: נאיר את חייהם של אלפי הפונים ונשמח אותם.

יעקב טסלר: משפט אחרון: אני מצטרף לחברים – – –

קריאה: – – –

יעקב טסלר: משפט אחרון, לפני אחרון, אבל עכשיו באמת משפט אחרון – אני מצטרף לחברים: אנא, תיקחו בחשבון את הנושא של ימי החנוכה, של הדלקת נרות חנוכה.

יעקב טסלר: לא להיות בבית – הילדים מחכים לנו, ולבוא ולשבור משהו מסוים שלא היה בהיסטוריה, אני חושב שזה לא ראוי, ויהיה ראוי לסיים מחר בזמן, כדי שכל אחד מאיתנו יוכל להגיע הביתה ולהדליק ביחד עם המשפחה.

יעקב טסלר: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אליהו ברוכי, בבקשה.

אלי אבידר: באמת – – – כמו שאתה חותך אותנו.

יריב לוין: מה אדוני מציע?

קריאות: – – –

אליהו ברוכי: אלי, אני לא יודע אם שמת לב, אבל השבוע לא נהרגו אנשים בתאונות דרכים.

קריאות: – – –

אליהו ברוכי: אני אומר שלא שמנו לב, אבל השבוע כנראה לא נהרגו אנשים בתאונות דרכים, נכון, כבוד היושב-ראש?

קריאה: – – –

אליהו ברוכי: נהרגו?

אליהו ברוכי: אה, כי בדרך כלל – יש פה מישהו שמקפיד בכל יום שלישי להגיע ולמנות את הנספים, והיום הוא לא הגיע, אז חשבתי שלא נהרגו.

אליהו ברוכי: אה, הוא יגיע?

אליהו ברוכי: טוב, עוד מעט.

קריאות: איפה מיקי לוי – – – איפה הוא?

יריב לוין: חבר הכנסת ברוכי, בבקשה.

אליהו ברוכי: כבוד היושב-ראש, אני מבקש להוקיר ולספר על ההתרגשות הקיימת באלפי בתי אב בישראל בימי החנוכה בשנה המיוחדת הזאת.

אליהו ברוכי: את מצוות הדלקת נרות חנוכה אנו זוכים לקיים מדי שנה, ואין ספק שמדובר באחד מרגעי השיא של הבית היהודי.

אליהו ברוכי: אבל התרגשות מיוחדת יש השנה בקרב המשפחות של תלמידי הישיבות ובני משפחותיהם, שזוכים לפגוש לראשונה את תלמידי הישיבות ששבו הביתה לחופשה קצרה, לאחר שהייה ארוכה בת חודשיים בישיבה על פי מתווה הקפסולות.

יוראי להב-הרצנו: נגמר הזמן – – – אולי שווה – – – נגמר הזמן.

יוראי להב-הרצנו: הוא ניצל אותו – – –

יריב לוין: חבר הכנסת הרצנו, אני לא חושב שאנחנו צנזורה.

יריב לוין: כל אחד מותר לו לומר מה שהוא חושב.

יוראי להב-הרצנו: לא, אבל נגמר הזמן, ויש כאן כללים.

יוראי להב-הרצנו: הוא סיים את הנאום בן דקה – – –

יריב לוין: נדמה לי שכפי שאתה יודע אני תמיד מאפשר לאנשים להשלים עוד משפט ולא עוקב אחריהם בדווקנות כזאת, אבל חבר הכנסת ברוכי, באמת משפט אחרון.

אליהו ברוכי: מצוות הדלקת נר חנוכה מכונה בלשון חז"ל "כנר איש וביתו".

אליהו ברוכי: על כל אחד חובה לדאוג לנר שבבית שלו.

אליהו ברוכי: אין ספק שהשיבה המרגשת של בני הישיבות מוסיפה אור גדול בבתי המשפחות התומכות בהם בימים מיוחדים אלה.

אליהו ברוכי: תודה לכם, בני הישיבות, תודה להוריכם ולבני משפחותיכם.

אליהו ברוכי: בזכותכם, בזכות התורה ולומדיה, יינצל העולם.

אליהו ברוכי: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: סגן השר יצחק כהן – איננו; סגן השר משולם נהרי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, ובאמת, אנא, להשתדל לעמוד בזמנים.

קריאה: מאוד חשוב, סגן השר משולם – – –

יריב לוין: בכל אופן, אני יכול לומר בהקשר הזה שנדמה לי – ומזכירת הכנסת תתקן אותי אם אני טועה – שאת המוסד של נאומים בני דקה יזם בשעתו השר לשעבר וחבר הכנסת לשעבר מיכאל איתן, אם אני זוכר נכון.

יריב לוין: אני זוכר שגם הייתה ביקורת גדולה על המוסד הזה בטענה שאין בזה טעם, חברי הכנסת לא ירצו לקחת בזה חלק וכו'.

משה ארבל: היושב-ראש, זה היה – – – של שנות השמונים.

יריב לוין: כן, אז כפי שאנחנו רואים, המוסד לא רק קיים אלא מאוד מאוד פופולרי והנוכחות מלאה, וזה בהחלט מבורך.

ינון אזולאי: אבל אני מוכן – – –

יריב לוין: אני לא בטוח שאם הייתי מציע להכפיל את זה לשתי דקות – שלא הייתה גם לזה תמיכה גדולה, אבל זה כרגע לא הזמן.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, הולך אני באחד מימי החנוכה האביביים ברחוב ופוגש במ', חברי מתקופת הלימודים באוניברסיטה.

מיכאל מלכיאלי: הוא מציג לפניי את בנו ואומר בגאווה: הילד הזה עושה לי צרות.

מיכאל מלכיאלי: ומהן הצרות שהילד עושה לך?

מיכאל מלכיאלי: הוא בא מבית הספר בערב חנוכה ושאל: אבא, המכבים היו דתיים?

מיכאל מלכיאלי: מ' בחור פיקח, ומבין מייד שנקלע לצרה.

מיכאל מלכיאלי: הוא מנסה לצאת מן העניין על ידי פיזור מסך עשן: אז עוד לא היה דבר כזה, הוא אומר.

מיכאל מלכיאלי: אז למה מתתיהו הרג את האיש שרצה להקריב חזיר, אנחנו לא אוכלים סטייק לבן?

מיכאל מלכיאלי: זה לא אותו דבר, מתפתל האב.

מיכאל מלכיאלי: זה כן אותו דבר, כשאכלנו בסטקייה שמעתי שמדברים על חזיר, ואתה ואימא קוראים לזה "לבן".

מיכאל מלכיאלי: טוב, המכבים היו דתיים, נכנע מ'.

מיכאל מלכיאלי: אז אם היית בזמן המכבים היית נלחם נגדם?

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: ומייד הוסיף, כדי לקדם רעה אפשרית: כי הם היו יהודים.

מיכאל מלכיאלי: אבל כמו שאני מכיר אותך, לא היית מצטרף אליהם.

מיכאל מלכיאלי: אני לא יכול לדעת מה הייתי עושה אילו הייתי אז, אז בכלל זה היה משהו אחר.

מיכאל מלכיאלי: אז נדבר על עכשיו, אומר הבן.

מיכאל מלכיאלי: למה אנו חוגגים את החג של הדתיים?

מיכאל מלכיאלי: זה היה ניצחון לאומי כללי, לא של הדתיים, אומר האבא.

מיכאל מלכיאלי: הילד מחייך.

מיכאל מלכיאלי: ניכר שהוא הבין היטב את המלכודת שהוא טמן לאבא שלו מראש.

מיכאל מלכיאלי: ככה?

מיכאל מלכיאלי: ומה כתוב על הסביבון?

מיכאל מלכיאלי: נס גדול היה פה.

מיכאל מלכיאלי: זה לא נס פך השמן של בית המקדש?

מיכאל מלכיאלי: ומה עשו במקדש?

מיכאל מלכיאלי: התפללו.

מיכאל מלכיאלי: חברי ידע מראש שהוא נקלע לצרה.

מיכאל מלכיאלי: הוא פיקח, ובנו, פיקח כמותו, ידע.

יריב לוין: משפט אחרון.

מיכאל מלכיאלי: אתה צודק, מיקי, הוא אומר, אנחנו לא עקביים.

מיכאל מלכיאלי: חברי הבין, ועל כן הוא מיהר להיכנע בוויכוחו.

מיכאל מלכיאלי: הוא הבין שאם ייכנע בעד החזיר תוך ביטול המשמעות האמיתית של חנוכה הוא יישאל שאלה נוספת.

יריב לוין: חבר הכנסת מלכיאלי, אי-אפשר.

מיכאל מלכיאלי: אם חזיר ואם ככל הגויים – –

יריב לוין: לא לא לא, אי-אפשר.

מיכאל מלכיאלי: – – אז למה מדינה?

יריב לוין: מה השורה התחתונה?

יריב לוין: זאת השורה התחתונה?

יריב לוין: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: זו הייתה השורה האחרונה.

יריב לוין: מאה אחוז.

יריב לוין: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

יריב לוין: חבר הכנסת ארבל, אתה תעמוד בדקה.

יריב לוין: תוכיח שזה אפשרי.

אלי אבידר: לא הייתי מפתח את העניין של החזיר, אבל זה עניין של טעם.

אלי אבידר: בבקשה.

קריאה: תרום דקה מזמנך למען רמב"ם.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

מאי גולן: אדוני היושב-ראש – – –

משה ארבל: חברת הכנסת מאי גולן, אנחנו עומדים בערב ראש חודש טבת.

משה ארבל: בעוד כ-20 יום, בעזרת השם יתברך, יחול יום ההילולה של מרן רבי יעקב אבוחצירא, זכר צדיק וקדוש לברכה, ראש שושלת משפחת המקובלים משפחת אבוחצירא, שהיה קדוש עליון.

משה ארבל: בדרכו לארץ ישראל נפטר ונקבר בעיר דמנהור שבמצרים.

משה ארבל: לאחרונה שמעתי כי ראש הממשלה מתעתד לקיים ביקור רשמי וגלוי בקהיר אל מול נשיא מצרים.

משה ארבל: אני קורא מכאן לעשות הכול על מנת לאפשר חופש פולחן וחופש תפילה ליהודים שרוצים לעלות ביום ההילולה של הצדיק בעוד כ-20 יום, לפעול למען הדבר הזה.

אלי אבידר: למצרים יורדים, לא עולים.

משה ארבל: סליחה?

אלי אבידר: למצרים יורדים, לא עולים.

משה ארבל: ועדיין, לעלות ולהשתטח על קברו של הצדיק הקדוש רבי יעקב אבוחצירא.

משה ארבל: אני קורא גם לשר החוץ וגם לראש הממשלה לפעול בנושא.

משה ארבל: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יוסף טייב, בבקשה.

אלי אבידר: משה, ניסע ביחד לאלכסנדריה.

קריאה: מה אתה עושה פה?

קריאה: באתי לצפות בכם.

יריב לוין: ברוך הבא.

יריב לוין: בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום התבשרנו על פטירתו של הנגיד איש החסד הגדול אברהם וולפסון – אבריימי, קראו לו.

יוסף טייב: אנשים בדרך כלל שמעו על קרן וולפסון, על אלפי התלמידים שהם תמכו בהם ועל הסטודנטים שהם תומכים בהם עם מלגות בארץ ובעולם כולו, ועולים ועוד ועוד – כוללים ואברכים, חרדים ושאינם, חילונים ושומרי מסורת ושאינם שומרי מסורת.

יוסף טייב: באמת משפחה לתפארת.

יוסף טייב: אבל אבריימי, מי שהכיר אותו מקרוב ידע שאת המעשים הגדולים שלו הוא עשה בנסתר.

יוסף טייב: ואני יכול לומר לכם, כאחד שעבד שם במשך מעל עשור – 12 שנה – שכל פעם שהוא היה מגיע פה לישראל הייתי הולך איתו, מניע את הרכב ומתחיל סיבוב.

יוסף טייב: סיבוב שהיה – עכשיו אפשר כבר לומר, אבל אז היה off the record.

יוסף טייב: היה לו סיבוב קבוע.

יוסף טייב: הוא היה מסתובב קודם כול בבני ברק ואחרי זה בירושלים, והיה לו סיבוב בראשון ובחולון, והיה עובר לבתים של אלמנות ויתומים.

יוסף טייב: הוא היה מגיע עם סטיפה של כסף ומעטפות והיה עובר אחד-אחד והיה מגיע לאותה אלמנה ולאותו יתום ונותן להם את המעטפה.

יוסף טייב: והוא היה אומר לי: יוסי, אתה מהיחידים שיודעים מה אני עושה.

יוסף טייב: ואני חושב שדווקא אתמול – –

יריב לוין: משפט אחרון, באמת משפט אחרון.

יוסף טייב: – – כשהקמתי את השדולה ליתומים ולאלמנות, אני חושב שזה הזמן, לאחר פטירתו, לבוא ולקחת את העסק הזה עוד יותר קדימה, לדאוג ליתומים ואלמנות בישראל ולהתחיל לתת את הקריטריונים, שיהיו שוויוניים – שמלגה ליתום ואלמנה תהיה לכל יתום ולכל אלמנה באותו שווי.

יריב לוין: תודה.

יוסף טייב: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת מאי גולן, בבקשה.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רק לציין, ערב ראש חודש טבת, חג חנוכה הגדול מלא בניסים ובאור.

מאי גולן: אני רוצה לברך את דוד בן מרגלית לרפואה שלמה בעזרת השם, רפואת הנפש, רפואת הגוף; שיזכה לחזור אלינו במהרה חזק, עם כוח, שנזכה כולנו בכלל לניסים גלויים, אמן.

מאי גולן: ברשותכם, אני לא רוצה לדבר היום על הבחירות או על העלויות שלהן, אני גם לא רוצה לדבר על ההיערכות הלוגיסטית לכך מבחינת הקורונה ועל כל הפארסה מסביב.

מאי גולן: אני כן רוצה לדבר על הצעת חוק אחת שהגשתי, מבין עשרות הצעות חשובות – אבל לצערי הרב היא כנראה לא תקודם, כי הכנסת לצערי צפויה להתפזר בקרוב.

מאי גולן: נקווה שנימנע מכך.

מאי גולן: ההצעה שלי מדברת על דבר כל כך אלמנטרי: ארוחה אחת ביום.

מאי גולן: ארוחה אחת ביום לנוער בסיכון בחטיבות הביניים ובתיכונים.

מאי גולן: אבסורד, ואולי גם מקומם שאנחנו צריכים בכלל להגיע למצב של הצעת חוק שכזו – משהו שיבטיח משהו כל כך בסיסי וחיוני, בדיוק כמו האוויר שאנחנו נושמים או הקפה שאנחנו שותים בבוקר.

מאי גולן: נוער בסיכון, חברים, כשמו כן הוא: אוכלוסייה מוחלשת שזקוקה למערכת החינוך יותר מכל אחד אחר; העתיד, לפחות של חלקה, צפוי להיות רע ומר, ואני אומרת את זה מניסיון ומראייה של הנוער הזה יום-יום.

יריב לוין: תודה.

מאי גולן: עוד דקה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אבל נתתי עוד חצי דקה ועוד זה.

מאי גולן: אני אעשה את זה יותר מהר.

יריב לוין: לא, לא, אי-אפשר.

יריב לוין: אי-אפשר.

קריאות: – – –

מאי גולן: חברים.

יריב לוין: חברת הכנסת גולן, אי-אפשר, באמת, אני מתנצל.

מאי גולן: אני אמהר.

מאי גולן: אני אמהר, יש לי פאנץ'.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יריב לוין: משפט קצרצר.

מאי גולן: למה, למען השם, עליהם – – –

יריב לוין: אי-אפשר, אי-אפשר.

יריב לוין: רבותיי, אי-אפשר, באמת.

מאי גולן: לא, אבל לא הגעתי לזה – – –

יריב לוין: לא, לא, לא, את כבר נמצאת הרבה מעבר לדקה.

מאי גולן: באמת?

מאי גולן: וואו, וואו, וואו.

משה ארבל: רגע, מיקי הפריע לה.

מאי גולן: אבל גם הם הפריעו לי.

יריב לוין: רבותיי, רבותיי, מספיק.

מאי גולן: טוב, אני מסיימת, אני מסיימת.

יריב לוין: משפט.

יריב לוין: משפט אחד.

יריב לוין: אחד קצר.

מאי גולן: נתון קטן, בחטיבות הביניים בישראל לומדים היום כרבע מיליון תלמידים.

מאי גולן: 40,000 נמצאים בסיכון תזונתי במצב שאין להם ארוחה ביום.

מאי גולן: מצב זה מוכר לגורמי המקצוע במערכת הבריאות, הרווחה, וכלום לא נעשה.

מאי גולן: לא צריך להיות רופא או איזה חוקר באקדמיה – – –

יריב לוין: לא, חברת הכנסת גולן, זה לא הולך ככה.

יריב לוין: בבקשה, נו, כן.

מאי גולן: וואי, היו פה אנשים עם שלוש דקות, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: לא לא לא, אני לא רוצה להגיע לשלוש.

מאי גולן: בסדר.

מאי גולן: אני אסיים.

מאי גולן: אני מסיימת.

יריב לוין: משפט הסיכום.

מאי גולן: נזכור רק רגע שאם נמנע את הפיזור הזה נחשוב על הנוער הזה – כי אותם לא מעניינים לא סקרים, לא אחוז חסימה, לא קואליציה ולא אופוזיציה.

מאי גולן: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת, סגן השר פטין מולא, בבקשה.

פטין מולא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הרשו לי בתחילת דבריי לאחל איחולי החלמה מהירה לידידי וחברי היקר חבר הכנסת דוד ביטן, שמתמודד ברגעים אלה עם הקורונה.

פטין מולא: חברים, לצערי בסיעת כחול לבן, יחד עם האופוזיציה, עסוקים בלתקוע מקלות בגלגלי הממשלה.

פטין מולא: הנושאים החשובים היום הם לא בחירות, לא תקציב דו-שנתי, לא אם תהיה רוטציה עם גנץ.

פטין מולא: היום הציבור מביט עלינו ורוצה לראות אותנו מתאחדים סביב הבעיות האמיתיות – חברים, אתם מפריעים.

יריב לוין: חברי הכנסת.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, אתה עומד עם הגב למליאה, נא לשבת.

פטין מולא: היום הציבור מביט עלינו ורוצה לראות אותנו מתאחדים סביב הבעיות האמיתיות, התמודדות עם הקורונה, חיסונים, החזרת המדינה למסלול שפוי.

פטין מולא: כסגן שר במשרד ראש הממשלה אני עסוק בימים אלה בהכנת תוכנית החומש לחברה הדרוזית והצ'רקסית לשנים 2020–2024, בשיתוף ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות.

פטין מולא: הממשלה הזו והעומד בראשה, במאמץ מיוחד, התגייסו לטובת הבנת הצרכים של החברה הדרוזית והצ'רקסית.

פטין מולא: זוהי בשורה חשובה ששר האוצר תומך במסגרת של תוכנית החומש.

פטין מולא: מחר עולה הצעת מחליטים בממשלה על הסרת חסמים בתכנון ובבנייה.

פטין מולא: זו הכרה חיה בכך שמדינת ישראל מבינה שיש צורך דחוף לתקן.

פטין מולא: זו הייתה בשורה לכל המיעוטים בישראל.

פטין מולא: זו רק התחלה, ובגוף ההחלטה תוקם ועדה למעקב ולזיהוי החסמים שלא נכנסו.

פטין מולא: במסגרת ההחלטה נפעל ונתקן, לטובת אזרחי מדינת ישראל ביישובים של המיעוטים.

פטין מולא: אנחנו עדים כל היום לכך שהעניין היחיד של כחול לבן ובני גנץ הוא הרוטציה, ועוד פעם רוטציה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: סגן השר מולא, משפט אחרון.

פטין מולא: אני פונה כאן לראש הממשלה החלופי בני גנץ: קיבלת 25,000 קולות מבני העדה הדרוזית.

פטין מולא: תביט להם בעיניים, תביט להם בעיניים – איזו בשורה, איזו עשייה לטובת פתרון הבעיות של אזרחי מדינת ישראל הדרוזים – – –

יריב לוין: משפט אחרון.

יריב לוין: מספיק.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: לא, אי-אפשר, אי-אפשר יותר.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מתן כהנא – איננו; חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

יריב לוין: רבותיי, נא להתכנס לדקה, באמת.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, בראשית אני רוצה להצטרף לאיחולי ההחלמה לחברנו היקר דוד ביטן, שיעבור את זה בשלום ויחזור אלינו במהרה.

אופיר כץ: כבר מתגעגעים אליו.

אופיר כץ: היום בוועדת הכספים עסקנו באתגרים שעימם מתמודדים אזרחי ישראל בפריפריה יום-יום.

אופיר כץ: על הפרק היו שלוש רשויות שנמצאות במצוקה, ועל כל רשות עשינו דיון בנפרד: טבריה, קריית שמונה ונהריה.

אופיר כץ: טבריה, שנפגעה באופן קשה עם משבר הקורונה, נמצאת על סף קריסה כלכלית.

אופיר כץ: אבטלת שיא בעיר – משהו כמו 15%.

אופיר כץ: זו עיר תיירות, אבל היא בלי תיירים.

אופיר כץ: אין הכנסות.

אופיר כץ: גם מיליוני שקלים שהועברו אליה בהחלטת ממשלה לא הגיעו, בגלל מלחמות ומאבקים בין משרדי ממשלה וזרועות ממשלה.

אופיר כץ: הכספים בעצם לא הגיעו לעיר.

אופיר כץ: דרשנו תשובות, בראשות יושב-ראש הוועדה גפני, שנלחם בעבור הרשויות בפריפריה, ולשמחתי אנחנו נקבל תוך שבוע תשובה שהכסף הועבר.

אופיר כץ: חיברנו בין המשרדים – ואלה מיליוני שקלים.

אופיר כץ: קריית שמונה, דנו בפעם – – –

יריב לוין: יש לך משפט אחרון, אז תצטרך להתכנס.

אופיר כץ: אני רק בקריית שמונה, יש לי עוד את נהריה.

יריב לוין: לא, אי-אפשר.

יריב לוין: אי-אפשר, חבר הכנסת כץ.

אופיר כץ: אז אני מסיים עם קריית שמונה.

אופיר כץ: דנו בפעם השנייה על סיפור המאפייה בקריית שמונה.

אופיר כץ: זו סוגיה מאוד מאוד עצובה, ומעל 120 עובדי המאפייה בקריית שמונה מרחפת בעצם סכנת הפיטורים.

אופיר כץ: לשמחתי הצלחנו להשיג דחייה של חודש בנושא.

אופיר כץ: במהלך החודש יש לנו שני מסלולים שאנחנו בוחנים לפתרון – אני, יושב-ראש הוועדה גפני, חבר הכנסת ינון אזולאי ומשרדי הממשלה.

יריב לוין: תודה רבה.

אופיר כץ: אני מקווה שבמהלך החודש הזה נבוא עם בשורה לאותם 120 עובדים, שהם יישארו במקום העבודה.

אופיר כץ: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מסע הציד של מנדלבליט והפרקליטות כלפי ראש הממשלה יוצא משליטה.

שלמה קרעי: התוודענו לכך שלאורך כל הדרך נעשו מעשים שלא ייעשו.

שלמה קרעי: סחיטה באיומים של עדים; סחיטה בגרון של מנדלבליט על ידי דינה זילבר ושי ניצן; ניגודי עניינים, טיוח חקירות שיכלו לפרום את תפירת התיקים ועוד ועוד.

שלמה קרעי: כבר עם הגשת כתב האישום הבנו – – –

קריאה: תתכונן לחקירה – – –

שלמה קרעי: אל תדאג, הם מנסים, הם לא מוצאים כלום.

שלמה קרעי: הבנו שהוא נכתב באופן כזה שבו המטרה הייתה מול העיניים, ולעזאזל הפרטים והעובדות.

שלמה קרעי: כבר אז שלחתי מכתב דרישה שכתב האישום המתוקן יוגש אליך מחדש, אדוני היושב-ראש, ולא נעניתי.

שלמה קרעי: אבל היום כשבית המשפט אומר שחסרים פרטים מהותיים בכתב האישום, מה זה אומר?

שלמה קרעי: זה רק מוכיח את כל מה שאנחנו טוענים כבר שנתיים.

שלמה קרעי: הכול עורבא פרח; אין כאן כלום מלבד המצאות ודמיונות שנועדו להפיל כאן את שלטון הימין.

שלמה קרעי: זו ממש מלחמת האור בחושך.

שלמה קרעי: אבל לא יעזור להם.

שלמה קרעי: כמו לפני אלפי שנים בחג החנוכה, כך יקרה גם הפעם: האור ינצח.

שלמה קרעי: אני מצטרף לדברים שאמר חבר הכנסת גפני קודם לכן על האמצעים שהם עושים כדי לנצח.

שלמה קרעי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: הינה ההוכחה שאפשר לעשות את זה בדקה בלי בעיה.

יריב לוין: חבר הכנסת יואב סגלוביץ' – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת אוסנת מארק, בבקשה.

אוסנת הילה מארק: אדוני היושב-ראש הכנסת, ראשית אני מצטרפת לאיחולי ההחלמה לחברי היקר דוד ביטן.

אוסנת הילה מארק: אני מבקשת לדבר על מגדל הקלפים המכונה תיקי נתניהו, שמתחיל לקרוס.

אוסנת הילה מארק: בימים האחרונים אנחנו נחשפים לעוד ועוד חורים ופרצות בכתבי האישום: באופן שבו נוהלו חקירות, בשיטות שבהן הביאו אנשים לחתום על הסכמי עדי מדינה.

אוסנת הילה מארק: רק אתמול התפרסם סיפור שבמצב דברים מתוקן היה צריך להרעיד את המדינה – חקירה פלילית נגד ראש הממשלה נפתחה והתנהלה ללא אישור של היועץ המשפטי לממשלה.

אוסנת הילה מארק: זה בניגוד גמור לחוק-יסוד.

אוסנת הילה מארק: דבר זה כשלעצמו היה צריך להפסיק מייד את המשפט, בטח כשמוסיפים לזה את המסמכים החסרים שהעבירה הפרקליטות לצוות ההגנה; בטח לאור האופן הפלילי שבו גייסו את עדי המדינה, בשיטות שמזכירות משטרים אפלים.

אוסנת הילה מארק: אבל מנדלבליט ושי ניצן סימנו את המטרה ועליה בנו את הקונסטרוקציה המשפטית ההזויה ביותר בתולדות מדינת ישראל הריבונית והדמוקרטית.

אוסנת הילה מארק: הערב נדליק נר שישי של חנוכה.

יריב לוין: משפט אחרון.

אוסנת הילה מארק: מעט מן האור ידחה הרבה מן החושך.

אוסנת הילה מארק: הגילויים הללו הם בבחינת מעט אור שידחה את מסע הרדיפה והציד, יפרום את התיקים התפורים ויגרש את החושך.

אוסנת הילה מארק: סוף המגדל הזה, אדוני, לקרוס – והוא יקרוס.

אוסנת הילה מארק: אנחנו רק בהתחלה.

אוסנת הילה מארק: תודה רבה וחג חנוכה שמח.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת מנסור עבאס – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

משה אבוטבול: אוסנת, לא דיברת על השופטים.

אוסנת הילה מארק: רגע, זה בנאומים הבאים.

אוסנת הילה מארק: אנחנו הכנו כמה להיום.

אוסנת הילה מארק: זה בדקה הבאה.

משה אבוטבול: נמצא פה שר המשפטים, הוא ישמח להשיב.

קרן ברק: כבוד היושב-ראש, חברים יקרים, אתמול היה לנו דיון בוועדת כספים על העסקים החדשים שנפתחו בשנת 2020, וזה כבר דיון ה-100 שלי בערך שבו אני פותחת ואומרת – וזה גם מתקשר להיותי יושבת-ראש שותפה, יחד עם חברי חבר הכנסת עודד פורר, בשדולת העסקים הקטנים והבינוניים וגם יושבת-ראש ועדת המשנה לעסקים קטנים ובינוניים אצל חברי חבר הכנסת יעקב מרגי.

קרן ברק: הטענה שלנו, הצודקת – ואני לא מצליחה להבין למה אנחנו לא מצליחים להבקיע בעניין הזה – היא שאדם שפתח את העסק שלו בשנת 2020, בינואר 2020, זאת אומרת בינואר או פברואר בשנת 2020 לא היה לו החוש הנבואי הזה לנבא שבמרץ תיפול מגפה עולמית והעסק שלו ייסגר.

קרן ברק: מה שהוא עשה זה בעצם לקח את כל חסכונותיו, אסף אותם שקל לשקל לשקל לשקל, ושם אותם על עסק חלומותיו.

קרן ברק: אחד – זה עסק לביגוד, אחד – זה מעדנייה, אחד – זה מסעדה, כל אחד והעסק שלו.

קרן ברק: אבל שקל לשקל, והוא חשב ש-1 בינואר 2020 זה תאריך מצוין לפתיחת העסק.

קרן ברק: ומה שקרה – –

יריב לוין: משפט אחרון.

יריב לוין: אחרון, אחרון.

קרן ברק: – – זה שבינואר ובפברואר, מי שפתח את העסק החדש שלו לא זכאי לפיצוי מהמדינה.

קרן ברק: מי שפתח בדצמבר 2019 – זכאי, מי שפתח בינואר או בפברואר 2020 – לא זכאי.

קרן ברק: על כך אנחנו נמשיך להיאבק.

קרן ברק: את האפליה הזאת אנחנו נתקן.

קרן ברק: לא ייתכן שהם יקבלו 2,000 שקל לחודש כפיצוי.

קרן ברק: אני כאן כדי להמשיך את המאבק הזה.

קרן ברק: תודה רבה לכם.

יריב לוין: חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

יריב לוין: רבותיי, נא לשמור על מסגרת הזמן.

מתן כהנא: אותנו הורידו מהרשימה?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אתה רוצה להצטרף?

יריב לוין: עבר תורך.

יריב לוין: אתה רוצה לדבר או מוותר?

יריב לוין: אני לא הבנתי.

מתן כהנא: כן, כן.

יריב לוין: רוצה לדבר.

יריב לוין: בבקשה, חבר הכנסת דיכטר.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני רוצה להסב את תשומת ליבכם לדבר שאתה מתקשה להאמין שהוא קיים.

אבי דיכטר: ביהודה ושומרון חיים היום ב-69 יישובים – אנחנו קוראים להם יישובים צעירים, אבל ה"צעירים" האלה אלה משפחות עם ארבע-חמש נפשות, חמישה ילדים מעבר להורים – בתנאים שלפעמים אתה תוהה האם אנחנו בעידן של הקמת המדינה או באמת בשנת 2020, במלאת 72 שנים למדינה.

אבי דיכטר: אגב, אנשים שהגיעו לשם בשליחות המדינה, על פי החלטות ממשלות ישראל לדורותיהן, בונים את ביתם, בונים את עתידם – או ליתר דיוק מקווים שזה מה שקורה.

אבי דיכטר: כשאנחנו מרימים את המתג בבית נדלק האור, ופותחים את הברז יש מים, ונכנסים לאינטרנט יש קליטה.

אבי דיכטר: אצלם זה לא מובן מאליו.

אבי דיכטר: והכנסת הזו אחראית לכך שזה יקרה אצלם בדיוק כשם שזה קורה ברמת השרון או ביפו או בירושלים או בחיפה או באשקלון או בבאר שבע או בכל יישוב אחר בארץ.

אבי דיכטר: זה תפקידנו.

יריב לוין: משפט אחרון.

אבי דיכטר: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, זאת אחריותנו.

אבי דיכטר: אנחנו לא נוכל לומר שאנחנו לא קשורים לזה כשחס וחלילה נהיה מופתעים לרעה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ניר ברקת, בבקשה.

ניר ברקת: חג חנוכה שמח לכולם.

ניר ברקת: אני מבקש לאחל לחברנו היקר דוד ביטן רפואה שלמה, ומבקש מהציבור להקפיד על ההנחיות.

ניר ברקת: מכובדיי, על דבר אחד כולנו מסכימים, שבמצב הנוכחי אי-אפשר להמשיך.

ניר ברקת: הממשלה הפריטטית המשותקת חייבת לשנות כיוון, או שכבר עדיף ללכת להכרעת העם.

ניר ברקת: אנחנו חייבים שינוי כיוון.

ניר ברקת: עלינו לשים את מאות אלפי אזרחי המדינה שיושבים בבית ללא פרנסה, בחרדה לעתידם, בראש מעיינינו.

ניר ברקת: עלינו לסייע לעסקים הקטנים לשרוד את תקופת הקורונה ולאפשר להם לחזור לשגרה עם סיום המגפה; עלינו לשנות את מודל החל"ת ולהעביר את דמי החל"ת ישירות למעסיקים, במטרה לעודד חזרה לעבודה; ועלינו לעבור להכשרה ישירה של המעסיקים במקום ההכשרות שמשרד האוצר מנסה לעשות בחוסר יעילות משווע.

ניר ברקת: זה הזמן לעשות שינוי בסדר העדיפויות, ולתת לתושבי המדינה שלנו אופק וביטחון בעתידם – ויפה שעה אחת קודם.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי זוהר, בבקשה.

יריב לוין: אתה מוותר?

יריב לוין: מה?

מתן כהנא: – – –

יריב לוין: אני הוספתי, כמו שאנחנו עושים תמיד.

יריב לוין: מי שלא היה כאן בזמן, הוספתי אותו בסוף הסבב.

מתן כהנא: – – –

יריב לוין: בסדר.

יריב לוין: אתם מופיעים ואתה מופיע אחרון.

מתן כהנא: – – –

יריב לוין: במיוחד כשזה הבא בתור.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה, שבה מדינת ישראל כנראה נגררת למערכת בחירות נוספת, מערכת רביעית במספר.

מכלוף מיקי זוהר: זה דבר שאנחנו עושים באמת הכול כדי למנוע אותו.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא רוצים שתהיה מערכת בחירות, אנחנו מנסים למנוע מערכת בחירות.

מכלוף מיקי זוהר: גם נאומים בני דקה שאנחנו עכשיו נושאים פה, חברי הקואליציה או רוב גדול של חברי הקואליציה, נועדו כדי למנוע בחירות.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים לעשות הכול כדי שאזרחי ישראל בתקופה הקשה הזאת לא ילכו למערכת בחירות.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אני חושב שבהזדמנות זאת אפשר לומר לכחול לבן שעדיין לא מאוחר; עוד אפשר לתקן; עוד אפשר למנוע את מערכת הבחירות הזאת; אפשר עוד לשבת ולדבר ולהגיע להסכמה, כדי שלא ניגרר למערכת בחירות מיותרת.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של יום, הדבר תלוי בחברי כחול לבן ובעומד בראשם בני גנץ.

מכלוף מיקי זוהר: אני מקווה שהדברים הללו – מה שנקרא, בתוספת הזמן נצליח להבקיע את השער המיוחל, ואולי בכך נמנע את מערכת הבחירות המיותרת הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שקשה לדבר אחרי הממלכתיות של חברי מיקי זוהר.

ינון אזולאי: אני אשתדל להמשיך באותו קו של חברי.

ינון אזולאי: חג החנוכה, חג של אור, חג של שמחה, חג של אחדות.

ינון אזולאי: לצערי, אנחנו לא בדיוק נמצאים במקום הזה.

ינון אזולאי: אבל היום בוועדת כספים המשכנו את המאבק שלנו על עובדי מאפיית קריית שמונה.

ינון אזולאי: אני חושב שהיום זכינו להדליק אור, נר, בבתיהם של 120 משפחות של עובדי מאפייה מרחבית קריית שמונה, ואמרנו להם: אנחנו נותנים לכם עוד קצת כדי שנוכל להגיע ולהסתדר עם משרד הביטחון.

ינון אזולאי: המשפחות האלה רוצות להודות לכולנו: ליושב-ראש ועדת הכספים הרב גפני, לאופיר כץ, לאופיר סופר, לקטי – לכל החברים שעבדו.

ינון אזולאי: יחד עבדנו והרמנו את זה.

ינון אזולאי: גם אלכס קושניר – אני חייב להגיד גם עליו מילה טובה.

ינון אזולאי: תודה רבה לכם.

ינון אזולאי: ולמשפחות – יחד אנחנו נמשיך ונדליק את האור ונזכה, בעזרת השם, שתמשיכו לחגוג את החנוכה הזה, את חג האור הזה, למשך כל החיים, בעזרת השם.

ינון אזולאי: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תחילה גם אני מצטרף לתפילות ולאיחולי החלמה מהירה לידידנו דוד ביטן.

יעקב מרגי: בזמן שיש מי שמטרלל את המערכת הפוליטית, אני רוצה לספר לאזרחי מדינת ישראל שוועדת הכלכלה בשלושת הימים – מסוף השבוע שעבר, וכן בראשון, שני ושלישי – ישבה והתכנסה לחוקק את רפורמת פריסת הסיבים.

יעקב מרגי: כפי שידוע, מעל עשור אנחנו מחכים שתהיה פריסת סיבים לאינטרנט מהיר, פריסה אוניברסלית, אבל זה לא צלח.

יעקב מרגי: אני שמח שבמשרד התקשורת, עוד בתקופתו של דודי אמסלם, הגיעו למסקנה שצריך לצאת לדרך.

יעקב מרגי: סיימנו זאת היום.

יעקב מרגי: מחר תהיה הצבעה אחרונה על הרביזיה.

יעקב מרגי: מי שלא יודע מה הערך של פריסת אינטרנט מהיר לתל"ג, לכלכלה, לשוק העבודה – רק שנבין מה עושה טרלול של מערכת פוליטית: תארו לכם שהחוק הזה לא היה מוצא מחוק ההסדרים, תארו לכם שהבשורה הזאת הייתה תקועה בחוק ההסדרים ולא היינו מקדמים אותה.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, העיר לי פה סגן שר האוצר: אצלנו במקורות אומרים שהמלאכה נקראת על שם גומרה.

יעקב מרגי: כנראה, שר התקשורת החדש – זה על שמו, והחתימה שלו תתנוסס על החוק הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כמו בכל שבוע, גם השבוע אציין את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות שהתרחשו בשבוע החולף: ביום חמישי, 10 בדצמבר, נהרג גבר בן 70 לאחר שהתנגש במשאית בכביש 60 ליד היישוב סוסיא.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 11 בדצמבר, בתחילתו של סוף שבוע דמים, נהרג רוכב אופניים חשמליים, גבר בשנות השלושים לחייו, לאחר שפגע במדרכה ברחוב בני אפרים בתל אביב; עוד באותו יום נהרגו ידידיה ואלישיב יונגרייז, בני חמש ושבע, בהתנגשות קטלנית בין רכבם לבין משאית בכביש 1 סמוך לשער הגיא; ביום שבת, 12 בדצמבר, נהרג בשאר מנאע, בן 28, לאחר שהאופנוע שעליו רכב התנגש ברכב בכביש 4 סמוך לעכו; בהמשך היום הקטלני נהרג ילד בן שש לאחר שרכב פרטי פגע בו ביישוב עינב שבדרום.

בועז טופורובסקי: למוחרת נפטרה מדלן שמאילוב כהן, בת 17, לאחר שרכב שנסע במהירות פגע ברכבה בעת שהמתינה ברמזור אדום במוצאי שבת בכביש 412, סמוך לבית דגן.

בועז טופורובסקי: אתמול, 14 בדצמבר, נהרג צעיר בן 20 בתאונת דרכים בין שני כלי רכב בכביש 60, סמוך ליישוב שבי שומרון.

בועז טופורובסקי: שמונה אזרחים נהרגו, עוד שמונה נפצעו קשה – רובם בסוף השבוע.

בועז טופורובסקי: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת מתן כהנא, בבקשה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על 30,000 מפעילי החוגים מהחינוך הבלתי-פורמלי.

מתן כהנא: תראו, כל הסיפור הזה של החינוך הבלתי-פורמלי שבתוך החינוך הפורמלי פשוט לא עובד.

מתן כהנא: גם בחינוך המיוחד – כולנו מבינים את החשיבות של החוגים האלה – גם שם אין מתווה של חזרה.

מתן כהנא: עכשיו, תראו כמה אבסורדים: מורים למוזיקה שהם עובדי משרד החינוך כן יכולים, אבל אם הם בבלתי פורמלי – הם לא יכולים; חוגים במרחב הציבורי או הפרטי אפשר לקיים, אבל אם זה בית עסק או מוסד חינוכי – לא.

מתן כהנא: תראו, יש לי שכנה שכבר 15 שנה היא מורה לפילאטיס.

מתן כהנא: בסלון שלה היא לכאורה יכולה לעשות חוג פילאטיס, אבל בסטודיו, שהיא התאימה אותו לקורונה – שם היא לא יכולה לעשות חוג.

מתן כהנא: עכשיו עוד אבסורד: לקניונים, שאין בהם שום בקרה ושום ניטור, אפשר להיכנס, אבל חוגים, שיש בהם מורה אחד, ומנטרים מי מגיע וכולם מקפידים על הכללים – שם אי-אפשר.

מתן כהנא: כלומר חולצה בזארה, אבל את החינוך של הילדים שלנו – לא.

מתן כהנא: אותו מדריך בין 8:00 ל-14:00 הוא מדביק מאוד ולא יכול להיות עם הילדים שלנו, אבל עשר דקות אחר כך הוא כבר יכול להיכנס לקניון ואף אחד לא עוקב ובודק.

מתן כהנא: חייבים למצוא מתווה לחזרת כל מפעילי החוגים של החינוך הבלתי-פורמלי כדי שיוכלו לחזור למעגל העבודה.

מתן כהנא: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, עד כאן נאומים בני דקה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק לדחיית מועדי תשלום מיסים והוראות לעניין מענקים בשל נגיף הקורונה החדש (תיקוני חקיקה), התשפ"א–2020; הצעת חוק החזר מקדמה בשל ביטול אירוע (נגיף הקורונה החדש), התשפ"א–2020.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, בהתרגשות ובשמחה אני מבקש להזמין את חברנו חבר הכנסת נסים ואטורי כדי לשאת את נאום הבכורה.

יריב לוין: בבקשה ובשעה טובה.

ניסים ואטורי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת דוד ביטן שלא נמצא פה היום.

ניסים ואטורי: אני איתו כבר מעל 40 שנה.

ניסים ואטורי: אני מאוד נרגש.

ניסים ואטורי: הוא גם חסר לי מאוד כאן.

ניסים ואטורי: גדלנו ביחד בשכונת רמת אליהו בראשון לציון.

ניסים ואטורי: עוד מאז הפעילות העירונית גם עשינו פעילות למען הנוער, למען משפחות במצוקה.

ניסים ואטורי: כמו שאמרתי, גדלתי ברמת אליהו בראשון לציון, אבא שלי עלה מלוב בשנת 1949, אימא שלי עלתה מעיראק בשנת 1951.

ניסים ואטורי: נישאתי לאביטל, והיום יש לנו שבעה ילדים, שלושה מהם חיילי צה"ל ועוד ארבעה תלמידים.

ניסים ואטורי: עלינו לרמת הגולן לפני כ-20 שנה.

ניסים ואטורי: ניסיתי קצת לפעול בחקלאות, להתחבר לאדמה.

ניסים ואטורי: אני סוחב איזושהי מחלה לפני – אני לא סתם מספר את זה, תכף אני אגיע לעניין ותבינו – אני סוחב איזושהי מחלה מגיל תשע, מחלת כליות קשה.

ניסים ואטורי: לפני כשש שנים עברתי השתלת כליה לאחר כמה חודשים של דיאליזה.

ניסים ואטורי: את הכליה תרמה לי אשתי, אשתי היקרה, ומאז היא הצילה את חיי.

ניסים ואטורי: עברתי שינוי מסוים לפני שש שנים, אבל בשינוי הזה, מה שקרה הוא שקרסתי כלכלית ובריאותית.

ניסים ואטורי: הסיפור הזה קשה לי – אני לא יודע אם מישהו מכם שם לב, אני מאמין שכולם שמו לב: עוד לא יבשה הדיו במזכירות הכנסת לפני השבעתי לכנסת ועיתונאים התחילו לתקוף אותי.

ניסים ואטורי: חיפשו אותי 15 שנה אחורה.

ניסים ואטורי: חיפשו מה הייתי ומה עשיתי.

ניסים ואטורי: אני גם לא רוצה להגיד מילים לא יפות – מה אמרו.

אמיר אוחנה: ברוך הבא לכנסת.

ניסים ואטורי: כן.

ניסים ואטורי: אני ציפיתי קצת להגינות מסוימת.

ניסים ואטורי: בואו נגיד שאני נכנס למשחק – שחקן כדורגל, לפני שהוא נכנס למשחק, לא מעבירים עליו ביקורת על איך הוא משחק.

ניסים ואטורי: בואו, חבר'ה, תנו לי לדבר, תשאלו אותי מה אני עושה, מה עשיתי.

ניסים ואטורי: כן, פיקדתי על צוות חילוץ בחיל האוויר.

ניסים ואטורי: אני אומר צוות חילוץ, תמיד אמרתי את זה, זה מופיע בפליירים שלי, והעברתי את זה גם לעיתונאי מסוים, שתקף אותי על זה.

ניסים ואטורי: מעולם לא נאלצתי לשקר.

ניסים ואטורי: לא הייתי ב-669.

ניסים ואטורי: זאת אומרת, אני לא נאלץ – אני לא חושב שאת המשקל שלי יכול לסחוב הכבל של 669.

ניסים ואטורי: את זה אני משאיר לילדים שלי.

ניסים ואטורי: הילדים שלי משרתים בכל מיני מקומות, אני לא יכול לפרט את כולם אז אני לא אציין בכלל, אבל מנסים להגיע ליחידות הכי מובחרות.

ניסים ואטורי: אולי מישהו מהם יזכה להיות ב-669.

ניסים ואטורי: אני אשמח ואהיה גאה מאוד.

ניסים ואטורי: במקום שבאתי ממנו הצעירים נלחמים כדי להגיע ליחידות הכי מובחרות שיש.

ניסים ואטורי: לכן הנושא קרוב לליבי.

ניסים ואטורי: ולכן אני רוצה לקרוא לכם קטע שכתב חלל צה"ל סמל ראשון עמית בן יגאל, ז"ל.

ניסים ואטורי: ברשותכם אקרא מהדף, ואני מצטט אותו: "בשנתיים האחרונות אני מציין את טקס יום הזיכרון בדמות שונה מדמות האזרח.

ניסים ואטורי: הפעם אני בתפקיד החייל על המדים עם הכומתה והתג שמייצג משהו.

ניסים ואטורי: ופתאום למילים יש משמעות.

ניסים ואטורי: למעשים יש השלכות.

ניסים ואטורי: וכל דבר אתה משליך על עצמך.

ניסים ואטורי: ואם חס וחלילה יקרה משהו, ואם לך יקרה משהו – מה יקרה.

ניסים ואטורי: וישר מפל מכל צד של עין יורד לו אט-אט ושוטף לי את הפנים.

ניסים ואטורי: אני מקבל את הכאפה הזאת, של: הלו יש לך משפחה בבית שמחכה לך, לרעש שאתה מביא איתך, לצחוקים סביב השולחן, לבגדים ומגבות על הרצפה.

ניסים ואטורי: ונשיקה על הראש למאמו.

ניסים ואטורי: להתקשר לאבא כשאתה בדרך הביתה, ולשמוע בקול שלו שהוא מתרגש גם אם לפני שעה הוא ראה אותך.

ניסים ואטורי: ובעיקר, בעיקר לראות שאתה בסדר והכל טוב.

ניסים ואטורי: והמפל נהיה לשיטפון, הגרון מגרד, נשימות עמוקות כדי לעצור את הדמעות.

ניסים ואטורי: בכל זאת אתה על מדים".

ניסים ואטורי: עד כאן עמית בן יגאל.

ניסים ואטורי: חיילי צה"ל הם נשמת אפה של מדינת ישראל.

ניסים ואטורי: אי-אפשר להותיר אותם לבד בחזית.

ניסים ואטורי: מחבל שרוצח חייל צה"ל צריך להרוס את ביתו, לא לחשוב איזה חדר או איזה קיר הולכים לשבור.

ניסים ואטורי: צריך להרוס את הבית שלו מן היסוד; לשלוח את משפחתו; לגרש אותם מכאן.

ניסים ואטורי: אין להם שום זכות לקבל כאן אצלנו משהו במדינה הזאת.

ניסים ואטורי: המדינה שלנו יקרה לנו, אנחנו לא יכולים להפקיר את מי ששומר עליה.

ניסים ואטורי: אם לא חיילי צה"ל, אף אחד מאיתנו פה לא יכול לשבת על כיסא עור משובח או להתווכח עם זה עור של פרה או עור של צבי.

ניסים ואטורי: זה לא מעניין אותנו, לא מעניין אותי.

ניסים ואטורי: מדובר בילדים של כולנו, מדובר בילדים שלי.

ניסים ואטורי: כשאני שולח אותם לצבא ואני מחנך אותם להגן על המדינה בחירוף נפש, הם מצפים לראות את זה שאנחנו נגן עליהם; שאנחנו בבית הזה נגן עליהם.

ניסים ואטורי: הם לא הולכים לבד למלחמה, יש להם נשק, יש להם טנקים, יש הכול.

ניסים ואטורי: צריך להבין: אנחנו הגב שלהם, אנחנו הנשק הכי חזק שלהם כאן בכנסת.

ניסים ואטורי: לעניין גיוס לצה"ל, אני יודע שכאן בבית הזה אוהבים לתקוף את החרדים שלא משרתים בצה"ל.

ניסים ואטורי: האם מישהו מאיתנו חשב מה קורה עם הערבים?

ניסים ואטורי: למה הערבים לא צריכים לשרת בשירות לאומי?

ניסים ואטורי: לא חייבים בצה"ל, שישרתו בשירות לאומי.

ניסים ואטורי: החרדים גם יכולים לעשות שירות לאומי.

ניסים ואטורי: יש פה מים, אולי?

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אני מבקש להביא לחבר הכנסת ואטורי כוס מים.

יריב לוין: סליחה.

ניסים ואטורי: הייתי בטוח שיש פה, התייבש לי הפה.

יריב לוין: לא, לא, לא, זה אמור להיות כאן.

יריב לוין: אתה צודק.

יריב לוין: אנא להביא כוס מים – שיהיה בדוכן הנואמים.

ניסים ואטורי: לגבי הערבים, אני חושב שיש הרבה מה לעשות איתם בשירות הציבורי.

ניסים ואטורי: הם יכולים להתנדב כדי למנוע את האלימות בחברה הערבית; שישרתו בחברה שלהם, שישרתו את החברה שלהם, שירימו את החברה שלהם.

ניסים ואטורי: שלא יבואו לבכות פה אצלנו.

ניסים ואטורי: הם מספרים לנו שיש להם בעיה, יש להם בעיה של אלימות, שיש להם – אני לא הרבצתי לאף אחד שמה, אני חושב שגם אתם לא.

ניסים ואטורי: הם צריכים לדעת להסתדר, להסתדר על ידי שירות לאומי.

ניסים ואטורי: לא יהיה שירות לאומי – לא היה ביטוח לאומי.

ניסים ואטורי: לא יקבלו כלום מהמדינה אם לא ייתנו למדינה.

ניסים ואטורי: הילדים שלנו הולכים ומפסידים שלוש שנים בצבא – לא מפסידים, הם מרוויחים, אבל בואו נגיד שככה זה מבחינת אנשים שמסתכלים מהצד, מהחברה הערבית.

ניסים ואטורי: אתם לא עושים צבא, מתחילים ללמוד.

ניסים ואטורי: הבנים שלנו יוצאים מהצבא, אם הם לא נשארו בקבע – והם כבר סיימו תואר ראשון.

ניסים ואטורי: ערביי יו"ש, יש לי משהו לגלות לכם – אולי גם לכם יש משהו להגיד לנו: אתם שיקרתם עלינו ואנחנו עבדנו עליכם.

ניסים ואטורי: המנהיגים שלנו עבדו עליכם.

ניסים ואטורי: אין לנו מה לתת לכם.

ניסים ואטורי: אין לנו שום דבר לתת לכם.

ניסים ואטורי: כל הנושא של משא ומתן דבר, אחד הביא לזה: אתם חושבים שמגיע לכם משהו.

ניסים ואטורי: מדינת ישראל היא ריבונית.

ניסים ואטורי: אנחנו אחראים על כל הארץ הזאת.

ניסים ואטורי: היא כולה שלנו כבר אלפי שנים וזה לא ניתן לשינוי.

ניסים ואטורי: תראו, אני למדתי משפטים – סיימתי בתחילת השנה הזו משפטים – ובאחד הסמינריונים שעשיתי, בהדרכת ד"ר חגי ויניצקי, עסקתי – ההתמחות שלי היא בעצם בדיני יהודה ושומרון.

ניסים ואטורי: לא יכול להיות שמדינה היא כובשת של שטח שהוא לא ריבוני של מדינה אחרת.

ניסים ואטורי: לא יכול להיות כזה דבר.

ניסים ואטורי: אי-אפשר להגיד כזה דבר; אי-אפשר להמציא את זה אפילו.

ניסים ואטורי: לגבי התנחלויות בלתי חוקיות – אלה לא התנחלויות.

ניסים ואטורי: אני תכף ארחיב על זה, בסוף.

ניסים ואטורי: אני יודע שגם הנאום שלי תלוי בזמן, זאת אומרת, ככל שאני אאריך, ככה אני אהיה יותר זמן חבר כנסת.

ניסים ואטורי: כי בעצם זה יהיה קצר.

ניסים ואטורי: אחרי זה, יכול להיות שמתפזרים עוד, אם נגיע לפני השעה 16:00.

ניסים ואטורי: אני לא יודע כמה הכנסת תשרוד.

ניסים ואטורי: אנחנו רואים שיש אופוזיציה בתוך הממשלה.

ניסים ואטורי: יש ממשלה בתוך ממשלה.

ניסים ואטורי: כחול לבן מתנהלים – עושים מה שהם רוצים.

ניסים ואטורי: אין כאן חיבור בכלל, כל דבר אפשר להשליך על נתניהו ולחשוב שהכול יהיה בסדר.

ניסים ואטורי: למה?

ניסים ואטורי: כי יש כאילו גיבוי של התקשורת.

ניסים ואטורי: אני גם סמוך ובטוח שכל ההתקפות עליי היו בגלל שתמכתי בנתניהו בתקשורת.

ניסים ואטורי: כשאמרו שאני מחליף את גדעון סער, מייד הזמינו אותי לראיונות, ואמרתי את האמת, האמת שנמצאת לי בלב – כמו שעכשיו אני מדבר.

ניסים ואטורי: חבר'ה, הדפים שלי כמעט ריקים.

ניסים ואטורי: אין לי כיתוב, אני לא יכול לדבר עם כיתוב.

ניסים ואטורי: למה?

ניסים ואטורי: כי אני חייב לדבר מהלב, חבר'ה.

ניסים ואטורי: חברים שלי, אחים יקרים, אני מדבר מהלב.

ניסים ואטורי: זה מה שיש לי, אין לי משהו אחר.

ניסים ואטורי: אני לא יכול להמציא דברים, כי שקר לא יכול להתגלגל, כן?

ניסים ואטורי: אז זה מה שאני יודע.

ניסים ואטורי: אנחנו רואים הסתה פרועה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, הסתה לרצח של משפחתו, של אשתו, של בנו.

ניסים ואטורי: אני לא מבין מה זה קשור.

ניסים ואטורי: אני לא הייתי רוצה שאתם – סליחה, לא אתם – שיקומו אנשים ברחוב ויצעקו לאשתי שרוצים לרצוח אותה או את בני או את בניי, כשבעצם כולנו אחים, כולנו משרתים בצה"ל.

ניסים ואטורי: גם הילדים שלי משרתים בצה"ל.

ניסים ואטורי: אי-אפשר לאיים עליי שירצחו את הילדים שלי, ובטח ובטח אני לא מקבל את זה שיעשו את זה לראש הממשלה.

ניסים ואטורי: אתם יודעים, יש איזה משפט שהמציאו, "מושחתים, נמאסתם".

ניסים ואטורי: אתם יודעים, אמרו לו "מושחתים, נמאסתם".

ניסים ואטורי: השאלה, האם מישהו מכם זוכר למי עוד אמרו את זה?

ניסים ואטורי: אמרו את זה ליצחק שמיר – מלח הארץ, אדם משכמו ומעלה.

ניסים ואטורי: אני לא חושב שהוא היה מושחת – להפך לגמרי, ההפך הגמור.

ניסים ואטורי: אמרתם שהוא צנוע?

ניסים ואטורי: נכון.

ניסים ואטורי: גם לו אמרתם "מושחתים, נמאסתם".

ניסים ואטורי: מה חשבתם, שאנחנו נאכל את הבלוף הזה?

ניסים ואטורי: אנחנו, הליכודניקים, בכל מקום הולכים אחרי בנימין נתניהו, ואין לנו אינטרסים.

ניסים ואטורי: מי שיש לו אינטרס ועזב את המפלגה – בסדר; או מי שנתניהו פיטר אותו אז הוא יושב פה בכנסת ומלכלך עליו – על מה, על מה ולמה?

ניסים ואטורי: אז הוא החליט לפטר אותך.

ניסים ואטורי: ואני לא אציין פה שמות, נחסוך את זה מכם.

ניסים ואטורי: אני רוצה לשאול, בבית הזה כאן, אם יש פה מישהו מהשמאל – אני רואה שכולם יצאו, אולי מיקי יוכל לענות לי: האם יש מנהיג בליכוד שכיבדתם אותו ?

ניסים ואטורי: יש מישהו כזה?

ניסים ואטורי: אני אגיד לכם – בסדר.

ניסים ואטורי: יש מנהיג אחד שאני יודע שיש פה מפלגות בבית הזה שהשתמשו בשם שלו, ואמרו: מנחם בגין, שנתניהו יתנהג כמו מנחם בגין.

ניסים ואטורי: הוא מורי ורבי, אני אוהב אותו, אני גדלתי על התורה שלו, אבל מה אמרתם על בגין?

ניסים ואטורי: בואו נסת

ניסים ואטורי: כל רגע על הדברים.

ניסים ואטורי: קראתם לו "רוצח", קראתם לו "נאצי".

ניסים ואטורי: ספרתם חללים מחוץ לביתו בלוח כזה עם מספרים.

ניסים ואטורי: אני מקווה שאף אחד לא קיווה שימותו חללים בלבנון כדי לספור לראש הממשלה מנחם בגין במספרים את חללי צה"ל.

ניסים ואטורי: למה?

ניסים ואטורי: כי רצו לשבור אותו.

ניסים ואטורי: שברתם אותו, ניצחתם אותנו ב-1992 עם הסיסמה "מושחתים, נמאסתם".

ניסים ואטורי: הפעם זה לא יקרה.

ניסים ואטורי: נתניהו חזק.

ניסים ואטורי: אחד היתרונות שלו – גם אם תגידו, אתם יודעים מה, שהוא קיבל עיתונות אוהדת, על זה הוא נשפט – בולשיט.

ניסים ואטורי: דבר אחד תזכרו: נתניהו חזק, נתניהו לא נשבר, וזה גומר אתכם.

ניסים ואטורי: אתם לא מסוגלים לקבל את זה שנתניהו איתן, והוא המנהיג הכי חזק שהיה לישראל.

ניסים ואטורי: ואני לא סתם אומר את זה.

ניסים ואטורי: נתניהו המנהיג הכי חזק.

ניסים ואטורי: הוא לא נשבר, הוא ממשיך לכהן.

ניסים ואטורי: אנחנו נמשיך לבחירות, נוספות וגם ננצח.

ניסים ואטורי: אני אגיד לכם מה הבעיה.

ניסים ואטורי: זה לא שלא קיבלתם את נתניהו או לא קיבלתם את יצחק שמיר, לא קיבלתם את בגין – לא קיבלתם אף אחד.

ניסים ואטורי: לא קיבלתם את כל מנהיגי הימין, ומנהיגי הליכוד בפרט.

ניסים ואטורי: חשבתם שאנחנו קופים ושירדנו מהעצים.

ניסים ואטורי: אני אגיד לכם מה הבעיה, ואני אומר את זה לכל הליכודניקים שעכשיו מקשיבים לנאום שלי: אתם לא קיבלתם אותנו כליכודניקים.

ניסים ואטורי: את הליכוד לא קיבלתם.

ניסים ואטורי: בכל מקום אתם תוקפים אותנו.

ניסים ואטורי: עובדה, תראו מה עשיתם לי.

ניסים ואטורי: יש לי שבעה ילדים קטנים בבית.

ניסים ואטורי: אני חינכתי אותם לתורה, למצוות, למעשים טובים.

ניסים ואטורי: מה קרה?

ניסים ואטורי: אני אגיד לך מה הבעיה – כי כולנו קופים, גם אני קוף – אתם חושבים שאני קוף.

ניסים ואטורי: ואני למדתי, כל הסיפורים לא יעזרו, למדתי משפטים.

ניסים ואטורי: אני עכשיו מסיים תואר שני בתוכנית לבכירים באוניברסיטת תל אביב, ואני אצליח ואני אתקדם ואני אהפוך את כל התארים שלי לישראליים.

ניסים ואטורי: ואני לא מתבייש.

ניסים ואטורי: אם תשאלו אותי, אני אספר לכם כל מה שעשיתי.

ניסים ואטורי: ואם יהיה זמן ולא ייגמר המושב הזה, תכף אסביר גם למי שלא הבין על הנאום שלי.

ניסים ואטורי: בואו נאמר שאם הייתי מיש עתיד לא היו מדברים איתי ככה.

ניסים ואטורי: לא הצליחו להתמודד עם הדעה שלי ועם מה שאני אומר.

ניסים ואטורי: כמו שאמרתי עכשיו, הם לא הצליחו להתמודד עם זה בשידור, אז הלכו וכתבו משהו.

ניסים ואטורי: הבן אדם התקשר אליי באמצע הלילה.

ניסים ואטורי: סיפרתי לו על חלום שלי שחלמתי בלילה.

ניסים ואטורי: הוא כתב את זה.

ניסים ואטורי: הוא אמר שהוא קם – הוא אמר: הרגע קמתי, תן לי שעה להתעורר ואז נדבר.

ניסים ואטורי: אני יודע שזה לא נאום פתיחה סטנדרטי ומקובל, אבל תשמעו, הדברים כואבים.

ניסים ואטורי: חיכיתי הרבה זמן להגיע לכאן ולהגיד את הדברים שיש לי על הלב.

ניסים ואטורי: אני ליכודניק, ואתם יודעים מה, תקראו לזה ביביסט.

ניסים ואטורי: ואני גאה, אני גאה להיות כזה.

ניסים ואטורי: אני באתי מהשכונה, אני באתי מלמטה.

ניסים ואטורי: לא מתבייש, לא מתבייש.

ניסים ואטורי: באתי מלמטה ועבדתי קשה.

ניסים ואטורי: כשקרסתי כלכלית הלכתי להשיג פרנסה לילדים שלי, ואני לא מתבייש בזה.

ניסים ואטורי: עבדתי בכול, ואנשים פה יודעים שאפילו עבדתי כטבח.

ניסים ואטורי: עבדתי כטבח.

ניסים ואטורי: אני יכול להבין את העצמאים שהעסקים שלהם נפלו.

אופיר אקוניס: עשית את זה לא רע בכלל.

ניסים ואטורי: כן, היית אצלי – פעמיים לפחות.

אופיר אקוניס: נכון, חוף הכינרת.

ניסים ואטורי: כן.

ניסים ואטורי: זה הנאום שלי, עליזה, אני לא אאריך.

ניסים ואטורי: אני לא אתן את ההסבר אחר כך.

ניסים ואטורי: את הדפים האלה נשמור לאחר כך.

משה אבוטבול: ניסים, תתרגל למטבח הפוליטי.

משה אבוטבול: שם האש והחום גבוהים.

ניסים ואטורי: הכול בסדר, אני חסין.

ניסים ואטורי: תודה רבה.

ניסים ואטורי: טוב, אני לא יכול לשכוח – קודם כול את אחינו הדרוזים.

ניסים ואטורי: אני יודע שהיה כעס בקשר לחוק הלאום.

ניסים ואטורי: אני אגיד לכם דבר אחד, אחיי הדרוזים.

ניסים ואטורי: אתם יודעים שאני אוהב אתכם, והרבה דרוזים בצפון הצביעו לי.

ניסים ואטורי: הברית עם הדרוזים היא בל תנותק.

ניסים ואטורי: חוק הלאום בא להגן עליכם, בסופו של דבר, כי ברגע שהוא מגן עלינו, על הריבונות שלנו בארץ ישראל, אתם חלק מהחבילה הזאת, ואתם איתנו יד ביד.

ניסים ואטורי: צריך לעזור לכל מי שעושה צבא, לחייל צה"ל דרוזי, מוסלמי, יהודי, לכולם.

ניסים ואטורי: כדי לחזק את הפריפריה כל חייל צריך לקבל 2 דונם בגליל.

ניסים ואטורי: אנחנו רוצים לייהד את הגליל.

ניסים ואטורי: נקרא לזה "לייהד" – גם דרוזים יכולים להתיישב.

ניסים ואטורי: צריך לפתח את הכפרים הדרוזיים, להשקיע בחיילי צה"ל.

ניסים ואטורי: קודם כול, כשחייל חוזר הביתה אחרי שלוש שנים – – –

אוסאמה סעדי: בנאום הראשון שלך אתה מדבר כך?

קריאה: – – –

ניסים ואטורי: אני לא מכיר אותך, אני לא יודע – – – חבר כנסת, אבל זה – – –

אוסאמה סעדי: – – – אבל עם כל הכבוד – – –

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, לא מקובל להפריע בנאומי בכורה – – –

אוסאמה סעדי: לא מקובל, אבל אני לא יכול לשמוע את הדברים הלאה ולשתוק.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: לא מכובד ולא נוהגים כך.

יריב לוין: אפשר לחלוק, יהיה לך מספיק זמן להתווכח איתו – לא בנאום הבכורה.

יריב לוין: תודה.

אוסאמה סעדי: לא מקובל – זה נכון.

יריב לוין: לא בנאום הבכורה.

ניסים ואטורי: לא מקובל.

ניסים ואטורי: קשה לשמוע את הדברים, אני יודע.

אוסאמה סעדי: לא, כי זה – – –

ניסים ואטורי: לא, אתם תעשו שירות לאומי.

ניסים ואטורי: אחרי זה תדבר על איך לדבר.

ניסים ואטורי: חבר'ה, אני באתי מהפריפריה.

ניסים ואטורי: אני אשאיר משהו קטן על הפריפריה.

ניסים ואטורי: הרפואה אצלנו חולה.

ניסים ואטורי: אינטרנט – אין.

ניסים ואטורי: אני מגיע לכנסת ופתאום יש לי אינטרנט, פתאום הפלאפון עובד – אני לא יודע, אני לא מכיר את הדבר הזה, אני לא רגיל לזה.

ניסים ואטורי: הגעתי לעיר הגדולה, לירושלים עיר הקודש, ופתאום הכול עובד.

ניסים ואטורי: יש אינטרנט בפלאפון.

ניסים ואטורי: חבר'ה, זה מפתיע.

ניסים ואטורי: אמרתי שהרפואה חולה.

ניסים ואטורי: חברים, אם לא חברי כץ, אופיר כץ – מרוב כצים בליכוד צריך לזכור – אופיר כץ, כמובן, אני יודע שדאגת בשבועיים-שלושה האחרונים לתקציב לבית חולים פורייה.

ניסים ואטורי: תודה רבה, הרגשתי את זה אישית.

ניסים ואטורי: 100 מיליון שקל, יפה מאוד.

ניסים ואטורי: אנחנו עכשיו פה צוות לפריפריה.

ניסים ואטורי: צריך לעזור לפריפריה.

ניסים ואטורי: הרפואה חולה, ואני לא רוצה לספר לכם על מקרים שהיו לי, שבהם הגעתי לבית חולים כשהייתי חולה.

ניסים ואטורי: היה לי עצוב, יצאתי מהמיון עם דמעות בעיניים כי הרופאה לא הבינה אפילו איפה נמצאת הכליה שהשתילו לי, מקדימה או מאחורה.

ניסים ואטורי: חבר'ה, לתושבי הפריפריה מגיעה רפואה בדיוק כמו לתושבי המרכז וירושלים.

ניסים ואטורי: אנחנו לא בני אדם, אנחנו לא משלמים מיסים, אנחנו לא משרתים בצה"ל?

ניסים ואטורי: אנחנו משרתים את המדינה בדיוק כמוכם וגם לנו מגיעה רפואה ומגיע לנו להיות מחוברים לעולם.

ניסים ואטורי: אני יכול להתחבר לסוריה ולדמשק, זה יותר קרוב לי.

ניסים ואטורי: אני רוצה להגיד משהו לחברים שלי, למי שאוהב אותי, למשפחה שלי, לילדים שלי, בעיקר, לילדה הקטנה שלי בת החמש, ולילדה שלי בת התשע, שכבר מבינות מה קורה: תהיו חזקים, אני חזק.

ניסים ואטורי: ביחד ננצח.

ניסים ואטורי: תודה רבה.

יריב לוין: אין מחיאות כפיים, רבותיי.

יריב לוין: חבר הכנסת זמיר, אתה יודע, יש דברים שלא עושים, אפילו בצחוק.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת ניסים ואטורי, ובהצלחה גדולה.

יריב לוין: אני מזמין את השר אמיר אוחנה לומר דברי ברכה, בבקשה.

אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, כנסת נכבדה, צפיתי קודם בנאומים בני דקה שהיו כאן לפנינו, והלב התרחב מכך שכמעט כל דובר, ממש כמעט כל דובר, פתח באיחולי החלמה מהירה לחברנו האהוב – אני חושב שהוא אהוב על רבים מאוד בבית הזה – חבר הכנסת דוד ביטן.

אמיר אוחנה: ניסים, שמצטרף אלינו היום, אני מכיר את הקשר הקרוב וארוך השנים שלך לחברנו ביטן.

אמיר אוחנה: שמעתי גם בדבריך את האיחולים, ואני מבקש לפתוח באיחולי החלמה מהירה ורפואה שלמה.

אמיר אוחנה: אני מאמין, בעזרת השם, שה' יברך את דוד בבריאות טובה והוא יחזור אלינו בשלום, מהר, כפי שהוא יודע, עם הרבה אנרגיה.

אמיר אוחנה: אני מאוד שמח לפתוח בדבר הזה.

אמיר אוחנה: אנחנו מקבלים היום בברכה, חבריי, את מי שנבחר – נבחר בפריימריז – בליכוד כנציג המועצות האזוריות, ומתגורר במושב אלוני הבשן שברמת הגולן.

אמיר אוחנה: רמת הגולן – זו עוד הזדמנות להכיר טובה ולהודות לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, על ההכרה ההיסטורית בריבונות הישראלית על הגולן.

יריב לוין: נא לשמור על השקט, בבקשה.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, אנא, אנחנו לא שומעים.

מכלוף מיקי זוהר: אני מנסה להציל את המצב.

יריב לוין: אפשר להציל אותו בחוץ, אם ממש רוצים, אבל אנחנו רוצים לשמוע את הברכות לחבר הכנסת ואטורי.

יריב לוין: בבקשה.

אמיר אוחנה: ניסים ואטורי, שגדל בראשון לציון, בן לתקוה, שעלתה מעיראק, ולאברהם, שעלה מלוב, היה ממקימי נוער הליכוד בשנות התשעים, לפני כמעט 30 שנה.

אמיר אוחנה: לימים בתו בת אל, שאותה זכיתי להכיר במסגרת הפעילות שלה ושלי במסגרת תנועת הליכוד, נבחרה כיושבת-ראש נוער הליכוד.

אמיר אוחנה: יש כאן סגירת מעגל משפחתית, אידיאולוגית.

אמיר אוחנה: אבל יש כאן עוד דבר: יש כאן נאמנות.

אמיר אוחנה: נאמנות, אולי באופן סמלי, לדרך; נאמנות להולכים בה – אולי, באופן סמלי, באופן הפוך לנסיבות שהביאו אותך לבית הזה בעיתוי הזה – נאמנות לסולליה ולמוביליה של הדרך.

אמיר אוחנה: גם בימים שחלומך להיבחר לכנסת נראה רחוק אתה לא ויתרת.

אמיר אוחנה: התמודדת על מקום שלא היה בקדמת הרשימה, וכשהמקום נדחק, גם אז דבקת בתנועה שבה גדלת.

אמיר אוחנה: שמת את טובת הכלל בראש מעייניך, ולא ראית רק את טובתך האישית.

אמיר אוחנה: אני מאמין באמונה שלמה שאתה זוכה היום לגמול על המידות הטובות האלה.

אמיר אוחנה: המידות האלה, שבזכותן אתה רואה בעצמך שליח של תנועה ולא רואה בתנועתך קרדום לחפור בו לשם קידום אישי, שררה וכוח.

אמיר אוחנה: כך היית כנער וכצעיר בסניף ראשון לציון; כך גידלת את בתך ואת שאר בני ביתך; וכך נשארת – נאמן לדרכך ולחבריך לדרך.

אמיר אוחנה: כמו שאמר מורנו ורבנו ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי בהקשר אחר – הוא דיבר על השפה העברית: "שלשלת פז נצחית בין שיר תל חי ורעם הפלא של סיני".

אמיר אוחנה: בקשה אחת לי אליך, שהיא גם עצה, אולי עצה טובה: אל תשתנה.

אמיר אוחנה: הישאר כחוליה המקשרת, אותה "שלשלת פז", בין דור המייסדים לבין דור הממשיכים; הישאר כשאתה, היות שמידות טובות אלו שטמונות בך גרמו לשולחיך לבחור בך לייצג את מכלול ערכיהם בכנסת ישראל, כחוליה בשרשרת של אותה "שלשלת פז נצחית" של תנועת ז'בוטינסקי לדורותיה.

אמיר אוחנה: ניסים הוא חבר הכנסת השני שזכיתי לקחת אחריות על כניסתו לכנסת באמצעות הפעלתי את החוק הנורבגי, אחרי חברנו היקר עמית הלוי, ואם לשפוט לפי הסטנדרטים שהציב עמית, אני חושב שאני יכול לומר שזה היה צעד שהוסיף הרבה כבוד לבית הזה בכלל ולתנועת הליכוד בפרט.

אמיר אוחנה: אני תקווה ואמונה, ניסים, כי כך יהיה גם איתך.

אמיר אוחנה: לפני 20 שנה עזבת את העיר שבה גדלת ועלית לגולן.

אמיר אוחנה: התיישבת באלוני הבשן, מושב שיתופי של תנועת הפועל המזרחי; ולמי שלא יודע, זהו גם היישוב המזרחי ביותר במדינת ישראל – לא מזרחי מבחינה דמוגרפית, אבל מזרחי מבחינה גיאוגרפית – מרחק של כמה מאות מטרים מגבול ישראל–סוריה.

אמיר אוחנה: ממש לא אזור הנוחות, אבל כן אזור הציונות ויישוב הארץ.

אמיר אוחנה: הבנת, ניסים היקר, שרק אם ניאחז בקרקע, נגשים את השאיפה להקים בית איתן בארצנו, ורק כך נעקור מליבות אויבינו את השאיפה להשיבנו לתפוצות.

אמיר אוחנה: הבנת אז, ניסים, את מה שהיום רבים כל כך יודעים: ההתיישבות לא רק שאיננה המכשול לשלום; ההתיישבות היא התקווה והדרך היחידה להגיע, ביום מן הימים, לשלום.

אמיר אוחנה: ואם כבר מזכירים שלום, זכית להיכנס לכנסת בימים מיוחדים, ימים היסטוריים, שבהם אנחנו רואים בעינינו את חלום הדורות לשלום עם ארצות ערב מתגשם, קורם עור וגידים, ולנגד עינינו מתחוללת מהפכה ביחסים שבין ישראל לעולם הערבי, שמבין היום יותר מתמיד שישראל איננה איום בעבורו, היא הזדמנות.

אמיר אוחנה: הסכמי השלום שכבר נחתמו ואלה שעוד ייחתמו נושאים בחובם הזדמנויות אדירות למדינת ישראל ולשכנותיה, בביטחון, בכלכלה, ביחסי החוץ, בתיירות, גם בביטחון הפנים.

אמיר אוחנה: כמתיישב, עסקת בחקלאות וראית בכך שליחות; המשכת לניהול פרויקטים ברמה המקומית וגם ברמה הלאומית; וכל זאת תוך שאתה משלים את לימודי המשפטים – אני בטוח שהלימודים יהיו לך לעזר רב מאוד בעבודתך הפרלמנטרית.

אמיר אוחנה: ניסים, בנית את עצמך והגעת עד לפסגת השאיפות של כל איש ציבור במדינת ישראל: כהונה כאן, בכנסת ישראל, בכוחות עצמך.

אמיר אוחנה: לא ירשת את כהונתך בכנסת, אינך נסיך; הגעת אליה בזיעת אפיך.

אמיר אוחנה: הגעת כדי לייצג את ישראל הפשוטה, הצנועה, הטובה, אם מותר לי לומר – ארץ ישראל הישנה והטובה.

אמיר אוחנה: אלה הן גם התכונות שמאפיינות אותך, באופי נעים-המזג שלך, בנועם, בצניעות ובדרך ארץ.

אמיר אוחנה: בעולם הציני, השקרי, הקר והאכזרי שלעיתים אנו רואים כאן בכנסת, אתה מכניס חום אנושי; אתה מכניס אכפתיות וטוב לב.

אמיר אוחנה: בעולם הזה, אנחנו צריכים יותר ניסים ואטורי.

אמיר אוחנה: כבוד גדול בעבורי, ניסים, לברך אותך עם הצטרפותך לבית הנבחרים.

אמיר אוחנה: אני אתן לך עצה שנתתי לעצמי בנאום הבכורה שלי: נסה לראות כל יום כאן כאילו הוא יומך הראשון בתפקיד; זכור את תחושת השליחות המפעמת בך היום – שמענו אותה קודם בנאום שלך – לכל אורך כהונתך, ואני מקווה: כהונותיך; אל תאבד את התכונות הטובות שהביאו אותך לכאן, כי זה מה שאנו צריכים בבית הזה: שלשלת פז נצחית.

אמיר אוחנה: ברוך בואך.

יריב לוין: תודה רבה לשר אמיר אוחנה, וברכות גדולות לחבר הכנסת ניסים ואטורי.

יריב לוין: אנחנו כולנו מאחלים לך הצלחה גדולה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, עד כאן נאום הבכורה של חבר הכנסת ניסים ואטורי.

יריב לוין: ומכאן אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, שהוא שאילתות ותשובות לשר האוצר, או למעשה שעת שאלות של חבר הכנסת מיקי לוי לסגן שר האוצר, בתוספת עוד שאילתה אחת של חברת הכנסת וונש.

יריב לוין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן כדי להשיב, ואת חבר הכנסת לוי – לגשת למיקרופון, כדי להציג את השאילתה הראשונה, מתוך ארבע שאילתות שלו, שמספרה 380, וכותרתה: היעדר סיוע לעסקים בשיטפון בנהריה.

יריב לוין: בבקשה, סגן השר כהן.

יריב לוין: בבקשה, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: בינואר 2020 פגע במרכז העיר נהריה שיטפון עצום, וכתוצאה מכך פעילותם של 200 עסקים קטנים נפגעה או הושבתה.

מיקי לוי: חודשיים לאחר מכן, בעודם מדממים, פרצה מגפת הקורונה, ואיתה הגבלת פעילות המשק.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: האם תקדם מתווה סיוע ייעודי עבורם נוכח הנסיבות?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: אם כן – מהו ומתי?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: אם לא – מדוע עד כה לא קיבלו כל סיוע?

מיקי לוי: העירייה אכן קיבלה סיוע, אבל העסקים הקטנים לא קיבלו אפילו שקל אחד.

יצחק כהן: תודה, חברי היקר, איש חיל, מיקי לוי, חבר הכנסת החרוץ, הפרלמנטר המצטיין – אני אומר לך, אני חותם על זה – שלא מפספס שום נושא.

יצחק כהן: אבל בדבר אחד אני מתפלא עליך – אתה יודע שאנחנו נמצאים לקראת סיומה של שנת 2020.

יצחק כהן: אנחנו מתקרבים במהירות לשנת 2021.

יצחק כהן: ידידי מיקי לוי, אם חלילה לא יאושרו התקציבים, ויותר מזה, אם חוק-היסוד שבא לקבוע מסגרת – כי אנחנו ניכנס לשנת 2021 בלי תקציב, חלילה; אני עדיין מאמין שיקרה נס חנוכה, הבאתי כמה דברים על חנוכה שתשמח לשמוע.

יצחק כהן: אם ב-1 בינואר 2021 לא יהיה תקציב, לא יהיה אישור של 2020, ולא יהיה אישור של חוק-היסוד שבא להסדיר את המסגרת, אנחנו נצטרך להתייחס למספרים האחרונים, שאושרו במרץ 2018 של תקציב 2019, ואתה מכיר את זה מצוין.

מיקי לוי: 2017.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: מרץ 2018, תקציב של – שלום, ד"ר אחמד טיבי, סגן יושב-ראש הכנסת.

קריאה: – – –

יצחק כהן: תמיד.

יצחק כהן: תמיד הוא היה.

קריאה: מה ניתן בתמורה?

יצחק כהן: לא, זה לא מסעוד עבאס.

יצחק כהן: הכול בסדר, אפשר להמשיך?

יצחק כהן: מיקי, לסבר לך את האוזן – קצת מספרים: התקציב ההמשכי של שנת 2020, לפי מה שאמרנו, הוא ממרץ 2018, תקציב 2019, ועומד על 400 מיליארד.

יצחק כהן: המסגרת לתשלומי חוב – כ-80 מיליארד.

יצחק כהן: תוכנית מפורטת, שאישרנו אותה פה יחד איתכם – 11 מיליארד.

יצחק כהן: שים לב, מיקי: מגבלת ההוצאה לשנת 2020 – 412 מיליארד, אחרי האישור של ה-11, בנוסף על ה-400.

יצחק כהן: מגבלת ההוצאה עם הטייסים לשנת 2021 – 426 מיליארד.

יצחק כהן: הוצאות קורונה לשנת 2021, הקופסאות, זה 50 מיליארד.

יצחק כהן: החוב בשנת 2021, מיקי, עולה בהרבה על 80 מיליארד.

יצחק כהן: אם חוק-היסוד לא יאושר – מחר, אתמול, מוחרתיים, מיקי – כל מה שהקראתי עכשיו נכנס פנימה לתוך ההוצאה, דבר שיגרום לקיצוץ אוטומטי של עשרות אחוזים.

יצחק כהן: זה קטסטרופה.

יצחק כהן: אני פונה פה בלב נרגש לכל חברי הבית הזה, ותעזור לי בזה, גם לחברי כחול לבן: זה לא פוליטיקה.

יצחק כהן: זה לא פוליטיקה.

יצחק כהן: זה לא קשור להסכמים, לרוטציות.

יצחק כהן: זה לא קשור לגן ילדים.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: זה דבר שמתבקש.

יצחק כהן: אל תדחו את האישור של חוק-היסוד, כי כל מה שהקראתי עכשיו – הכול יגלוש פנימה, מיקי.

יצחק כהן: הכול יגלוש פנימה, ותיגרם פה קטסטרופה תקציבית.

יצחק כהן: אפשר לעצור את זה, אפשר לבלום את זה.

יצחק כהן: הכול ישותק, מיקי.

יצחק כהן: כל משרדי הממשלה, הכול.

יצחק כהן: אז אנא ממך, לך יש השפעה, לך יש גם אחריות – מה שאין לאחרים.

יצחק כהן: חוק-היסוד הזה חייב לעבור היום.

יצחק כהן: ביום ראשון מקסימום נאשר אותו בממשלה, ולהביא אותו לחקיקת בזק כדי שהחוק הזה יעבור.

יצחק כהן: כבר אמרתי מה יקרה אם הוא לא יעבור.

יצחק כהן: ידידי מיקי, לשאלתך לגבי העסקים בשיטפון בנהריה – אנחנו זוכרים את האסון הגדול הזה, זוכרים אותו מצוין.

יצחק כהן: בעקבות השיטפונות שהיו בנהריה בשנת 2020 החליטה הממשלה להקצות תקציב בהיקף של עשרות מיליוני ש"ח לעיר נהריה לתיקון נזקי השיטפונות, חיזוק התיירות, שיקום מצב הניקוז ותשתיות המים בעיר.

יצחק כהן: מבדיקה שערך משרד האוצר, מרבית הסכומים בהחלטה תוקצבו, או בהליכי ביצוע.

יצחק כהן: מלבד החלטת הממשלה אושרה גם תוכנית הבראה, שבמסגרתה אושרו לה הלוואה וכן מענק בהיקף של 25 מיליון ש"ח – בסך הכול 50 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: מיקי, אתה יודע ואתה היית שם.

יצחק כהן: המדינה מעולם לא שיפתה עסקים על אסונות טבע מלבד אסונות של פח"ע, כמו שהיה בשרפה הגדולה, שבה 80,000 בתים פונו.

יצחק כהן: אתה זוכר את זה.

יצחק כהן: אז המדינה שיפתה באמצעות קרן מס רכוש.

יצחק כהן: כמובן, ניתן לרכוש ביטוח מתאים, אך לאור העובדה שלאחר השיטפונות, כפי שאתה ציינת, התפרץ נגיף הקורונה, כלל העסקים בנהריה זכאים לכל כלי הסיוע במסגרת תוכנית הסיוע של הקורונה, לרבות מענק הוצאות קבועות, מענק סיוע סוציאלי, החזר הוצאות ארנונה והלוואות בקרן בערבות מדינה.

מיקי לוי: אדוני סגן השר, זה בסדר.

מיקי לוי: אני מכיר את כל הדברים האלה.

יצחק כהן: ברור שאתה מכיר.

יצחק כהן: אמרתי שאתה מכיר, ציינתי שאתה מכיר.

מיקי לוי: לשיטתך, אני מסכים עם כל מה שאמרת.

מיקי לוי: אני מדבר מתוך כאבם של 200 בעלי עסקים שעסקיהם נפגעו בשיטפון הגדול.

מיקי לוי: כשהשר כחלון, שהיית סגנו, רצה לשפות את אותם תושבים בכרמל שבתיהם נפגעו, הוא מצא את הדרך.

מיקי לוי: אני מתחנן שתמצאו את הדרך.

יצחק כהן: לא, מיקי, יש הבדל בין פעילות חבלנית עוינת לבין אסונות טבע.

מיקי לוי: אבל זה לא נקבע.

מיקי לוי: לגבי אסון הכרמל לא נקבעה פעילות פח"עית.

יצחק כהן: זה נקבע, נקבע.

יצחק כהן: חד-משמעית.

יצחק כהן: אחרת לא יכולנו לשפות אותו.

יצחק כהן: זה חוק.

מיקי לוי: לא נקבע.

יצחק כהן: חד-משמעית.

יצחק כהן: גם המשטרה – – –

מיקי לוי: אדוני סגן שר האוצר, מתוך כבוד אליך – אני מתחנן, תמצאו פתרון ל-200 איש שאיבדו את כל עולמם.

מיקי לוי: אני מאוד מחזק אותך על מה שעשיתם לעיר נהריה.

מיקי לוי: צריך למצוא דרך לשקם את אותם 200 עסקים.

מיקי לוי: זה לא הרבה כסף.

מיקי לוי: יש לי שאלת המשך.

יצחק כהן: בבקשה.

יצחק כהן: אבל דקה אחת, סליחה, מיקי.

יצחק כהן: לגבי השרפה בכרמל, כל הגופים – משטרה, שב"כ, מכבי אש, כל מי שטיפל בנושא הזה – נתנו את ההגדרה של פעילות חבלנית עוינת.

יצחק כהן: בגלל זה אפשר להפעיל את קרן מס רכוש.

יצחק כהן: אגיד לך עוד משהו – גם היית שם – כשמס רכוש מפצה, היא מפצה.

יצחק כהן: כלומר, חברות הביטוח יוצאות מהמשחק.

יצחק כהן: אבל היו מצבים שהפיצוי של מס רכוש, במיוחד בכרמל, בווילות גדולות של אנשים בעלי מעמד גבוה, היה פחות מהפרמיה שהם רכשו באופן פרטי.

יצחק כהן: אנחנו הגענו אז להסכם עם חברות הביטוח, וזאת הייתה שעתן הגדולה של חברות הביטוח – הן הסכימו לשלם את הדלתא מעל הפיצוי של המדינה במקרה שהדלתא הייתה יותר גבוהה מהפיצוי שהם קיבלו.

יצחק כהן: כך שגם הן נרתמו, ופה המקום לומר להן מילה טובה.

יצחק כהן: זה היה באמת מבצע מהיר מאוד.

יצחק כהן: הזכרת את השר משה כחלון, וגם אני רוצה להזכיר אותו לטובה במסגרת הדברים שהוא עשה, הדברים הטובים.

יצחק כהן: זה היה מבצע בזק להחזיר את המצב לקדמותו, לחזור לשגרה.

יצחק כהן: ואכן, כולם קיבלו פיצוי, ומי שפרמיית הביטוח שלו הייתה יותר גבוהה מהשיפוי שהוא קיבל מהמדינה – חברות הביטוח שיפו אותו על זה.

יצחק כהן: על כך ברכתנו גם למדינה וגם לחברות הביטוח.

יצחק כהן: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני ימצא את הדרך איך להגיע לליבם ולשקם את עסקיהם של העסקים בנהריה.

מיקי לוי: לצורך העניין הזה, אדוני, בשבוע שעבר הבאתי לדיון מהיר בוועדת הכספים את קריסתם של בתי החולים השיקומיים הגריאטריים הציבוריים העצמאיים.

מיקי לוי: אין הרבה כאלה, יש ארבעה במדינת ישראל.

מיקי לוי: ההורים שלנו נמצאים שם.

מיקי לוי: הולכים לסגור חלק מהם, וחלק מהצוות הרפואי כנראה עוזב בגלל שאין יכולת לשלם שכר.

מיקי לוי: העליתי את הנושא הזה בוועדת הכספים, דנו בעניין הזה.

מיקי לוי: אני מבקש, מתחנן להתערבותך האישית.

מיקי לוי: מדובר בהורים שלנו.

מיקי לוי: אני יודע שאין לך תשובה בשבילי, אעביר לך את זה ליד ואני סומך עליך שתמצא את הדרך.

יצחק כהן: מיקי, אשמח מאוד שתעביר לי את החומר.

יצחק כהן: נקבע פגישת עבודה, נקרא לאנשי המקצוע ונראה במה אפשר לסייע, בעזרת השם.

יצחק כהן: אני חוזר על זה: מיקי, אתה יודע שבלי תקציב אנחנו כולנו משותקים.

מיקי לוי: אתה צודק.

יצחק כהן: אז אנא, תפעילו את השפעתכם גם על חברי כחול לבן.

מיקי לוי: אבל יש תקציב – במסגרת משרד הבריאות היום אפשר למצוא תקציב מועט לארבעה בתי חולים גריאטריים, שהחולים שם הם ההורים שלנו, והם לא מקבלים את השירות המתאים בגלל הקורונה.

יצחק כהן: אני אשמח שתעביר אליי את החומרים ואשמח לקרוא לאנשי המקצוע.

יצחק כהן: יש לך עוד 18 שאילתות, אדוני.

יצחק כהן: יש לך עוד 18 שאילתות.

מיקי לוי: אני כבר בדרך לשאילתה הבאה.

יצחק כהן: לאט-לאט, אל תמהר.

אליהו ברוכי: השאילתה הבאה, חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: דקה.

יצחק כהן: רגע, זו שאילתה מחוץ למניין, מיקי.

מיקי לוי: כן, כן, אמרתי שאלת המשך – – –

יצחק כהן: כל הכבוד.

יצחק כהן: רק אתה יכול, תאמין לי.

מיקי לוי: אני מנצל הזדמנויות, חבל לי על כל רגע.

יצחק כהן: רק אתה יכול, מיקי.

מיקי לוי: ניצלתי את ההזדמנות, אני מודה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, שינוי שיטת חישוב דמי האבטלה לשכירים העובדים במקביל כעצמאים: בחקיקה הקיימת ישנו עוול הנגרם לשכירים מבקשי אבטלה העובדים במקביל כעצמאים נוכח קיזוז הכנסתם כעצמאים מדמי האבטלה המגיעים להם.

מיקי לוי: לדוגמה, רק כדי שנבין: מורה שמקבלת שכר ממשרד החינוך של 6,000 שקלים ומלמדת שיעורים פרטיים ומגישה – מקזזים לה את התוספת הזו.

מיקי לוי: אני מבקש לשאול: 1.

מיקי לוי: האם בכוונתך לתקן את העיוות הזה באופן זמני נוכח המשבר?

מיקי לוי: לפחות באופן זמני.

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: אם כן – מתי? 3.

מיקי לוי: אם לא – מדוע?

מיקי לוי: 4.

מיקי לוי: האם הדבר נכון גם לשכירים העובדים בשתי עבודות שחזרו לעבוד רק באחת מהן?

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק כהן: שאלה טובה.

יצחק כהן: שאילתה רגילה מס' 390 של חבר הכנסת מיקי לוי בעניין שינוי שיטת חישוב דמי האבטלה לשכירים העובדים במקביל כעצמאים.

יצחק כהן: מיקי, דמי האבטלה נועדו לסייע זמנית במצב של היעדר הכנסה מעבודה של המובטל, ולכן מנוכים מדמי האבטלה הכנסות של הפרט מעבודה.

יצחק כהן: חלק קטן מן המובטלים עקב משבר הקורונה הינם מובטלים אשר עבדו בשתי עבודות אך נשארו לעבוד בעבודה אחת, כאשר העבודה הזאת יכולה להיות עבודה כעצמאים או כשכירים.

יצחק כהן: לביטוח הלאומי אין מידע על הכנסות העצמאים באופן שוטף אלא רק באופן שנתי, לכן יש לו קושי בחישוב השכר החודשי של עצמאי כפי שהדבר נעשה אצל שכיר.

יצחק כהן: אולם על מנת להקל על העצמאים בזמן הקורונה, הביטוח הלאומי – ופה גם הזדמנות לתת להם מילה טובה על כל תקופת המלחמה בקורונה; הם עמדו בחזית, יחד עם האנשים ממשרד האוצר, ובאמת נתנו מענה מיידי, אפס ביורוקרטיה, משהו ראוי לחיקוי – הביטוח הלאומי אפשר להם לתקן את המקדמות שעליהן הם מדווחים ולהפחית את הסכום שעליו דיווחו בהתאם לצפי ההכנסות החדשות, כאשר בהתאם לתיקון זה גם הניכוי מדמי האבטלה יופחת.

מיקי לוי: אז תיתנו הוראה לביטוח הלאומי שיתחשב בהם.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: הוא מתחשב, הוא מתחשב בהם.

מיקי לוי: הביטוח הלאומי באמת עשה עבודת קודש.

מיקי לוי: אני אומר לך שגם מנכ"ל הביטוח הלאומי אמר לי שיש לקונה בעניין הזה, והוא צריך לתקן את זה.

יצחק כהן: זו הסיבה שאמרתי לך על התיקון, מה שהוא כן מאפשר להם לעשות.

יצחק כהן: אבל הוא כן מתחשב בהם.

יצחק כהן: אבל אתה יודע, מיקי, אנחנו כל הזמן מקבלים משוב ומתקנים תוך כדי תנועה.

יצחק כהן: מה שאתה אומר – אני אדבר עם אנשי המקצוע במשרד ועם מנכ"ל הביטוח הלאומי שיביעו את דעתם לגבי השאלה הזאת.

יצחק כהן: שאילתה נוספת בנושא הזה.

אליהו ברוכי: שאילתת המשך, כן.

מיקי לוי: שאילתת המשך – ואני מנצל את זכותי:

מיקי לוי: זכאות להטבות המס ביישובי גבול הצפון.

מיקי לוי: אחד מתנאי הזכאות להטבות המס ביישובי הגדר בגבול הצפוני הוא מרחק מהגבול.

מיקי לוי: המרחק מגבול הצפון נבחן על פי הקו הכחול – שנבין, הקו הכחול זה לא הגדר הממשית עכשיו אלא החלק הפנימי – ולא לפי המרחק מהגדר פיזית, כפי שנעשה בעוטף עזה.

מיקי לוי: על כן, אחוז הזכאות של תושבי מצובה – יישוב אחד, אחד, בגלל שהוא נמצא במין כניסה כזו של הגדר – מופחת ביחס ליישובים שכנים שקרובים לגדר עצמה.

מיקי לוי: ההבדל הוא במטרים בודדים, בגלל המרחק בשטח בין הקו הכחול לגבול בין הגדר הקיימת.

מיקי לוי: דהיינו, הקו הכחול במצובה, בגלל שהוא פנימי, בגלל תוואי השטח, הוא לא צמוד גדר ואז מצובה, בהפרש של כמה מטרים, לא מקבלים את הטבות המס – והם יישוב שוכן גדר, יישוב שוכן גדר.

מיקי לוי: האם תפעל לשינוי דומה גם ביחס לגבול הצפוני?

מיקי לוי: אם כן – מתי?

מיקי לוי: אם לא – מדוע?

מיקי לוי: אדוני, זה באמת מורכב, זה לא פשוט.

מיקי לוי: אינני מצפה שתדע את התשובה.

מיקי לוי: אני מבקש, ברשותך וברשותו של היושב-ראש, לתת לך את זה ביד כדי שתיתן את זה לאנשי המקצוע במשרדך, כדי שהם ישיבו לי תשובה רצינית ובדוקה.

יצחק כהן: אני אשמח, תביא את המסמך.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק כהן: אבל השאלה הזו חוזרת על עצמה מדי פעם, מעת לעת.

מיקי לוי: זה רק יישוב אחד.

יצחק כהן: לא, גם בדרום היו כמה יישובים כאלה, שהופ – נוגע, אפעס, נוגע.

מיקי לוי: בדרום כולם בגבול המערכת, פה יש גבול כחול.

יצחק כהן: אבל מיקי, זו חקיקה, והיא הייתה אצלכם – גם במליאה – – –

יצחק כהן: זו החלטת ממשלה, אתה יכול לשנות.

יצחק כהן: זה גם במליאה וגם בוועדת הכספים, שאתה חבר בה.

מיקי לוי: אבל אנחנו עובדים, אדוני.

מיקי לוי: המליאה ריקה – זה לא חשוב, אנחנו עובדים.

יצחק כהן: לא, אני אומר, לא זה.

יצחק כהן: זה היה בכנסת, הטבות המס.

מיקי לוי: אבל יש רק – – –

יצחק כהן: זה היה גם בוועדת הכספים, שאתה חבר קבוע בה.

מיקי לוי: לא, זה בצפון.

יצחק כהן: לא משנה, גם בהתייחס לדרום.

יצחק כהן: יכולת להעלות את זה באותה הזדמנות, כי אלה אותם מאפיינים, מיקי.

מיקי לוי: אדוני, יש החלטת ממשלה.

מיקי לוי: רק יישוב אחד.

יצחק כהן: לא משנה.

יצחק כהן: אלה אותם מאפיינים שדנתם בהם בתוך ועדת הכספים.

יצחק כהן: למה לא העלית את זה בזמנו?

מיקי לוי: העליתי את זה.

מיקי לוי: זה בגלל תוואי השטח, בגלל תוואי השטח – –

יצחק כהן: אבל כל המגבלה היא תוואי שטח.

מיקי לוי: – – קיבוץ מצובה אינו מקבל את המגיע לו.

מיקי לוי: אני מבקש – – –

יצחק כהן: אני לא נגד מצובה, מיקי.

מיקי לוי: יופי.

יצחק כהן: אבל כשהיה הדיון הזה על כפרי הדרום – – –

מיקי לוי: העליתי את זה, אני נשבע לך.

מיקי לוי: אני אביא לך את הפרוטוקול.

יצחק כהן: אבל יכולתם למצוא פתרון, כי זה היה בידכם.

מיקי לוי: מכיוון שהייתה החלטת ממשלה, היה קשה.

מיקי לוי: אני פונה אליך כסגן שר האוצר.

יצחק כהן: אני אעשה, אני אביא את זה.

מיקי לוי: אחלה.

יצחק כהן: אבל בפעם הבאה שזה מגיע לוועדה, אני מבקש לחפש עוד יישובים כאלה, שהופ-הופ נוגעים בשפיץ.

מיקי לוי: השאילתה הבאה: לקונה במתווה ההנחה בארנונה.

מיקי לוי: אדוני סגן השר, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: מתווה ההנחה בארנונה לעסקים כפוף למתווה הירידה במחזורים, שממנו מופק האישור לרשות המקומית, בהתאם, וכך נוצרת פגיעה בעסקים שנפתחו החל מסוף שנת 2019 ואין להם יכולת השוואתית לחודשים חופפים בשנה החולפת כי הם חדשים.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: האם תפעל לשינוי, כך שאותם עסקים יזכו גם כן להנחה?

מיקי לוי: הרי הם יכולים להוכיח שהם סגורים ואין להם הכנסות, כי הדוחות הכספיים שלהם יהיו אפס.

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: אם כן – מתי ובאיזה נוסח?

מיקי לוי: 4.

מיקי לוי: אם לא – מדוע?

מיקי לוי: 5.

מיקי לוי: אילו תוכניות סיוע נוספת יקודמו?

מיקי לוי: אדוני, זה ממש – משרדך טיפל בנושא הארנונה.

יצחק כהן: כן, כן, אני בודק מה השאילתה.

מיקי לוי: מה, לא מופיעה השאילתה הזו?

יצחק כהן: מופיעה, מופיעה, רק לא לפי הסדר.

יצחק כהן: מיקי, שמעתי, תמשיך.

מיקי לוי: אז יש לי שאילתת המשך.

יצחק כהן: לא לא לא, תשובה על הארנונה אתה צריך לקבל.

מיקי לוי: על הארנונה.

מיקי לוי: הסיפור הוא פשוט: ב-2019 הוא פתח עסק, עדיין אין לו דוחות כספיים שעל פיהם הוא יכול להביא לרשות המיסים ולקבל פטור מארנונה, אבל העסק סגור, הדוחות הכספיים שלו הם אפס.

יצחק כהן: אוקיי, בסדר גמור.

יצחק כהן: שאילתה של חברי מיקי לוי 397, בעניין לקונה במתווה ההנחה בארנונה.

מיקי לוי: נכון, כן.

יצחק כהן: שב, למה אתה עומד?

מיקי לוי: לא, אני נהנה לראות אותך, אדוני.

יצחק כהן: מיקי, הנחות בארנונה בשל משבר הקורונה בגין החודשים יוני 2020 עד יוני 2021 קבועות בתקנה 33א לתקנות ההסדרים במשק המדינה (הנחה מארנונה), התשנ"ג–1993.

יצחק כהן: תקנה זו מתבססת על קריטריונים לזכאות עסקים ומענק סיוע בעד השתתפות בהוצאות קבועות כפי שנקבעו בחוק הסיוע הכלכלי (נגיף הקורונה החדש)(הוראת שעה), התש"ף–2020.

יצחק כהן: אתה שר את זה, אתה מכיר את זה בעל פה.

יצחק כהן: ככלל, ידידי, מענק סיוע כאמור ניתן לפי הירידה במחזור העסקאות של העסק בין התקופה שבגינה הוא מבקש מענק לתקופה המקבילה בשנת 2019.

יצחק כהן: גם הנחה בארנונה ניתנת לפי ירידה במחזור העסקאות אך לא בהכרח בסכומים זהים, וזאת בעבור החודשים העוקבים.

יצחק כהן: עסק שנפתח לאחר תחילת 2019, כך שלא בהכרח יש תקופה מקבילה בשנת 2019 שאליה ניתן להשוות את הירידה במחזור עסקאותיו ביחס לתקופה שעבורה הוא מבקש לקבל מענק – משעברו החודשים העוקבים לה יוכל לקבל הנחה בארנונה.

יצחק כהן: יראו את מחזור עסקאותיו ביחס לתקופה שבה כן פעל בשנת 2019.

יצחק כהן: נתנו לו פתרון.

יצחק כהן: נתנו לו פתרון.

יצחק כהן: הדבר קבוע בסעיף 8(2) לחוק האמור, שמתייחס למצב כאמור, וקובע כיצד יחושב מחזור העסקאות של עסק עבור התקופה המקבילה.

מיקי לוי: אבל אין מקבילה, אדוני.

יצחק כהן: יראו אותה כאילו – אמרתי לך, אני חוזר – – –

מיקי לוי: זאת אומרת שאם פתחתי עסק באוגוסט 2019, ייקחו – – –

יצחק כהן: יראו את מחזור עסקאותיו בתקופה שבה כן פעל בשנת 2019, אני הסברתי, הגם שלא פעל בפועל.

יצחק כהן: גם כשלא פעל בפועל, אני הסברתי.

יצחק כהן: עכשיו לשאלה שלך: מענה לעסקים שנפתחו בחודשים ינואר או פברואר 2020 ניתן בסעיף 10 לחוק האמור, כאשר עסק שעומד בשאר התנאים האמורים בו נדרש להראות ירידה כלשהי במחזור עסקאותיו בשל ההשפעה הכלכלית של התפשטות נגיף הקורונה החדש, והזכאות לפיו מזכה מאליה בהנחה מארנונה לחודשים העוקבים.

יצחק כהן: כך למעשה ניתן מענה לעסקים אשר לכאורה אין להם יכולת השוואתית לחודשים חופפים.

יצחק כהן: כך שכולם קיבלו פתרון, מיקי.

יצחק כהן: כולם.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: שאלת המשך, אדוני.

יצחק כהן: תפדל.

מיקי לוי: מתווה הארנונה – גם כן על תאגידים עירוניים.

מיקי לוי: מתווה הקלה מארנונה שקידם משרדך משאיר בחוץ עמותות ותאגידים עירוניים – גם כאלו שהחלק של העירייה בהם הוא מזערי, כדוגמת גני החיות, הספארי וכו' – שאינם יכולים להגיש מתווה לירידה במחזורים שהינו תנאי סף להיכלל במתווה.

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: האם תפעל לשנות זאת?

מיקי לוי: אני אסביר.

מיקי לוי: אם לעיריית רמת גן יש 10% אחזקות – – –

יצחק כהן: רגע, אני איתך.

מיקי לוי: אדוני – אם לעיריית רמת גן יש 10% אחזקות בספארי ברמת גן, לכאורה יש לעירייה אחזקה, ולכן אותו תאגיד אינו זכאי להנחה בארנונה.

מיקי לוי: לעיריית רמת גן יש רק 10%, אבל הארנונה היא גדולה.

מיקי לוי: בגלל שהוא תאגיד, ולעירייה יש אחזקות – הוא לא זכאי להנחה בארנונה.

מיקי לוי: לטעמי אין שום היגיון אם הוא תאגיד או לא תאגיד, אם יש לעיריית רמת גן אחזקות או לא.

מיקי לוי: אין לך תשובה, ואני לא מצפה לתשובה, ולכן אני מבקש לתת לך גם את שאלת ההמשך הזאת, לאנשים המקצועיים במשרדך, כדי שישיבו לי לאחר בדיקה עמוקה ורצינית.

יצחק כהן: מיקי, השאלה הזו כבר נשאלה.

יצחק כהן: גם אצלנו בוועדה וגם פה במליאה.

מיקי לוי: לא, זה על תאגידים, אדוני.

יצחק כהן: תאגידים, תאגידים.

יצחק כהן: שיטת חישוב אחרת לגמרי.

יצחק כהן: אבל תביא את השאילתה, כרגיל, אני אשמח לשרת את אדוני.

יצחק כהן: שלום היושבת-ראש.

יצחק כהן: מיקי – טקס.

יצחק כהן: יש לך עוד שאילתה?

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: אבל השתכנעת שניתן מענה לעסקים, חוץ מהתאגידים, מיקי?

יצחק כהן: תגיד מילה טובה, מה קרה?

יצחק כהן: תגיד מילה טובה, מה יש?

מיקי לוי: לא, לא.

מיקי לוי: יש כאלה שרצו מהם את ה-2019 כדי לבקש בקשה – – –

יצחק כהן: בבקשה, תיקח את התשובה שלי ותבדוק את זה.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

אליהו ברוכי: אמן.

יצחק כהן: תמר, לא ענית.

מיקי לוי: אדוני, פה אני באמת מבקש תשומת ליבך לתיקון עוול מתמשך.

מיקי לוי: ביטול מס הקנייה על אלכוהול מפוגל, שהופך להיות מצרך יקר ערך בימים טרופים אלה.

מיקי לוי: יצרנים ישראלים משלמים מס קנייה על אלכוהול הנקנה כחומר גלם – בניגוד לייבוא בשאילתה קודמת בעניין השבת המוצר הממוסה – בגלל חשש כאילו לזליגה לשוק המשקאות החריפים, בשעה שלאותו מוצר יש תוספת של חומר מר חזק כדי למנוע שתייה שלו.

מיקי לוי: 1.

מיקי לוי: אם כך, מהן ההצדקות למיסוי?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: מדוע לא לבטלו?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: מה ההצדקות להקלה ביבוא המוצר?

מיקי לוי: אם תרשו לי, הסבר קצר: לא יכול להיות שנביא מטורקיה את כל הכוהל לשטיפת הידיים וכשיצרנים ישראלים מביאים את חומר הגלם מוטל עליו מס קנייה, ואז הם לא יכולים להתחרות בכוהל שמיובא מטורקיה ככוהל.

מיקי לוי: התשובה שענו לי, והלכתי לכימאים לבדוק את זה, היא שלכאורה יש בעיה שזה לא יזלוג לשוק המשקאות החריפים; אין אפשרות כזאת, כי הכוהל שמגיע לבתי החרושת הישראליים, כמו ד"ר פישר, הוא עם חומר מר, שאינו מתאים למשקאות אלכוהוליים.

מיקי לוי: לכן אני מבקש – אל תשיב לי אפילו:

מיקי לוי: תורידו את מס הקנייה, כדי להציל את העסקים ואת התעשייה במדינת ישראל.

יצחק כהן: אני אשיב לך, אני אשיב לך.

יצחק כהן: קודם כול, כל נושא האלכוהול המזויף, שלצערי מתגלגל לידיים של צעירים וצעירות, זה קורע את הלב.

יצחק כהן: פשוט קורע את הלב.

יצחק כהן: תופעה, אגב, שלא הייתה, לא הייתה בארץ.

יצחק כהן: אני לא יודע מתי היא התחילה.

מיקי לוי: היא התחילה עוד כשהייתי מפקד מחוז.

מיקי לוי: גילינו מין כאלה שעושים את האלכוהול בביתם, 1,000, 2,000, 5,000 בקבוקים, וצעירים מתים בגנים.

יצחק כהן: וזה רעל, זה רעל.

יצחק כהן: מוכרים לנו את זה בזול, ולראות את הנערות הצעירות האלה ואת הנערים הצעירים משתמשים בזה זה פשוט קורע את הלב, קורע את הלב.

יצחק כהן: כשאתה בא לדבר איתם, אין עם מי לדבר.

יצחק כהן: פשוט אין עם מי לדבר.

יצחק כהן: לגבי השאילתה הרגילה 419 שלך, יקירי, בעניין ביטול מס קנייה על אלכוהול מפוגל.

יצחק כהן: לשאלה הראשונה – חומר פיגול יכול להיות שונה.

יצחק כהן: יש חומר פיגול שאין לו טעם וריח, כמו מתנול.

יצחק כהן: הריח שלו דומה מאוד לריח של אלכוהול נקי, ולכן בעת שתייתו לא ניתן לדעת אם מדובר במשקה מזויף, אדוני שר המשפטים, או לא.

יצחק כהן: שאלה חשובה מאוד, דרך אגב.

יצחק כהן: דיברתי על התופעה של האלכוהול – במיוחד על התעשייה של הזיופים, שהיא מתגלגלת, בגלל המחיר הזול, לצעירים.

יצחק כהן: ולראות מראות של נערות צעירות ונערים צעירים שותים את הרעל הזה – – –

מיקי לוי: מה הקשר?

יצחק כהן: דקה, רגע, אני מסביר לשר המשפטים את התופעה שמתחוללת פה בארץ.

יצחק כהן: זה פשוט קורע לב.

יצחק כהן: לדעתי אתם צריכים לתת את הדעת, להיכנס בצורה – אני לא יודע, יכול להיות שזה כמו סמים, יותר גרוע מסמים, אבל הנזקים שלהם זה – אני אחזור לתשובה.

יצחק כהן: חומר פיגול יכול להיות שונה.

יצחק כהן: ישנו חומר פיגול שאין לו טעם וריח, כמו מתנול.

יצחק כהן: הריח שלו דומה מאוד לריח של אלכוהול.

יצחק כהן: אלכוהול נקי.

יצחק כהן: זיוף.

יצחק כהן: ולכן בעת שתייתו לא ניתן לדעת אם מדובר במשקה מזויף או לא.

יצחק כהן: מתנול עלול לגרום לעיוורון ואף למוות.

יצחק כהן: לצערי, הוא גם גורם לזה.

יצחק כהן: לכן יש הצדקה למסות אלכוהול מפוגל בהתאם לנסיבות.

מיקי לוי: אז תמסו גם את הכוהל מטורקיה, כדי שנוכל להתחרות בו.

מיקי לוי: הוא מגיע ללא מיסים.

יצחק כהן: לשאלה השנייה – אתה צודק.

יצחק כהן: המערכת עדיין לא קיבלה החלטה סופית.

יצחק כהן: זה נבחן ברשות המיסים בימים אלה ממש אך טרם התקבלה החלטה סופית, ואני אתן לך את ההחלטה ברגע שתתקבל.

מיקי לוי: אני מבקש לדעת מי מטפל בזה ברשות המיסים.

מיקי לוי: אני מבקש שתיתן לו הוראה להיפגש איתי, ואני אבוא עם כימאי שיסביר לו את ההבדל ולמה – – –

יצחק כהן: קודם כול, אני רוצה שאתה תזכור את הימים שהיית מפקד מחוז ירושלים, ותראה מול עיניך את הצעירות ואת הצעירים שמתגלגלים – – –

מיקי לוי: אבל אדוני, זה לא מגיע לשם.

יצחק כהן: מה לא מגיע?

יצחק כהן: איך לא מגיע לשם?

מיקי לוי: תקשיב.

מיקי לוי: ד"ר פישר, שמביא את כל הדברים האלה, לא ייתן לחומר הזה לזלוג; מה עוד שהחומר שמגיע לאלכוג'ל לניקוי הידיים הוא עם חומר מר, שלא מאפשר לייצר ממנו אלכוהול לשתייה.

יצחק כהן: אז אני אומר לך שהריח שלו דומה מאוד לריח של אלכוהול נקי, וזה מה שקורה בתעשיית הזיופים.

מיקי לוי: לא, זה לא נכון.

יצחק כהן: מה לא נכון, מיקי?

יצחק כהן: אלה עובדות.

יצחק כהן: אל תגן עליהם.

יצחק כהן: הפוך, תילחם בהם.

מיקי לוי: אני רוצה להיפגש עם האיש.

יצחק כהן: אני אבקש בשמך, בשמחה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, שייצרו אתי קשר, אני אבוא.

יצחק כהן: עד עכשיו לא הייתה בקשה אחת שלך שלא התקיימה.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: הינה, אני מבקש – – –

יצחק כהן: אז תפרגן.

מיקי לוי: אני מפרגן.

מיקי לוי: תן להם הוראה לא לקבל החלטה עד שהם נפגשים איתי.

יצחק כהן: אל תגזים, אני לא יכול לעצור מערכת שלמה.

מיקי לוי: יכול, כולה אלכוג'ל, מה קרה?

מיקי לוי: אני רוצה להציל את התעשייה המקומית.

יצחק כהן: לשאלה השלישית שלך, יקירי, כמוצר מוגמר, אלכוג'ל אינו מוצר עם השפעות חיצוניות שליליות, ולכן לא מוטל עליו מס קנייה כמו על כוהל מפוגל.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: עליו דווקא לא מטילים.

מיקי לוי: אני רוצה להיפגש איתם.

יצחק כהן: כיום אלכוג'ל, אני לא יודע אם זה יגיד לך משהו, מסווג כפרט מכס 38.08.9490 – אומר לך משהו?

יצחק כהן: – והוא חייב במכס של 12%.

יצחק כהן: הטלת המכס נועדה להגן על המפעלים בארץ, על מה שאתה מגן זה בא להגן, אוקיי?

מיקי לוי: ברשותך, אני אדבר עם מנהל המכס ואני אקבע פגישה.

יצחק כהן: בשמחה.

יצחק כהן: אבל הם תמימי דעים איתך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מיכל קוטלר וונש, בבקשה.

מיכל וונש: השאלה שלי: בדוח הכנסות המדינה מ-2017–2018 צוין שעדיין לא הוטל מס על סיגריות אלקטרוניות המכילות ניקוטין וחומרי טעם אך אינן מכילות טבק.

מיכל וונש: משרדי האוצר והבריאות שוקדים על המלצות למיסוי הסיגריות האלקטרוניות.

מיכל וונש: רצוני לשאול, כבודו: לאור תמיכת משרד הבריאות – מה מעכב את המיסוי הזה?

מיכל וונש: האם גובש מודל המיסוי?

יצחק כהן: זהו?

מיכל וונש: זהו.

מיכל וונש: יש לי עוד, אבל נשמע את תשובתך.

מיכל וונש: זה פשוט, זה אמור להיות יחסית פשוט.

יצחק כהן: שאילתה רגילה מס' 420, של חברת הכנסת מיכל וונש, בעניין צו מיסוי על סיגריות אלקטרוניות.

יצחק כהן: רשות המיסים בוחנת, בשיתוף משרד הבריאות, את האפשרות להטיל מס קנייה על סיגריות אלקטרוניות.

מיכל וונש: כבר הרבה זמן היא בוחנת, אדוני.

יצחק כהן: אז מה לעשות?

מיכל וונש: אני רוצה לציין בפניך – אני לא יודעת אם אתה מכיר את המוצר, אבל סיגריות אלקטרוניות הן מוצר העישון היחיד בישראל שאין עליו מיסוי היום.

מיכל וונש: בני הנוער התנסו בסיגריות אלקטרוניות בשנה האחרונה, ומתמכרים לעישון דרך הסיגריות האלקטרוניות, שאיננו ממוסה.

מיכל וונש: אני אומר עוד יותר מכך: נקודות המכירה הן ברדיוס של קילומטר מבתי ספר תיכוניים.

מיכל וונש: אנחנו ממתינים להבין מה מונע את החתימה על צו המיסוי?

מיכל וונש: זה לכאורה מאוד מאוד פשוט, משרד הבריאות כבר הסכים לכך.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: אני מאוד מזדהה עם העמדה שלך.

יצחק כהן: בכלל, כל דבר שממכר, אם זה סיגריות אלקטרוניות, אם זה אלכוהול, או סיגריות רגילות או סיגריות לגלגול – אנחנו תמימי דעים.

יצחק כהן: לגבי כל דבר שהוא ממכר ופוגע בצעירים, מושך אותם, צריכים לעשות הכול, הכול, אבל הכול, בכדי למנוע.

מיכל וונש: אז רק צריך לחתום על הצו, אדוני.

יצחק כהן: אז אני מסביר לך.

יצחק כהן: את שואלת, אני עונה, יש לך אחר כך אפשרות לעוד שאילתה נוספת.

יצחק כהן: כפי שאמרתי לך, אנחנו בוחנים יחד עם משרד הבריאות את האפשרות להטיל מס קנייה על סיגריות אלקטרוניות.

יצחק כהן: מאז קבלת עמדת משרד הבריאות, בסוף שנת 2019, רשות המיסים בוחנת את שיטת המיסוי הרצויה.

יצחק כהן: בכל הטלת מס חדש על טובין יש לבחון היטב את כל ההשלכות של המיסוי, וביניהן אופן הטלת המס – אחוזי או קצוב ליחידה, או שילוב של שניהם.

יצחק כהן: שקיפות לציבור החייבים במס, פשטות ככל שניתן בחישוב המס – – –

מיכל וונש: אדוני, זה כמו כל מוצר עישון אחר.

יצחק כהן: פשטות ככל שניתן בחישוב המס, השוואת המס למוצרים זהים, תחליפים אחרים, יכולת לבקר ולאכוף את תשלומי המס, תחזית לתוספת ההכנסות מהמיסוי החדש, ועוד.

יצחק כהן: היות שמדובר בשיקולים רבים ומורכבים, בחינת הטלת המס דורשת זמן.

יצחק כהן: אבל את צודקת, זה לוקח יותר מדי זמן, צריך לזרז אותם, שיגישו כבר מסקנות.

יצחק כהן: אנחנו נשמח לעשות את זה.

מיכל וונש: אני מזכירה – – –

יצחק כהן: רגע, יש לך אפשרות לארבע שאילתות נוספות, אני מרשה לך חמש.

מיכל וונש: אני למדתי ממיקי.

יצחק כהן: מיקי, גם דברים טובים אתה עושה.

יצחק כהן: היות שבשנה האחרונה היינו בתקופת בחירות ובמהלכה לא קידמנו רפורמות מיסוי, ולאחר מכן נקלענו למשבר הקורונה, בחינת הנושא התעכבה.

יצחק כהן: רשות המיסים תמשיך לקדם את בחינת הנושא וגיבוש ההמלצות, במקביל למשימות הרבות שנעשות ברשות בעת הזאת – ואת יודעת מה רשות המיסים עושה בעת הזאת, במלחמה הזאת.

יצחק כהן: מסקנות והמלצות יוגשו לשר האוצר להחלטתו הסופית מהר ככל שניתן.

יצחק כהן: שאילתה נוספת.

מיכל וונש: לא, אני רוצה לציין, שדווקא בתקופת הקורונה, שבה הרמה והצריכה של סיגריות, של עישון באופן כללי ובטח ובטח של בני הנוער וסיגריות אלקטרוניות, רק הולכת וגוברת, אז הדחיפות היא דווקא בעת הזאת, תקופת הקורונה, כך שזה לא תירוץ.

מיכל וונש: ואני גם רוצה לומר שכבר ב-2019, צוות מקצועי משותף למשרד האוצר והבריאות דן וגיבש את הנוסחה למיסוי, וישנה טיוטה לצו, כפי שאמרתי.

מיכל וונש: לא באמת נדרשת עוד עבודה, ואנחנו מבקשים לדעת מתי יחתמו על הצו.

יצחק כהן: אוקיי, הסברתי ואני מזדהה עם כל מה שאת אומרת ומסכים עם כל מה שאת אומרת.

יצחק כהן: ברשותך, אני אומר להם, אני אעביר את עמדתך, אזרז אותם ואבקש מהם שיפעלו כמה שיותר מהר.

יצחק כהן: אין לנו כוונות לא לעשות את זה.

מיכל וונש: אז צריך לעשות את זה, אדוני.

יצחק כהן: צריכים רק לעשות, כמו עוד הרבה דברים, בסדר.

מיכל וונש: תודה רבה.

יצחק כהן: יש לך עוד שאילתה, אם את רוצה.

מיכל וונש: זה לא משנה, כי אני מבינה שנמשיך ונדוש בזה – רק צריך לזרז את הנושא.

יצחק כהן: את יכולה בנושא אחר.

מיכל וונש: אין לי בנושא אחר, תודה, אדוני.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה.

יצחק כהן: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני לא סיימתי, יש משהו לחנוכה, משהו קצר שייקח איזה שעה בערך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש סדר-יום.

יצחק כהן: בסדר, אני רק רוצה – איפה עליזה?

יצחק כהן: טוב, תודה רבה.

יצחק כהן: חג שמח, תודה לכל השואלים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך, אדוני.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': << הלסי >> ציון יום זכויות האדם

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נעבור להצעות לסדר-היום בנושא ציון יום זכויות האדם הבין-לאומי, הצעות מס' 1951, 2228, 2386, 2452, 2453, 2468, 2473, 2475 ו-2478, ואני קוראת למגישת ההצעה הראשונה לסדר-היום, חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אתמול היה דיון בבית המשפט העליון, בבג"ץ, בעתירה של האגודה לזכויות האזרח נגד ניתוקי חשמל.

תמר זנדברג: הטענה היא שהזכות לחשמל, הזכות לאור, היא זכות אדם, וכאשר מנתקים משפחה – בגלל חוסר כיס, בגלל שהיא ענייה – מהזכות לאור בבית, למים חמים, לחימום בחורף, זאת פגיעה בזכות האדם של אותה משפחה.

תמר זנדברג: לפני חמש שנים, כאן בכנסת, יחד עם האגודה לזכויות האזרח ויחד עם ועדת הכלכלה, עשינו דבר דומה לגבי ניתוקי המים, ומאז, מאז 2015 לא מנתקים יותר מים לחייבים במדינת ישראל.

תמר זנדברג: יש דרך להגיע להסדרי חוב, יש דרך לגבות, ולפעמים, כן, יש משפחות שלא יכולות לשלם; האם בגלל זה הן לא יתקלחו או לא יחממו את הבית?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: זו, חברות וחברים, זכות אדם, ואני אומרת את זה בגלל שהאגודה לזכויות האזרח, ארגון זכויות האדם הוותיק והחשוב בישראל, וארגוני זכויות אדם נוספים בימים אלה, בשנים אלה, נרדפים רדיפה פוליטית בזויה, קשה ומסוכנת – כן, בגלל שהם דואגים לזכויות אדם באשר הוא אדם, באשר הם בני אדם; כן, גם ערבים, גם פליטים, גם פלסטינים, גם נשים, גם יוצאי אתיופיה.

תמר זנדברג: בעיני שוחרי זכויות האדם כל אדם הוא אדם, ועל העמדה, על ההבנה, על התובנה הפשוטה הזאת יש כאן בשנים האחרונות, מתחוללת כאן רדיפה נגד מגיני זכויות האדם ושוחריהן.

תמר זנדברג: אז רציתי להזכיר עשייה קטנה בנושא הזכות לחשמל והזכות למים, שבוודאי מקובלת על כולנו, שמובילים אותה אותם ארגונים שזוכים כאן לרדיפה.

תמר זנדברג: יש כאן חברי כנסת שביטלו רק לפני שבוע השתתפות בכנס של האגודה לזכויות האזרח לרגל יום זכויות האדם הבין-לאומי.

תמר זנדברג: בבית הספר הריאלי בחיפה מנכ"ל ארגון בצלם – בוטלה השתתפותו בשיחה עם תלמידים.

תמר זנדברג: אנחנו בתקופה קשה לביטוי של זכויות האדם בישראל, אבל אני חושבת שביום כזה חשוב שנרומם ונזכיר, ונצדיע למגיני זכויות האדם, לארגוני זכויות האדם, לרעיון של זכויות האדם.

תמר זנדברג: מדינת ישראל הייתה בין הדוחפות לאימוץ ההצהרה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם ב-10 בדצמבר 1948.

תמר זנדברג: בשנה שקמה מדינת ישראל, המדינה הזאת, שהייתה בית לעם נרדף ושזכויות האדם שלו הופרו באופן הבוטה ביותר, הזוועתי, המפלצתי והקיצוני ביותר בתולדות ההיסטוריה האנושית, אנחנו היינו אלה שדחפנו להכרה ולהצהרה של האו"ם – –

משה ארבל: – – – הם לא בני אדם – – –

תמר זנדברג: – – ברעיון הזה של יום זכויות אדם בין-לאומי, שמצוין מאז בכל שנה.

תמר זנדברג: והיום, דווקא ביום שהכנסת מציינת את היום הזה, הגענו לוועדת הכנסת לדון בהוספת סעיף השוויון לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

תמר זנדברג: רעיון השוויון הוא בוודאי מהרעיונות המרכזיים והמכוננים של זכויות האדם, מכיוון שהוא קובע שכל בני האדם הם שווים, וזה המשפט הראשון של ההצהרה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם שאימצה העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1948 – שכל בני האדם נולדו שווים וחוננו בתבונה ובמצפון, ולכן עלינו לשמור, להבטיח שוויון ביניהם ולפעול לטובת האחווה הגלובלית והבין-לאומית.

תמר זנדברג: איזה יופי, איזו נשגבות.

תמר זנדברג: ודווקא ביום כזה, כשאנחנו מציינים הצהרה כזאת, נאלצנו לבוא היום לוועדת הכנסת ולשמוע שיש כאלה שרוצים לצמצם את השוויון הזה, להכפיף אותו לרעיונות אחרים, לקבוע שהוא ליהודים בלבד או לגברים בלבד או לסטרייטים בלבד, ובלבד שלא נחיל את הרעיון הזה באופן מאוד מאוד רחב ומכיל.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם החוק הזה, חוק השוויון, יזכה להשלים את דרכו כאן בבית, ואם כן, באיזה נוסח.

תמר זנדברג: אני כן יודעת שאנחנו נמצאים בשנים קשות ומאתגרות לעצם הרעיון של זכויות אדם, לאנשים ולנשים שמגינים על זכויות האדם, ואני חושבת שבדמדומי ימיה של הכנסת הזאת – אם אכן אנחנו נמצאים בכאלה – חשוב שתהיה הבמה שנוכל להגן, לרומם, להזכיר, לפאר ולהדר את מגיני זכויות האדם באשר הם, את אלה ששילמו לפעמים בחייהם ומשלמים גם היום בחירות שלהם, בחופש הביטוי שלהם, עבור ההגנה על הרעיונות הנשגבים האלה, שנמצאים כרגע באתגר משמעותי במדינת ישראל, אבל בתקווה שנחזור לימים שבהם אנחנו שואפים לקדם יותר ויותר את זכויות האדם בכל דרך שיש, ולא לרדוף אותם ולהצר ולצמצם אותם.

תמר זנדברג: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי שר המשפטים, רבותיי חברי הכנסת, סגן שר האוצר, היום הוא היום הבין-לאומי לזכויות אדם.

אחמד טיבי: דווקא ביום הזה – צירוף מקרים מאוד מעניין וחשוב – ועדת הכנסת דנה בהכנה לקריאה ראשונה של חוק-יסוד: השוויון.

אחמד טיבי: זכויות אדם זה מושג שפותח בהגות הליברלית על ידי הפילוסוף ג'ון לוק.

אחמד טיבי: זכויות האדם נחלקות לשלושה סוגים: זכויות טבעיות, זכויות פוליטיות וזכויות חברתיות.

אחמד טיבי: יש דברים שהם מובנים מאליהם, אבל גם את המובן מאליו יש לומר ולשנן ולחזור ולומר: הזכות לחיים, הזכות לביטחון, הזכות לחירות – מן הזכות לחירות נגזרת הזכות למחשבה, חופש המצפון, חופש הדת, חופש ההתאגדות, חופש הביטוי, הכולל גם את חופש העיתונות, זכות ההפגנה והמחאה, גם זכות הקניין, הזכות לשוויון בפני החוק – כן, שוויון בפני החוק – והזכות להליך הוגן, הזכות לכבוד, שממנה נגזרות זכויות, למשל שלא ייאמר נגדך לשון הרע, והזכות לפרטיות.

אחמד טיבי: אלה זכויות טבעיות.

אחמד טיבי: יש גם זכויות פוליטיות-אזרחיות, שעומדות ביסוד של המשטר הדמוקרטי: הזכות לבחור, הזכות להיבחר, חופש ההתאגדות, הקמת מפלגה, הקמת תנועה – ויש הזכות לנאום בלי שקטי שטרית תדבר בטלפון.

עופר כסיף: זו זכות טבעית, לא?

קטי קטרין שטרית: בכל הקשור לשוויון אני תמיד – – –

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת שטרית.

אחמד טיבי: ויש הזכויות החברתיות, שהן הזכות לחינוך, הזכות לבריאות, זכויות עובדים וקיום בכבוד.

אחמד טיבי: אבל ראו זה פלא, מה מתרחש היום – ראיתי בוועדה: אנחנו דנים בחוק שוויון, ויש אנשים שאתה רואה שהם ממש ממש מתנגדים לערך השוויון.

אחמד טיבי: הוא אומר לך: זה טוב שיש שוויון, אבל לא בחוק-יסוד.

אחמד טיבי: פלא שמדינת ישראל, המשווקת את עצמה כמדינה דמוקרטית, חלק מהמערב, אין בה תנאי היסוד למשטר דמוקרטי, והוא שכל בני האדם שווים בפני החוק, שכולם שווים, בחוק-יסוד.

אחמד טיבי: זה איננו בספר החוקים, בחוקי-היסוד, ערך השוויון.

אחמד טיבי: לכן הפרקטיקה והמדיניות בכל תחומי החיים הן מפלות.

אחמד טיבי: אין תחום אחד בחיים שבו יהודים וערבים שווים במדינת ישראל, חוץ מנקודה אחת: ביום הבחירות One Person – One Vote.

אחמד טיבי: לכל אחד יש זכות הצבעה – גבר, אישה, יהודי, ערבי, חילוני, חרדי.

אחמד טיבי: לכולם יש זכות לבחור.

אחמד טיבי: אבל לפני הבחירה וגם אחרי הבחירה – אפליה בכל התחומים: תקציבים, תשתיות, תעסוקה, תכנון ובנייה, מערכות חינוך, הקצאה שוויונית של קרקע.

אחמד טיבי: אני מגיש בכל קדנציה חוק הקצאה שוויונית של קרקע – לא כותב:

אחמד טיבי: בין יהודים לערבים, לא כותב:

אחמד טיבי: גברים ונשים – הקצאה שוויונית של קרקע לכלל האזרחים במדינה.

אחמד טיבי: בכל פעם הממשלה מפילה את החוק כי היא אומרת שהיא חוששת שמא גם הערבים ייהנו מהקצאה שוויוניות של קרקע, כאשר ביישובים של הערבים מצוקת התכנון והבנייה והריסת בתים היא אחת המצוקות הקשות ביותר והכואבות ביותר.

אחמד טיבי: זוגות צעירים, חלקות אדמה – כמעט ואין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת טיבי, צריך לסיים.

אחמד טיבי: לא עשר דקות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, חמש דקות.

אחמד טיבי: אז אני אסיים.

אחמד טיבי: ואז מגיע החוק הלאום, שיוצר מדרג בין אזרחים – אזרח שיש לו הכול: זכויות פרט, זכויות קולקטיביות, זכות הגדרה עצמית, הזכות "להתיישבות", בגרשיים, ואחרים, שמתייחסים אליהם כאל אורחים נסבלים.

אחמד טיבי: אנחנו לא אורחים, רבותיי חברי הכנסת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברור.

אחמד טיבי: לנו אין זכויות בארץ הזאת – לנו יש זכויות, פינדרוס, על הארץ הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה.

אחמד טיבי: יש אמירה, אפרופו שוויון, שיש מקום אחד שבו כל האנשים שווים, בבית הקברות – חוץ מאשר במדינת ישראל: אפילו בתקצוב של בתי קברות יש אפליה, עד שהתערב בית המשפט לאחרונה בעתירה של עדאלה.

יצחק פינדרוס: – – –

אחמד טיבי: אפילו בבית הקברות יש אפליה.

אחמד טיבי: יש אפליה גם בביטחון אישי ולכן, ערבי חי וערבי נרצח – יש אפליה ביחס אליו ואפליה בהרגשה של ביטחון אישי.

אחמד טיבי: על הדברים האלה אנחנו נאבקים, כדי שיהיו ערך שוויון וזכויות אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה, תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ערך השוויון כולל – – –

יצחק פינדרוס: אחמד, אולי אחרי הדברים אני אצטרך לבקש עוד כמה דקות בשביל הודעה אישית, כי התייחסת למה שדיברתי על השוויון, אבל זה בסדר, אתה יכול לצאת.

יצחק פינדרוס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חייב להתחיל לשם שינוי במה שתמר זנדברג התחילה, שבג"ץ אמר אתמול שהזכות לחשמל היא זכות מוקנית לכל אזרח – – –

תמר זנדברג: לכל אדם.

יצחק פינדרוס: לכל אדם, זכות אלמנטרית.

יצחק פינדרוס: אז אני רוצה לספר לך – יש ילדה בשם רז בן חמו, שנולדה תוך כדי תאונת דרכים ומאז היא מחוברת למכונת הזנה.

יצחק פינדרוס: היא נולדה בתאונת דרכים.

יצחק פינדרוס: אבל מה לעשות, היא גרה באחד מאותם יישובים שבעקבות דוח טליה ששון כבר 20 שנה המדינה לא עושה שום דבר במקומות האלה, ואז חברת חשמל לא יכולה להגיע לשם להזין חשמל, והיא בסכנת חיים.

יצחק פינדרוס: יש לה שכן, יהודה קורנביין מהיישוב בני אדם, שמחובר לסירוגין למכונת הנשמה ומכשירים רפואיים שונים.

תמר זנדברג: יש גם פלסטינים כאלה.

יצחק פינדרוס: אבל מה לעשות, יש דוח טליה ששון, ממשלה שלא יודעת להחליט, מפחדת מאותו בית משפט עליון שאנחנו רוצים בחוק השוויון לתת לו כוח להחליט, ולכן היא לא מקבלת החלטה, ואז אין חשמל.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להגיד לך סוד.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע אם את יודעת אבל מניסיון, ותבדקי בפסקי הדין – אם הם ילכו לבית המשפט העליון, בית המשפט העליון יחכים להסביר למה אותם 25,000 אנשים, בני אדם עם זכויות אדם, אנשים, נשים וילדים, לא מגיעה להם הזכות האלמנטרית לחשמל.

יצחק פינדרוס: תאמיני לי, לא רק שהם יסבירו את זה, אם תצליחו חלילה להעביר את חוק השוויון, הם גם יסבירו איפה כתוב בחוק השוויון שלהם לא מגיע חשמל.

יצחק פינדרוס: מאיפה אני יודע את זה?

יצחק פינדרוס: חוק כבוד האדם וחירותו – אני מציע לך לבדוק בדברי ימי בית המשפט העליון במה הוא משתמש בו.

יצחק פינדרוס: אני ניגשתי לבית המשפט העליון לבקש פרויקט הזנה לילדים חרדים בביתר עילית.

תמר זנדברג: – – –

יצחק פינדרוס: הייתי ראש עיר בביתר עילית, פניתי לבית המשפט העליון לתומי, בטעות.

יצחק פינדרוס: שכחתי שחרדי, אין לו מה לפנות למוסד הזה, ופניתי.

יצחק פינדרוס: היה שופט מלומד בשם חשין, אני לא יודע אם אתם זוכרים אותו, היה סגן נשיא בית המשפט העליון.

יצחק פינדרוס: הוא היטיב להסביר שבגלל חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, הוא גובר על כל החלטה אחרת ואין אפשרות לתת הזנה לאותם 10,000 ילדים בביתר עילית, בגלל חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

יצחק פינדרוס: רבותיי, אנחנו מדברים פה – ואני שמח ששר המשפטים פה – על מצעד הצביעות.

יצחק פינדרוס: הרי אתם משתמשים – לא אתם פה; אנחנו לתומנו – ב-1992 חוקקו, יחד עם הרב רביץ ז"ל, את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו; בית המשפט העליון השתמש בזה פעם אחר פעם אחר פעם, לא ספרתי את הפעמים, בשביל לפגוע בזכויות יסוד אלמנטריות, בזכויות אדם אלמנטריות של ילדים, נשים וגברים חרדים.

יצחק פינדרוס: רק לזה הוא השתמש בו – הוא כמעט, אני מציע לכם לבדוק, זה 10:90; הוא השתמש בזה אולי ב-10% בשביל לתת זכויות, אולי לערבים, אולי לאנשים אחרים – בשביל לפגוע בזכויות אלמנטריות.

יצחק פינדרוס: ביום זכויות האדם אני קורא מכאן למפלגה שחרתה על דגלה את זכויות האדם, והוא מכהן היום כראש ממשלה חליפי ושר הביטחון: תביא לממשלה היום הסדר הומניטרי לאותם 25,000 אנשים, נשים וילדים, שסובלים מהיעדר חשמל, היעדר תשתיות, היעדר כבישים באותם 70 יישובים, שהם על קרקעות מדינה ורק מסיבות ביורוקרטיות לא קיבלתם בממשלה החלטה אמיצה לבוא ולהסדיר אותם.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, שהיום אנחנו מציינים 72 שנים לאישורה, לאחר השמדתם השיטתית של ששת המיליונים – בעצם בהכרזה הזאת קיבלו על עצמן מדינות העולם אחריות ומחויבות: לעולם לא עוד.

מיכל וונש: לשם כך, הן התחייבו ליטול אחריות על מנת להבטיח להגן ולקדם זכויות יסוד לכל אדם באשר הוא.

מיכל וונש: הכרה ויישום עקבי של זכויות אלה הכרחיים למימוש המנדט שקיבלו מדינות העולם כנאמנות הדין הבין-לאומי וזכויות האדם.

מיכל וונש: יישום מפלה או מוסר כפול בהחלת העקרונות הבסיסיים שעל בסיסם נבנתה מערכת הדין הבין-לאומי וזכויות האדם מערערים את המערכת כולה.

מיכל וונש: חובתנו לזכור ולהזכיר אינה כלפי העבר אלא כלפי העתיד.

מיכל וונש: ההיסטוריה של העם היהודי מעידה על ההכרח להילחם במוסר כפול, לא רק למען העם היהודי או המדינה היהודית אלא על מנת להבטיח ולממש את מחויבות נאמני זכויות האדם כולם בעולם של שוב ושוב.

מיכל וונש: המוסר הכפול נגד מדינת ישראל, המדינה היהודית היחידה, בזירה הבין-לאומית – שבה חברות מדינות לאום רבות – שומט את הקרקע תחת המערכת כולה.

מיכל וונש: כך, גם השנה, בימים אלה ממש, העצרת הכללית של האו"ם משמשת כזירה ליישום אסטרטגיית המתקפה על ישראל תוך שימוש בכלים משפטיים ותודעתיים, ובה כבר עברו 17 החלטות נגד התנהלותה וריבונותה של מדינת ישראל, ושבע החלטות כלפי העולם כולו.

מיכל וונש: כך, בעיצומה של מגפה עולמית ארגון הבריאות הבין-לאומי מעביר החלטות על אודות הפרות, לכאורה, של זכויות הבריאות על ידי מדינת ישראל.

מיכל וונש: כל זאת בעוד שני חללים, הדר גולדין ואורון שאול, ושני אזרחים, אברה מנגיסטו והישאם א-סייד, מוחזקים בשבי חמאס, ארגון טרור רצחני בעזה, מעל שש שנים, בהפרה בוטה של הדין הבין-לאומי.

מיכל וונש: ולמרות גינויים והחלטות לא נעשה מאומה להשיבם, על מנת להבטיח את מימוש עקרונותיו של אותו דין בין-לאומי.

מיכל וונש: ישראל, הזוכה ממדינות העולם ליחס שפעם היה שמור ליהודים עצמם, היא היחידה הסופגת גינויים ומתקפות שיטתיים על ידי הקהילה הבין-לאומית ומוסדותיה, בעוד מדינות כגון סין, איראן וסוריה ממשיכות להפר ברגל גסה את זכויות האדם.

מיכל וונש: במקביל נמשכת ההתעלמות מהמוסר הכפול, ובכך מתחזקת מה שנקרא תרבות החסינות של כל אותם משטרים.

מיכל וונש: דווקא כעת – וגם במסגרת מה ששמענו כאן לגבי זכות השוויון במדינת ישראל – במציאות זו, חיוני לעגן ולאשרר את מגילת העצמאות, שעל בסיסה קמה וקיימת מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, שאליה שב העם היהודי אחרי אלפי שנות גלות.

מיכל וונש: דווקא ביום זכויות האדם הבין-לאומי, שבו מציינים את אימוץ ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, עלינו להבין, להפנים ולפעול כדי להבטיח שעקרונות היסוד שעליהם מבוססת אותה הכרזה, כגון עקרון האוניברסליות, ההדדיות והסמכות, יישמרו.

מיכל וונש: המוסר הכפול נגד העם היהודי והמדינה היהודית פוגע לא רק במדינת ישראל או בעם היהודי אלא חושף ומעיד על כישלונה של הקהילה הבין-לאומית לקיים את מחויבותה וליישם באופן עקבי את ערכי הדין הבין-לאומי ואת זכויות האדם של כולם.

מיכל וונש: כפי שהצהיר הנשיא ג'ון פ' קנדי: זכויותיו של כל אדם פוחתות כאשר זכויותיו של אדם אחר מאוימות.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חברי כנסת, שרים, ראשית מכאן אנחנו נושאים תפילה לחברנו היקר והנעלה חבר הכנסת דוד ביטן בן מרגלית, יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, ומאחלים לו רפואה שלמה.

משה אבוטבול: שמחים לשמוע שהיום, בערך בשעה 16:00, תיערך תפילה בכותל המערבי למענו.

משה אבוטבול: אנחנו מאחלים לו כולנו רפואה שלמה, אמן.

משה אבוטבול: היות שאנו מציינים כיום את יום זכויות האדם הבין-לאומי, אז יש גם דברים מצערים בתוך היום הזה לשמוע ולדעת, כמו שאנחנו שומעים במקביל על ידיעה עצובה שהשלטונות הסיניים מתנכלים ליהודים ושהם – כדבריהם של אותם יהודים שנמצאים שם – מדליקים נרות חנוכה בפחד.

משה אבוטבול: מדובר ביהודים בקאיפנג, זה השם של העיר, ומדברים שם על סגירת בתי ספר יהודיים, הרס מבנים, חשש ממעצרים, הסרת מזוזות, איסור על בתי כנסת, וכבר כמה שנים שהם חיים שם בפחד.

משה אבוטבול: המצב שם מחמיר.

משה אבוטבול: אומרים להם: לא תהיה כאן שום זהות יהודית, אך שם יש קהילה של כ-1,000 יהודים, והן אחת הקהילות העתיקות ביותר במדינת סין.

משה אבוטבול: לצערנו יש עדיין עדויות לנושא הזה, אך משום מה, לצערי, אני שומע שממשלת ישראל ומשרד החוץ אצלנו לא מתערבים בנושא; מתעלמים מהפניות שם.

משה אבוטבול: אולי באמת הם מפחדים מהענק הסיני, אבל עלינו לדעת שזכויות האזרח וזכויות האדם, וחופש הביטוי והדת, זה גם בכל מה שנקשר לעולם היהודי, לעולם התורני.

משה אבוטבול: נושא אחר, אבל גם עצוב מאוד: זכיתי להיות כמה פעמים בשנה האחרונה בסיורים בהתיישבות הצעירה – יהודים יקרים שמסרו את נפשם להגיע לחולות ולטרשים, וליישב את אדמת ארץ ישראל.

משה אבוטבול: הם הגיעו כחלוצים, מעשה ציוני לכל דבר, רק מה, יש בעיות קשות ומחסור במים, חשמל, תשתיות, ביוב, צנרת.

משה אבוטבול: יש החלטת ממשלה מוכנה, וגם אפילו משאבים לכך, אבל יש מי שדואג לתקוע מקלות בגלגלים ולעצור את המתיישבים בכוח הפוליטיקה הזולה – וזה עצוב.

משה אבוטבול: נו, באמת, היכן זכויות האדם?

משה אבוטבול: למה לא נשמע, לדוגמה, את אנשי מרצ, שדיברו מקודם על נושא זכויות האדם?

משה אבוטבול: למה שם הם לא מסייעים לאותם מתיישבים?

משה אבוטבול: האם בגלל שכשמדובר בילדים יהודים ללא תנאים אנושיים, שם נאלם קולם?

משה אבוטבול: כנראה שזכויות האדם זה רק כלפי ילדים קטנים מהמגזר הערבי.

משה אבוטבול: רק שם שומעים אותם?

משה אבוטבול: הצביעות הזאת חייבת להיפסק.

משה אבוטבול: ולנושא האחרון.

משה אבוטבול: אנחנו מוצאים – מדברים על זכויות האדם, בואו נזכור גם כן שיש עוד בני אדם, שנקראים העולם החרדי.

משה אבוטבול: בעולם החרדי אנחנו יודעים שישנם רבבות רבבות של תלמידים שנמצאים בתת-תנאים של לימודים, אם זה כי הם נמצאים בכיתות של קרוונים, מקלטים, דירות צמוקות; אם זה הנושא שהם לא מקבלים תקצוב מלא כמו שמקבלים ילדים אחרים, בניהם של אלה שנמצאים פה ויושבים פה בכנסת; אם זה נושא של תוכניות לימוד שנמנעות מהם ולא משווים אותן, תוכניות העשרה – שם אנחנו לא רואים לא שוויון ולא זכויות האדם, ולא שום דבר.

משה אבוטבול: העיקר רק שיודעים לבוא ולהטיף לנו: תלמדו ליבה, ליבה, ליבה.

משה אבוטבול: אז קודם כול, התורה כוללת את הכול, ברוך השם.

משה אבוטבול: אבל גם אלה שיצאו בהוראת הרבנים שלהם ללכת ללמוד, והוציאו תואר ראשון, תואר שני, אני רוצה קצת להסיר את המסכה מהצביעות.

משה אבוטבול: אותם אלה שכן הלכו ללמוד והוציאו תארים, האם הם כן מתקבלים לעבודה במשרדי הממשלה?

משה אבוטבול: הרי קיימת שם אפליה חמורה ולא מקבלים עובדים מהמגזר החרדי.

משה אבוטבול: אפילו דוח חריף שיצא בנושא הזה על החלטות שהתקבלו לתעדף את אותם עובדים – לא נעשה שום דבר בנושא הזה.

משה אבוטבול: אז זה מוכיח שלא מעניין אותם לא ליבה ולא כלום.

משה אבוטבול: הנושא החרדי לא מעניין אף אחד.

משה אבוטבול: לצערי, כנראה שדמוקרטיה או חופש ושוויון זה שייך למגזרים אחרים, אבל המגזר החרדי ימשיך לסבול פה כל זמן שלא יכירו בערכיו התורניים.

משה אבוטבול: לכן ביום כזה חשוב, של כבוד האדם וחירותו, שהוא יום בין-לאומי, אז גם ישראל נמצאת בתוך ה"בין-לאומי" הזה, והעולם החרדי מצפה שגם פה יהיו שוויון וצדק.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': את יושבת על כיסא – – – בלי כיסוי?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשאני אורחת אני לא – – – אם אתה רוצה, אז נוכל לדסקס על זה אחר כך.

בצלאל סמוטריץ': אכזבת אותי ממש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מדוע?

בצלאל סמוטריץ': כי היה לך עיקרון, הערכתי אותו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לי עיקרון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': העיקרון הוא שכשאני אורחת – זה לא הכיסא שלי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם הייתי יושבת-ראש הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': לא היה לך – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': – – הייתי מבקשת שהכיסא הזה יוחלף.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אני לא, אני סגנית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם כשאבוא לביתך לא – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי האורחת, סגנית יושב-ראש הכנסת, אני לא יודע אם יש פה שר, חבריי חברי הכנסת, ציון יום זכויות האדם הבין-לאומי בכנסת ישראל הוא אירוע חשוב.

בצלאל סמוטריץ': אין ספק שמהפכת שיח הזכויות בעולם – אף שבצידה לא מעט עיוותים ואיבודי פרופורציות ומשקלים נכונים – אין ספק שהמהפכה הזאת תרמה ותורמת הרבה מאוד לעולם טוב יותר, עדין יותר, רגיש יותר, מוסרי יותר.

בצלאל סמוטריץ': הבעיה היא שבשוליים שיח הזכויות הופך לקרדום פוליטי כדי לחפור בו לקידום אג'נדות מסוימות מאוד.

בצלאל סמוטריץ': ואין דבר שמזיק יותר לזכויות האדם וליכולת לגבש סביבן קונסנזוס מהשימוש החד-צדדי בהן – שלום, אדוני היושב-ראש – אין דבר שמזיק יותר לזכויות האדם מהשימוש החד-צדדי והניסיון להפוך אותם לכלי לקידום אג'נדות מסוימות מאוד.

בצלאל סמוטריץ': כשזכויות אדם הופכות לשם נרדף כדי להיאבק באינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל, כשזכויות אדם הופכות לפריבילגיה של קבוצות מאוד מסוימות, אם מדובר על ערבים או על מסתננים ומהגרי עבודה, שם יש זכויות אדם.

בצלאל סמוטריץ': אבל במקומות אחרים, כשזה פחות משרת את האג'נדה של השמאל, שבדרך כלל נושא את זכויות האדם – ופתחתי בלברך אותו על הדברים הטובים שהוא עושה בהקשר הזה – שם פתאום זכויות האדם נעלמות ואינן.

בצלאל סמוטריץ': הדוגמה הפשוטה, שאנחנו רואים אותה לנגד העיניים שלנו בימים האחרונים, זו החלטת הממשלה שגובשה להסדרת ההתיישבות הצעירה; החלטה מינימליסטית, בראייתי, רחוקה מלהיות מספקת.

בצלאל סמוטריץ': החלטה שנעדרת את הערך הציוני, הלאומי, החשוב של התיישבות, של פיתוח ההתיישבות בכל רחבי ארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': החלטה באמת מינימליסטית שביקשה לתת מענה לזכויות האדם, המינימום שבמינימום: כמעט 20,000 מתיישבים, גברים, נשים, ילדים וטף, נשלחו על ידי ממשלות ישראל השונות להקים ולהתגורר בהתיישבות מפוארת, אבל לא יכולים להפעיל מכונת כביסה שלא בתורנות, לא יכולים לחמם לילדים, בקור של אפס מעלות לפעמים, בחורף, בהרים, לא יכולים לקבל גני ילדים וכיתות לימוד, שלא לדבר על דרכים ושבילים וכבישים.

בצלאל סמוטריץ': אבל מינימום, של חשמל, של מים?

בצלאל סמוטריץ': אז ישבו על המדוכה אנשי המקצוע, בהכוונה של שני השרים הרלוונטיים – שר ההתיישבות צחי הנגבי, השר לעניינים אזרחיים במשרד הביטחון מיכאל ביטון – וכתבו באמת את הצעת המחליטים הכי מינימליסטית שיש.

בצלאל סמוטריץ': אין בה אלמנטים, שאני הייתי שמח שיהיו בה, של הסדרה, פיתוח וקידום; יש בה באמת את המינימום של מחויבותה של מדינה לאזרחיה, שהם שווי חובות, משרתים בצבא, עושים מילואים, משלמים מיסים, והם לא שווי זכויות – אין להם זכויות אדם, ובוודאי שלא זכויות אזרח במדינה דמוקרטית מתפתחת, מפותחת, מתוקנת כמו מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': את המינימום הזה לא הצליחו שני ראשי הממשלה שיושבים פה בדרך כלל, בנימין נתניהו ובני גנץ.

בצלאל סמוטריץ': את המינימום הזה הם לא הצליחו להביא.

בצלאל סמוטריץ': ואין תירוצים, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את זה מצוין: היועצים המשפטיים תומכים אז אין תירוץ.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר להתחבא מאחוריהם.

בצלאל סמוטריץ': הרבה פעמים פוליטיקאים לא רוצים לקדם תהליכים, ונוח להם להתחבא מאחורי – אין התנגדות של יועצים משפטיים, אין התנגדות של גורמי מקצוע, אין התנגדות מדינית, אין כלום.

בצלאל סמוטריץ': יש חוסר רצון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים כץ, ידידי ושותפי לראשות שדולת ארץ ישראל בכנסת, ואנוכי מעלים מחר את הצעת החוק – – –

יריב לוין: חבר הכנסת סמוטריץ', אנחנו מחויבים לסיים בשעה 16:00 – – –

בצלאל סמוטריץ': הינה, אני מסיים.

יריב לוין: אז אני ממש מבקש כי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני ממש מסיים, בסדר.

יריב לוין: שלא נמצא את עצמנו במצב שלדוברת האחרונה לא יישאר זמן.

בצלאל סמוטריץ': אני ממש מסיים.

בצלאל סמוטריץ': ובכל זאת נראה לי שהמתיישבים ראויים לזה – – –

יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי מוותרת, אז אם כן זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מעלים מחר את הצעת חוק מרקם חיים, שמבקשת לחייב את המדינה להסדיר את היישובים האלה, אחרי כל כך הרבה שנים של סחבת והתעללות, ומחייבת את כל רשויות השלטון במדינת ישראל להתייחס אל היישובים הללו כאל יישובים לכל דבר ועניין החל מקבלת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אני מצפה, אדוני היושב-ראש, ממך, מראש הממשלה ויושב-ראש מפלגתך נתניהו, מכל חברי הליכוד, ואני מצפה מכם, חבריי למפלגות החרדיות, אני מצפה מכל מי שמגדיר את עצמו ימין, אבל לא רק – מכל מי שמגדיר את עצמו תומך בזכויות אדם – להעביר את החוק הזה מחר – –

יריב לוין: חבר הכנסת סמוטריץ', תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – ולא להסתפק רק בטרומית; להמשיך בראשונה, בשנייה ושלישית עוד לפני פיזור הכנסת, לעשות צדק ולקיים זכויות אדם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אני מזמין את חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי ויתרה, ולפיכך לאחר חברת הכנסת פורמן ישיב שר המשפטים אבי ניסנקורן.

יריב לוין: בבקשה.

אורלי פרומן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אדבר בישיבה.

יריב לוין: בבקשה, בבקשה, אין שום בעיה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האם לכל אדם באשר הוא אדם חבילת זכויות מרגע לידתו ועד מותו?

אורלי פרומן: האם הזכות לשוויון, לחירות, לחיים, לביטחון, לכבוד, לבריאות, הזכות לעבוד והזכות לחינוך ולאי-אפליה עטופות כולן בעטיפת מתנה וניתנות לאדם מייד עם נשימתו הראשונה?

אורלי פרומן: ובכן, כמובן שלא.

אורלי פרומן: ראשית, תלוי מאוד היכן נולדים.

אורלי פרומן: האדם הראשון, וגם חווה, על פי הסיפור המקראי, חיו בגן עדן – סביבת חיים מיטיבה, עולם עתיר זכויות.

אורלי פרומן: עם הגירוש הם איבדו את חלקן הגדול, ומאז נידונו לעמול ולהתאמץ.

אורלי פרומן: אך ישנם מקומות שבהם גם מאמץ כביר לא משיג זכויות – בעולם כולו, וגם במדינת ישראל.

אורלי פרומן: שיח על זכויות האדם לא מוכרח להיות פוליטי ופלגני.

אורלי פרומן: הרי זו בדיוק הייתה מטרת ההכרזה של האו"ם בדבר זכויות האדם בדצמבר 1948:

אורלי פרומן: הסכמה עקרונית שלכל אדם זכויות יסוד, כל אדם, ועל הבסיס הזה כל מדינה תנסח את החוקים ואת החוקה שלה.

אורלי פרומן: בישראל נחקק חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו כמעט 50 שנים אחרי הצהרת האו"ם.

אורלי פרומן: ההסכמה הרחבה ביותר שהצליח נוסח החוק להכיל היא בנוגע להגנה על החיים, על הקניין, על חירות ועל הפרטיות.

אורלי פרומן: אך בישראל של 1994 לא הוזכרו בחוק היסוד זכויות כמו הזכות לשוויון, חופש הביטוי, חופש הדת, חופש המחאה, חופש ההתארגנות.

אורלי פרומן: וזה הרקע לעובדה שבישראל של היום גם לנושא בסיסי וחשוב כמו זכויות האדם ושמירה על זכויות האדם למדנו להתייחס באופן יחסי.

אורלי פרומן: די לנו בכך שמצבנו טוב דיו, שבד' אמותינו אנחנו לא נחשפים להפרה של זכויות אדם.

אורלי פרומן: אבל לצערי, גם באופן יחסי מצבנו איננו מניח את הדעת, כי בישראל של שנת 2020 לא נשמרת זכותו הטבעית של כל אדם ואדם בישראל לחירות ולשוויון; לא נשמרת הזכות הטבעית לחיים ולביטחון, לחופש התנועה ולפרטיות; וגם כשנשמרת באופן מסוים חירות המחשבה והמצפון ונראה על פניו שמתקיים חופש דת, הרי שיש פולמוס ציבורי רחב ונוקב על שאלות חופש הביטוי, חופש ההתקהלות וההתאגדות.

אורלי פרומן: ומה בדבר הזכות לעבודה והגנה מפני אבטלה?

אורלי פרומן: בישראל של 2020 כמיליון בני אדם מובטלים, 150,000 משפחות הצטרפו השנה למעגל העוני.

אורלי פרומן: איך ניתן לשמור על זכויות טבעיות של כל בן אנוש?

אורלי פרומן: כמה זמן יחלוף עד שקשה יהיה לשמור על צלם אנוש?

אורלי פרומן: בישראל 2020 מסתמנים תהליכים מסוכנים: שוויון הוחלף בגזענות, אחווה הוחלפה בקריאה "בוגדים" וראש הממשלה מכונה "מלך".

אורלי פרומן: השיסוי והשסע בשירות השלטון.

אורלי פרומן: בישראל 2020 יש אווירה שבה זכויות אדם נדחקות לסוף סדר העדיפויות.

אורלי פרומן: ומי מגן על זכויות האדם?

אורלי פרומן: ובכן, זהו אחד מתפקידיה של מערכת המשפט, והינה, גם זו מצויה במתקפה יום-יומית.

אורלי פרומן: יש לנו עבודה רבה.

אורלי פרומן: היום מציינת הכנסת את יום ההוקרה לנשות ואנשי החינוך.

אורלי פרומן: הייתה לי הזכות לשבת בראש כנס ייחודי עם חברי חבר הכנסת מאיר כהן, ולארח מורים, מנהלים, גננות, יועצות חינוכיות, תלמידים, הורים, אשר בחרו את אנשי החינוך, שיבחו אותם ואת עבודת הקודש המוטלת עליהם.

אורלי פרומן: הזכות לחינוך היא אחת מזכויות היסוד, ולפיה כל ילד בישראל, אבל לצערי רק מגיל שלוש, זכאי לחינוך חינם.

אורלי פרומן: אני מקווה שבעתיד הקרוב נרחיב את טווח הגילאים, החל מגיל לידה.

אורלי פרומן: אבל אסור שהדבר יילקח כמובן מאליו.

אורלי פרומן: הזכות לחינוך, שהיא כה מובנת ובסיסית עבורנו בישראל, קופחה בעקבות הקורונה.

אורלי פרומן: ימי לימוד רבים בוטלו.

אורלי פרומן: אני מאמינה שיכולנו להתמודד בצורה טובה יותר עבור הילדים.

אורלי פרומן: מדינת ישראל ומערכת החינוך עוד יתמודדו עם התוצאות והמחירים, כי על החינוך ועל הזכות לחינוך עלינו לשמור ולשמר.

אורלי פרומן: החינוך הוא סוד הכוח שלנו, הוא הבסיס לחוסנה של החברה, ואנשי החינוך שלנו הם עמוד התווך ואבני הראשה למיצוי זכותם של הילדים לחינוך ולהשכלה.

אורלי פרומן: דרך ארוכה עשה האדם הראשון מיום גירושו מגן העדן ועד לעולם הנאורות, שבו החלה חשיבה מודעת על זכויות.

אורלי פרומן: אני רוצה להדגיש היום כי העיסוק בזכויות האדם אינו טריטוריה בלעדית של ארגונים כמו אמנסטי או האגודה לזכויות האזרח.

אורלי פרומן: עיסוק בזכויות האדם, כמו עיסוק בחובותיו האזרחיות, חייב להיות נחלתה של החברה כולה, כל אדם ואדם, ובוודאי אנו, נבחרי הציבור.

אורלי פרומן: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני שר המשפטים, מאחר שאנחנו צריכים לנעול את המליאה ב-16:00, אני מתקשה להאמין שאתה תסיים בתוך דקה את התשובה, אז אני מציע שפשוט נדחה את התשובה למועד אחר, אלא כן אם התשובה שלך היא שני משפטים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: – – –

יריב לוין: אז אנחנו נדחה את התשובה למועד אחר, וכך גם את הדיון בציון יום ההוקרה לנשות ולאנשי החינוך, שהיה צריך להתקיים היום, וכן את יתרת הצעות החוק שנמצאות על סדר-היום.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 23), התשפ"א–2020, שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.