ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 111, 2020-12-08 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ב בכסלו התשפ"א, 8 בדצמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 62) (הגבלת פיטורים של אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשפ"א–2020, של חברות הכנסת קארין אלהרר ותמר זנדברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', יצחק פינדרוס ומשה ארבל בנושא: חידוש הסדר המקרקעין באיו"ש.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחו מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת אוסאמה סעדי בנושא: סגירת סניפי בנקים ופיטורי עובדים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – לא נמצא; חבר הכנסת עודד פורר – לא נמצא; חברת הכנסת אורלי פרומן – אף היא איננה.

יריב לוין: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, כנסת נכבדה, מדי חודש אנחנו עדים לכ-250 פלישות לבתים פלסטינים.

אימאן ח'טיב יאסין: כל לילה חיילים מעירים משפחות וילדים, זורעים פניקה ומשאירים צלקות בלב וטראומות בנפש לכל החיים.

אימאן ח'טיב יאסין: כעובדת סוציאלית אני לא יכולה להתעלם מהמציאות ומהמצוקה הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: זה האינסטינקט שלי והמחויבות המקצועית שלי ושל כל הקולגות שלי.

אימאן ח'טיב יאסין: מבקשים מאיתנו לחבק, לטפל, לעזור, למצוא פתרון ולשקם, אבל כל זה לא עוזר, כל זה הוא פלסטר.

אימאן ח'טיב יאסין: האתיקה המקצועית שלי מחייבת אותי לרדת לשורש הבעיה ולשאול את השאלות הקשות; להסתכל למציאות בעיניים ולזהות את מהות הבעיה.

אימאן ח'טיב יאסין: כדי להבטיח חיים בריאים לילדי ישראל ופלסטין יש המלצה אחת לפתרון: להפסיק את הפלישות ולסיים את הכיבוש.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בכל פעם שמתווספת עיר חדשה כעיר אדומה, פעילותם של מורי הנהיגה באותה עיר מופסקת.

וליד טאהא: אני מודע לבעיה של תשלום אגרות מטעם התלמידים – הם נאלצים אחרי זה לשלם עוד פעם, ועדיין לא מצאו את הנוסחה להחזיר את התשלום – אבל אני רוצה לדבר על הסוגיה של מורי הנהיגה.

וליד טאהא: כיוון שההיגיון מעודד בכל זאת קיום חיים תקינים יחד עם שמירה על הבריאות, הייתי מציע שבכל יישוב אדום ייעשו שיעורים של התלמידים – שיעורי הנהיגה – על סמך בדיקת קורונה פעם בשבוע.

וליד טאהא: הרי מעודדים אזרחים לעשות בדיקות כדי לבדוק את מצב העיר כל הזמן, אז אני מציע שפעם בשבוע התלמיד יציג בדיקה שלילית, תמורת זה שהוא יעשה לפחות שיעור אחד בשבוע.

וליד טאהא: אנחנו מצד אחד מאפשרים קיום למידה של תלמידים, ובכל זאת גם מאפשרים למורי הנהיגה להתקיים ולא להפסיק את העבודה בכלל.

וליד טאהא: הגשתי שאילתה דחופה ואדוני לא אישר אותה, אז לפחות זו ההזדמנות להעביר את הקריאה הזאת.

וליד טאהא: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – איננו; חבר הכנסת אלכס קושניר – איננו; חברת הכנסת היבה יזבק – איננה; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – איננו; חבר הכנסת יעקב מרגי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להקדיש כמה מילים לדרור סופר, זיכרונו לברכה.

אלעזר שטרן: דרור נהרג בגיל 82 בתאונת דרכים תוך כדי שהוא מפגין בצומת סביון למען עתידה של מדינת ישראל, של החברה הישראלית, למען עתידנו כאן כחברה וכעם.

אלעזר שטרן: לא הכרתי אותו בחייו.

אלעזר שטרן: הוא הותיר שלוש בנות ושבעה נכדים.

אלעזר שטרן: שנים שאני מחפש, וכשאני מוצא אני מצדיע לאנשים שעושים מעשה – מכל צדדיה של המפה הפוליטית – שמוכנים לזוז ממקום הנוחות שלהם ולעשות מעשה; לאלה שעוזבים את ביתם ויוצאים לשרת את מדינתם בגזרות העשייה השונות, ואם צריך – ברחובותיה של הארץ הזאת.

אלעזר שטרן: דרור סופר, זיכרונו לברכה, שכמו שאמרתי, לא הכרתי אותו, למדתי שהיה איש של שלום, אוהב אדם, אומן בנפשו ומבוניה של הארץ הזאת.

אלעזר שטרן: כשהיה צעיר יותר לחם במלחמות ישראל, ובתקופה האחרונה לחם על אופייה של החברה הישראלית.

אלעזר שטרן: לרחובות הוא יצא בדיוק מאותן סיבות שיצא אל החזיתות בשנים שעברו, בנחישות ובהתמדה.

אלעזר שטרן: בעבורי הוא מהווה סמל לאנשים שבאמת אכפת להם ומתרגמים את האכפתיות למעשים; לוחם, מתנדב, שנהרג תוך כדי פעילות, ומקובלת עליי מאוד מסקנתה של משטרת ישראל – ללא כוונת זדון מצד הפוגעת בו.

אלעזר שטרן: אם תרצו, סוג של מקבילה ללוחם מתנדב שנפל בעת מילוי תפקידו.

אלעזר שטרן: לאנשים כמו דרור בחברה כשלנו בונים אנדרטאות.

אלעזר שטרן: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עמית הלוי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי, חברות כנסת נכבדות ונכבדים, כמו בכל שבוע גם הפעם אקריא את שמות ההרוגים ואציין את תאונות הדרכים הקטלניות שהתרחשו בשבוע החולף: ביום שלישי, 1 בדצמבר, נפטרה מפצעיה הולכת רגל, אישה בת 80, לאחר שנפגעה מרכב פרטי בעיר אופקים ב-19 בנובמבר; עוד באותו היום נהרג רוכב אופניים חשמליים, גבר בן 67, מפגיעת רכב פרטי בקריית שמונה; ביום רביעי, 2 בדצמבר, נהרגו שני הולכי רגל, גברים בני 27 ו-30, מפגיעת אוטובוס בתאונת פגע וברח סמוך לירושלים; ביום חמישי, 3 בדצמבר, נהרג רוכב האופנוע ירון מולקנדוב, בן 18, תושב ראשון לציון, לאחר שסטה מנתיבו ופגע בחומה סמוך למחלף דב הוז בחולון.

בועז טופורובסקי: ירון נהרג שבוע אחרי שקיבל את האופנוע שעליו חלם.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 4 בדצמבר, נהרג צעיר בן 20 מפגיעה חזיתית עם רכבו במשאית סמוך למחלף שורק בכביש 6; ביום שבת, 5 בדצמבר, נהרג המפגין דרור סופר, בן 82, לאחר שרכב פרטי פגע בו בעת הפגנה בקריית אונו; אתמול, יום שני, נהרג גבר בן 30 לאחר שרכבו התהפך לתוך תעלה שבצידי הכביש סמוך ליישוב תובל שבגליל העליון.

בועז טופורובסקי: שמונה אזרחים מתו בשבוע החולף.

בועז טופורובסקי: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ינון אזולאי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמו כולם אני מודאג מהמצוקה הקשה שפוקדת את בתי החולים, המחסור במיטות – גם בעקבות הקורונה וגם בשנות שגרה.

משה אבוטבול: היו לי הזכות והעונג להכיר ולבקר בבית צבר בגוש דן, שנותנים מענה הולם לבעיה על ידי אשפוז ביתי, דבר שימנע את הלחץ האדיר בבתי חולים, הידבקויות, זיהומים, חיידקים, וכמובן האווירה הפחות נוחה שם, בבתי החולים, ונזק נפשי שיכול להיגרם.

משה אבוטבול: טיפול בתוך הבית על ידי חברות מנוסות ייתן מענה הולם ויפתור למדינה בעיות רבות.

משה אבוטבול: משכך, גם הגשתי את הצעת החוק בנושא, יחד עם הרב השר יעקב ליצמן – הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – אשפוז ביתי).

משה אבוטבול: אני קורא מעל בימה חשובה ויקרה זו: זה יכול לחסוך למדינה בעלויות, לשמור על המטופלים מחיידקים וכדומה, ברמת טיפול מצוינת ותוך מעקב אחר החולה, כפי שנהוג בכמה ממדינות העולם.

משה אבוטבול: אני קורא לשר הבריאות, לבתי החולים, לקדם ולשמוח בהצעת חוק זו, שתיטיב עם כלל אזרחי המדינה גם בתקופת הקורונה וגם אחריה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יצחק פינדרוס – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, לפי נתוני האו"ם, בכל חודש מתבצעות יותר מ-250 פלישות של הצבא לבתים של משפחות פלסטיניות.

עאידה תומא סלימאן: הינה העדות של אחת מהן: אני לא מסוגלת להירדם לפני 01:00 או 02:00.

עאידה תומא סלימאן: אני מתחילה לשקוע במחשבות, ומייד כשאני שומעת רעש אני כבר מחכה לצבא.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים, לא הרבה פעמים, אני חולמת שהם באים לקחת את בעלי ושהוא בורח.

עאידה תומא סלימאן: כיום אני ממשיכה עם המחשבות עד 03:00-02:50 ואז אני נרגעת קצת, אחרי שעוברת השעה שבה הם צפויים להגיע.

עאידה תומא סלימאן: העניין הזה חוזר גם בלילה הבא.

עאידה תומא סלימאן: אני הולכת לישון מאוחר.

עאידה תומא סלימאן: התרגלתי.

עאידה תומא סלימאן: אם אני נרדמת, אני מתעוררת.

עאידה תומא סלימאן: אני מסתכלת הרבה בשעון.

עאידה תומא סלימאן: זו אחת העדויות מהרבה מאוד עדויות שנאספו על ידי רופאים לזכויות אדם, יש דין, שוברים שתיקה.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד לארגונים שעדיין מזכירים שתחת המעטה של הקורונה מנסים להשכיח מאיתנו שקיים כיבוש שמחלחל לפרטי-הפרטים של חיי היום-יום של עם שנאנק תחת הכיבוש הזה.

יריב לוין: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה; חבר הכנסת אריאל קלנר – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: תודה רבה.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לכבוד יום התפוצות אני אומר את דבריי בשפה האנגלית, כדי שהם יובנו בקהילות ברחבי העולם.

מיכל וונש: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן תרגומם: אחיות ואחים יקרים מן התפוצות, מדינת ישראל נולדה עם חזרתם של בני הארץ לארץ אבותיהם, על בסיס חזון, שליחות וערכים משותפים בין המדינה המתהווה ובין האנשים שהוגלו ופוזרו ברחבי התפוצות.

מיכל וונש: על יסוד עקרונות מייסדים אלו, המעוגנים במגילת העצמאות, העם היהודי בנה יחדיו תשתית פיזית.

מיכל וונש: 72 שנים אחר כך הנס שהוא מדינת ישראל הוא דמוקרטיה ריבונית משגשגת.

מיכל וונש: בזמן הזה אנו נדרשים לרתום את הזהות והערכים המשותפים שלנו, יהיה אשר יהיה מקום מגורינו, כדי להבטיח את המשכיות קיומו של העם היהודי.

מיכל וונש: הפרויקט המשותף המחודש שלנו חייב להתבסס על הקשבה איש לצרכיו ולחששותיו של רעהו, בעולם שבו האנטישמיות עולה, שבו הקורונה גובה מחיר עצום.

מיכל וונש: הלורד הרב זקס, זכרו לברכה, ציין: Almost all Jewish groups in Israel and the diaspora express a commitment to Jewish survival, peoplehood, and unity.

מיכל וונש: But the interpretation of those concepts differs systematically from group to group.

מיכל וונש: האתגרים מלווים בהזדמנות אדירה ובאחריות עצומה.

מיכל וונש: היחסים בינינו חייבים להתפתח ליחסים של כבוד הדדי וערבות, כדי להגשים את החזון, השליחות והערכים המשותפים.

מיכל וונש: רק אם נעבוד יחדיו בפעולה אותנטית – נצליח.

מיכל וונש: ) תודה רבה ויום תפוצות שמח.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, 40,000 סטודנטים יושבים בבית גם היום, גם עכשיו, שמונה שבועות לתוך השביתה של הסגל הזוטר במכללות הציבוריות; 40,000 צעירים שעתידם האקדמי לוט בערפל, שנמצאים על סף ביטול של סמסטר שלם.

יוראי להב-הרצנו: ומה ראשי המכללות עושים בעניין?

יוראי להב-הרצנו: כלום ושום דבר.

יוראי להב-הרצנו: להפך, מורחים את הזמן, מייצרים מחלוקות חדשות ומיותרות, ובעיקר – משדרים מסר אחיד: לא אכפת לנו מעתיד הסמסטר ומעתיד הסטודנטים.

יוראי להב-הרצנו: בשבוע שעבר כינסנו את השדולה להשכלה הגבוהה לדיון חירום בנושא ממש כאן, בכנסת ישראל, ולמרבה הצער, ועד ראשי המכללות אפילו לא טרחו לשלוח נציג או נציגה שמספיק בקיאים בפרטי המשא ומתן.

יוראי להב-הרצנו: מעבר לביזויה של כנסת ישראל, מדובר בהתנהלות שערורייתית, שמקבלת גיבוי מהשר הממונה, השר להשכלה גבוהה ומשאבי המים זאב אלקין.

יוראי להב-הרצנו: אי-אפשר לתת לשביתה הזאת להימשך אפילו יום אחד נוסף.

יוראי להב-הרצנו: אני קורא מכאן לכל הצדדים להתכנס שוב מייד ולהגיע להסכם.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מנסור עבאס – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, בשבוע שעבר נרצח ילד בן 12, עלי איימן אבו עליא מכפר אל-מוע'ייר.

איימן עודה: אין מילים לתאר את גודל האבדה של קטיעת חייו של ילד באכזריות עוד בתחילת חייו.

איימן עודה: השם של עלי עוד מגיע לתודעה הציבורית, אבל יש אין-ספור ילדים פלסטינים, קורבנות המשטר הצבאי בשטחים, שלא תשמעו עליהם בחיים.

איימן עודה: בממוצע, יש בכל חודש 270 פלישות לבתים של פלסטינים בשטחים הכבושים.

איימן עודה: הפלישות האלה מובילות לפגיעה נפשית קשה במבוגרים, ובמיוחד בילדים, המשפיעה עליהם לכל החיים.

איימן עודה: הבית הוא המקום הבסיסי ביותר שבו הורים אמורים להיות מסוגלים להבטיח את ביטחון הילדים.

איימן עודה: כל פלישה לבית שבו ילדים ישנים היא צלקת לכל החיים.

איימן עודה: את המציאות הגזענית של הכיבוש אי-אפשר לתקן, אי-אפשר לקשט; את המציאות הגזענית הזאת אפשר רק לסיים.

איימן עודה: יש פה עם.

איימן עודה: העם הפלסטיני דורש שתכירו בזכויות הלאומיות שלו לעצמאות, חופש, ביטחון ושגשוג.

איימן עודה: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיוטים בלילה, תחושת נרדפות, פלאשבקים, הפרעות שינה, הרטבה במיטה, חרדה, עוררות יתר, מתח, מחשבות אובדניות, תחושת חוסר שליטה – הרשימה הזאת היא רק חלק ממה שחיילים ישראלים משאירים אחריהם אחרי שהם יוצאים מהבית הפלסטיני שאליו פלשו באמצע הלילה.

עופר כסיף: זו לא רק דלת שבורה או חלון שבור.

עופר כסיף: הלוואי שזה היה רק זה.

עופר כסיף: פלישות לבתים מרסקות משפחות, סורטות ילדים, מצלקות נפשות.

עופר כסיף: זה קורה כל לילה, כל הזמן.

עופר כסיף: הגיע הזמן להפסיק את הפלישות לבתים.

עופר כסיף: הגיע הזמן להפסיק את הכיבוש.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי – איננו; חבר הכנסת יבגני סובה – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת צבי האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, יוסי פלדמן, הייתי אומר מורי ורבי בתחום שימור המורשת הבנויה, הלך לעולמו בדיוק לפני חודש.

צבי האוזר: יוסי, סייר המדבר, איש אשכולות שאהב את הארץ אהבת אין-סוף וחווה אותה דרך הרגליים, אפשר לומר נאסף אל אבותיו והוא בן 88.

צבי האוזר: יוסי היה מאלה שבעשר אצבעותיו המחוספסות שינה את מציאות חיינו לטובה.

צבי האוזר: בחריצות, עקשנות, דבקות במשימה וצניעות אין-קץ עשה את זה.

צבי האוזר: הוא האיש שפרץ את הדרך בתחום השימור, הסיור ושמירת הטבע בישראל; הוא האיש שהקים את בית ספר שדה הראשון בעין גדי ותרם לחינוך הנוער שלנו לאהבת הארץ; הוא האיש שהקים בכוח חזונו ועיקשותו את המועצה לשימור אתרים ומבנים.

צבי האוזר: עקבות סנדליו של יוסי מסומנים לאורכה ולרחבה של המולדת שכה אהב, ויכולתו להפוך חלומות למציאות מאפשרת ועוד תאפשר למיליונים ליהנות מארץ ישראל ונוף מורשתה.

צבי האוזר: עליו אפשר לומר את מה שנתן אלתרמן כתב על לוחמי הפלמ"ח: "מה נוסיף ונמנה?...

צבי האוזר: מדברים פעוטים / נוצרות אגדות, זה החומר".

צבי האוזר: נוח על משכבך, יוסי.

צבי האוזר: אתה זרעת את הזרעים ואנחנו נמשיך לקטוף את הפירות, ללכת בדרכך.

צבי האוזר: העם בישראל וכנסת ישראל מצדיעים לך.

יריב לוין: חברת הכנסת תהלה פרידמן – איננה.

יריב לוין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להצטרף לחבריי ולהקדיש את הדקה הזאת לקטע מתוך הדוח "חיים חשופים" של הארגונים יש דין, שוברים שתיקה ורופאים לזכויות אדם, שעוסק בפלישות לבתים: דמיינו לכם דפיקות בדלת.

תמר זנדברג: דמיינו צעקות.

תמר זנדברג: דמיינו חיילים שמעירים אתכם ואת הילדים באמצע הלילה כשכולם ישנים במיטה, עם פנס ונשק שמכוון אליכם.

תמר זנדברג: דמיינו את הבהלה ואת החרדה כשהילדים המתוקים והטהורים שלכם מרוכזים איתכם בחדר אחד בבית, רועדים, לא מבינים מה קורה כאן, לעזאזל, למה מגירות נפתחות, ארונות הפוכים, כלים נשברים, סיוט בבית.

תמר זנדברג: דעו לכם שיש אנשים שחיים ממש לא רחוק מכאן שלא צריכים לדמיין.

תמר זנדברג: זו המציאות שלהם כל לילה.

תמר זנדברג: לפי נתוני האו"ם, בכל חודש מתבצעות יותר מ-250 פלישות של הצבא לבתים של משפחות פלסטיניות.

תמר זנדברג: גם זה חלק מהכיבוש.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים לשים סוף לכיבוש כי אנחנו רוצים לשים סוף לסכסוך, לאלימות ולמציאות הזאת של פלישות לבתים כדי להבטיח לילדים עתיד טוב יותר.

תמר זנדברג: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אנטאנס שחאדה, בבקשה.

אנטאנס שחאדה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אנטאנס שחאדה: יש נושא חשוב שאנחנו ממעטים לדבר עליו בכנסת ובשיח הציבורי, כנראה בגלל ריבוי האסונות והבעיות שאנחנו ניצבים מולם, וזה תאונות דרכים ביישובים הערביים, הרוגים מהאוכלוסייה הערבית בתאונות דרכים.

אנטאנס שחאדה: השנה אנחנו כבר הגענו כמעט ל-95 הרוגים.

אנטאנס שחאדה: אנחנו מדברים גם – עברנו את ה-100 נרצחים באלימות ופשיעה בחברה הערבית, אבל גם כאן אנחנו מתקרבים ל-100 הרוגים בשנה.

אנטאנס שחאדה: מתוך כמעט 290 הרוגים עד כה, כמעט שליש מההרוגים בתאונות הדרכים הם מהאוכלוסייה הערבית.

אנטאנס שחאדה: ברור שיש צורך לפעול גם בהיבט זה.

אנטאנס שחאדה: אני מברך את ידידי טופורובסקי על ועדת המשנה למלחמה בתאונות הדרכים, אבל יש צורך במודעות, בפרסום וגם באכיפה – אכיפה משטרתית, אכיפת רשויות – ובפיתוח תשתיות, במיוחד ביישובים הערביים.

אנטאנס שחאדה: רוב ההרוגים צעירים.

אנטאנס שחאדה: לפני שבועיים ילד בן שלוש מעין מאהל נדרס בחצר הבית, ולפני יותר משבועיים-שלושה צעיר בן 19 מיפיע נהרג בתאונת אופנוע.

אנטאנס שחאדה: צעירים רבים נהרגים בטרם עת בגלל המגפה הזאת של תאונות דרכים, ואל לנו לשכוח אותה, למרות ההתעסקות במלחמה בפשיעה ובאלימות ובשאר הבעיות.

אנטאנס שחאדה: גם לזה נשים לב ונפעל להקטין, אינשאללה, את מספר ההרוגים והפצועים.

אנטאנס שחאדה: תודה רבה, אדוני.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת תהלה פרידמן, את רוצה לדבר?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אוקיי.

יריב לוין: אם כך, אנחנו סיימנו את פרק הנאומים בני הדקה.

יריב לוין: << הלסי >> ציון היום לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות << הלסי >>

יריב לוין: אנחנו עוברים מכאן, חברות וחברי הכנסת, לנושא הבא, והוא ציון היום לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות – הצעות לסדר-היום מס' 1612, 2363, 2374, 2390, 2408 ו-2413.

יריב לוין: מדינת ישראל מאז ומתמיד הייתה מדינה מיוחדת – מדינה שזכות הקיום שלה היא עובדת היותה בית לאומי לכל יהודי העולם.

יריב לוין: נכון להיום, יותר יהודים חיים מחוץ לישראל מאשר בישראל, אם כי צריך לומר שבמרוצת הזמן, לשמחתנו, נוצר גידול משמעותי באוכלוסייה היהודית בארץ; היו גלי עלייה רבים, וחלקה היחסי של הקהילה היהודית, אם אפשר לקרוא לזה ככה, או חלקם היחסי של היהודים שחיים בישראל הולך וגדל ביחס לכלל יהדות העולם.

יריב לוין: לצד הצורך בעידוד עלייה, הבאת יהודי העולם לארץ וחיזוק הרעיון הציוני, מדינת ישראל מחויבת גם לשלומם ולביטחונם של יהודי העולם באשר הם.

יריב לוין: הדאגה ליהודי העולם חשובה במיוחד בתקופה הנוכחית, על רקע שני נושאים אשר עתידן של הקהילות היהודיות לטעמי תלוי בהם.

יריב לוין: הנושא הראשון הוא האנטישמיות הגואה.

יריב לוין: המשבר הכלכלי שהביאה עמה מגפת הקורונה הגביר עוד יותר את האנטישמיות כלפי קהילות רבות, והדבר הזה לצערנו ניכר מאוד אפילו בארצות צפון אמריקה.

יריב לוין: המאבק באנטישמיות מחייב אותנו לקיים קשר הדוק בין מדינת ישראל ליהודי העולם, כדי להילחם ביחד כנגד התופעה הפסולה הזאת.

יריב לוין: עלינו לוודא כי המוסדות היהודיים בקהילות השונות יישארו בטוחים מפגע.

יריב לוין: עלינו לוודא כי כל יהודי בעולם ירגיש בטוח ויקבל את ההגנה הדרושה לו במקרה הצורך.

יריב לוין: לצד זה, עלינו להבטיח גם את זכותו של כל יהודי לקיים את מנהגי מצוות היהדות.

יריב לוין: מדינת ישראל פועלת ותמשיך להשקיע מאמץ חשוב במניעת חקיקה אשר תגביל את השחיטה הכשרה או את האפשרות של יהודים לקיים חיים יהודיים שלמים בכל מקום בעולם.

יריב לוין: הנושא השני שאנו נדרשים להתמודד עימו הוא ההתבוללות, המסכנת את המשך הדורות.

יריב לוין: אלו ימים שבהם העולם הופך גלובלי יותר, הרחוק הופך קרוב, והתוצאה המיידית של מגמה זו היא גידול בהיקף קשרי הנישואים בין יהודים למי שאינם יהודים.

יריב לוין: אנו עדים לתהליך התבוללות מואץ, המעמיד בסכנה קיומית קהילות יהודיות שלמות.

יריב לוין: בהיבט הזה אמר בשעתו יושב-ראש הסוכנות היהודית לשעבר, מי שכיהן גם כחבר כנסת וכשר, נתן שרנסקי, כי ישנם בעצם רק שני מרכיבים שמסוגלים לשמר את הזהות היהודית של יהודי החי בגלות – ובוודאי שכך הדבר כאשר מסתכלים על הדברים בראייה לאורך דורות: הזיקה לדת והזיקה למדינת ישראל.

יריב לוין: ברור לגמרי שמי שנהנה משניהם, או לפחות מאחד מהם, הסיכוי שיתבולל וינתק את שרשרת הדורות נמוך יחסית.

יריב לוין: לעומת זאת מי שלא מקיים אף לא אחת משתי הזיקות האלה, הסיכוי שיתבולל הוא, לצערנו, כפי שאנחנו רואים, גבוה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, זוהי חובתנו כנבחרי ציבור במדינת ישראל להעמיק את המאבק באנטישמיות; להעמיק את הקשר בין מדינת ישראל לקהילות היהודיות בעולם ובכך להגדיל את הסיכוי לשמירת שרשרת הדורות ולשמירתה של הזהות היהודית בקהילות יהודיות רבות ברחבי העולם.

יריב לוין: אני רוצה לומר דבר נוסף.

יריב לוין: כמי שהייתה לו הזכות לכהן בעבר כשר תיירות, זכיתי לראות אילו יתרונות אדירים יש לביקור, ולו ביקור קצר, במדינת ישראל, בעיקר לאותם צעירים יהודים, וכיצד בכמה ימים של חשיפה לייחודיות של מה שמתרחש כאן וביקור בבירתנו הנצחית ירושלים היחס לישראל, הזיקה והקשר ליהדות משתנים ללא הכר.

יריב לוין: אין דרך טובה יותר לחיזוק הזיקה ליהדות והזיקה לארץ ישראל ולמדינת ישראל כמו לבוא הנה, לבקר באתרים ההיסטוריים כאן, להכיר מקרוב את התושבים, לחזות בנופים הייחודיים של המדינה.

יריב לוין: להרגיש שייך.

יריב לוין: דווקא בימים אלה של משבר כלכלי וקשיים גדולים חשוב מאוד ששיתוף הפעולה המצוין המתקיים בין הכנסת לבין הסוכנות היהודית והיושב-ראש שלה, השר לשעבר יצחק הרצוג, יימשך, כדי לטפל בכל הנושאים החשובים האלה שעומדים על הפרק.

יריב לוין: חשוב בפרט, בעיניי, שנמשיך להשקיע את המשאבים הדרושים בתוכניות דוגמת מסע ותגלית, כדי שרבים מצעירי הקהילות היהודיות בעולם אכן יוכלו להגיע ולבקר בישראל.

יריב לוין: מדינת ישראל תהא לעד ביתו הלאומי של העם היהודי.

יריב לוין: אנו מחבקים היום את כלל הקהילות היהודיות בעולם ומאחלים לכל יהודי באשר הוא: לשנה הבאה בירושלים.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני מבקש להזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יריב לוין: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חיפשתי בתנ"ך את המילה "תפוצות" – לא מצאתי.

ישראל אייכלר: ולכן, העניין של יהדות התפוצות – אנחנו יודעים שרק בתפילה אנחנו אומרים: "וקרב פזורינו מבין הגויים ונפוצותינו כנס מירכתי ארץ", אבל הנביא ישעיהו אומר: "והיה ביום ההוא יתקע בשופר גדול ובאו האֹבְדים בארץ אשור והנדחים בארץ מצרים והשתחוו לה' בהר הקדש בירושלם".

ישראל אייכלר: העניין של התפוצות הוא לא מצב שהיינו רוצים בו; אנחנו מצפים ליום ההוא שבו לא תהיה יהדות תפוצות.

ישראל אייכלר: אבל כאשר אנחנו בגלות – יש גם גמרא שאומרת: "צדקה עשה הקדוש ברוך הוא לישראל שפזרן לבין האומות" – שאם היו נפגעים במקום אחד יישאר שריד במקום אחר.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לדעת, כמו שציין היושב-ראש, שהקשר של אנשים שבאים אפילו לטיול, לתיור, לסיור בארץ ישראל – הם רואים את הנופים, הם רואים את הקשר עם ירושלים, וזה עושה להם מזכרת לכל החיים.

ישראל אייכלר: כמו שאמר שרנסקי, מי שקשורים לדת ולמדינת ישראל הם שיישארו.

ישראל אייכלר: הוא פעם סיפר לי שהמילה הראשונה שהוא ידע על יהדות זה "שמחת תורה", כי במוסקבה הם היו באים בשמחת תורה לרקוד הקפות גם בעיר שלהם, אז זה הדבר הראשון שהוא ידע.

ישראל אייכלר: אחרים ידעו מאצעס – מצות.

ישראל אייכלר: יהודים שמגיעים מאתיופיה אומרים כל הזמן: ירושלים, ירושלים.

ישראל אייכלר: הינה, יושבת פה השרה ותעיד על זה.

ישראל אייכלר: ארץ ישראל וירושלים הן חלק בלתי נפרד מהדת היהודית ומתורת ישראל, כי אחרת אנחנו מגיעים למצב שיש אנשים שבאים מהתפוצות ואומרים שאנחנו כובשים זרים בארץ אבותינו.

ישראל אייכלר: שמעת?

ישראל אייכלר: חלק מהארגונים האלה שעוסקים בזה ומפיצים בכל העולם את העלילה שאנחנו, בני ישראל, זרים הם בארצם וכובשים הם בארצם היו יהודים שבאמת לא היו פה ולא רצו להיות יהודים והתבוללו, ובזמן השואה אחד מהם היה שר אוצר, אחד מהם היה יושב-ראש ועדת המשפטים בסנאט ואחד היה יושב-ראש ועדת ההגירה, והם סירבו לספינות שרצו להיכנס לארצות הברית, שמא יאמרו שהם דואגים לאחיהם היהודים.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, רוב העם היהודי בכל התפוצות תמיד היה בקשר עם כל יהודי שכאב לו: בתימן – כאב לו בפולין; כאב בפולין – כאב ברוסיה; כאב ברוסיה – כאב במרוקו.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, כולם אמרו: "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד", כולם הניחו תפילין ושמרו שבת, וזה מה שאיחד אותם תמיד.

ישראל אייכלר: נכון, כמו שציינת, אדוני היושב-ראש, שבמאות האחרונות יש תהליך של התבוללות, והוא תהליך קשה מאוד.

ישראל אייכלר: לפי ההלכה, כל מי שנולד לאם יהודייה הוא יהודי, אבל אמר פעם מנהיג ציוני שלדעתו גם מי שנכדיו יהיו יהודים הוא יהודי, כי יש אנשים, הוא אמר, שהם יהודים על פי ההלכה, אבל מבחינה לאומית הם מתנתקים, הם לא יודעים בכלל.

ישראל אייכלר: יש אנשים בארצות הברית – סיפור ששמעתי – חבר אחד צלצל לחברו העורך דין: אתה יודע שיום כיפור היום?

ישראל אייכלר: שכחתי מזה.

ישראל אייכלר: אמר לו: בארץ ישראל אין יהודי ששוכח שיום כיפור היום.

ישראל אייכלר: ולכן, אנחנו צריכים לדעת שהקשר איתם חשוב מאוד גם להם, כדי לקרב אותם בחזרה ליהדות, כדי שיהיה "וקרב פזורינו מבין הגויים ונפוצותינו כנס מירכתי ארץ", ומצד אחר לדעת שהבסיס והעוגן שלנו – הן כלפי אומות העולם, הבית הלבן והשפעה בין-לאומית והן להשפעה היהודית – זה דווקא עם היהודים שקשורים וחבוקים עם תורת ישראל ועם ארץ ישראל.

ישראל אייכלר: הם היהודים שכל הזמן מזדהים גם עם היהודים שיושבים בארץ ישראל, והם לעולם לא יגידו שאנחנו כובשים זרים בארץ ישראל.

ישראל אייכלר: לכן, החשיבות היא גם בשבילם וגם בשבילנו.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת שהקול היהודי, הכוח היהודי, הוא דבר שכל הנשיאים בארצות הברית מתחשבים בו הרבה מעל ומעבר למספרם באוכלוסייה האמריקנית.

ישראל אייכלר: לעומת זאת, אנחנו רואים – בפרט בתקופת טראמפ – שהאנשים שעומדים לצד ישראל, עד כדי כך שהודיעו שארצות הברית תכיר בירושלים ותעביר את השגרירות – את זה עשו יהודים שהיו מאוד מאוד קרובים ולא חשבו שאנחנו כובשים זרים בארץ ישראל, אלא אנשים שהיו קרובים מאוד לדת היהודית, למסורת היהודית.

ישראל אייכלר: גם כאשר החינוך היהודי חזק אצלם בבית אז הם ממשיכים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד מילת קטרוג על עצמנו, משהו שאנחנו לא בסדר: בשנת הקורונה מדינת ישראל התנכרה ליהדות התפוצות בצורה מאוד מאוד כואבת.

ישראל אייכלר: טיפלתי בהרבה הרבה מקרים.

ישראל אייכלר: ברגע שבאה הקורונה, במקום שמדינת ישראל תמיד הייתה אומרת שאיפה שיהודים נמצאים במצוקה, אנחנו שם; אז לאו דווקא כשנמצאים אי-שם בקצוות תבל שולחים מטוס, אבל כשהם בארצות הברית ואירופה, לא נותנים להם להיכנס לראות את ההורים המבוגרים שלהם, הזקנים הקשישים שעלו לארץ.

ישראל אייכלר: הילדים שלהם רוצים לבוא והם לא יכולים להיכנס.

ישראל אייכלר: נכון, צריך לשמור שלא ייכנסו אנשים בלי בידוד, וצריך לשמור על הבריאות שלהם, אבל הייתה כזאת התנכרות.

ישראל אייכלר: לדעתי, זה יירשם לדיראון.

ישראל אייכלר: אני מקווה מאוד שהקורונה תיגמר, אבל אם לא, צריך מייד לפתוח את השערים לכל יהודי, בתנאי של שמירת הבריאות – זה כן, אבל להגיד – קיבלתי תשובה על יהודי זקן בן 90 שהזמין את הבן שלו: זר לא יכול להזמין זר, כי היהודי שחי פה עוד לא עשה עלייה, אז הוא זר.

ישראל אייכלר: מדינה יהודית לא יכולה להגיד ליהודי מהתפוצות: אתה זר, אף פעם.

ישראל אייכלר: אני חושב שבעזרת השם, אם אנחנו נתקן את היחס ליהדות התפוצות ונכבד את האנשים שרוצים בנו, גם הם יכבדו אותנו.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, אכן, אם נכבד כולנו את יהדות התפוצות, ייטב לכולנו.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, גברתי המזכירה, גברתי השרה, ברוכה השבה.

מאיר כהן: חברות וחברי כנסת נכבדים, כמעט 15 מיליון יהודים חיים היום בעולם, אדוני היושב-ראש, ובעצם הפכנו להיות הדת המונות

מאיר כהן: איסטית הראשונה אבל הקטנה בעולם.

מאיר כהן: 72 שנים חלפו מאז הקמת המדינה, ועדיין רוב היהודים בעולם חיים בתפוצות.

מאיר כהן: מתוך 15 מיליון יהודים בעולם, 8 מיליון חיים בגולה, רובם המכריע במדינות צפון אמריקה.

מאיר כהן: ראוי לציין בעניין זה כי בשנה החולפת, 2019, נרשם שיא של עלייה בעשור האחרון – יותר מ-35,000 עולים.

מאיר כהן: למרבה הצער, הקורונה פגעה במומנטום החיובי של עליית יהודים ארצה, אבל בעזרת השם, אנחנו כולנו מקווים שבשנת 2021 ימומש יעד העלייה, שנקבע על 50,000 עולים.

מאיר כהן: הלוואי, אלוהים, שכך יהיה.

מאיר כהן: אתמול, בשדולת העם היהודי בכנסת – אדוני, גם אתה נכחת, ותודה רבה לך – בשיתוף הסוכנות היהודית, קיימנו כנס ובו דנו בהשלכות מגפת הקורונה על יהודי התפוצות, ומדובר בלא מעט השלכות.

מאיר כהן: מפעל העלייה נפגע באופן ישיר, כמו שציינתי, בשל סגירת השמיים, והיקפי העלייה ירדו.

מאיר כהן: נוסף לכך מוסדות יהודיים רבים, אדוני היושב-ראש, נפגעו כלכלית, ובעניין זה ראוי לציין לטובה קרן של 30 מיליון ש"ח שהסוכנות היהודית העמידה לאותן קהילות.

מאיר כהן: בכל זאת, אני רוצה לשים דגש על שתי השלכות, מרכזיות מאוד בעיניי, של מגפת הקורונה על הקהילות היהודיות בעולם: הראשונה היא עלייה בגילויי האנטישמיות; השנייה היא ההתרחקות של יהודים ממרכזים קהילתיים, מה שלאורך זמן מוביל להתנתקות מהזהות היהודית, ובוודאי גם להתנתקות ממדינת ישראל.

מאיר כהן: לפני חמישה חודשים פורסם על ידי מרכז קנטור באוניברסיטת תל אביב דוח מיוחד המסתמך על מאות דיווחים ממוקדים שונים בעולם היהודי.

מאיר כהן: הדוח העלה כי מגפת הקורונה הולידה גל חדש וייחודי של אנטישמיות ברחבי העולם.

מאיר כהן: מנתוני הדין וחשבון עולה כי גל האנטישמיות החדש כולל מגוון עלילות שלכולן מכנה משותף: היהודים במדינת ישראל, לא תאמינו, הם האשמים בקורונה.

מאיר כהן: זה פשוט מדהים.

מאיר כהן: רוב גילויי האנטישמיות באים לידי ביטוי ברחבי אירופה, צפון ודרום אמריקה.

מאיר כהן: שימו לב לנתון הבא: אוניברסיטת אוקספורד באנגליה, במחקר שהיא עשתה עולה כי 19% מהציבור באנגליה – לא תאמינו – מאמינים שהיהודים גרמו להתפרצות המחלה.

מאיר כהן: נשמע מטורף, אבל זה העולם שלנו.

מאיר כהן: הדוח הנורא הזה מצביע על חזרה לאנטישמיות הקלאסית, שכוללת תיאוריות של קונספירציה לצד עלילות דם.

מאיר כהן: עוכרי ישראל באשר הם – ואתה תסכים איתי, חבר הכנסת אייכלר – כמו גם האסלאמיסטים, מוסיפים לשמה של מדינת ישראל את מה שמציין נגיף הקורונה; למשל, COVID19 הם כותבים COVID1948 – מדהים; שנת הקמתה של המדינה.

מאיר כהן: ביטוי רע וחדש נפוץ בימים האלה בקרב ארגונים ניאו-נאציים, שמרימים שוב את ראשם.

מאיר כהן: הם קוראים לזה Holocough, כאילו השואה עם השיעול.

מאיר כהן: היהודי הזה מהשואה, כשהוא משתעל, אז אתם יודעים מה הוא מפזר.

מאיר כהן: זה נורא.

מאיר כהן: ההיסטוריה הקשה מלמדת אותנו שבעיתות משבר כלכלי מפנות קהילות רבות את זעמן לעבר העם היהודי.

מאיר כהן: יהודי העולם צריכים לחוש היטב שמאחוריהם יש מדינה, ניצבת מדינה חזקה, מדינה שמחבקת אותם ותיאבק בעבורם; מצד אחד לעודד אותם לעלות למדינת ישראל ומצד שני לדרוש ולתבוע את ביטחונם באותן מדינות וקהילות שבהן הם חיים.

מאיר כהן: תופעה נוספת שהתגברה בצל מגפת הקורונה היא ניתוק הקשר של יהודים רבים מהמרכזים הקהילתיים שלהם – דבר שבמקרים רבים עלול לגרום לתהליך של איבוד הזהות.

מאיר כהן: המרכזים הקהילתיים היהודים הפזורים ברחבי העולם הם לרוב הטבור המקשר בין אותן קהילות, בין היהודים שחיים בתפוצות, לבין מדינת ישראל.

מאיר כהן: די להזכיר את שיעור ההתבוללות המטפס בקרב הקהילה הגדולה ביותר בעולם, אדוני, בארצות הברית.

מאיר כהן: אתה בוודאי ובוודאי מכיר את זה ומכיר את הנתונים.

מאיר כהן: לכן אני רואה בחיזוק המרכזים האלה יעד לאומי שלנו כמדינה.

מאיר כהן: לסיום דבריי, ברצוני לומר כי בחזוננו אנחנו רואים עלייה מסיבית של יהודי העולם ארצה.

מאיר כהן: מדינת ישראל הייתה ותישאר לעולם מדינת היהודים, המקבצת אליה את בניה מארבע כנפות תבל.

מאיר כהן: הלוואי שנזכה להגשים את החזון הזה בימינו שלנו.

מאיר כהן: ובכל זאת, בינתיים, ועד שחזון זה יתממש, מוטלת עלינו כמדינה, ככנסת, ובוודאי כממשלה, חובה לשמר ואף לחזק את הקשר שלנו ליהודי העולם ללא חרמות וללא הדרה, לחבק כל יהודי באשר הוא.

מאיר כהן: זו הדרך היחידה לקרב את אלה שמתרחקים מהזהות היהודית; זאת הדרך הבטוחה לחזק את הקשר עם מי שחי בגולה כיהודי; זו הדרך האמיתית לממש את חזון העלייה החקוק ביסודה של מדינת היהודים.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד תודה רבה לכל אלה שבאו לשדולה ולהגיד תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן ולאחל לו בריאות איתנה ולחבר הכנסת יבגני סובה, שהיה שותף.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם.

יריב לוין: תודה רבה, ואנחנו כולנו מצטרפים לאיחולים לחברנו חבר הכנסת דוד ביטן.

יריב לוין: אני מזמין את חברת הכנסת תהלה פרידמן, בבקשה.

תהלה פרידמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שרת הקליטה האהובה.

תהלה פרידמן: "בימים ההם אין מלך בישראל איש הישר בעיניו יעשה", במילים הקשות האלה מתאר התנ"ך מציאות שבה כל אחד מהשבטים חי לעצמו, דאג לעצמו, הגן על עצמו.

תהלה פרידמן: זה לא שלא היו מנהיגים, אבל אף אחד מהם לא הצליח להתעלות מעל השבט שלו, המשפחה הקרובה שלו, ולראות את העם כולו משני עברי הנהר.

תהלה פרידמן: בשבועות האלה בבתי כנסת בכל העולם – בברקלי, בירושלים, בפריז, בבואנוס איירס – אנחנו קוראים את הפרשיות שמספרות על יעקב אבינו, יעקב שכולנו נקראים על שמו, ישראל; אנחנו לא בני אברהם, אנחנו לא בני יצחק, אנחנו בני ישראל.

תהלה פרידמן: לאברהם וליצחק היו עוד ילדים, שגורשו, שעזבו, שהפכו להיות אויבים מרים.

תהלה פרידמן: ישראל-יעקב הוא הראשון והיחיד שלא ויתר על אף ילד והצליח להחזיק את המשפחה שלמה.

תהלה פרידמן: לפני מתן תורה, לפני קבלת מצוות, לפני כיבוש הארץ, היינו בני ישראל, משפחה.

תהלה פרידמן: משפחה – גם את זה מלמד אותנו ספר בראשית – זאת לא הרמוניה, אלו לא הסכמות, זה עניין מסובך מאוד.

תהלה פרידמן: יעקב אבינו לא ויתר על אף אחד; כולם היו בניו.

תהלה פרידמן: גם לנו אסור לוותר על אף אחד.

תהלה פרידמן: גם לנו אין זכות לוותר על אף אחד אף פעם.

תהלה פרידמן: צריך לומר את האמת, לנו הישראלים יש הרבה מה לתקן בעניין הזה.

תהלה פרידמן: לימודי ההיסטוריה שלנו עוברים דרך השואה אל הציונות.

תהלה פרידמן: אנחנו עוסקים המון ביהודים מתים, ולא מלמדים אותנו כמעט שום דבר על יהודים חיים.

תהלה פרידמן: אין לנו מושג כיצד נוצר המרכז היהודי הגדול בארצות הברית, מה מטריד את יהודי הונגריה ומה מאפיין את הקהילה הגדולה בארגנטינה.

תהלה פרידמן: אני רוצה לפנות מכאן אל אחיי ואחיותיי בני העם היהודי שאינם חיים בארץ: יותר מדי פעמים בשנים האחרונות קיבלתם מכאן, מהבית הזה, את השדר כאילו ויתרנו עליכם; יותר מדי פעמים שמעתם מילים קשות על הזרמים הלא-אורתודוקסיים, שרבים מכם משתייכים אליהם; יותר מדי פעמים שמעתם שממילא כל מי שלא אורתודוקסי יתבולל, ואין טעם להתחשב בדעתו.

תהלה פרידמן: ביום הזה אני רוצה לומר לכם: אני לא מוותרת עליכם.

תהלה פרידמן: אנחנו לא מוותרים עליכם.

תהלה פרידמן: אין לאף אחד זכות לוותר.

תהלה פרידמן: למרות מה שאתם שומעים מהקצוות שלנו, למרות מה שאנחנו שומעים מהקצוות שלכם, יש הרבה אנשים ונשים, בבית הזה ובמדינת ישראל כולה, שאתם האחים והאחיות שלהם, בלי תנאים, בלי דרישות.

תהלה פרידמן: יש הרבה מאוד אנשים ונשים, בבית הזה ובמדינת ישראל כולה, שלא מסתכלים עליכם דרך המבט הצר של איתנו או נגדנו; שלא בוחנים אתכם דרך אורח החיים שלכם, גם אם לא מסכימים איתו, דווקא כשלא מסכימים איתו.

תהלה פרידמן: יש הרבה מאוד אנשים ונשים שמאמינים ויודעים בכל ליבם שאנשים אחים אנחנו, עם אחד – עם אחד בשנים הראשונות, כשמדינת ישראל הייתה הפרויקט של העם היהודי; עם אחד גם עכשיו, כשהעם היהודי צריך להיות הפרויקט של מדינת ישראל.

תהלה פרידמן: אחת מהצעות החוק הראשונות שהנחתי על שולחן הבית הזה עוסקת בחובה לשמוע את עמדתכם כאשר אנחנו כאן מחליטים החלטות שיש להם השלכה ישירה עליכם; לא לדבר עליכם בלי לדבר איתכם –Nothing about you without you .

תהלה פרידמן: אנחנו ערבים זה לזה.

תהלה פרידמן: אנחנו חייבים ללמוד לדבר זה עם זה.

תהלה פרידמן: המדינה הזאת, שמבקשת להיות בית לאומי לעם היהודי, היא גם שלכם.

תהלה פרידמן: אנשים אחים אנחנו.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף טייב, בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שזהו יום גדול – יום גדול לישראל, יום התפוצות; יום שבו אנו מעידים שאנחנו עדיין מחוברים, חבל הטבור לא נחתך.

יוסף טייב: מדינת ישראל מחויבת ליהודי התפוצות, לקהילות היהודיות בתפוצות.

יוסף טייב: אני חושב, כפי שאמר היושב-ראש קודם, שקיימת בעיה, אם זה באנטישמיות, אם זה באפשרות של יהודי התפוצות להמשיך לקיים את מצוות היהדות – ברית המילה, השחיטה – והנושא השלישי הוא נושא ההתבוללות, שהולכת לצערי וגוברת משנה לשנה.

יוסף טייב: הזיקה היהודית והזיקה למדינת ישראל, אני חושב שאסור לנו לשכוח: מדינת ישראל, מדינת היהודים ששמה מדינת ישראל – אחד הדברים שיובילו בסופו של דבר לשמירה של הזיקה היהודית של יהודי התפוצות בעולם הוא לא אחר מאשר אותם ביקורים של נערים שמגיעים לישראל דרך כל מיני תוכניות, דרך ההסתדרות הציונית העולמית, דרך הסוכנות היהודית, דרך משרד הקליטה.

יוסף טייב: אבל אני חושב שאנחנו מדברים הרבה.

יוסף טייב: מדינת ישראל – כולנו עולים פה ואומרים ומביעים את המחויבות שלנו כמדינה לבוא ולהיות בקשר עם יהדות התפוצות ולתמוך ביהדות התפוצות.

יוסף טייב: אני חושב שדווקא ברגעים אלה, בתקופה כה קשה, תקופת קורונה, יהדות התפוצות חוטפת מכה אנושה בקהילות שלה, במרכזים היהודיים שהולכים ונסגרים.

יוסף טייב: אני חושב שאחת הנקודות שאנחנו צריכים לשים עליהן את הדגש היא שדווקא העלייה, שהולכת ומתעצמת בשנים האחרונות – היא מצד אחד ברכה למדינת ישראל אבל מצד שני, אל לנו לשכוח שהמרכזים היהודיים האלה מתרוקנים מהגרעינים הטובים והמשובחים שלה ובעצם אותן קהילות, אותם מרכזים יהודיים, נשארים לבד, כצאן ללא רועה, עם חוסר זיקה ליהדות ולמדינת ישראל, מה שמוביל בסופו של דבר להתבוללות.

יוסף טייב: אל לנו לשכוח שהתבוללות היא סכנה אסטרטגית לעם היהודי כולו, ולמדינת ישראל בוודאי.

יוסף טייב: לכן אני לפני כחודש קיבלתי החלטה להרים את הכפפה, יחד עם חברי כנסת נוספים, ולהציע הצעת חוק לחיזוק הקשר בין יהודי התפוצות למדינת ישראל, אשר מטרתה תהיה לשמר את הקשר בין היהודים המתגוררים בתפוצות לבין מדינת ישראל תוך שימור המורשת היהודית בקרב הקהילות היהודיות בעולם, ולהטיל על הממשלה לחזק את העם היהודי בתפוצות, וזה לא בדיבורים אלא על ידי מעשים.

יוסף טייב: ממשלת ישראל, על פי החוק, תקבע תוכנית פעולה ורשת תמיכה בתחומי החינוך הלא-פורמלי, ההסברה וחיזוק הקשר עם יהודי התפוצות.

יוסף טייב: המשרד שהתוכנית שתיקבע היא בתחום פעולתו יהיה מחויב לדווח לממשלה ולוועדה השייכת לכנסת שהנושא נמצא בתחום סמכותה אחת לשנתיים על הגידול הדמוגרפי ועל קביעת יעדים, כדי שנוכל להיות בטוחים שמדינת ישראל עושה את המרב לשמור את יהודי התפוצות הנמצאים בעולם, ויפה שעה אחת קודם.

יוסף טייב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

עמית הלוי: אדוני היושב בראש, גברתי שרת העלייה והקליטה, חברותיי וחבריי לכנסת, האחווה היהודית היא בעלת ערך עצמי ונצחי, גדולה מאיתנו, מעל כל יחיד וקבוצה, אחוזה בנצח, נצח ישראל שלא ישקר ולא יינחם.

עמית הלוי: היא עמדה למבחן במהלך הדורות.

עמית הלוי: לא תמיד הצלחנו לשמור עליה בשלמותה, אבל היא צלחה את עיתות הגלות, והיא המסד לייסודה של התנועה הציונית ולהקמת מדינת ישראל.

עמית הלוי: ישראל שלנו נוסדה כדי לממש את האחווה הזאת, כדי לממש את זכויותיו של העם היהודי, כדי לתת לקשר העמוק בין בנותיו ובניו של יעקב, הוא ישראל, מימוש מדיני, ריבוני בטריטוריה המובטחת, היא ארץ ישראל.

עמית הלוי: אני אומר את הדברים כך, חברותיי וחבריי לכנסת, כי בתחילת המסע מתחדש של הלאומיות שלנו, בראשיתה של הציונות, הרעיון של שלילת הגולה היה רעיון רווח, רעיון מרכזי.

עמית הלוי: היעד הישראלי היה ברור וטבעי: חיסול הגולה וקיבוץ כל העם היהודי בארץ ישראל; מקהילות לעם; ממקומות נכר לחבלי מולדתנו; מחיים תחת ריבונות של זרים לחיים עצמאיים וחופשיים ברשות עצמנו.

עמית הלוי: בשנים האחרונות יש שינוי.

עמית הלוי: המילה "גלות" או "גלותי", שנחשבו כינויי גנאי, אינן כאלה יותר.

עמית הלוי: המושג "התפוצות", שאנחנו מציינים אותו גם היום, הפך קבוע בשיח, דבר העומד בזכות עצמו.

עמית הלוי: ישראל, מדינת ישראל, כאילו קיבלה על עצמה את ההגדרה של קהילה יהודית גדולה, גדולה מאוד, אבל לא יותר מקהילה יהודית, והשיח הזה הפך למקובל וטבעי גם במסדרונות הממשל שלנו, גם בעמדות הרשמיות של ממשלת ישראל.

עמית הלוי: לכן חשוב לי דווקא היום להבהיר לעצמנו וגם לאחיותיי ואחיי ברחבי העולם את הדברים המהותיים בזהות שלנו, בזהות היהודית של כולנו, כיוון שנדמה לי שהשיח הנוכחי, אדוני היושב בראש, נובע, לעניות דעתי, מאי-הבנה יסודית מאוד של היהדות כתופעה וכייעוד.

עמית הלוי: היהדות איננה דת; היהדות היא מסכת חייו של עם החי בטריטוריה מסוימת על פי משטר ייחודי בתרבות ייחודית.

עמית הלוי: ספר הספרים שלנו כולו, מבראשית ועד דברי הימים, מגולל את סיפורו של עמנו, של עם ישראל, ככזה הנועד להגיע לכאן ולקיים כאן ממלכת כוהנים וגוי קדוש.

עמית הלוי: פעמיים בתנ"ך מופיע הפסוק הזה: "היום הזה נהיית לעם להשם אלוקיך" – בהר סיני, במתן תורה, מתן עשרת הדיברות, הנורמות המרכזיות של התרבות העברית שלנו, ובכניסה לארץ ישראל.

עמית הלוי: לא ביציאת מצרים – יציאת מצרים הייתה ההיווצרות העוברית שלנו – אבל בכניסה לארץ "היום הזה נהיית לעם להשם אלוקיך".

עמית הלוי: הלידה היא כאן כי המולדת שלנו היא כאן, ארץ ישראל.

עמית הלוי: השאיפה הזאת לארץ ולריבונות היהודית היא כל כך מרכזית במורשת שלנו שבאמת אי-אפשר להיות בן התרבות היהודית באופן כן ולהתכחש לה.

עמית הלוי: "אמת תורת בר-כוכבא גם בנפול ביתר!", אמר המשורר.

עמית הלוי: התורה הזאת היא תורת בר-כוכבא, היא תורת החשמונאים שאנחנו מציינים החודש את חגם, חגנו, חג החנוכה, היא תורת משה ויהושע, היא תורת כל היהודים, מיליוני היהודים שבמשך כל הדורות לא ויתרו על השאיפה הזאת לקוממיות, לממלכתיות, לריבונות יהודית כאן, בארץ, וגם לא ויתרו במשך כל הדורות על הניסיונות לעלות ולממש אותם כאן.

עמית הלוי: לכן אני מבקש להעיר לכל העוסקים בתפוצות, בוודאי לנציגים הרשמיים של ישראל, על השיח הזה שמתייחס לקיום יהודי כתרבות ללא קשר לארץ ולריבונות, שיח בעייתי שמחמיץ את העיקר.

עמית הלוי: אני מאוד מזדהה, חברותיי וחבריי, עם הרכות, עם האנושיות שבו, עם ההכרה הצנועה שלנו כישראלים שלא קל לעלות לארץ.

עמית הלוי: באופן אישי אני לא חשבתי שאני אקרא לאחד מילדינו על שם סבא או סבתא שלנו, אבל כשהגיע הרגע, אז ההערצה שלי למעשה העלייה – לעובדה שסבא שלי אברהם עשה את המעשה הזה ועלה בעצמו, על כל הקשיים הכרוכים – ההערצה הזאת התגברה על הקביעה הראשונית, וקראנו לבן שלנו אברהם, שהוא כידוע גם העולה הראשון שעלה מארצו, ממולדתו ומבית אביו והגיע כאן לארץ כדי לייסד את התרבות שלנו, את התרבות העברית.

עמית הלוי: מי שהחליט לשאת את מחירי העלייה על גבו ראוי להערצה כפורץ דרך לדורות הבאים.

עמית הלוי: מי שבחר להישאר בביתו בארץ שהוא גר בה עכשיו נותר כמובן כאח נאמן ואהוב שראוי לכל דאגה ועזרה מאיתנו, מכל אחד ואחד מאיתנו, בוודאי ממדינת היהודים, ממדינת ישראל.

עמית הלוי: אבל היעד שלנו כמדינה, הקריאה המרכזית שאנחנו צריכים להמשיך ולקרוא באוזניכם, אחיותינו ואחינו באסיה, באירופה, באוסטרליה, באפריקה או באמריקה, היא הקריאה: בואו הביתה.

עמית הלוי: זה הבית שלכם.

עמית הלוי: בואו הביתה.

עמית הלוי: זה נכון תמיד, אבל השנה הנוכחית היא שנה חריגה.

עמית הלוי: בשנה הזאת אנחנו צריכים לשאת את הקריאה הזאת בקול רם מאוד, כיוון שבשנה הזאת רעדה האדמה מתחת לרגליהם של היהודים דווקא בארצות הרווחה.

עמית הלוי: שנאת ישראל היסטורית ואנטישמיות קמאית הצטלבו שוב עם נסיבות פוליטיות, חברתיות וכלכליות בארצות הברית ובאירופה והזכירו לכולנו שהקיום היהודי שם הוא לא דבר טבעי ונצחי.

עמית הלוי: שמענו את הנתונים שאמר כאן חבר הכנסת מאיר כהן, ואני מוסיף עליהם: מספר התקריות האנטישמיות, אדוני היושב-ראש, נוסק בשלוש שנים האחרונות ומגיע לשיא היסטורי.

עמית הלוי: על פי סקר בין יהודי ארצות הברית, 54% חוו על בשרם אירוע אנטישמי.

עמית הלוי: 65% מדווחים על תחושת איום הולכת וגוברת.

עמית הלוי: בצרפת ובבריטניה המצב לא יותר טוב.

עמית הלוי: אני קורא מכאן קודם לכן לכם, יהודים ברחבי העולם: אנחנו אוהבים אתכם, דואגים לכם.

עמית הלוי: איך שאתם, כל אחד בדרכו שלו, בכל מקום שתבחרו לחיות, תמיד נמשיך לדאוג לכם.

עמית הלוי: תמיד.

עמית הלוי: אבל ישראל היא ביתכם ההיסטורי, היא מולדתכם השנייה.

עמית הלוי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, יש מושגים מהותיים בזמן האחרון.

עמית הלוי: אם יש מושג מהותי נכון על ישראל זה שאפשר לקרוא לה "מולדת מהותית".

עמית הלוי: גם אם לא נולדתם בה, היא מולדתכם, כיוון שהיא מולדת העם היהודי.

עמית הלוי: בואו הביתה.

עמית הלוי: אנחנו מחכים לכם.

עמית הלוי: הבית הזה הוא ביתכם והוא גם בית בטוח, משגשג, מלא באחווה, ואנחנו נעשה הכול כדי שתממשו כאן את חלומותיכם.

עמית הלוי: בואו הביתה.

עמית הלוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: השרה פנינה תמנו, בשם שרת התפוצות.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, שר החקלאות, ידידי וחברי, חברות וחברי כנסת יקרים ויקרות, ראשית אני אומר שאכן אני מחליפה את חברתי שרת התפוצות עומר ינקלביץ', שלצערנו נכנסה לבידוד היום, אבל עוקבת אחרינו מרחוק, מהבית.

פנינה תמנו: זו גם ההזדמנות לשלוח איחולי החלמה מהירה ליושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות דוד ביטן, יושב-ראש נמרץ.

פנינה תמנו: אנחנו נקווה ששניהם יחזרו אלינו במהרה.

פנינה תמנו: היום כנסת ישראל מציינת את יום התפוצות כדי לעצור ולומר לאחינו ואחיותינו בכל רחבי העולם: יהודי התפוצות, אנחנו איתכם לאורך כל הדרך.

פנינה תמנו: אתם לעולם לא צועדים לבד.

פנינה תמנו: אנחנו מוקירים, מעריכים ואוהבים אתכם, ובמיוחד בשעה הזאת, שעה שאינה פשוטה, שעת משבר עולמי וגלובלי.

פנינה תמנו: יהודי התפוצות – אמרו זאת לפניי – חווים טלטלה לא קטנה, גם מבחינת העובדה שהאנטישמיות מרימה ראש.

פנינה תמנו: אמר חבר הכנסת מאיר כהן שבחלק מהמדינות – באנגליה 20% בטוחים שמי שהפיץ את המחלה ואת הנגיף זה היהודים עצמם.

פנינה תמנו: היהודים קיבלו מכה מאוד מאוד קשה גם בגלל אורח החיים הקהילתי, באחוזים גבוהים של אנשים שכתוצאה מהידבקות מהנגיף מתו ונקברו, וראינו מראות מאוד מאוד קשים בצרפת ובמקומות אחרים.

פנינה תמנו: סוגיה נוספת, שלא פוסחת כמעט על שום קהילה ברחבי העולם, היא העובדה שההתארגנות הקהילתית, הפדרציות שאנחנו מכירים, נפגעו כלכלית.

פנינה תמנו: נוצר מיתון כלכלי מאוד מאוד קשה, שמאיים על ההתארגנות היהודית שהחזיקה את הגחלת ומחזיקה את אורח החיים היהודי הקהילתי, את העובדה שהם יכולים דרך הפעילויות והמרכזים והפדרציות לחנך את הדורות הבאים לשמור על הזיקה היהודית, על המסורת, על הקשר עם ישראל.

פנינה תמנו: הדבר הזה אינו נעלם מעיניה של ממשלת ישראל.

פנינה תמנו: אני יכולה לומר ששרת התפוצות, מרגע כינוסה של הממשלה השלושים-וחמש פועלת ביתר שאת כדי לחזק את הקשר עם יהדות התפוצות, אבל לא רק – לומר אמירה מאוד ברורה, כולל צעדים פרקטיים, שממשלת ישראל ומדינת ישראל עומדת לצד הקהילות, אם זה בקרן מיוחדת בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית – שזו הזדמנות גם לומר להם תודה על כל הפעולות הרבות בכל רחבי העולם, כולל בקהילות נידחות שנמצאות בסכנה, כולל חילוץ יהודים שרוצים לעלות לישראל ממדינות שאין אליהן גישה.

פנינה תמנו: יחד עם הסוכנות היהודית, משרד התפוצות, השרה מובילה פעילות ענפה כדי לחזק את הקהילות.

פנינה תמנו: אני רוצה להזכיר שלא הרבה ישראלים יודעים, אבל יהדות התפוצות, מרגע קום המדינה ועוד לפני, פועלים ביתר שאת, בנחישות, כדי לחזק את מדינת ישראל והחברה הישראלית, אם בתרומות ואם בזירה הפוליטית ואם בניצול מעמדם העסקי והחברתי.

פנינה תמנו: הם תמיד עם עין אחת צופייה לכאן.

פנינה תמנו: היום, כשיש המשבר הזה – משבר שהכה ביהודי התפוצות, כפי שאמרתי, בצורה מאוד חזקה – אנחנו צריכים שתהיה אמירה ברורה ומעשים אקטיביים שאנחנו עומדים איתן לצידם.

פנינה תמנו: אומנם מדינה קטנה, ויש משברים תקציביים.

פנינה תמנו: אנחנו לא עושים את זה רק כאות סולידריות – גורלנו שזור בגורלם.

פנינה תמנו: זו לא רק סולידריות – גורלנו שזור בגורלו של העם היהודי בכל רחבי תבל, ואנחנו עומדים נחושים כדי לסייע.

פנינה תמנו: חלק מן התוכניות אנחנו מכירים.

פנינה תמנו: יש תוכניות כאן כדי לחזק את הקשר – מסע, תגלית – אבל יש גם תוכניות חדשות שמשרד התפוצות ושרת התפוצות מובילים, כמו תוכניות יונייטד ומוזאיק, שהן תוכניות ספציפיות לחיזוק החינוך היהודי, המסורת והקשר עם עם ישראל, תוכניות שהן השקעה לדורות הבאים, עם כל האתגרים – אתגר ההתבוללות שאנחנו רואים, ומדברים בעניין הזה בעיקר בקרב יהודי צפון אמריקה, ואנחנו יכולים לעשות יותר.

פנינה תמנו: כמובן, אני במשרדי עוסקת בעידוד עלייה, לא ממקום של כפייה, חלילה.

פנינה תמנו: מישהו כאן העלה שפעם לומר "גלותי" – זו הייתה מילת גנאי.

פנינה תמנו: אנחנו מכבדים כל אחד שבוחר לחיות בגולה, ועם זאת תמיד אומרים להם שהזרועות שלנו פתוחות לקבלם כאן, בישראל.

פנינה תמנו: אחד הצעדים הראשונים שביצעתי זה גיבוש תוכנית לאומית, תוכנית חומש, ואחד הפרקים הראשונים זה לזכור את מצבה של הקהילה היהודית בעולם.

פנינה תמנו: כפי שאמרתי, הם חווים אנטישמיות, פגיעה כלכלית ועוד.

פנינה תמנו: לצד זה יש גם תקווה גדולה – תחזיות עלייה משמעותיות בחמש השנים הקרובות.

פנינה תמנו: אמר אחד מחברי הכנסת שהקורונה פגעה בגלי העלייה או בשבירת השיא שהיה בשנת 2019, של למעלה מ-30,000 איש.

פנינה תמנו: אז אני רוצה לבשר לכם שבשנה הזאת, 2020, אנחנו בעזרת השם נסגור את השנה עם למעלה מ-20,000 עולים, למרות ועל אף משבר הקורונה.

פנינה תמנו: זה הישג אדיר.

פנינה תמנו: אני שמחה במספר הזה – למעלה מ-20,000 עולים חדשים בתקופה שכמעט כל השנה השמיים היו סגורים, מדיניות שמיים סגורים, לא רק בישראל אלא בכל מיני מקומות אחרים,.

פנינה תמנו: למרות שצריך לומר שהמדינה מעולם לא סגרה ולא תסגור את שעריה בפני עלייה.

פנינה תמנו: 20,000 עולים חדשים הם ברכה, ואנחנו נכונים לאתגר של קליטתם.

פנינה תמנו: ברמה האישית, בשבוע שעבר חזרתי עם עולים חדשים מאתיופיה.

פנינה תמנו: הייתי בקהילות, ביקרתי בקהילה באדיס אבבה.

פנינה תמנו: המצב הוא לא פשוט, הוא מורכב.

פנינה תמנו: אנחנו נמשיך לפעול למענם, כולל זה שבשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית אנחנו נגיש סיוע במזון, ובשבוע הבא אנחנו נקבל בברכה כמה מאות מאחינו ואחיותינו בני המנשה מהודו.

פנינה תמנו: כמובן, כפי שאמרתי, יהודי התפוצות לאורך ההיסטוריה תמיד עמדו לצידנו.

פנינה תמנו: ברמה האישית, כשאני הייתי בת שלוש, במבצע משה, כאשר המבצע דשדש, המורכבות הייתה גדולה: מדינת אויב, הרקולסים שנוחתים באמצע מדבר.

פנינה תמנו: כאשר המבצע דשדש, מי שהפעיל לחץ אדיר וכביר כדי להעלות את יהודי אתיופיה היו יהודי התפוצות, בעיקר יהודי ארצות הברית ויהודי קנדה, שדחפו ולחצו, עם מעורבות, כמובן, של יהודים טובים אחרים, כמו ג'ורג' גוטלמן, זיכרונו לברכה, שנפטר השנה, שהיה איש עסקים בלגי, ושלח את מטוסיו שלו כדי שינחתו בסודאן ויעלו עולים לישראל.

פנינה תמנו: הם ידעו לעמוד לצידנו ויודעים לעמוד לצידנו.

פנינה תמנו: בשבוע שעבר שוחחתי עם יושב-ראש הפדרציות של צפון אמריקה, מארק, ושאלתי אותו בסוף: מעבר להתגייסות המשמעותית מאוד של שרת התפוצות, האם יש משהו שאני כשרה יכולה לעשות למענכם?

פנינה תמנו: הוא אמר לי דבר אחד שהפתיע אותי: הוא ביקש ממני לעשות כל מה שאני יכולה כדי שהחברה הישראלית תכיר אותם – ובצדק רב.

פנינה תמנו: אז אנחנו, מי שעוסקים בכנסת, מקבלי ההחלטות, מי שעוסקים בפרויקטים, בסוכנות היהודית ואחרים, באמת מכירים את יהודי התפוצות ואת התרומה שלהם, אבל אני חושבת שהחברה הישראלית צריכה להכיר יותר.

פנינה תמנו: גם זו משימה חשובה: להביא אותם לקדמת הבמה התקשורתית ושל החברה הישראלית; לספר על הדברים הנפלאים ולא על המחלוקות והחיכוכים סביב מתווה הכותל ואחרים, של זרמים דתיים כאלה ואחרים.

פנינה תמנו: בסוף אמרה פה חברת הכנסת תהלה פרידמן: כולנו בניו של יעקב, כולנו בני ישראל.

פנינה תמנו: אז אסכם את דבריי בכך שאנחנו מוקירים ומעריכים אתכם, יהודי התפוצות, באשר אתם.

פנינה תמנו: אנחנו שולחים לכם ברכה, הצלחה ושלום והרבה מאוד בריאות.

פנינה תמנו: בעזרת השם, מי מכם שרוצה לעלות ארצה נקבלו בזרועות פתוחות ובאהבה גדולה.

פנינה תמנו: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: אתם מסתפקים בתשובה של השרה, נכון?

חמד עמאר: תודה רבה לכם.

עמית הלוי: – – –

עמית הלוי: << הלסי >> ציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות << הלסי >>

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא – ציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות, הצעות לסדר-היום מס' 1811, 2006, 2107, 2379, 2391, 2410 ו-2411.

חמד עמאר: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – ראשון הדוברים.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שמח להיות ראשון הדוברים היום בציון היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: אני מקווה שלא נצטרך לציין ימים כאלה לאורך הרבה זמן, ואנשים עם מוגבלויות – האנשים עם האתגרים, האנשים שאנחנו עכשיו מדברים עליהם – יהיו חלק רגיל מהחברה והקהילה ויהיה להם מקום מכובד.

סמי אבו שחאדה: הם לא יהיו איזשהו מיעוט מוחלש בשום חברה אנושית, לא בארץ ולא בעולם.

סמי אבו שחאדה: במדינה אנחנו מדברים היום על כמעט 1.5 מיליון אזרחים, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: זה מספר גדול מאוד, שממנו כ-450,000 הם בחברה הערבית.

סמי אבו שחאדה: זה הרבה יותר מהשיעור שלנו באוכלוסייה.

סמי אבו שחאדה: יש לזה כמה סיבות, ואם אספיק אני גם אתייחס אליהן, אבל אנחנו מדברים על קבוצה גדולה מאוד של אנשים.

סמי אבו שחאדה: מה שצריך להנחות אותנו הוא שאין בן אדם מוגבל.

סמי אבו שחאדה: יש חברה מגבילה, יש תנאים מגבילים, יש תפיסות מגבילות, אבל אין אדם מוגבל.

סמי אבו שחאדה: יש בני אדם מיוחדים, כישורים מיוחדים.

סמי אבו שחאדה: כל בן אדם יכול.

סמי אבו שחאדה: חברה מתוקנת, חברה אנושית יותר, חברה סובלנית יותר, עובדת על הסרת החסמים בפני כל מי שיכול להתקדם.

סמי אבו שחאדה: בשנים האחרונות הייתה במדינת ישראל התקדמות גדולה מאוד בחקיקה.

סמי אבו שחאדה: יש לנו בעיה באכיפה, אבל לפחות על הנייר, גם באשרור אמנת הלסינקי, גם בחוק לשוויון אנשים עם מוגבלויות וגם בחוקים אחרים, יש התקדמות.

סמי אבו שחאדה: לצערנו הרב, ההבדל בין השטח לבין החוקים הוא גדול מאוד.

סמי אבו שחאדה: עלינו להשקיע הרבה יותר מאמצים באכיפת החוקים האלה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו גם צריכים לשנות קצת את תפיסת השוויון פה, וצריכים לחשוב על שוויון הזדמנויות.

סמי אבו שחאדה: החברה צריכה לאפשר לכל האנשים ולכל השכבות בחברה שוויון הזדמנויות.

סמי אבו שחאדה: יש לנו הרבה חסמים בדרך.

סמי אבו שחאדה: רוב המרחב הציבורי במדינה, ובעיקר בחברה הערבית, אדוני היושב-ראש, הוא מרחב ציבורי לא מונגש.

סמי אבו שחאדה: מהניסיון האישי שלי, כשייך לקבוצה שעליה אני מדבר, שסובל מבעיית ראייה קשה מאוד, אני לא מכיר מקום בחברה הערבית שבו אני יכול ללכת על המדרכה בנחת.

סמי אבו שחאדה: ברוב המקומות שאני מסתובב בהם אני נאלץ לרדת וללכת ברחוב, כי המדרכה לא מונגשת, ואם היא מונגשת אז יש עליה סחורה ויש עליה דברים ויש עליה כל מיני חסמים אחרים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו צריכים להנגיש את המרחב הציבורי כדי שכל האנשים יוכלו ליהנות מהמרחב הציבורי.

סמי אבו שחאדה: אנחנו צריכים להנגיש את השירותים של המדינה.

סמי אבו שחאדה: חלק גדול מהעיריות, מהרשויות המקומיות, מבתי הספר, ממשרדי הממשלה, מהבנקים – מקומות שכולנו צריכים, והכניסה לשם צריכה להיות טריוויאלית לכולם – חלק גדול מהאנשים לא יכולים להגיע אליהם בכלל.

סמי אבו שחאדה: אז עלינו להנגיש את המרחב הציבורי.

סמי אבו שחאדה: עלינו להנגיש גם את ההשכלה.

סמי אבו שחאדה: היום מדובר על רפורמה בחינוך המיוחד.

סמי אבו שחאדה: זה חשוב.

סמי אבו שחאדה: זה יהיה אחד הנושאים הראשונים שאני אעלה בוועדת המשנה שאני אעמוד בראשה בתחום החינוך ובנושא זכויות אנשים עם מוגבלויות במערכת החינוך.

סמי אבו שחאדה: יש פה רפורמה חדשה, וכבר נשמעת עליה די הרבה ביקורת.

סמי אבו שחאדה: אנחנו חייבים להנגיש את ההשכלה, כי ההשכלה היא הכלי הכי מנגיש, וגם את זה אני יכול להגיד מניסיון.

סמי אבו שחאדה: צריך להנגיש את ההשכלה כדי לעזור לכמה שיותר אנשים, כדי שיוכלו להתחרות ושיהיה באמת שוויון הזדמנויות בחברה שבה אנחנו חיים.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לדבר גם על הנגשת אוריינות טכנולוגית.

סמי אבו שחאדה: יש מהפכה בכל מה שקורה בעולם הטכנולוגיה היום.

סמי אבו שחאדה: דברים רבים יכולים לעזור דרך אפליקציות, דרך תוכנות, דרך אתרים, מחשבים, טלפונים ומכונות והמון דברים אחרים.

סמי אבו שחאדה: נכנסה המון טכנולוגיה שיכולה להקל את הסבל היום-יומי של חלק מהאנשים שאנחנו מדברים עליהם.

סמי אבו שחאדה: יש בעיה – כדי שהם יוכלו להשתמש בכל זה צריכה להיות איזושהי דרך שבה אנחנו נותנים להם את כל הכלים כדי שהידע הזה יהיה מונגש גם להם.

סמי אבו שחאדה: אוריינות היא כלי מאוד חשוב כדי להיות חלק מהחברה המודרנית.

סמי אבו שחאדה: אוריינות טכנולוגית היא גם כלי שיכול לחסוך סבל מהמון אנשים.

סמי אבו שחאדה: אני דיברתי פה על הנגשה, הנגשה, הנגשה.

סמי אבו שחאדה: פה אני חייב להזכיר, אדוני היושב-ראש, את אחד האנשים שהובילו בכנסת במשך שנים רבות את המאבק למען זכויות אנשים עם מוגבלויות – הוא לא איתנו עכשיו – אילן גילאון, שבשנים האחרונות שלו בכנסת הוא קרא לעצמו "הנגישיסט", כי הוא כל הזמן דיבר על חשיבות ההנגשה.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לדבר גם על עניין העצמאות הכלכלית.

סמי אבו שחאדה: לא ייתכן שהמספרים בחברה שבה אנו חיים יהיו כל כך מבזים ולא שוויוניים מבחינת השכר של מי שעובד מהאוכלוסייה של האנשים עם מוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: זה פשוט לא סביר כל הזמן לראות את המספרים המזעזעים האלה של רמת השכר הנמוכה מאוד, וגם את כל מה שקורה במפעלים המוגנים שהמדינה רוצה לעזור להכניס את האנשים לשוק התעסוקה.

סמי אבו שחאדה: אם אנחנו רוצים לעזור לשכבה הזאת, אנחנו חייבים לקדם אותם בתעסוקה.

סמי אבו שחאדה: יש חוק.

סמי אבו שחאדה: אפילו המדינה לא עומדת במכסה שהיא שמה לעצמה.

סמי אבו שחאדה: ברשויות המדינה צריכים להיות 5% – בכל המקומות, במשרדי הממשלה, בחברות, במקומות שונים – עובדים עם מוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: המדינה עצמה לא מכבדת את החוק שהיא חוקקה.

סמי אבו שחאדה: עצמאות כלכלית היא מטרה מאוד מאוד חשובה.

סמי אבו שחאדה: אני רק אסיים בכמה מילים בשפה הערבית, ברשותך.

סמי אבו שחאדה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני רוצה לפנות לאנשים עם צרכים מיוחדים מקרב בני עמנו – ילדינו, בנותינו ומשפחותינו.

סמי אבו שחאדה: אנו גם מתווכחים על השם המתאים להם: יש כאלה שקוראים להם אנשים עם נחישות, יש כאלה שאומרים אנשים עם יכולות ויש כאלה שקוראים להם אנשים עם אתגרים.

סמי אבו שחאדה: כל השמות האלה נכונים.

סמי אבו שחאדה: ביום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם צרכים מיוחדים אני רוצה לברך את כל ילדינו, בנותינו ובני עמנו מהשכבה הזאת ולומר להם שאני שמח, כאחד מהשכבה הזאת, להיות הקול שלהם בכנסת ולנסות לשרת אותם ולהשיג את זכויותיהם באמצעות העבודה שלנו בכנסת.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לכם, וכל שנה ואתם בטוב.

סמי אבו שחאדה: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה.

אריאל קלנר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "חביב אדם שנברא בצלם" – אלו דברי המשנה המהווים את הבסיס היסודי והראשוני להצבת האדם במרכז החיים.

אריאל קלנר: בתורת ישראל אנו מצווים לנקוט משנה זהירות כלפי אנשים עם מוגבלות בציווי מפורש: "לא תקלל חרש ולפני עִוֵּר לא תתן מכשל ויראת מאלהיך אני ה'".

אריאל קלנר: חז"ל מלמדים אותנו מהפסוק כי עלינו לא רק לסור מרע אלא להיות אקטיביים ולפעול, ממש בצורה אקטיבית, כולנו למען הטוב.

אריאל קלנר: וכאן, בבית המחוקקים של מדינת ישראל, זה מחמם את הלב, מחמם את הלב שלי כל בוקר, כל יום, לראות במטבח, במחסן, בין כלל העובדים, לראות אנשים עם מוגבלויות, אנשים שמקבלים הזדמנות להצטרף ולפרוח כחלק אינטגרלי ממערך העבודה בכנסת.

אריאל קלנר: זוהי הדרך לשלב אנשים בחברה.

אריאל קלנר: זו לא משימה פשוטה; זהו אתגר שניצב לפתחנו.

אריאל קלנר: זהו ערך חשוב וגם זכות גדולה להכיר, לקבל ולהכיל אנשים עם מוגבלות ולייצר בעבורם פלטפורמות לשיתוף בכל תחומי החיים.

אריאל קלנר: צריך להבין, תעסוקה אינה רק עוד משהו שאנחנו עושים.

אריאל קלנר: תעסוקה היא לפעמים גם הגשמת חלום.

אריאל קלנר: רוב בני האדם קמים בבוקר והולכים לעבודה – אלה הם חיינו – אבל אדם עם מוגבלות הרבה פעמים לא הולך לעבודה.

אריאל קלנר: האם הוא לא רוצה ללכת לעבודה?

אריאל קלנר: האם הוא לא מוכשר לביצוע עבודה?

אריאל קלנר: הוא רוצה והוא מוכשר, אבל המון פעמים בשל מחשבה שמסובך מדי להעסיק אדם עם מוגבלות – ולעיתים זה דעות קדומות – אנחנו מפסידים אנשים טובים שיכולים ורוצים לעבוד.

אריאל קלנר: בשנים האחרונות יש שינויים, שינויים לטובה בחברה הישראלית בכלל, ואני שמח ומוקיר את השינויים שאנחנו רואים בתחום הזה – את ההנגשה, את ההעסקה במגוון משרות, את הפעילויות המותאמות, את המרכזים המרהיבים שהוקמו ואת החינוך.

אריאל קלנר: אני מאמין בחינוך המושתת על ערכים של כבוד ורגישות כלפי אנשים עם מוגבלויות, ל הבנה בצורך בהנגשה וקבלת השונה.

אריאל קלנר: אני רואה במדינת ישראל מי שצועדת בכיוון הנכון בתחום זה, וניתן לראות את משרדי הממשלה וחברות רבות המשתלבים בתוך העשייה הזאת, כמו גם ארגונים רבים ותנועות נוער.

אריאל קלנר: כולם רתומים לנושא, וזה אות של כבוד לחברה הישראלית, למרות שעוד ארוכה הדרך.

אריאל קלנר: בכנסת הנוכחית – אני אביא פה משהו אישי – אני נחשפתי לתחום האוטיזם, בדגש על אוטיזם עם תפקוד נמוך.

אריאל קלנר: אני רוצה לשתף אתכם במה שאני נחשפתי אליו: ילד אוטיסט בתפקוד נמוך נמצא במסגרת לימודית מותאמת עד גיל 21, ושם הצוותים עושים עבודת קודש של ממש.

אריאל קלנר: אבל אז, בגיל 21 הוא מופנה למרכז תעסוקתי, ושם הוא יבצע עבודות זעירות, והתהליך הלימודי שהוא חווה עד גיל 21 ילך ויישכח עד אשר יקהה, אולי לגמרי.

אריאל קלנר: בשנים האחרונות חל שיפור מדהים ביכולות הקוגניטיביות של אותם בוגרים עקב שכלול מתודות הלימוד בחלק מבתי הספר לחינוך מיוחד בכל העולם המערבי, וגם בישראל.

אריאל קלנר: ההשקעה באותם תלמידים מניבה התקדמות ושיפור בתחומים רבים, אבל אז הם מגיעים לגיל 21, מסיימים את מערכת החינוך ופתאום, באבחה אחת, נגדעת הלמידה, וכל בוגר עובר לעסוק בעבודות מונוטוניות כמה שעות ביום.

אריאל קלנר: בעקבות הסיפור שהכרתי, שנחשפתי אליו, יזמתי דיון בוועדת העבודה והרווחה, ודנו בנושא באופן ענייני ובכובד ראש ובמגוון השאלות שעלו.

אריאל קלנר: לאחר מכן נפגשתי עם ראשי משרד הרווחה האמונים על התחום, ובקרוב גם איפגש עם נציגים ממשרד החינוך.

אריאל קלנר: אני מאמין שכל ילד במדינת ישראל, גם ילד עם אוטיזם, יכול וצריך לרכוש השכלה, כל עוד הוא או הוריו כמובן רוצים בכך.

אריאל קלנר: ממש היום ביקרתי במוסד לחינוך מיוחד בביתר עילית, מוסד בשם "חינוך ועתיד".

אריאל קלנר: פגשתי בצוותים ובתלמידים הלומדים שם והתפעלתי מהאמונה ביכולות התלמידים, מהצורך בשילובם בחברה ומההשקעה הגדולה בכל ילד וילד.

אריאל קלנר: אני מחויב לשיפור התנאים של התלמידים בבית הספר הזה שביקרתי בו ולמניעת כל אפליה נגדם, בעיקר בתחום התשתיות.

אריאל קלנר: בקרוב אנחנו גם נוביל דברים פה בנושא הזה.

אריאל קלנר: אני רוצה לסכם בציטוט של אחד מחברי הכנסת האהובים ביותר שהיו כאן, חבר הכנסת אורי אורבך, זיכרונו לברכה, שדיבר על זכויות אנשים עם מוגבלויות כאן, על הבמה הזאת, ממש לפני כמעט עשור.

אריאל קלנר: כך אמר אורי אורבך: "ותמיד כשנסת

אריאל קלנר: כל על החירש ועל העיוור, ועל נכה הרגליים, ועל כל לקות אחרת, נסתכל עליהם ונראה אותנו, נסתכל עליהם ונזכור את חובתנו.

אריאל קלנר: ונביט אחורה אל אבותינו הגדולים, אל יעקב אבינו שהוא צולע על ירכו ובכל זאת אדם שלם".

אריאל קלנר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חברת הכנסת עינב קאבלה, בבקשה.

עינב קאבלה: תודה, אדוני היושב-ראש.

עינב קאבלה: חברות וחברי הכנסת, ככל שאין כתוביות ותרגום לשפת הסימנים לדברים שנאמרים כעת על ידי, אני מבקשת לפתוח בהתנצלות בפני לקויי שמיעה וחירשים.

עינב קאבלה: גם אם הייתי בלי מסכה, עדיין יש קושי רב ללא כתוביות ושפת סימנים.

עינב קאבלה: התוספת של המסכה על הפנים, שאינה מאפשרת גם קריאת שפתיים, הופכת את המצב באמת לבלתי אפשרי.

עינב קאבלה: יותר משחשובים דבריי כאן במליאה, חשוב יותר המסר והתרגום שלו לחיי המעשה.

עינב קאבלה: עלינו לתת את הדעת על הצורך להנגיש, וצריך לפעול שגם בשגרה יותר ויותר שידורים יהיו מונגשים.

עינב קאבלה: דוגמה נוספת רלוונטית לתקופת הקורונה, אבל כמובן לא רק, נוגעת למוקד 105.

עינב קאבלה: מוקד 105 הוא מרכז לאומי ייחודי לקבלת פניות ודיווחים מהציבור בנוגע לפגיעות אלימות ופשיעה נגד ילדים ונוער במרחב המקוון.

עינב קאבלה: מסתבר שעל אף החשיבות שבדבר לציבור, ובו גם כמובן אנשים עם מוגבלות, המוקד מקבל רק פניות טלפוניות, ולמיטב בדיקתי אינו מאפשר פנייה אליו באמצעים מקוונים מקובלים אחרים – ווטסאפ, מייל, צ'אט וכיוצא באלה.

עינב קאבלה: הדבר יוצר קושי ואף מונע גישה למוקד של אנשים עם מוגבלות, ובהם גם אוכלוסיית כבדי השמיעה והחירשים.

עינב קאבלה: הגשתי שאילתה בעניין זה למשרד האמון על המוקד כדי לקדם פתרון, וגם מעל במה זו אני קוראת לביצוע ההנגשה הנדרשת בהקדם, בוודאי בימים אלו.

עינב קאבלה: אלו רק כמה דוגמאות, וכמובן, יש עוד תחומים והיבטים נוספים הדורשים ומחייבים נגישות.

עינב קאבלה: כך לגבי אתרי אינטרנט, בהמשך לדיון שערכתי היום בוועדת המדע והטכנולוגיה בנושא – דיון שחשף כמה יש עוד לעשות: נגישות של טכנולוגיות, נגישות של מבנים, תחבורה ציבורית ועוד ועוד.

עינב קאבלה: שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלות – החובה הזאת היא חובה בסיסית שחייבת להגיע לכל היבט במעגלי החיים.

עינב קאבלה: קידום שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלות איננו מעשה חסד אלא מעשה מתחייב שלנו, כחברה אנושית, כחברה ישראלית, כדי להפוך את החברה למכילה ולצודקת יותר.

עינב קאבלה: אצטט גם אני מספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ד, שם נאמר: "לא תקלל חֵרֵש ולפני עִוֵּר לא תִתן מכשול ויראת מאלקיך אני ה'".

עינב קאבלה: אז נכון שהפרשנויות והמדרשים מסבירים גם את המשמעות האלגורית לפסוק הזה, והיא חשובה, אבל היום אני מבקשת דווקא לעסוק במשמעות הפשוטה של הציווי, שהיא חשובה לא פחות, ובהבאתה אל חיי המעשה, כולל חובת הציווי עלינו כחברה, כאנשי ציבור, על המדינה ועל רשויותיה.

עינב קאבלה: אגב, סמוך לפסוק הזה באותה פרשה אנו מוצאים פסוק חשוב נוסף, "ואהבת לרעך כמוך".

עינב קאבלה: כשאנחנו לא עושים מספיק למען זכויות אנשים עם מוגבלות, כשהמדינה לא שמה את זה מספיק בראש סדר העדיפויות שלה, כשיש חסמים לאנשים עם מוגבלות – בתעסוקה, בחינוך, בנגישות הבסיסית בכל תחומי החיים – אז הציוויים החשובים האלה לא מתקיימים.

עינב קאבלה: כשהחברה מערימה קשיים על אדם עם מוגבלות ולא עוסקת בלקבל אותו כשווה בין שווים, היא המוגבלת – מוגבלות של החברה שמדירה ומרחיקה את האדם שצרכיו מיוחדים משילוב בקהילה ומזכויות שוות.

עינב קאבלה: החברה היא הנדרשת למצוא את הדרך לפתור את מוגבלותה שלה, זו אשר אינה מאפשרת את קיומו של ערך השוויון.

עינב קאבלה: בכל הנוגע לקידום תעסוקת אנשים עם מוגבלות, עולם התעסוקה אומנם עבר התקדמות משמעותית בשנים האחרונות, אך עדיין סובל מחסמים וקשיים שעלינו להמשיך לפתור, קל וחומר בתקופת הקורונה.

עינב קאבלה: במהלך תקופת הקורונה, כידוע, עובדים רבים הוצאו לחל"ת או איבדו את מקום עבודתם, ומתוכם שיעור גבוה של עובדים עם מוגבלות.

עינב קאבלה: לנוכח חשיבות הנושא, אני מקווה שהצעת חוק שהגשתי עם חבר הכנסת ארבל, שנועדה לחייב פרסום מידע בדבר עמידת מעסיקים פרטיים גדולים בחובת הייצוג ההולם, תתקדם ותושלם כדי להוסיף נדבך חשוב והכרחי בחתירה לקידום העסקת אנשים עם מוגבלות.

עינב קאבלה: ההשלכות החברתיות והכלכליות של תקופת הקורונה בכל ההיבטים פוגעות הכי קשה באוכלוסיות המוחלשות, ובתוכן אנשים עם מוגבלות.

עינב קאבלה: בישראל אין תוכנית לאומית הנוגעת לזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות – והכוונה היא לכל סוגי המוגבלויות, כמובן – אין תכלול ברמה הלאומית, כזה שיבטיח התקדמות אמיתית בכל הנוגע לשוויון זכויות בתחומי החיים השונים.

עינב קאבלה: כולנו מפסידים מחוסר השילוב – לא רק האדם עצמו, שהוא עולם ומלואו, אלא גם הקהילה, החברה, המשק והמדינה.

עינב קאבלה: לסיום דבריי אני מבקשת לספר לכם על חבר שזכיתי שאקרא לו חבר.

עינב קאבלה: גיא הוא אדם עם עיוורון.

עינב קאבלה: לא פעם הרגשתי ואמרתי לגביו – אמרתי לו ולכל מי שאני מכירה – שיש לו את היכולת לראות הרבה יותר מאדם עם ראייה תקינה.

עינב קאבלה: יש לו ראייה אמיתית, ראייה חודרת לב, ראייה אישית וגם ראייה חברתית, והתרומה שהוא תורם לחברה היא בלתי רגילה.

עינב קאבלה: מעבר לכך שהוא אדם מוכשר, הוא אדם שכולו נתינה; עיניים טובות, לב רחב ויכולות אין-סופיות להעניק.

עינב קאבלה: כשגיא נכנס לחדר הוא לא רואה פיזית מי ומה נמצא בחדר, אבל כשהוא נכנס לחדר הוא מאיר את החדר ורואה את כולם, כי כולו נתינה וראיית האחר.

עינב קאבלה: אני מאחלת לכולנו, ברמה האישית וברמה הלאומית, שנזכה ליכולת הראייה האמיתית, כמו זו של גיא.

עינב קאבלה: זה רק אנחנו שצריכים להיות חכמים ונבונים יותר באיך שאנחנו מתנהגים וכיצד אנחנו פועלים ואיזה חברה אנחנו רוצים שתהיה כאן במדינה.

עינב קאבלה: בשביל זה צריך לעשות, לבצע ולקדם הלכה למעשה את נושא השוויון לאנשים עם מוגבלות בכל ימות השנה.

עינב קאבלה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: אדוני היושב בראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, במשנת אבות נכתב: "חביב אדם שנברא בצלם".

ינון אזולאי: הבסיס היסודי והראשוני להצבת האדם במרכז הבריאה זה כי "חביב אדם שנברא בצלם".

ינון אזולאי: הקדוש ברוך הוא ציווה אותנו שהאדם הוא בראש ובראשונה, בגלל שהוא נברא בצלם – "כי בצלם אלקים ברא את האדם", אדם באשר הוא אדם – כולם שווים.

ינון אזולאי: כולם אותו דבר, באותה מדרגה.

ינון אזולאי: בחומש ויקרא כתוב: "לא תקלל חרש ולפני עִוֵּר לא תתן מכשול ויראת מאלקיך".

ינון אזולאי: יש ציווי, הדרישה היא פסיבית: "סור מרע".

ינון אזולאי: יחד עם זאת יש לנו את ה"עשה טוב", ה"עשה טוב" שציוונו: "ואהבת לרעך כמוך".

ינון אזולאי: אין הבדל.

ינון אזולאי: אין דירוג.

ינון אזולאי: לא מדברים על כלום.

ינון אזולאי: "ואהבת לרעך כמוך" – רעך, אותו אדם באשר הוא אדם.

ינון אזולאי: לא משנה איך הוא נראה.

ינון אזולאי: לא משנה אם הוא עם מוגבלות, לא משנה אם האדם הזה – הוא אפילו יכול להיות אויב שלך, אבל תיקח אותו כרעך קודם כול.

ינון אזולאי: "ואהבת לרעך" – תגיע למקום הזה של "ואהבת", את האהבה הזאת לשני.

ינון אזולאי: ככה משנים עולם.

ינון אזולאי: אני נזכר באגדה שמספרת על אותה אישה זקנה, אלמנה, שבכל בוקר הייתה קמה להביא ליתומים הקטנים מים.

ינון אזולאי: היא הייתה הולכת עם שני דליים לקצה הכפר והייתה ממלאת שם את הדליים.

ינון אזולאי: דלי אחד היה סדוק ודלי אחד היה שלם.

ינון אזולאי: ככה במשך זמן רב, שנים, הייתה עושה את עבודתה, מגיעה עד למעלה ההר שהבית שלה נמצא בו, דלי אחד היה חצי ודלי אחד היה מלא.

ינון אזולאי: זמן מה, ככה לאחר שנים, אומר הדלי הסדוק לאותה אלמנה: תראי, אני מרגיש שאני מועל בתפקידי.

ינון אזולאי: תסתכלי, אני סדוק.

ינון אזולאי: את טורחת, אבל את מביאה לפה דלי שאין בו מספיק, אולי זה לא מספיק.

ינון אזולאי: היא אומרת לו: רק תדע לך, עכשיו כשאנחנו חוזרים בדרך, תסתכל בצד שאני מחזיקה אותך ונדבר בפסגת ההר, בכניסה לבית.

ינון אזולאי: באמת עולים הם במעלה ההר, ובמעלה ההר הוא מסתכל ומביט לצדדים ורואה את הפרחים היפים.

ינון אזולאי: את הפרחים הריחניים.

ינון אזולאי: כשמגיעים למעלה היא אומרת לו: הפרחים האלה בזכותך, בזכות הסדק שבך.

ינון אזולאי: הסדק הזה בכל יום השקה פה, ואני זרעתי פה את הפרחים הנעימים האלה, את הפרחים שמריחים טוב.

ינון אזולאי: היא לא הסתכלה בקנקן אלא במה שיש בו, בתוצאה שלו.

ינון אזולאי: היום הזה הוא היום הבין-לאומי לציון אנשים עם מוגבלויות.

ינון אזולאי: אל לנו להסתכל על הקנקן; כל אחד יכול להיות שיש לו איזה מוגבלות.

ינון אזולאי: תסתכלו על הנפש של האדם.

ינון אזולאי: מר"ן רבנו עובדיה יוסף, פעם ב-, כשהוא היה יוצא, הוא היה מרצה בפני אנשי חינוך שבאים להתייעץ ואומר להם: תסתכלו, הילד הזה שאתם מחנכים, ילד בחינוך מיוחד, אתם לא יודעים את הנשמה הגבוהה שיש בו.

ינון אזולאי: כל אדם יש לו מטרה.

ינון אזולאי: כשם שפרצופיהם שונים גם דעותיהם שונות.

ינון אזולאי: דעו לכם שהילדים האלה בסופו של דבר גדלים, וכל אחד יש לו מטרה בעולם הזה.

ינון אזולאי: אימא אחת הגיעה אליו מבאר שבע, שנים לפני פטירתו, ואמרה: תשמע, יש לי ילד עם ליקויי למידה ואין לו גן.

ינון אזולאי: מה אני עושה?

ינון אזולאי: אין לו גן שאני רוצה להכניס אותו, שמתאים לרוח שלי.

ינון אזולאי: מייד הורה לפתוח מוסד מיוחד בשביל הילד הזה, והיום אנחנו יודעים מה יש לנו בבאר שבע.

ינון אזולאי: אספר לכם סיפור אישי, עד כמה הילדים האלה, הנשמות האלה, גם כשהם גדלים, כמה הם טובים לנו, כמה הם – תאמינו לי שבסוף הם עושים לנו את הטוב.

ינון אזולאי: כשהתארסתי לאשתי, שתחיה, היא אמרה לי: אני מתנדבת בנווה צבי.

ינון אזולאי: בנווה צבי זה ילדים, נערים עם מוגבלויות, CP.

ינון אזולאי: היא אומרת לי: אני רוצה שתבוא יום אחד.

ינון אזולאי: אני קצת יודע מה זה, אבל לא ידעתי בתור בחור עד כמה זה.

ינון אזולאי: אשתי, מי שמכיר אותה היא אישה עדינה ואסתטית.

ינון אזולאי: אמרתי: טוב, נבוא.

ינון אזולאי: הלכתי, ואני רוצה להגיד לכם, כמה שהערכתי את אשתי, שאז הייתה ארוסתי – הערכתי אותה פי כמה וכמה.

ינון אזולאי: אני אומר לכם, היא ביקשה, ואמרתי: במה אני מפתיע אותה ביום – – –

אברהם (אבי) ניסנקורן: רק בשביל המשפט הזה – – –

ינון אזולאי: כן.

ינון אזולאי: אני גם היום מעריך אותה עוד יותר ועוד יותר, ועם שישה ילדים – עוד יותר ועוד יותר.

ינון אזולאי: אספר לכם את המשך הסיפור.

ינון אזולאי: חתונה – אמרתי: צריך להפתיע, אני רוצה להפתיע אותה במשהו בחתונה.

ינון אזולאי: ידעתי שהיא רוצה – שהיא הייתה מאוד מאוד מחוברת לילדה הזאת שקראו לה פייגי.

ינון אזולאי: אמרתי: מה אני עושה?

ינון אזולאי: באתי למו"ר אבי, זיכרונו לברכה, ואמרתי לו: אבא, תשמע, אני רוצה להפתיע, ואני חושב שההפתעה הכי גדולה עבור איילה ככלה תהיה כשאני אביא לה את הילדה הזאת, שתהיה לצידה בתור כלה.

ינון אזולאי: הוא אמר לי: ינון, אין בעיה, אני לוקח אמבולנס, יעלה כמה שיעלה, אבל אנחנו נפתיע.

ינון אזולאי: היא נכנסה לחתונה, ואשתי פשוט דמעה ולא הפסיקה, וחיבקה אותה.

ינון אזולאי: היא אמרה לי: אתה לא יודע כמה שהילדה הזאת עשתה לי טוב.

ינון אזולאי: הם עושים לנו טוב.

ינון אזולאי: ומה הם מבקשים מאיתנו?

ינון אזולאי: האנשים האלה לא מבקשים מאיתנו.

ינון אזולאי: הם לא מבקשים שנסדר אותם – הם מבקשים להסתדר; הם לא מבקשים עזרה – הם מבקשים הנגשה; הם לא מבקשים עדיפות – הם מבקשים שוויון.

ינון אזולאי: תפקידנו כשליחי ציבור לתת להם בזכות ולא בחסד את מה שמגיע להם, כי זה תפקידנו ולכך נועדנו.

ינון אזולאי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, כנסת נכבדה, שנת 1998 הייתה שנה מאוד משמעותית עבור ציבור האנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל: נחקק חוק השוויון וסימן את המעבר משיח של חסד לשיח של זכויות, מעבר מבקשות טובה או איזה סעד לדרישה צודקת, משיח של תחינה לשיח של הכלה ושל שילוב.

קארין אלהרר: מעבר לרצון בשינוי בשיח – שהוא חשוב, כי השיח גם מביא את אותה מציאות הלכה למעשה – חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אם היה מיושם, היה יכול לעשות שינוי משמעותי מאוד עבור הציבור הזה במדינת ישראל.

קארין אלהרר: יש אומרים שהיינו המדינה הנגישה ביותר בעולם, שזה לא מעט.

קארין אלהרר: ובאמת, הבעיה שעימה מתמודדים אנשים עם מוגבלויות בחברה הישראלית היא לא רק בחקיקה, כי באמת, ברוך השם, יש לנו כאן חקיקה מאוד מאוד מתקדמת.

קארין אלהרר: הבעיה המשמעותית ביותר היא ביישום, כי מה שוות תקנות הנגישות אם אף אחד לא בודק שהנגישות אכן מתקיימת?

קארין אלהרר: יכולנו להיות היום לא רק הסטרטאפ ניישן אלא גם השילוב ניישן, אם רק רק רק מישהו היה בודק שהכול מיושם.

קארין אלהרר: היום, 22 שנים אחרי שהחוק אושר, מרבית הצעדים שאמורים להבטיח שילוב ושוויון, כל אותם דברים חשובים, נותרו הרבה פעמים סיסמאות.

קארין אלהרר: זה נשאר על הנייר.

קארין אלהרר: אנשים עם מוגבלויות עדיין מועסקים הרבה פחות ממה שהם היו צריכים להיות.

קארין אלהרר: יש חוק במדינת ישראל שנחקק, גם ביחד איתי ועם עוד אנשים – אדוני שר המשפטים, אתה היית מאחורי הקלעים – 5%.

קארין אלהרר: איפה הם?

קארין אלהרר: איפה ה-5% האלה?

קארין אלהרר: אנשים עם מוגבלויות הם עדיין הראשונים להיות מפוטרים בצמצומים.

קארין אלהרר: ראינו את זה בקורונה.

קארין אלהרר: גם השנה, במגפת הקורונה, הסיכוי של אנשים להישאר היה כמעט אפסי.

קארין אלהרר: מדובר על 64% שהוצאו לחל"ת או פוטרו – מספרים עצומים, ובואו נזכור שאנשים עם מוגבלויות מראש לא מתקבלים ראשונים.

קארין אלהרר: בדיון שניהלתי היום בוועדת החוקה על היישום האמנה הבין-לאומית לזכויות אנשים עם מוגבלויות נציגת משרד החינוך, שבאמת באה עם כוונה טובה, התגאתה בכך ש-12% מהילדים שאובחנו עם מוגבלות משולבים במערכת החינוך.

קארין אלהרר: לא מדברת על 12% מתוך כלל הילדים במדינת ישראל – 12% מאלה שכבר הובהר שהם זכאים לחינוך מיוחד או לשילוב.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם מה שאמרתי גם לה: כל כך הרבה שנים אחרי חקיקת החוק, אם זה מה שהשגנו, אנחנו צריכים להתבייש.

קארין אלהרר: גם כיום המדינה ממשיכה להשקיע את עיקר המשאבים בסיוע בתחום הדיור במוסדות, בלי להציע פתרון אמיתי למי שמעוניין בחיי שילוב בקהילה.

קארין אלהרר: יש מחסור בדירות בקהילה.

קארין אלהרר: אין תמיכות.

קארין אלהרר: עדיין, למרות החקיקה, קצבאות הנכים היו הראשונות לרדת מסדר-היום.

קארין אלהרר: כמה הפגנות היו כדי לתת את מה שכבר חוקק?

קארין אלהרר: כמה אנשים נלחמו אפילו לא כדי לקבל את שכר המינימום – שלושת רבעי שכר המינימום?

קארין אלהרר: כולנו, כל היושבים כאן, וגם אלה שלא נמצאים, צריכים להכות על חטא שמלכתחילה נתנו לאנשים עם מוגבלויות, במקום שוויון, שלושת רבעי שוויון במקרה הטוב.

קארין אלהרר: הדרך לחברה נגישה ומשלבת באמת עוברת גם בתקשורת, באופן שבו אנשים עם מוגבלויות מיוצגים.

קארין אלהרר: אנחנו רואים שהם או superheroes שהצליחו למרות הכול או המסכנים שאין להם כסף לסיים את החודש.

קארין אלהרר: אז אנחנו לא רוצים את סיפורי הסינדרלה ולא רוצים את סיפורי המסכנות.

קארין אלהרר: יש לי תקווה, ואני עדיין שומרת על אופטימיות, שיגיע היום שאנשים עם מוגבלויות יהיו עוד אוכלוסייה עם אתגרים ועם קשיים, אבל שיש להם את ארגז הכלים המתאים להתמודדות איתם.

קארין אלהרר: מה יהיה עם התקווה הזאת?

קארין אלהרר: מה יהיה עם אנשים עם מוגבלויות?

קארין אלהרר: זה תלוי, כמו תמיד, בסדר העדיפויות.

קארין אלהרר: אני מייחלת ליום שסדר העדיפויות הזה ישתנה.

קארין אלהרר: נקווה שבקרוב.

קארין אלהרר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה לכנסת, שמקפידה לציין את היום הזה מדי שנה.

תמר זנדברג: השנה, בתקופת הקורונה, אנחנו כל פעם רואים מזווית אחרת עד כמה החלשים או המוחלשים או הפגיעים ביותר הם אלה שסובלים עוד יותר כאשר מגיע משבר, ובעצם יש כאן פגיעה כפולה.

תמר זנדברג: השנה אלה בין היתר בעלי המוגבלות, שהנתונים מראים שהוצאו לחל"ת פי ארבעה יותר מאשר עובדים ללא מוגבלות.

תמר זנדברג: גם בחזרה לעבודה, כאשר היא מתקיימת, מורגשים פערים, ומעסיקים החזירו מחל"ת כמעט פי שניים עובדים ללא מוגבלות יחסית לעובדים עם מוגבלות.

תמר זנדברג: המצב, שכופה על כולנו בדידות וריחוק וחרדות, קשה אפילו יותר לבעלי מוגבלות, בעיקר במסגרות ייעודיות, חוסים במוסדות שנסגרו.

תמר זנדברג: הריחוק החברתי שנכפה בזמן הסגרים השאיר את האנשים האלה רחוק מהמשפחות שלהם – דבר שכל אזרחי המדינה סבלו ממנו, אבל הם, כאמור, יותר.

תמר זנדברג: בזכאות לטיפול מציל חיים אנשים עם מוגבלות דורגו במקום נמוך יותר, בתור למכונת הנשמה – כאילו שהחיים שלהם שווים פחות – וכל זאת כמובן בניגוד לערך השוויון, ובניגוד לאמנת האו"ם.

תמר זנדברג: אנחנו כבר יודעים שערך החוסן של חברה נמדד לפי החוסן של החלשים ביותר בה.

תמר זנדברג: אני ביקשתי לדבר ביום הזה, אדוני היושב-ראש, לכבודו של חבר הכנסת וחברי אילן גילאון, כדי שלא יקרה מצב שלא תהיה כאן המשכיות ממרצ לעבודה החשובה שעשה האיש היקר הזה.

תמר זנדברג: אני רוצה לחזור על כמה משפטים שלו, כי אילן גילאון באמת הפך את עצמו ללוחם ולמוביל של נושא זכויות אנשים עם מוגבלות.

תמר זנדברג: הוא עמד בראש ועדת המשנה לנגישות של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, ובאמת היה נושא הבשורה בתחום הזה.

תמר זנדברג: אילן גילאון אומר כל הזמן שאי-אפשר לחוקק חוק שיחייב אותנו להיות בני אדם.

תמר זנדברג: המשפט הזה מהדהד לי בראש כשאני חושבת על האופן המיוחד שבו הוא ראה אנשים עם מוגבלות.

תמר זנדברג: אילן גילאון לימד אותנו – ובשיחה שלי איתו היום הוא הזכיר לי את זה שוב, ואני גאה להמשיך ולהעביר את המסר הזה – שאין דבר כזה אנשים עם מוגבלות ובלי מוגבלות.

תמר זנדברג: כולנו בני אדם, כולנו עם מוגבלות, או עם מוגבלות חלקית, או עם מוגבלות לפרקים, כולנו נהיה בעלי מוגבלות או שנזדקן ונהיה מוגבלים במידה מסוימת.

תמר זנדברג: לכן, התפקיד שלנו כחברה זה לא להעביר איזה תהליך את בעל המוגבלות, אלא להפוך את עצמנו מותאמים אליו – את הסביבה, את המציאות שאנחנו יוצרים – ככה שכולנו נוכל להתנהל בה לא מתוך חמלה אלא מתוך זכות.

תמר זנדברג: הזכות שלנו לשוויון והזכות שלנו שכל אדם יוכל להרגיש נוח בסביבה שאנחנו כחברה מייצרים בעבור כולנו היא לא טובה שאנחנו עושים למישהו והיא לא איזה חובה מחוץ לעולם שבו כולנו מתנהגים כבני אדם.

תמר זנדברג: לאף אחד מאיתנו אין את הפריבילגיה ואין את הגאווה לחשוב שהוא חסין והוא או היא לעולם לא יסבלו במצב כזה.

תמר זנדברג: לכן אני מקדישה את הנאום הזה לאילן גילאון ולכל הלוחמים – דיברה כאן קודם קארין אלהרר, ואחרים – לכל הלוחמים לאורך השנים לזכויות בעלי מוגבלות ולמען נגישות.

תמר זנדברג: הלוואי שנגיע למצב שכולנו נתה

תמר זנדברג: לך עם המוגבלות החלקית או הזמנית או העתידית שלנו ונרגיש קצת יותר כמו בני אדם.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אליהו ברוכי, בבקשה.

אליהו ברוכי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, "גדול כבוד הבריות שדוחה את לא תעשה שבתורה".

אליהו ברוכי: איסורי לא תעשה שבתורה – כולם יודעים עד כמה גדולה ההקפדה עליהם.

אליהו ברוכי: יש לנו בתורה 365 מצוות "לא תעשה", איסורים לעשות מעשים מסוימים – מלאכה בשבת, לבישת בגד שעטנז ועוד – אבל יש שיקול אחד שבו איסורים אלה עלולים להידחות: כבוד הבריות.

אליהו ברוכי: לא מדובר פה על כבוד תלמידי חכמים, לא מדובר על כבוד של שררה.

אליהו ברוכי: מדובר על הכבוד הבסיסי ביותר בעבור מי שעונה על ההגדרה הפשוטה של ברייה.

אליהו ברוכי: בשנים האחרונות יש שינוי מבורך בכל הקשור לשיח ההנגשה והתמיכה באנשים עם מוגבלויות.

אליהו ברוכי: אם בעבר פעלנו ממקום שגם להם מגיע, היום אנחנו פועלים מהנחת יסוד אחרת: הם בעלי זכויות שווים.

אליהו ברוכי: זהו שינוי מבורך.

אליהו ברוכי: לא צריך לתת דוגמאות.

אליהו ברוכי: עצם זה שאנחנו עומדים פה ומשתמשים בביטוי "אנשים עם מוגבלויות" ולא בביטוי אחר מעיד יותר מכל על הרגישות, על ההבנה שלנו כחברה.

אליהו ברוכי: יש פה לא רק שאלה של הנגשה אלא שאלה של כבוד הבריות.

אליהו ברוכי: בהתמודדות היום-יומית של אנשים עם מוגבלויות מוטלת עלינו עבודה רבה, כמחוקקים, לשים לב, לחפש בנרות היכן רובץ עלינו החיוב של כבוד הבריות.

אליהו ברוכי: אני רוצה לנצל את הבמה שניתנה לי כדי לתת דוגמה אחת שאני עמל עליה בימים אלו ונוגעת מאוד לכבוד הבריות.

אליהו ברוכי: אני מגיע לפה, למליאה, לאחר פגישה עם יושבת-ראש ועדת הפנים חברת הכנסת מיקי חיימוביץ' בקשר לקביעת דרגת הנחה קבועה לתשלומי ארנונה אצל אנשים עם מוגבלויות.

אליהו ברוכי: כיום הרשות לדרג, אם בכלל, את סך ההנחה על תשלומי הארנונה נמצאת בידי הרשות המקומית.

אליהו ברוכי: אדם עם מוגבלויות, תושב כפר סבא, למשל, יהיה זכאי להנחה בשל ההתמודדות שלו, וחברו, עם אותה מגבלה בדיוק, שמתגורר בעיר אחרת, לא היה זכאי להנחה.

אליהו ברוכי: למה?

אליהו ברוכי: כי ככה החליטה הרשות המקומית באותה עיר.

אליהו ברוכי: זה משתנה ממקום למקום ומזמן לזמן מכל מיני שיקולים כלכליים באותה עיר.

אליהו ברוכי: אלה לא שיקולים של כבוד הבריות.

אליהו ברוכי: הצעת החוק שאותה אני מקדם מבקשת להפקיד את הסמכות לכך בידי רשות אחת: שר הפנים.

אליהו ברוכי: אני תקווה שנדע לשים לב ונזכה לתקן את זה.

אליהו ברוכי: רבי אלימלך מליז'נסק אומר בתפילתו המפורסמת: "אדרבה, תן בליבנו שנראה כל אחד מעלת חברינו, ולא חסרונם".

אליהו ברוכי: אני מרשה לעצמי בנושא הזה לבקש ההפך: אדרבה, שנראה את חסרונם ושנדע לתת להם מענה.

אליהו ברוכי: הלוואי שנשכיל לעשות זאת.

אליהו ברוכי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר המשפטים חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

חמד עמאר: בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שזה אחד הימים החשובים ביותר בעיניי בכנסת ישראל, ואני מצטער שיש מעט אנשים שהגיעו לדיון החשוב הזה, אבל כל מי שהגיע, אני חושב, עושה מלאכת קודש בזה שהגיע, ובוודאי כל מי שדיבר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אתחיל עם זה, תמר: לא כולם שווים בנושא הזה של המוגבלות, וצריך להכיר בזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש אנשים שבאמת יש להם מוגבלות והם צריכים סיוע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה נכון שבסוף לכל אחד יש פגמים, ואנחנו לא יודעים, הסוף – מי ישורנו, כל אחד מאיתנו והקרובים לנו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: גם מי שבריא יכול להיות מחר חולה, וגם מי שאין לו מוגבלות מחר יכול להיות מוגבל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה ניסיון החיים והכרח החיים, בסופו של דבר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אבל אנחנו בעולם מורכב, ובעולם מורכב יש אנשים עם מוגבלות, ויש אנשים חלשים יותר, ויש אנשים עניים יותר, ויש אנשים שנולדו עם נקודת פתיחה יותר חזקה, וכל אחד הוא עולם ומלואו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל אחד באמת צריך לתת לו שוויון הזדמנויות, וכל אחד צריך לתת לו את מלוא היכולת שאפשר להעניק לו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מדינת ישראל צריכה להכיר בזה, לעזור ולסייע ולסייע בחקיקה, בעשייה ובהכוונה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתחיל עם הניסיון האישי שלי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לי יש ילד עם מוגבלות, רון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: היום הוא עוד מעט יהיה כבר בן 20.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנדריאה ואני ואורי, אח שלו, מלווים אותו בשנות ההתבגרות שלו ובילדות שלו ובבגרות שלו – שתהיה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זאת התמודדות, זאת התמודדות שבסופו של דבר בונה אנשים, שאני בטוח שהיא עושה אותי אדם יותר שלם ויותר טוב ונותנת לי היבטים מסוימים על החיים שאחרת לא הייתי חווה ולא הייתי מרגיש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אותו דבר אנדריאה ואורי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה משהו שגם מלכד את המשפחה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בהתמודדות הזאת אנחנו נחשפים להרבה דברים ולהרבה "עוולות" – אני אומר עוולות במירכאות, אבל להרבה מחדלים של ממשלת ישראל – על פני שנים, על פני דורות; זה לא משהו חדש, לא ממשלה ספציפית, מסוימת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז קודם כול נתחיל מזה שצריך להכיר בבעיה או בצורך לעזור ולהפנים אותה, לראות איך מדינת ישראל מלווה את זה מהתחלה ועד הסוף.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש לנו במדינת ישראל מערכת חינוך טובה, ועד גיל 21, בסופו של דבר הפתרונות שנותנים לאנשים עם מוגבלות הם פתרונות סבירים בהחלט.

אברהם (אבי) ניסנקורן: המערכת יודעת בסופו של דבר עד גיל 21 ליצור פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כל דבר צריך לשפר, אבל יש בסופו של דבר למערכת איזו סיטואציה שבה היא יודעת להכיל את המוגבלויות וליצור פתרונות – טובים יותר או טובים פחות, אבל היא כן מכירה בנושא ויוצרת פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני כן אשים פה איזשהו סייג שאנחנו חווים בכנסת כבר כמה שנים טובות, שדווקא בעולם החרדי ובחינוך החרדי הלא-מוכר, כשאנחנו רואים את ההשקעה של ממשלת ישראל ומדינת ישראל במתן פתרונות לאנשים עם מוגבלות בעולם החרדי הלא-מוכר, אנחנו רואים שיש פה אפליה, ויש פה אפליה מובהקת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: על האפליה הזאת באים ההורים וזועקים, ובאים עוד פעם ועוד פעם, והתיקון הוא כמה עשרות מיליוני שקלים, ואין פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו יודעים שלהרבה דברים אחרים יש פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין פתרונות, ועוד פעם הם צובאים על השערים וצובאים על השערים, ואין פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה גם מכמיר את הלב, אבל גם עוול גדול שנגרם להם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בין היתר, כשאין תקציב מדינה, אז אין אפשרות לפתור דברים כאלה בצורת תשתיתית, ואנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשאתה מגיע לגיל 21 – ואמר את זה אחד מהדוברים לפניי – יש בור, יש בור שההורים פתאום נופלים אליו, כי המערכת לא יודעת לייצר פתרון הוליסטי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ואז כל הורה בא בחשש לגיל 21 – מה הפתרון שיהיה לילדו?

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשמסתכלים קדימה לכל החיים, בסופו של דבר ההורים לא יהיו תמיד שם לגונן על הילדים שלהם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מדינת ישראל, שנים אחרי שנים אחרי שנים, לא יודעת לסרטט פתרון נכון, או פתרון הוליסטי, או פתרון ברור, וההורים נמצאים בפני שוקת שבורה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז כל אחד מייצר את הפתרון שהוא חושב שמתאים לו, שהוא מצליח למקסם, כשהוא מצליח לכתת רגליים ולהגיע לאיזשהו פתרון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שיש פער ענק, ענק, בין מה שהמדינה צריכה לתת לאזרחים לבין מה שהאזרחים מקבלים בנושא הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מאוד מאוד מקווה שהנושא הזה ייפתר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עוד פעם, בלי מדיניות מאוד מאוד ברורה, וכמו שנאמר על ידי קארין, שינוי סדרי עדיפויות, וכמו שנאמר על ידי עינב, לשים את זה במוקד העשייה, בלי לקחת את זה ולשים על זה את מלוא תשומת הלב, לא יהיה פתרון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כי מה שהיה הוא שיהיה, ושיסתדרו – המערכת נותנת מספיק פתרונות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: היא לא נותנת מספיק פתרונות, היא משאירה הרבה אנשים בחוסר פתרון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מעבר לזה, כמובן, יש את נושא עולם העבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חייב להגיד, בנושא של עולם העבודה, צריך להגיד את האמת: לא נותנים מספיק עידוד לאנשים עם מוגבלות להיכנס לעולם העבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשאני הייתי יו"ר ההסתדרות, צו ההרחבה הראשון שעשיתי – באמת המעסיקים הלכו איתי יד ביד – היה חובת העסקה של 3% במגזר הפרטי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אחר כך הייתה באמת הצעת חוק של רבים מהיושבים פה, של חברי כנסת – גם איציק שמולי, גם קיש, גם קארין אלהרר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני עזרתי מאחורי הקלעים להעביר חוק של חובת העסקה במגזר הציבורי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אבל גם בחוקים האלה לא נתנו שיניים אמיתיות ליישם את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: וכשאתה מסתכל על נציבות שוויון הזדמנויות – – –

אוסאמה סעדי: מה אתה מציע?

אברהם (אבי) ניסנקורן: מה?

אוסאמה סעדי: מה אתה מציע?

זאב אלקין: לתת שיניים.

אוסאמה סעדי: איזה שיניים?

אוסאמה סעדי: היית בכובע שלך כיו"ר ההסתדרות, עשית מצוין.

אוסאמה סעדי: עכשיו אתה שר המשפטים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: נכון.

אוסאמה סעדי: נו, אז איפה השיניים?

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסדר.

אוסאמה סעדי: יאללה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני שר משפטים שעושה.

אוסאמה סעדי: נכון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ואני אומר לך איפה השיניים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: השיניים צריכות להיות בכמה מקומות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אבל אתה קוטע לי – אחר כך, תן לי לסיים ואז תעיר הערות.

סמי אבו שחאדה: את חוט המחשבה.

סמי אבו שחאדה: את חוט המחשבה.

סמי אבו שחאדה: אבל אנחנו לגמרי – – – שני כיוונים: גם לעודד וגם – – –

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין בעיה, אבל תן לי את רצף השיח.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לתת שיניים, נכון, לחובה להעסיק אנשים עם מוגבלות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני יכול לתת לכם כמה "סוגים" של שיניים, אבל צריכים להניע את זה, צריך לשלב אנשים עם מוגבלות בעולם העבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה לטובת אותם אנשים ולטובת החברה הישראלית, וגם לטובת המעסיקים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר לכם גם שאדם עם מוגבלות שיוצא לעולם העבודה, הוא יוצא מהצוהר של המוגבלות שהוא נמצא בה לצוהר של שוויון, לצוהר של חיים מלאים, לצוהר של השתלבות מלאה בקהילה ובחברה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה מאוד מאוד חשוב לאותו אדם ולמשפחה שלו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה חשוב מאוד גם למקום העבודה – זה עושה את מקום עבודה יותר טוב, לפעמים גם עם פריון יותר גבוה – וזה בוודאי עושה את החברה קצת יותר נכונה ויותר טובה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה גם נכון מקרו-כלכלית, כי יש פה תוצר גדול שיכול להיכנס למדינת ישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: איך אתה בסופו של דבר דוחף את זה?

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז החלק הראשון הוא שקיפות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו יודעים ששקיפות לפעמים עושה את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במגזר הציבורי יש חובת שקיפות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במגזר פרטי אין חובת שקיפות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש הצעת חוק של חברת הכנסת עינב קאבלה של חובת שקיפות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לצערי, היא מונחת כבר ארבעה חודשים בוועדת העבודה והרווחה.

אליהו ברוכי: מתקדמת, מתקדמת, כבוד השר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אגיד "מתקדמת" כשהיא תתקדם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ארבעה חודשים היא מונחת, וצריך להעביר אותה בקריאה שנייה ושלישית – חובת שקיפות על חובה שקיימת, שידעו מי מקיים את החובה ומי לא מקיים את החובה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה – החלק הראשון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: החלק השני הוא לתת שיניים למי שבסופו של דבר אתה רואה שבחובת השקיפות לא עושה כלום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני לא אומר, מי שמתאמץ ולא קולט – זה יכול לקרות, זה יכול לקרות, אבל אתה צריך להראות שיש לך תוכנית שנתית, שאתה באמת עושה דברים, שאתה עושה עשייה, שאתה באמת מתאמץ.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לנציבות שוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות אין מספיק שיניים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני הוצאתי עכשיו תזכיר חוק שנותן להם שיניים, שנותן להם שיניים באמת לדאוג וליישם את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אתן לך עוד דוגמה של משהו שלצערי לא קורה: שירות המדינה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שירות המדינה צריך להיות דוגמה, כמו שכנסת ישראל, דרך אגב, היא כן דוגמה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו יודעים שבכנסת ישראל הנושא של העסקת אנשים עם מוגבלות הוא נר לרגליה של כנסת ישראל – ולא רק מהיו"ר הנוכחי; גם יולי אדלשטיין, ולפניו יושבי-ראש קודמים, לקחו את זה כפרויקט, לקחו את זה כנושא חשוב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו יודעים שיש העסקת אנשים עם מוגבלות בכנסת ישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לזכותה של כנסת ישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה לא קיים בנציבות שירות המדינה – אין באמת עשייה, אין באמת דחיפה, אין באמת מדיניות מסודרת, אין באמת עמידה על החובה של 5%, אין באמת פנייה אמיתית למשרדים ובדיקה אמיתית אם הם מבצעים את החובה שלהם או לא מבצעים את החובה שלהם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בפועל זה איכשהו נדחק לשוליים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשאתה שואל את הנציב, הוא אומר: זה מאוד חשוב, זה בליבת העשייה שלי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: התוצאות מדברות אחרת לגמרי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו חייבים לקחת את הנושא הזה, למשל, ששירות המדינה יהווה דוגמה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אותו דבר חברות ממשלתיות, ששם אין חובה, ובתזכיר החוק אני מבקש שתהיה גם שם חובה של העסקת 5%, כי החוק השמיט אותם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה בידינו, בידי ממשלת ישראל, לעשות את זה ולקיים את החובה של שילוב במקומות עבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בנושא הקצבאות אני רוצה להגיד משהו חשוב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: היה מאבק – – –

אוסאמה סעדי: לפני הקצבאות, כבוד השר, עוד שיניים – אנחנו ראינו את זה בייצוג ההולם של החברה הערבית – זה המכרזים הייעודיים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: נכון.

אוסאמה סעדי: ברגע שיש מכרזים ייעודיים – – –

אברהם (אבי) ניסנקורן: נכון, נכון, נכון, אבל מכרזים ייעודיים זה פתרון חלקי.

אוסאמה סעדי: אבל לפחות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שנייה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה פתרון חלקי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אתן לך דוגמה למשל ממשרד המשפטים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשאני נכנסתי לתפקיד שר המשפטים, הסתבר לי – וכל אדם הוא עולם ומלואו; באמת אני חושב, ובטח בנושא המוגבלות, כל אדם הוא עולם ומלואו – שיש כ-15 עובדים עם מוגבלות שמועסקים דרך "המשקם".

אברהם (אבי) ניסנקורן: כשאני בא ובודק למה הם מועסקים דרך "המשקם" במשרד המשפטים, לרובם המוחלט – אני לא רוצה להגיד כל ה-15, אבל לרובם המוחלט, לפחות 13 – אין סיבה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין סיבה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כי למערכת היה נוח להעסיק אותם דרך "המשקם".

אברהם (אבי) ניסנקורן: ואני באתי ואמרתי למנכ"לית שלי, לסיגל – דרך אגב, אחת מהעובדות עובדת אצלה: תדאגי שלפחות אותם 13 שאני לא מוצא שום סיבה ייקלטו כעובדים מן המניין במשרד המשפטים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: קלטתי חלק על חשבון תקינה קיימת ולחלק אין לי תקינה וביקשתי תקינה ממשרד האוצר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דרך אגב, הם נעתרו לי, נתנו לי תקינה לצורך העניין הזה, ועכשיו אנחנו בהליכי תקינה; אחת כבר קלטנו ועכשיו הולכים לתקינה של שישה נוספים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בעזרת השם נקלוט את כל ה-13.

אברהם (אבי) ניסנקורן: וזה סתם, זה סתם, מתוך חוסר ראייה, חוסר הסתכלות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר לכם, ביום שאותה עובדת, שכבר שנקלטה – דרך אגב, היא עובדת מצטיינת; עם מוגבלות, אבל מצטיינת – באותו יום שהיא נקלטה זה יום חג, זה יום חג לה, זה יום חג ליחידה שהיא עובדת בה, זה יום חג למשפחה שלה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה שינוי חיים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתה יודע, זה רק תשומת לב של שרים, של מנכ"לים, של נציבות שירות המדינה, שקיפות ונורמת התנהגות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: את הדברים האלה אפשר לשנות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לתת יותר שיניים לנציבות אנשים עם מוגבלות – זה מה שעשיתי בתזכיר; צריך לעמוד על חקיקות פרטיות, כמו החקיקה של שקיפות, שאין סיבה שהיא תעמוד ארבעה חודשים, ולהעביר אותה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לייצר מצב שאנחנו מתקדמים ומיישמים את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הורים לילדים עם מוגבלות שהם חרדים – אבל הם יכולים להיות ערבים והם יכולים להיות חילונים, מה זה משנה – שצובאים על הכנסת, וגפני עושה עוד פעם ישיבה בנושא שלהם, ועוד פעם עושה ישיבה בנושא שלהם, ואז ועדת החינוך עושה ישיבה בנושא שלהם, וכולם מסבירים למה אין כסף וחייבים להמשיך את האפליה הזאת על כמה עשרות מיליוני שקלים – למה?

אברהם (אבי) ניסנקורן: כי אין תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רוצה לומר משהו על הקצבאות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בנושא הקצבאות, כיוון שהייתי חלק מהמאבק הזה בתפקידי כיו"ר הסתדרות, היו כמה החלטות מאוד מאוד חשובות: שר האוצר כחלון נרתם אז, שם 4 מיליארד שקל, 241 מיליון – 41 המיליון האחרונים היו תרומה של דחיפה מהשר חיים כץ בשעתו – לצורך העלאת הקצבאות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הייתה פעימה אחת שנכנסה לבסיס והייתה פעימה שנייה שהייתה צריכה להיות עכשיו, ואין תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אז ישראל כץ, באמת בצר לו, כי הוא רצה לעזור, בהיעדר תקציב, הצליח לתת פעימה לשנת 2020, אבל בינואר 2021 הפעימה הולכת, כי אין תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מה שהם קיבלו בשנת 2020 אין בשנת 2021.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הפעימה הרביעית בכלל לא קיימת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הכול היה צריך להתממש – הפעימה השלישית הייתה צריכה להתממש לבסיס ב-2020 וב-2021 הפעימה האחרונה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אחר כך זה צמוד לשכר הממוצע במשק, כדי שזה לא יישחק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אבל אנחנו רואים את החולי כשאין תקציב, כי בינואר 2021 – אנחנו מדברים על כ-300,000 אנשים שזכאים לפעימה הזאת – זה הולך להם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הפעימה הרביעית שהם צריכים לקבל ב-2021 – מי מדבר על זה בכלל כרגע, כשאין תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה ביזיון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה ביזיון למדינת ישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דרך אגב, זה מעוגן בחוק, רק שצריך ליישם את זה, אבל צריך תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן, זו החשיבות של תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתה רואה את "הדברים הקטנים", במירכאות, במירכאות "קטנים" – הדברים החברתיים החשובים של אנשים, הורים חרדים שלילדים שלהם יש חינוך מפלה בנושא של מוגבלות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתה רואה את האנשים שזכאים לקצבת נכות, ואנחנו יודעים, יודעים שבשנת 2021 נראה את ההפגנות, וכולם יגידו שהם צודקים, כי מפירים פה חובה שבחוק, ואין תקציב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני לא איגרר פה עכשיו למה אין תקציב, כי כולם יודעים, כי אני לא רוצה לפגוע בחשיבות של היום הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רוצה לסכם במילה אחת, ממש בקצרה, ואחר כך סיפור קצר, כי אני רוצה לסגור בסוף בצורה אופטימית את האמירה שלי פה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: קודם כול, כל אדם הוא עולם ומלואו, ועל כל אדם צריך להסתכל ולנסות לעזור לו, לנסות באמת לראות מה הוא צריך ואיך עושים אותו אדם יותר שלם ויותר מאושר, שמגשים את עצמו, תחת המוגבלויות שיש לכל אחד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דבר שני, מדינת ישראל לא יכולה להתנער מהחובה שלה, והיא צריכה לשים את זה בליבת העשייה שלה, כי לעזור לאנשים האלה, בסופו של דבר, עושה אותנו מדינה יותר טובה, יותר נכונה; דרך אגב, גם מי שמסתכל תמיד רק על כלכלה, עם תוצר יותר גבוה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עכשיו הסיפור, בכל זאת אני רוצה לספר סיפור אופטימי לסוף הנאום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: רון שלי, כשהיה בכיתה א' הוא היה בבית ספר משלב, בכיתה קטנה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא לא הצליח ועבר לבית ספר מיוחד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בבית הספר המשלב היה איתו תלמיד, קראו לו שניר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שניהם היו יחד בבית ספר בכיתה א', גיל 7-6.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מאז אותו ילד, שניר – ועברו כבר 13 שנים – מגיע אליו אחת לשבוע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שניר יצא בינתיים מהכיתה המשלבת לחינוך רגיל, התגייס לצבא ועכשיו הוא חייל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: 14 שנים, כל שבוע הוא בא ומשחק עם רון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה חשוב לו, והוא עושה את זה מתוך נתינה של אהבה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה אומר שיש הרבה אנשים טובים בארץ ישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: לפני שאנחנו עוברים לנושא הבא, חברת הכנסת עינב אמרה וציינה כאן שבגלל שאנחנו עם מסכות, לא יכולים לשמוע אותנו – לא יכולים לקרוא.

חמד עמאר: בדקנו עם ערוץ הכנסת, והתברר שיש אייקון על המסך שהם יכולים ללחוץ עליו ולקבל כתוביות.

חמד עמאר: ערוץ הכנסת ערוך לנושא הזה.

חמד עמאר: היה חשוב לעדכן.

חמד עמאר: << הלסי >> ציון יום זכויות בעלי החיים << הלסי >>

חמד עמאר: נעבור לנושא הבא – ציון יום זכויות בעלי החיים, הצעות לסדר-היום מס' 2375, 2392, 2407 ו-2409.

חמד עמאר: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדוני היושב-ראש, גברתי מזכירת הכנסת, חברי וחברות הכנסת, חשבתי קצת מה היו אומרים לנו בעלי החיים, שלהם מוקדש היום הזה, אילו יכלו לעמוד כאן במקומי היום ולהישיר את מבטם אלינו, חברי הבית הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חשבתי שהם בטח היו אומרים לנו: אנחנו לא זקוקים ליום זכויות, אנחנו זקוקים לזכויות – אבל הם לא יכולים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נודה באמת, בעלי החיים קיבלו כאן יום זכויות כי אין להם, אין להם זכויות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי שיש לו זכויות לא זקוק ליום זכויות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שנים רבות מדיי שזעקתם של בעלי החיים לא הצליחה לחדור את כותלי המשכן הזה, שנים רבות מדי שבהן היא נתקלת בקירות אטומים, באוזניים החירשות לכאב ובעיניים העיוורות לפחד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היינו צריכים לדבר כאן היום על הכלב שוגי הקטן, שנבעט בחוזקה, או על הכלבה טופי, שננטשה במדבר בדרום, והיא עוצמת את עיניה בפחד בכל פעם שמושטת אליה יד אוהבת ללטף אותה; היינו צריכים לדבר כאן על החתולה שלג, שנזרקה לתוך מדורת ל"ג בעומר, או על העגל 487, שרגלו נקשרה והוא לא יכול היה להגיע לדלי המים; היינו צריכים לדבר כאן על הפרה 3117, שהעגל שלה נלקח ממנה דקות אחדות אחרי שנולד; היינו צריכים לדבר כאן על האפרוח הקטן, צהוב ופלומתי, ללא שם, בן יומו, שנמחץ בידיה של עובדת מדגרה, או על טלה קטן שהוכה במקלות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל המקרים הם רבים, רבים מספור, ושוגי וטופי ושלג והעגל והאפרוח והפרה והטלה יהפכו כאן היום לנתונים ולסטטיסטיקות ולמספרים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז הינה לנו כמה מספרים: מהרגע שהתחלתי את הנאום הזה ועד שאני אסיים אותו 2 מיליון בעלי חיים יבשתיים יאבדו את חייהם; 10,000 מינים נכחדים בכל שנה בגלל פעולותיו של מין אחד – אנחנו, אדוני הארץ הזאת והעולם הזה; כ-8 מיליארד בני אדם חיים היום בעולם, אבל אנחנו מענים והורגים כ-200 מיליארד בעלי חיים בכל שנה, שהם יותר מחצי מיליארד בעלי חיים ביום, 23 מיליון בעלי חיים בשעה, 380,000 בדקה, יותר מ-6,000 בכל שנייה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה פשוט קשה לתפוס את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את בעלי החיים הימיים לא סופרים בכלל לפי פרטים, אותם סופרים בטונות, כי באמת, אם אנחנו רוצים לדעת מה המספר הכולל, התשובה היא יותר מדי – יותר מדי בשביל שאנחנו נוכל לספור בכלל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חייבת להודות שיש גם כמה נקודות אור – קטנות, פה ושם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק לאחרונה ראינו שלמרות הפוליטיקה וחילוקי הדעות הצלחנו לשלב כוחות ולעשות את מה שנכון.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ככה למשל העברנו בתוך זמן קצר שתי הצעות חוק: אחת שהעבירה את סמכויות חוק צער בעלי חיים לוועדת הפנים, וגם התיקון לפקודת הכלבת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עשינו צדק, יחד עם חברתי חברת הכנסת שרן השכל ומשרד החקלאות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אחרי 70 שנה התקנו את החוק הזה, וכלב לא צריך להישלח באוטומטיות להסגר רשותי, אלא יכול לעשות הסגר בביתו, אם הוא מחוסן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בנוסף, השגנו תקציבים ייעודיים להגדלת תקנים למניעת התעללות בבעלי חיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל יש עוד כל כך הרבה מה לעשות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נתונים שביקשתי ממרכז המידע והמחקר של הכנסת באמת מעידים על הזנחה קשה של שנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למשל, יש בעיה של ריבוי גורמי אכיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סמכויות האכיפה למניעת פגיעה בבעלי חיים נתונות בידי שלושה גורמים מרכזיים: משטרת ישראל, יחידת הפיצו"ח של משרד החקלאות והרשויות המקומיות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את התוצאה אנחנו רואים בכל יום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מרוב גורמי אכיפה, כמעט אין אכיפה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': 82% מהתיקים שנפתחו בחמש השנים האחרונות נגנזו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש גם מעט ביקורות במשק החי מטעם הגורמים המוסמכים לכך – מה שמעיד על אוזלת יד, במקרה הטוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היעדר האכיפה שולח מסר מסוכן למתעללים ולמתעללים בפוטנציה: לכו על זה, יהיה בסדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו לא יכולים להסכים לכך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': על כל 120 חברי וחברות הבית הזה להתגייס ולשנות את מציאות חייהם העגומה של בעלי החיים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רק לפני חודשיים עלה לכותרות מקרה שהוא תוצאה ישירה בעיניי של המסר הזה שמעבירה האכיפה הלקויה – או האין-אכיפה – כשהמון זועם התקבץ סביב ביתו של מתעלל, שהונצח – והדבר הזה שודר ברשתות – מתעלל בכלב בבת ים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז לתוך בניין המגורים הגיעו שני אזרחים, מישל ודניס, וביצעו את עבודת גורמי האכיפה והוציאו את הכלב האומלל הזה מידי המתעלל בו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מאז היו מקרים נוספים כאלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני חושבת שהאזרחים לא צריכים לעשות את העבודה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה תפקידה של המדינה לדאוג לחסרי האונים ביותר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז לציין את יום זכויות בעלי החיים זה קל, זה לא דורש הרבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נדבר כאן, חמורי סבר, על נתונים ומספרים, נצקצק בלשוננו ונגיד: נורא, נורא, ושום דבר לא יקרה עד ליום זכויות בעלי החיים הבא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל בידיו של כל אחד ואחת מאיתנו להחליט שלא להיות הסיבה שהם זקוקים ליום הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מייחלת ליום שבו הוא יימחק מלוח השנה כי לא יהיה בו צורך עוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החקלאות, חבריי חברי הכנסת, תורת ישראל היא תורת חיים.

משה ארבל: היא מצווה על כל אחד מישראל לשמור על כבוד הבריות ולמנוע מהן צער ואכזריות.

משה ארבל: המונח "צער בעלי חיים" מחייב אותנו שלא לגרום לבעלי חיים צער וכאב שלא לצורך.

משה ארבל: מקורו, כמובן, בתורת ישראל.

משה ארבל: תנאים ואמוראים דנו בחובה של כל יהודי בצער בעלי חיים, בגדרי החובה ובמקורה כבר לפני אלפיים שנים.

משה ארבל: בתלמוד הבבלי, במסכת בבא מציעא, מסופר על רבי, הוא רבי יהודה הנשיא, נשיא הסנהדרין ועורך המשנה, ראש הקהילה היהודית בארץ ישראל.

משה ארבל: הסיפור מסופר בגמרא בארמית, ואני אתרגם אותו, ברשותכם, לעברית.

משה ארבל: ייסורי רבי היו על ידי מעשה שגרם הוא עצמו ועל ידי מעשה אחר הלכו.

משה ארבל: וכך מפורט בתלמוד: על ידי מעשה באו – מה הוא?

משה ארבל: עגל אחד שהיו מוליכים אותו לשחיטה, הלך ותלה ראשו בתוך כנף בגדו של רבי ובכה.

משה ארבל: אמר לו רבי, לעגל: לך, כי לכך נוצרת – כלומר לשחיטה.

משה ארבל: אמרו משמיים: הואיל ואינו מרחם על בריות, יבואו עליו ייסורין.

משה ארבל: ועל ידי מעשה אחר הלכו הייסורין.

משה ארבל: מסופר בתלמוד: יום אחד שפחתו של רבי הייתה מטאטאה את ביתו.

משה ארבל: היו מונחים שם גורי חולדה, והמנקה החלה לטאטא אותם.

משה ארבל: אמר לה רבי: הניחי אותם, שהרי כתוב בתהילים "ורחמיו על כל מעשיו".

משה ארבל: אמרו משמיים: הואיל ומרחם, נרחם עליו, ואז פסקו הייסורין.

משה ארבל: מרבית הפוסקים שדנו בסוגיית צער בעלי חיים הסכימו שהאיסור הוא איסור מהתורה.

משה ארבל: בהלכות ברכות, בסימן קס"ז, פסק הטור כי כאשר אדם מברך על המזון עליו לאכול מייד אחר הברכה ולא להפסיק בשיחה בין הברכה לאכילה.

משה ארבל: אם שח בדברים בטלים, הוא צריך לחזור ולברך.

משה ארבל: אבל אם השיחה היא בצורכי הסעודה, למשל אם אמר:

משה ארבל: הביאו מאכל לבהמה, לא נחשב הדיבור להפסק מכיוון שזה נחשב לצורך הסעודה שלו, שכן למדנו בתלמוד במסכת ברכות שאסור לאדם שיש ברשותו ובאחריותו בעלי חיים לאכול הוא עצמו לפני שייתן מאכל לבהמתו, שנאמר: "ונתתי עשב בשדך לבהמתך", ורק אחר כך "ואכלת ושבעת".

משה ארבל: כפי שציינתי קודם, התורה היא תורת חיים.

משה ארבל: יש בה ודאי אידיאלים, עקרונות חשובים, ובאותה עת יש גם הכרה בטבע האדם ובצרכיו וברצונותיו.

משה ארבל: התורה איננה אוסרת מכול וכול על אכילת בעלי חיים, אבל היא בהחלט קובעת מגבלות שמגדרות את טבע האדם, שאוסרות עליו התאכזרות שאיננה הכרחית.

משה ארבל: כידוע, מגפת הקורונה שעימה אנחנו מתמודדים השנה מבטאת יותר מכול את מגבלת כוחו של האדם גם בשיא הטכנולוגיה והקדמה.

משה ארבל: לפי הערכות, המגפה הגיעה לעולמנו משוק פירות הים בעיר ווהאן, שבו הוחזקו בעלי חיים רבים ממינים שונים וחיות בר רבות בקרבה ושלא בהתאם לכללי ההיגיינה והבריאות של החיות עצמן ושל העובדים בשוק.

משה ארבל: הכותרת של היום הזה והדיון היא "יום זכויות בעלי החיים".

משה ארבל: בהחלט מדובר ביום חשוב מאוד לכל הדעות, בלי ספק.

משה ארבל: גם אני, באופן אישי, בשליחותו של שר הפנים, מצאתי את עצמי ב-04:30 בביקור פתע בנמל אשדוד כדי לראות ולפקח מקרוב על המשלוחים החיים – על הובלת בעלי החיים שמגיעים באוניות מאירופה וממדינות נוספות ולוודא שבאמת זה מתבצע ללא צער בעלי חיים.

משה ארבל: לצערי הרב, אני לא רגוע לחלוטין.

משה ארבל: ביקורי הפתע האלה יימשכו, לידיעת עובדי הנמלים.

משה ארבל: נראה לי, אדוני היושב-ראש, שמוטב גם להסתכל על צד נוסף של המשוואה – לא רק על זכויות בעלי החיים אלא גם על החובות שלנו כלפי עצמנו, כלפי בעלי החיים וכלפי שמיא, כלפי שמיים.

משה ארבל: יש מחקרים שמראים ששנאת ההפסד של אנשים גוברת על הרצון שלהם ברווח עצמי.

משה ארבל: הכאב והצער שנגרמים לאדם מהפסד בסכום מסוים גובר משמעותית – אפילו כפול – מהשמחה שתיגרם לו מרווח של סכום דומה.

משה ארבל: מוטב לכולנו להתרכז גם בחובות מוסריות שמוטלות עלינו, באופן שבו עלינו להתנהג כדי לשמור על החברה, על ערכיה ובריאותה.

משה ארבל: אין לי ספק שמתוך כך גם יבוא השינוי כלפי הסביבה ובעלי החיים.

משה ארבל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, כבכל שנה, הכנסת מציינת היום את היום הבין-לאומי לזכויות בעלי החיים, וכבכל שנה ציינו אותו היום בכל מזנוני הכנסת, כולל מזנון הח"כים, בארוחה טבעונית.

תמר זנדברג: אני חייבת לשתף אתכם – היום הזה התחיל ביוזמתי לפני כמה שנים, לדעתי ארבע או חמש שנים.

תמר זנדברג: אני חייבת לשתף אתכם בלקחים.

תמר זנדברג: אומנם השנה בגלל הקורונה לא יכולנו לעשות ארוחה.

תמר זנדברג: תמיד היינו עושים ארוחה כזאת – שולחן עם כל חברי הכנסת, והיו מגיעים לטעום – אבל בכל זאת אני חייבת לשתף אתכם שמשנה לשנה יורד מספר המלגלגים והתוהים והשואלים ועולה ההיצע של חומרי הגלם והאוכל ללא נגיעה וללא סבל וללא התעללות וללא נגיעה מהחי.

תמר זנדברג: באמת לראות את זה דרך הפריזמה של היום הזה, איך משנה לשנה – –

משה ארבל: וכשר למהדרין.

תמר זנדברג: כשר ופרווה.

תמר זנדברג: – – הדבר הזה גדל וצובר יותר ויותר מוכרות ויותר ויותר לגיטימציה.

תמר זנדברג: זה באמת נקודת ציון בהתפתחות הזאת של התנועה להפסקת האוכל מהחי, ובעצם תעשיות המזון מהחי הן תעשיות שכל כולן סבל והתעללות.

תמר זנדברג: היום אנחנו גם יודעים עד כמה הקשר של התעשיות האלה למשבר האקלים – תעשיית המזון מהחי היא התעשייה הפולטת ביותר פליטות מזהמות – וגם למשברים בריאותיים כמו משבר הקורונה, שהתחיל בגלל אכילת בעלי חיים.

תמר זנדברג: כך שהקשר של האחריות שלנו לכדור הארץ גדל ועולה, והיכולת שלנו לחיות חיים של חמלה ושל צדק צוברת יותר ויותר תאוצה.

תמר זנדברג: באופן אישי אני גאה על זה.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות גם לחברתי מיקי חיימוביץ', שניהלה גם היום את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא, וגם למרב מיכאלי, על היום הזה.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות גם ליועצים שלי, ניב שובל, לב ים גונן וליטל שוורץ, שעבדו מאוד מאוד קשה על היום הזה, יחד עם הצוותים של שאר חברות הכנסת; לבלוגרית הטבעונית שקמה יעקבי, שבאה לפה ויחד עם רן שחר, השף של מזנון הכנסת, פשטו על המטבח והכינו את היום הנחמד הזה.

תמר זנדברג: אבל כמו שאמרת, אנחנו מחכים לזה שלא יהיה לנו יום אחד.

תמר זנדברג: כבר מחר תהיה לנו הזדמנות כזאת, כי מחר ועדת הכלכלה תדון בנושא מכסות הכלובים.

תמר זנדברג: אתם בטח יודעים שבמדינת ישראל יש לנו – וזה לך, השר שוסטר, שר החקלאות – יש לנו כרגע צומת דרכים: האם אנחנו נעלה עוד את המכסות של הכלובים המזיקים, המתעללים האלה, שכל העולם הולך ויוצא מהם, כלובים שבהם לתרנגולות יש שטח של דף A4 לכל תרנגולת לעמוד עליו, בלי יכולת לנקר, ללכת על האדמה, בלי יכולת לפרוש כנפיים, דבר שעולה במחיר כבד גם בחמלה ובאיכות החיים של בעלי החיים, אבל גם בבריאות של כולנו, בזמן שבאמת כל העולם הולך ונפטר מהכלובים האלה – מארצות הברית, וכמובן אירופה, הולכות ומתרבות המדינות שאוסרות אותם לגמרי, או שהתרנגולות שחיות בהן, בכלובים האלה, מתמעטות עד למיעוט קטן.

תמר זנדברג: היכולת שלנו לעמוד מחר ולהחליט שוב שאנחנו דוחים את אותה רפורמה מיוחלת ומחליטים שוב על הגדלת המכסה של לולים – שהם לא לולי מעוף ולא לולי חופש – של אותם לולי כלובים, סוללה, שזמנם עבר מזמן מהעולם, היא צומת דרכים חשוב למדינת ישראל.

תמר זנדברג: עכשיו, אני יודעת, נגיד: בעתיד, ואין כסף, ונתחיל, וזה רק זמני וכו'.

תמר זנדברג: אמרנו את זה כבר יותר מדי פעמים.

תמר זנדברג: מחר יש לנו, מחר, ממש מחר בבוקר, יש לנו הזדמנות לפני פיזור הכנסת לעשות מעשה, ולהגיד: מדינת ישראל צועדת לכיוון הזה, לדאוג לתקצוב לזה.

תמר זנדברג: מחר בבוקר.

תמר זנדברג: ראינו שקסמים קורים כשהזמן דוחק וצריך לאשר תקנות, אז מחר זאת ההזדמנות שלנו לעשות משהו לטובת אלה שהיום אנחנו מציינים בעבורם יום מיוחד, כדי שנוכל לקרב את היום שלא נצטרך יותר את היום הזה.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אלון שוסטר.

אלון שוסטר: כבוד היושב-ראש, חברותיי – אנה הלכו חבריי?

אלון שוסטר: אני רוצה קודם כול לפתוח בדברי הודיה לכם.

אלון שוסטר: אני חושב שאתם עושות ועושים פעולה חשובה למען ההתקדמות של כולנו.

אלון שוסטר: אני חושב שעם חברת הכנסת יחימוביץ' דיברתי לא אחת על הצורך לא להתייאש, ולדעת שנקרא לזה "נושאת המטוסים" – סליחה על הדימוי המיליטריסטי הזה – זזה, אבל לאט.

אלון שוסטר: ואתם באים עם אופק מאוד רחב, מאוד נכון, מאוד אנושי, שאני מניח שבעוד 100 שנה יסתכלו אחורה וישאלו שאלות בתחומים אנושיים, של זכויות של מגזרים אנושיים, וישאלו: איך?

אלון שוסטר: אתם עושים דבר שהוא נכון.

אלון שוסטר: אנחנו נמצאים במין עידן כזה שצריך למצוא את האיזון הראוי.

אלון שוסטר: כי מה אני רואה?

אלון שוסטר: אני רואה חברה, שבנושא – איך אומרים?

אלון שוסטר: הצבא – סליחה עוד פעם – צועד על קיבתו, אבל האימא והאבא מכל עדה שהיא ומכל מגזר יודעים שהאוכל הוא חלק משמעותי, ובתחום הזה יש מי שבכלל לא מבין מה הבעיה, ויש מי שרואה בחליבה התעללות, ובצורת הגידול התעללות קשה, ובעצם מאכל בעלי חיים אבסורד והשפלה והתעללות, ויש ניגודיות מאוד חמורה, מאוד משמעותית.

אלון שוסטר: אני אומר שאנחנו צריכים ללכת לכיוון – אני לא רק חושב שצריך לבצע את כל מה שאני מייד אמנה שמשרד החקלאות ופיתוח הכפר עוסקים בו, אלא צריך לעסוק בשאלות שהעליתם – שאלות התזונה, השאלות האידיאולוגיות, שאלות הבריאות; לעודד את הפחתת הגידול של בעלי חיים בעולם בכלל ובארץ שלנו בפרט.

אלון שוסטר: אני אומר את זה מתוך ידיעה שאני עוסק, בין השאר, בהאכלת בני האדם גם במזון שאינו מן הצומח.

אלון שוסטר: אני מברך את היוזמות של היום בנושא החשוב הזה.

אלון שוסטר: החברה הישראלית עוברת בשנים האחרונות תהליך ערכי חיוני של שינוי היחס כלפי בעלי חיים, העלאת מודעות והכרה בזכויותיהם.

אלון שוסטר: זה בא לידי ביטוי הן בשינוי בשיח הציבורי, בנורמות החברתיות, בהעדפות צרכניות, והן בעיגון הערכים הללו בחקיקה באופן ממוסד.

אלון שוסטר: התעללות והתאכזרות לבעלי חיים הן תופעה חמורה שאסור לאף חברה אנושית להשלים איתה.

אלון שוסטר: לנוכח המגמות הללו משרד החקלאות ופיתוח הכפר ביצע במהלך השנים תיקונים נרחבים בנהלים ובחקיקה בתחום רווחת בעלי חיים, והנושא הפך להיות עיסוק חשוב ומרכזי של המשרד.

אלון שוסטר: אני אסקור כמה פעולות שנעשות היום ממש.

אלון שוסטר: ראשית, הוקם – ביוזמה, יש לומר, של חברת הכנסת יחימוביץ' – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חיימוביץ'.

אלון שוסטר: אמרתי יחימוביץ' כל הזמן?

אלון שוסטר: לא נורא, אבל חיימוביץ'.

חמד עמאר: חיימוביץ'.

אלון שוסטר: ואללה.

אלון שוסטר: – – צוות בין-משרדי לגיבוש המלצות, אדוני היושב-ראש וחברותיי, המלצות בנושא יבוא מקנה לישראל.

אלון שוסטר: תראו, אפילו בשם יש פערים: יש מי שרואה בנושא משלוחים חיים, עם כל הקונוטציות, ויש מי שמעדיף את הביטוי – אני מודה, המכובס מעט – של יבוא מקנה.

אלון שוסטר: צוות זה מורכב מנציגים ממשרד החקלאות, משרד הכלכלה, משרד האוצר, משרד החוץ, המשרד להגנת הסביבה, משרד ראש הממשלה ומתפ"ש.

אלון שוסטר: המלצות הצוות התייחסו לפעולות שיש לנקוט בין היתר לשם צמצום הפגיעה ברווחת בעלי החיים המיובאים לישראל לצורכי פיטום ושחיטה, ובכלל זה לחלופות שעניינן צמצום היקפי היבוא או הפסקתו ומשמעויותיהם.

אלון שוסטר: בתחום אכיפת עבירות צער בעלי חיים, ראשית, הוספנו פקחים לאכיפה, ושנית, הקמנו מוקד טלפוני חדש של משרד החקלאות ופיתוח הכפר – רשמו לעצמכם: 6016* – במסגרת קידום השירותיות של המשרד, שיתגבר את המענה לפניות הציבור הרחב.

אלון שוסטר: בחודש ינואר, לא רחוק, המוקד הטלפוני של יחידת האכיפה במשרד יתאחד עם המוקד המשרדי.

אלון שוסטר: למוקד זה יופנו גם תלונות על עבירות צער בעלי חיים ממוקד 100 של המשטרה.

אלון שוסטר: אנחנו מאחדים, ואני מקווה שזה יישא פרי גם ביישום וגם במעקב.

אלון שוסטר: כמו כן יצרנו טופס הגשת תלונה חכם, והאזרח יוכל, באמצעות כניסה במחשב או דרך הנייד, להגיש תלונה, והיא תגיע לפתחו של הגורם המטפל באופן מיידי.

אלון שוסטר: בסיועה של חברת הכנסת חיימוביץ' נוספו מיליון ש"ח ליחידת הפיצו"ח במשרד, והם ישמשו בין היתר לצורכי הדרכה לפקחים בענייני בעלי חיים, לתגבור ציוד אכיפה ולהרחבת התקשרות עם ספקים.

אלון שוסטר: הוקמה עמדת מחשב חדשה של משרד התחבורה ביחידת הפיצו"ח במשרד החקלאות שבה ניתן להזין מספרי רכב שחשודים בזמן אמת בעבירות של הובלה או הברחה של בעלי חיים.

אלון שוסטר: מתקיימים קורסי הכשרה לקהל ייעודי שעוסק ברווחת בעלי החיים בהתאם לדרישותיו, הן בתוך המשרד והן מחוצה לו – לווטרינרים רשותיים, פקחי הפיצו"ח בכל המרחבים ולשכות וטרינריות כגורם מפקח ומבצע אכיפה.

אלון שוסטר: כפי שציינה חברתי, העברנו בחודש שעבר את חוק הכלבת, שגובש בשיתוף פעולה עם חברות הכנסת, ובמסגרתו נעשה תיקון עוול היסטורי שמאפשר הסגר בית לכלב או לחתול שהוא ובעליו עומדים בתנאים, וכן נקבע כי ההסגר יימשך עשרה ימים מיום הנשיכה ולא מיום ההסגרה.

אלון שוסטר: התיקון הוא חלק מתיקון רחב יותר שבכוונת המשרד לקדם.

אלון שוסטר: רופאים וטרינרים עירוניים מדווחים לנו כי תצפית בית כבר אושרה לעשרות כלבים ברחבי הארץ.

אלון שוסטר: הינה, בשורה קטנה.

אלון שוסטר: אנו מקדמים מעבר ללולי מעוף וחופש.

אלון שוסטר: במסגרת תוכנית ההאצה של המשרד, המשרד מקדם בנייה והעתקה של לולים, לרבות לולי מעוף, כולל תכנון וביצוע של עבודות הפיתוח והתשתיות, למתחמים שאושרו על פי נוהל תמיכות.

אלון שוסטר: צוותי התכנון מכינים ומקדמים את הבקשות להיתרי הבנייה למתחמים ולמבני הלולים.

אלון שוסטר: עד כה הוגשו בקשות להיתרי בנייה ל-14 מתחמים הכוללים 60 לולים.

אלון שוסטר: כמו כן, בתקנות שגיבש המשרד למכסות הביצים – דובר על זה הרגע – ניתנה עדיפות במכסות ללולי החופש והמעוף.

אלון שוסטר: אני מרשה לעצמי להניח שאם הייתה לזה אפשרות מיידית לביצוע היינו מגדילים, כי אחרת, מה שיקרה – יהיה מחסור בביצים, והיבוא יגיע ממקום אחר, מחוץ לארץ.

אלון שוסטר: במקביל, המשרד פועל מול משרד האוצר – וזאת הנקודה – לתקצב את הרפורמה בלולים, ובה עידוד המעבר ללולי מעוף וחופש הוא עידוד חד-משמעי.

אלון שוסטר: פה מדובר על תקציב שראש הממשלה כבר דיבר על כך ואישר את זה לפני שנה, והינה לכם דוגמה נוספת כיצד היעדר תקציב מונע את הקדמה.

אלון שוסטר: אגב, הוא גם מונע את רווחתם של בני אדם שחיים ועובדים וגם כמובן את רווחתם של בעלי החיות.

אלון שוסטר: המשרד מקדם סדרת תקנות שעוסקות ברווחת בעלי חיים, כגון תקנות רווחת מטילות, הובלת בהמות, הובלת עופות, החזקת אפרוחים, גידול והחזקת עגלים, מחלות דגים ועוד.

אלון שוסטר: כמעט כולן נמצאות בשלבים מתקדמים מאוד, ואני מעריך שיובאו לכנסת בקרוב.

אלון שוסטר: אגף רווחת בעלי חיים עובד בשיתוף עם דוברות המשרד ולשכת הפרסום הממשלתית במטרה לפרסם כמה קמפיינים העוסקים ברווחתם של בעלי חיים: האחד מיועד לציבור הרחב ועוסק בתעשייה האכזרית של הרבעה וסחר בכלבים וחתולים גזעיים באופן פיראטי, במטרה ליידע את הציבור ולעודד אימוץ בעלי חיים מעורבים על פני גזעיים; הקמפיין השני מיועד לציבור המגדלים של חיות משק, ומטרתו להעלות מודעות לרווחת בעלי החיים בענפים השונים ולחוקים ולתקנות הקיימים בנושא.

אלון שוסטר: נושא נוסף – האכלת ציפורים נודדות.

אלון שוסטר: הינה, נושא חשוב שלא חיברתי אותו והוא בהחלט רלוונטי: קורמורנים בכינרת, עגורים בעמק החולה, שקנאים בעמק המעיינות ועמק חפר.

אלון שוסטר: זהו מהלך שמשלב את רווחתן של הציפורים הנודדות עם שמירת טבע, וכן דאגה לרווחת החקלאים שעוסקים בעבודתם.

אלון שוסטר: אגף רווחת בעלי חיים מקיים תהליך שיתוף ציבור בנושא בקרה וויסות של חתולים משוטטים לצורך מציאת פתרונות מעשיים בנושא ולשיפור ברווחתם.

אלון שוסטר: השירותים הווטרינריים פועלים לשיפור איכות ומהימנות של מבדקי רווחת בעלי חיים במשקים, בנמלים, בבתי גידול, פינות חי וחנויות בעלי חיים.

אלון שוסטר: זה כולל רכישת מכשירי מדידה מתקדמים לבדיקת תנאים סביבתיים במתחמים עם בעלי חיים, כנדרש בתקנות הקיימות ובתקנת העתידיות – מדי גזים, עוצמות אור ורעש, טמפרטורה ולחות, זרימת אוויר ומרחק.

אלון שוסטר: נושא עשירי – מעבר לדיגיטציה של טפסים הקשורים ברווחת בעלי חיים.

אלון שוסטר: אנחנו יוצרים טפסים אלקטרוניים פשוטים וקלים להבנה ולמילוי, ובהם מבדקי רווחת בעלי חיים והיתרי מופע עם בעלי חיים.

אלון שוסטר: מתבצעות הכשרות והדרכות לקידום רווחת בעלי חיים בקרב קהלים חיצוניים – קורס על רווחת מטילות לציבור המגדלים בשיתוף שה"מ – שירות ההדרכה והמקצוע; הרצאות ייעודיות לשופטי השלום והמחוזי.

אלון שוסטר: נושא נוסף – קידום מיזמים חברתיים המשלבים את הקהילה ואת קידום רווחת החיה, לדוגמה, מיזם חברים לעת זקנה, שמשלב טיפול ודאגה לבעלי החיים ולקשיש בשיתוף עם עמותת מטב ובשיתוף המשרד לשוויון חברתי; הפעלת מיזמים שונים לעידוד של אימוץ כלבים מחוסרי בעלים, כגון מיזם משותף עם אגודת הסטודנטים על ידי מתן מלגות לסטודנטים במשפחות אומנה, הכשרת נוער בסיכון במסגרות שירות לאומי כעוזרי כלבנים לטיפול בכלבים משוטטים, לשיקומם ולהכנתם לאימוץ.

אלון שוסטר: לפני כמה ימים ביקרתי בפנימייה, כפר נוער חקלאי בלב פתח תקווה, "גן ונוף", הוא נקרא.

אלון שוסטר: יש להם שם מסלול לכלבנות, ובין השאר הם מקבלים כלבים שמצבם לא טוב והם מטפלים בהם באהבה, בהמון חמלה, ומוצאים להם בית חם.

אלון שוסטר: אלו חלק מהפעילויות שנעשות במשרד החקלאות למטרת השמירה על זכויות בעלי החיים.

אלון שוסטר: לצידן אנחנו מקיימים פגישות עם מגוון הארגונים למען בעלי חיים לשם קידום נושא רווחת בעלי החיים בדרכים נוספות ומחפשים כל העת כיצד להשתפר.

אלון שוסטר: הדרך ארוכה והמלאכה מרובה, ויש מגוון של צרכים ציבוריים שעלינו להביא בחשבון כשאנחנו פועלים ומקדמים את הנושא החיוני הזה.

אלון שוסטר: אני רואה בתפקידי, בין היתר, את האחריות למציאת הדרך המאזנת בין כל הצרכים, שמשלבת בתוכה קשב עמוק ומודעות לסבלם של בעלי החיים.

אלון שוסטר: כך נמשיך לעשות, אני מקווה, עוד שנים.

אלון שוסטר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: הודעה לסגנית מזכירת הכנסת.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאת שלישית: הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון מס׳ 2), התשפ"א–2020, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

אלינור ימין: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת אלכס קושניר בנושא:

אלינור ימין: מצב חירום של הספארי ברמת גן בשל נזקים שנגרמו בתקופת משבר הקורונה; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת היבה יזבק, קטי קטרין שטרית, הילה שי וזאן ואלכס קושניר בנושא: הורים יחידניים מובטלים, מפרנסים יחידים של קטינים, לא נכללים בתוכנית הסיוע הממשלתית ודורשים לקדם מתווה סיוע.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/859).

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 62) (הגבלת פיטורים של אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשפ"א–2020, לקריאה ראשונה, של חברות הכנסת קארין אלהרר ותמר זנדברג.

חמד עמאר: תציג את ההצעה חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – או מה שנותר ממנה – אני רוצה להציג לקריאה ראשונה הצעת חוק שהיא ההצעה הכי פשוטה, הכי טריוויאלית, ונדמה שאפשר היה וצריך היה לעשות את זה הרבה קודם.

קארין אלהרר: נשים מוכות שעוברות באמת בעל כורחן למקלט לנשים מוכות, בעצם מתנתקות מכל מה שהן הכירו קודם – מהכלא של הבית עם הגבר האלים הן עוברות לכלא מסוג אחר, בצפיפות, עם עוד הרבה מאוד נשים, בתנאים באמת לא פשוטים.

קארין אלהרר: אותן נשים הרבה פעמים לא מגיעות למקום העבודה.

קארין אלהרר: על פי רוב הן לא מגיעות למקום העבודה שלהן כי אותו גבר מתעלל, מכה, יכול לבוא ולמצוא אותן שם.

קארין אלהרר: גם על פי רוב אותם מקלטים הם מקלטים מאוד מרוחקים ממקום המגורים שלהן, כדי באמת לבודד.

קארין אלהרר: עד שמדינת ישראל תחליט – ואני מאוד מקווה שקרוב היום – שאת מי שצריך להוציא, לבודד ולטפל בו הוא הגבר המכה והמתעלל, ולא להוציא את האישה מהמקום הטבעי שלה, אנחנו צריכים להביא כמה שיותר הגנות לאותן נשים.

קארין אלהרר: הצעת החוק הזאת אומרת לתת הגנה לאישה מפיטורין ממקום העבודה שלה.

קארין אלהרר: כיום ההגנה קיימת ל-90 ימים.

קארין אלהרר: הצעת החוק מבקשת להגדיל ל-182 ימים.

קארין אלהרר: זה מספר שהרבה פעמים גם בו לא די, אבל הוא בהחלט עושה צדק חלקי עם אותה אישה.

קארין אלהרר: זו הצעת חוק פשוטה, ואני מאוד מקווה שנעביר אותה במעט שנותר מהכנסת הנוכחית, אם באמת היא תתפזר.

קארין אלהרר: אני גם הייתי מצפה – ואני לא יודעת אם מישהו ממשרד האוצר שומע אותנו, אבל הייתי מצפה שגם המדינה תכניס יד לכיס, בטח בתקופה של הקורונה, בטח בתקופה שבה לעסקים גם כך נורא קשה.

קארין אלהרר: המקום השמור לאותה אישה מונע מהם הרבה פעמים להביא עובדת חלופית, ובעצם הם נדרשים לשלם את התנאים הסוציאליים לנשים.

קארין אלהרר: אנחנו היינו רוצים, לקראת הקריאה השנייה והשלישית, שהמדינה תשלם – באופן חלקי, לא מלא, אבל כן להשתתף בהוצאות שיש למעסיק.

קארין אלהרר: אני חושבת שיהיה בזה צדק, בטח בתקופה כזאת, כשלעסקים יש עודף ונטל רגולטורי, וזו באמת תהיה השלמה מאוד יפה להצעת החוק הזאת.

קארין אלהרר: אני מבקשת מכם לאשר אותה.

קארין אלהרר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני לא התגאיתי בהרבה דברים שעשתה הכנסת הזאת מאז שהיא הושבעה, בוודאי מאז השבעת הממשלה, אבל אני גאה שאחד הדברים החיוביים המעטים שאנחנו עושים כאן זה לאשר הערב את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה, ובתקווה שעוד לפני התפזרות הכנסת גם בקריאה השנייה והשלישית.

תמר זנדברג: זו הצעת חוק מאוד פשוטה.

תמר זנדברג: היא פשוט מרפדת קצת יותר את ההגנה סביב הנשים הנזקקות לכך ביותר, הפגיעות ביותר – נשים שנאלצות לעזוב את ביתן, לקחת את ילדיהן, לפעמים ברגע אחד, בלילה אחד, וללכת למקלט לנשים מוכות.

תמר זנדברג: זאת חוויה קשה ומטלטלת גם כך.

תמר זנדברג: חלק מהמאמצים שאנחנו עושים במאבק באלימות נגד נשים זה להעביר את הנטל אל הגברים האלימים והפוגעים ולא אל הנשים הנפגעות; שלא הן תצטרכנה לברוח, שלא הן תצטרכנה לעזוב את הסביבה, את המשפחה, אלא יהיו לנו אמצעים להרחיק את הגברים ולטפל בגברים.

תמר זנדברג: אבל מקלט לנשים מוכות זה הרבה פעמים ממש הצלת חיים לאישה שנמצאת בסכנה בבית.

תמר זנדברג: זה בוודאי לא יפתיע אותנו שבמשבר הקורונה שיעור האלימות במשפחה עלה.

תמר זנדברג: גם מקלטים חדשים נפתחו, כי ההימצאות בבית, עבור חלקנו היא הייתה כיפית ומנחמת, עבור חלקנו היא הייתה קצת בודדה וקצת לחוצה, אבל עבור נשים מסוימות היא הייתה כרוכה בסכנת חיים של ממש, אז ראינו גם עלייה בפניות למקלטים האלה בתקופה הזאת.

תמר זנדברג: עבור אישה באמת מדובר על טלטלה שלמה: חייה הם לא אותם חיים, היא לא הולכת לעבודה, היא צריכה להסתתר, היא חרדה, היא שומרת על הילדים כמעט פיזית, והיציאה מהמקלט והחזרה – לפעמים ההדרגתית – לחיים, גם היא מלווה לפעמים בקשיים והיא לא חלקה, ובטח לא קורית ביום אחד.

תמר זנדברג: ההצעה הזאת באה להאריך את התקופה שבה אישה שעוזבת מקלט ולמעשה מתחילה לחזור לחייה מוגנת בפני פיטורין, מתוך הבנה שמדובר באישה שנמצאת בתקופה שייתכן שהתפקוד שלה נפגע, בדומה לאישה אחרי חופשת לידה או בטיפולי פוריות, להבדיל כמובן אלף אלפי הבדלות.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין את חברת הכנסת לשעבר מיכל רוזין, חברתי, שהעלתה את הצעת החוק הזאת בכנסת הקודמת וממנה חברתי קארין אלהרר ואני ירשנו את ההצעה והמשכנו את דרכה, לבקש מכם לאשר אותה, ובתקווה שנשלים את החקיקה עוד בכנסת הזאת.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אריאל קלנר – איננו; חבר הכנסת יבגני סובה; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; חבר הכנסת אלעזר שטרן; חברת הכנסת תהלה פרידמן.

חמד עמאר: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

אימאן ח'טיב יאסין: אני אדבר מכאן.

חמד עמאר: מכאן את יכולה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יכולה גם מכאן.

חמד עמאר: זו הצעת חוק.

חמד עמאר: זה דיון אישי.

קארין אלהרר: עאידה, הוא קרא לך.

חמד עמאר: אני אאפשר לך לדבר, תיכנסי.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי את תמר – נכנסתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

חמד עמאר: בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, כנסת נכבדה – כמו שאמרה חברתי קארין, מה שנשאר – חברות יקרות, אין ספק שהצעת חוק כזאת, בימים כתיקונם, במדינה מתוקנת, הייתה צריכה להיות קיימת מזמן, ולא להילחם עליה שוב ושוב ולקוות שבכנסת הבאה זה יקרה, ואולי בכנסת הזאת בכל זאת.

אימאן ח'טיב יאסין: הנשים שסובלות וחיות בתוך מעגל האלימות סופגות מכל הצדדים, והפתרון האמיתי שצריך להיות, אם אנחנו באמת רוצים להסתכל בצורה הוליסטית על כל הבעיה, זה להוציא את כל המשפחה לבית אחר, מקום אחר, שיש בו את כל השירותים הטיפוליים ואת כל האפשרויות לחיים נכונים, כדי לנסות באמת להוציא את כל המשפחה ולהחזירה אחר כך לחיים טבעיים, שכך גם אמור להיות.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב, כנראה שזה רחוק מדי, ובכל זאת העוול כלפי נשים נמשך בזה שמוציאים אותן מהבית שלהן, מהסביבה שלהן, מהמשפחה שלהן, מכל הדברים שהן קשורות אליהם, ושולחים אותן למקלט, ושם הן צריכות לעבור עוד סדרה של פחד ושל ייסורים ושל חששות, והן עוד צריכות לדאוג איך להתקיים, לחשוב על העתיד, שממילא הוא לא כל כך ודאי.

אימאן ח'טיב יאסין: ואנחנו לא מדברים על הילדים, רק על הנשים עצמן, כי ברוב המקרים נשים שמוצאות מהבית הן אימהות ויוצאות עם הילדים שלהן.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן, אין הצעה יותר ראויה מההצעה הזאת – לפחות לשמור על מקום העבודה שלהן ולתת להן ביטחון סוציאלי וכלכלי.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערנו הרב, בשנה הזאת, בצל משבר הקורונה, גם נשים מוגנות בחוק מוצאות את עצמן בלי עבודה, אז על אחת כמה וכמה הצורך של הנשים האלה גדול.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני אמרתי שאני אאפשר לך לדבר.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש – – –

חמד עמאר: הינה, אפילו הוספתי לך עוד שלוש שניות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, באמת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלחוק הזה מגיע, מגיע את הזמן לדבר עליו ולהודות לשתי חברות הכנסת שיזמו אותו, חברת הכנסת קארין אלהרר וחברת הכנסת תמר זנדברג, וגם על העבודה שנעשתה בוועדה לקידום מעמד האישה, בהכנה מהירה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שההרגשה היא שהכנסת הזאת הולכת להתפזר בתוך שבוע-שבועיים, ומה יותר טוב אם הכנסת הזאת תצליח – – –

מיקי לוי: לא בטוח.

עאידה תומא סלימאן: לא בטוח, הרגשה, כאילו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה דווקא לנצל את ההרגשה הזאת, לנצל את ההרגשה שכנראה הכנסת תלך, תתפזר, ואולי תעשה טוב הכנסת לפני שהיא מתפזרת ותעלה חוקים שאמורים להיטיב עם הציבור, אמורים להיטיב במיוחד עם הנשים שסובלות מאלימות שנים על גבי שנים, ולצערי הרב, הממשלה הזאת בגדה בהן כאשר לא הקצתה את התקציבים ואת המשאבים שהיא בעצמה החליטה עליהם כאשר החליטה ואימצה את התוכנית הלאומית למאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על מעטפת חברתית וגם כלכלית לנשים שסובלות מאלימות, אבל אנחנו גם מדברות על שני חוקים שעברו בקריאה טרומית בכנסת הזאת, וטוב מאוד אם ימשיכו בחקיקה שלהם – לפחות שיחול עליהם דין רציפות.

עאידה תומא סלימאן: תתארו לעצמכם אם לרביע כנאענה, רוצח אשתו, שנלכד אתמול אחרי שלושה שבועות, היה לו אזיקון אלקטרוני בידיים – הצעת החוק שהעברתי בקריאה טרומית בכנסת העשרים, העברתי בקריאה טרומית גם בכנסת הזאת, ועדיין לא התקדמנו בחקיקה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אם היה לו אזיקון אלקטרוני, לפחות ופאא עבאהרה הייתה יודעת שהוא מתקרב אליה, יודעת שהוא נמצא לידה, בתחום שמאפשר לו לרצוח אותה, ואולי הייתה מתגוננת.

עאידה תומא סלימאן: וכמו ופאא, שלא הצלחנו להציל אותה, יש הרבה נשים שחיות בפחד הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת באמת עכשיו, באווירה של לחוקק חוק כל כך חשוב – החוק לנשים שנמצאות במקלטים – לחוקק גם, כמו שאמרתי, לפחות בקריאה ראשונה, את האזיקון האלקטרוני ואת הצעת החוק שהעברתי לכבוד היום הבין-לאומי למאבק באלימות, החוק שמדבר על טיפול בגברים אלימים.

עאידה תומא סלימאן: בואו ננסה, כמה שאפשר וכמה שנשאר לנו זמן, להציל כמה נפשות לפני שהכנסת הזאת מתפזרת.

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת גם לשר המשפטים וגם לשר האוצר לדחוף לכיוון שלפחות נעביר בקריאה ראשונה את שני החוקים האלה, נוסף לחוק הזה שאמרתי והתחלתי ופתחתי בברכה גדולה ליוזמות, שעשו עבודה נהדרת כדי לקדם את החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שבשבוע הבא נצליח להביא גם את חוק האזיקון וגם את חוק הטיפול בגברים אלימים לקריאה ראשונה, וכך נחסוך קצת מהעבודה ומהדאגה שקיימת סביב הנושא של אלימות ורצח נשים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מנסור עבאס: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ווליד טאהא – אינו נוכח; חבר הכנסת אלכס קושניר – אינו נוכח; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – גם אינו נוכח.

מנסור עבאס: קארין, את רוצה לסכם?

קארין אלהרר: לא.

מנסור עבאס: אז אנחנו עוברים להצבעה.

מנסור עבאס: אוקיי, אנחנו נאפשר לחברי הכנסת להצביע.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 62) (הגבלת פיטורים של אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשפ"א–2020, בקריאה ראשונה.

מנסור עבאס: נא להצביע.

מנסור עבאס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 62) (הגבלת פיטורים של אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשפ"א–2020, לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

מנסור עבאס: חבר הכנסת מיקי לוי – בעד; חבר הכנסת חמד עמאר – בעד; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בעד; חברת הכנסת אימאן ח'טיב – בעד.

קריאה: מברוכ, מברוכ.

קריאה: כל הכבוד.

קריאה: מברוכ, חברות וחברים.

מנסור עבאס: תשעה, כולל האלקטרוני?

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: תשעה חברי כנסת בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מנסור עבאס: אני קובע שהצעת החוק עוברת בקריאה ראשונה, וחוזרת להמשך דיון בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום – שאילתות.

מנסור עבאס: אנחנו מתחילים עם שאילתות של חבר הכנסת מיקי לוי.

מנסור עבאס: שאילתה מס' 427 – יישום השוויון בגני החינוך המיוחד החרדי.

מנסור עבאס: אנחנו מזמינים כמובן את סגן שר החינוך, בבקשה.

מנסור עבאס: אנחנו מתחילים עם שאילתה מס' 427: יישום השוויון בגני החינוך המיוחד החרדי.

מנסור עבאס: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אדוני סגן השר, צוות בין-משרדי שישב על תוכנית ליישום שוויון בגני החינוך החרדי המיוחד החליט על שוויון מלא וקיבל תקצוב של 90 מיליון שקלים ליישומו.

מיקי לוי: לצערי, עד כה לא פורסם המתווה, ובכלל זה הנחיות להעסקת אותן גננות, והילדים משלמים את המחיר.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: מתי יפורסם?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: אם לא יפורסם בקרוב, מה יהיה על אותם ילדים ומשפחות?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת והשואל חבר הכנסת מיקי לוי, במסגרת הדיון שהתנהל בבית המשפט העליון בבג"ץ 6677/19 פורום בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים ואח' נגד משרד החינוך – בג"ץ פורום המוכש"ר – הודיעה המדינה כי בכוונתה לפעול להשוואת משאבי ההוראה לתלמידים בגני הילדים לחינוך מיוחד מוכרים שאינם רשמיים לאלו שבמוסדות הרשמיים, וזאת בעקבות השונות שנוצרה בעניין זה בשל הרפורמה שהונהגה במערכת החינוך הרשמית בשנים האחרונות.

מאיר פרוש: לשם כך הקים מנכ"ל משרד החינוך צוות בין-משרדי המורכב מנציגי משרדי החינוך והאוצר.

מאיר פרוש: הצוות השלים את משימתו והגיש את מסקנותיו למנכ"ל משרד החינוך מר עמית אדרי, והוא החליט לאמצן ולהיערך ליישומן החל משנת הלימודים תשפ"א.

מאיר פרוש: לפיכך החל משנת הלימודים תשפ"א הוחלו תנאי רפורמת אופק חדש על גני הילדים המוכרים שאינם רשמיים לחינוך מיוחד, ובכך הושוו משאבי ההוראה לתלמידים בגני הילדים לחינוך מיוחד מוכרים שאינם רשמיים לאלו שבגני הילדים הרשמיים.

מאיר פרוש: ביום 2 בדצמבר 2020 הופץ חוזר לבעלויות על גני הילדים באשר לאופן ההצטרפות.

מנסור עבאס: כן.

מיקי לוי: 90 מיליון שקל זה הרבה.

מיקי לוי: תוציאו אותם, כי מגיע לאנשים.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: השאילתה הבאה – שאילתה מס' 431, של חבר הכנסת מיקי לוי: החלפת רכבי הסעות לתלמידים.

מנסור עבאס: בבקשה.

מיקי לוי: אדוני סגן השר, החלפת רכבי הסעות לתלמידים – משרדך מאשר שימוש ברכבי הסעות לתלמידים שגילם עד עשר שנים.

מיקי לוי: בשנת הלימודים הקודמת ובנוכחית הרכבים כמעט אינם פעילים, וכעת נדרשים בעלי חברות להחליף חלק מציי הרכב שלהם.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מדוע ההתעקשות על מדיניות זו בלי להתחשב בעובדה שהרכבים כמעט לא היו בשימוש בשנתיים אלו?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: האם הקל משרדך באופן כלשהו על חברות ההסעה נוכח הנסיבות?

מיקי לוי: אני אסביר: אחרי עשר שנים צריך להחליף את כלי הרכב בהתאם למכרז.

מיקי לוי: מכיוון שהחברות עברו שנה מאוד מאוד קשה והן לא עבדו בכלל, אין להן כסף.

מיקי לוי: לבקש מהם להחליף עכשיו כל רכב שהגיע לגיל עשר זה פשוט לא לעניין.

מיקי לוי: צריך להאריך את זה ל-11 שנים ולחדש את זה בשנה הבאה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחבר הכנסת השואל מיקי לוי: 1.

מאיר פרוש: אין בכוונת המשרד לשנות את תנאי המכרז להסעות תלמידים ולהגדיל את שנתוני הרכב מעבר לעשר שנים.

מאיר פרוש: ההקפדה על שימוש בכלי רכב חדישים להסעות תלמידים נועדה לאפשר תנאים בטיחותיים הולמים ונוחות מחויבת לתלמידי ישראל המגיעים אל מסגרות החינוך.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: בעלי חברות ההסעות, ככל בעלי העסקים, משופים על ידי המדינה בהתאם לכללים שנקבעו על ידי משרד האוצר – הוצאת עובדים לחל"ת ומתן מענקים.

מנסור עבאס: תודה, אדוני סגן השר.

מיקי לוי: המשך.

מנסור עבאס: שאלה נוספת?

מיקי לוי: אדוני סגן השר, אני מפציר בך בכל זאת.

מיקי לוי: כלי הרכב האלה עמדו שנה.

מיקי לוי: יש הרס של הכלכלה; ענפים שלמים הוכחדו.

מיקי לוי: אני מבין את הדרישה, אבל כלי הרכב האלה לא נסעו בשנה האחרונה.

מיקי לוי: הם לא נסעו ולא נתנו שירות, לא למפעלים ולא למשרד החינוך.

מיקי לוי: אולי ניתן להציל את אותן חברות ולהאריך רק בשנה, במקום עשר שנים – 11.

מיקי לוי: מכיוון שאני מכיר את הענף, מכיוון שאני מכיר גם את נושא הבטיחות, מכיוון שכלי הרכב האלה יחסית בסדר ועברו טסט, אני מבקש ממך להורות למנכ"ל משרדך לבחון אם ניתן להאריך בשנה ולמנוע פשיטת רגל מאותן חברות.

מאיר פרוש: אם אתה מבקש, אני בהחלט אבדוק את העניין הזה, אבל מההחלטיות שהמשרד ביקש למסור את התשובה אני מבין שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות.

מאיר פרוש: לא תמיד בטוח שגם בעשר שנים אתה מכוסה על כל דבר לא צפוי שיכול לקרות, אבל עשר שנים זה דבר שכבר נקבע.

מאיר פרוש: לעבור לעוד שנה, אם חלילה יקרה משהו, וחלילה – אני לא רוצה, אל תפתח פה לשטן – יקרה אסון, ואז, מי זה שהחליט שאפשר להמשיך בנסיעה?

מיקי לוי: אין בעיה – – –

מאיר פרוש: אז אמרתי, אני מוכן להעביר – – –

מיקי לוי: אני מוכן לדבר עם מנכ"ל משרדך – –

מאיר פרוש: אני מוכן להעביר – – –

מיקי לוי: – – ולהגיד שהם יעברו פעמיים בשנה טסט.

מאיר פרוש: אני אעביר למנכ"ל את הפנייה של חבר הכנסת לוי – –

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר פרוש: – – ואני אבדוק, אבל אני אומר שמההחלטיות הבנתי שחבל להתווכח, כי אף אחד לא רוצה לקחת על עצמו את האחריות למשהו שיקרה, חלילה.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: תודה, אדוני סגן השר.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, מס' 443.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ווליד טאהא שואל על מחסור בכיתות לימוד בבתי ספר בחברה הערבית.

מנסור עבאס: בבקשה, חבר הכנסת.

מאיר פרוש: 440 ו-?

מנסור עבאס: 443, מחסור בכיתות לימוד בבתי ספר בחברה הערבית.

מנסור עבאס: בבקשה, חבר הכנסת ווליד טאהא.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, קיים מחסור חמור בכיתות לימוד בחינוך הערבי, בעיקר בעקבות חלוקת משאבים לא הוגנת, שהובילה להזנחה מתמשכת.

וליד טאהא: ברצוני לשאול: 1.

וליד טאהא: כיצד בכוונת המשרד לפעול על מנת להתגבר על המחסור הזה?

וליד טאהא: 2.

וליד טאהא: האם בכוונת המשרד להקצות תקציבים לעניין זה?

וליד טאהא: תודה.

מנסור עבאס: תודה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת לחבר הכנסת השואל, חבר הכנסת ווליד טאהא, בעשור האחרון הושקעו מאמצים ומשאבים רבים לבינוי כיתות לימוד במגזר הלא-יהודי, והדבר אף ניכר בשטח.

מאיר פרוש: בשנים 2010–2020 הושקעו יותר מ-23 מיליארד שקל בבניית כמעט 31,000 כיתות לימוד חדשות בכלל המגזרים, ומהן כ-7,056 כיתות לימוד במגזר הלא-יהודי, בהשקעה של קרוב ל-6 מיליארד ש"ח.

מאיר פרוש: לפיכך, 24% מכלל הכיתות החדשות שנוספו בתקופה זו נבנו במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: על פי נתוני מינהל הפיתוח במשרד החינוך, המבוססים על בדיקת ההכרה בצורך המתבצעת מדי שנה אל מול הרשויות, לא ניתן לקבוע כי יש מחסור מהותי יחסי בכיתות לימוד במגזר הערבי.

מאיר פרוש: מדי שנה בודק מינהל הפיתוח במשרד החינוך את הצורך בכיתות לימוד בכל רחבי הארץ ומתקצב רשויות לבינוי בהתאם לזמינות ובכפוף לתקציב הקיים.

מאיר פרוש: בשנת 2020 הוכר הצורך ב-2,838 כיתות לימוד בבתי הספר ובגני הילדים במגזר הלא-יהודי, שהן 18% מהצורך הקיים בכל הארץ.

מאיר פרוש: במזרח העיר ירושלים כל פרויקט זמין לתקצוב – מתוקצב.

מאיר פרוש: אני מבקש לסכם ולומר כי המגזר הלא-יהודי מקבל מענה ראוי לחלקו באוכלוסייה, בהתאם לזמינות הפרויקטים לבינוי ולתקציב הקיים.

מאיר פרוש: המשרד גם ימשיך לפעול לקידום בינוי הכיתות במגזר הערבי ובכלל.

מנסור עבאס: אדוני השר, למה שוב חוזרים על אותה טעות, מגזר לא יהודי, מגזר לא יהודי?

מנסור עבאס: מגזר ערבי, חברה ערבית.

מנסור עבאס: למה לא להגדיר אותה בצורה חיובית ולא על דרך השלילה?

מאיר פרוש: קודם כול, לא ידעתי שאתה נפגע כשאומרים: המגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: אתה גאה בעם שלך?

מאיר פרוש: אתה גאה בזה?

מנסור עבאס: בוודאי שאני גאה.

מאיר פרוש: יפה.

מאיר פרוש: אני לא איפגע כאשר יבואו לחלק את הכיתות במגזר היהודי ויגידו: במגזר היהודי הכללי יש x, במגזר החרדי יש כך.

מאיר פרוש: כל אחד עם – – –

מנסור עבאס: בסדר, אבל לא להגיד – – –

מאיר פרוש: זה לא נעשה כדי לפגוע, חלילה.

מנסור עבאס: לא?

מנסור עבאס: אוקיי.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, שאלה נוספת.

מאיר פרוש: שאלה נוספת.

מנסור עבאס: שאלה נוספת.

מנסור עבאס: שאלה ועוד שאילתה נוספת.

וליד טאהא: נכון, נכון.

מנסור עבאס: אוקיי, אז שאלה נוספת וחוזרים לשאילתות.

וליד טאהא: שאילתה נוספת על עניין אחר.

מאיר פרוש: לא יודע, זה לא.

וליד טאהא: בעניין הזה, כבוד היושב-ראש, עניין המחסור בכיתות לימוד, כבוד הסגן קרא מה שכתבו לגבי מה שקורה ברמת המדינה בחברה היהודית – ולא מגזר – ובחברה הערבית – וגם אז לא מגזר.

וליד טאהא: אני רוצה לומר לך, סגן השר, שבבתי ספר בחברה הערבית משתמשים במעבדות, בספריות ובכל חדר אפשרי בתוך בניין בית הספר כדי להפוך אותו לכיתת לימוד.

וליד טאהא: אני דוחה את ההשוואה באחוזים שנקבת בה בין החברה היהודית לחברה הערבית, כי המחסור גורם לנו ללמוד בפרוזדור, במקלט, במעבדה ובכל מקום שמיועד למשהו אחר, אז אין מה להשוות.

וליד טאהא: אני מבקש את תגובתך.

מאיר פרוש: אני – – –

וליד טאהא: המשרד מכיר בצורך בלמעלה – כמעט 3,000 כיתות.

וליד טאהא: מתי מתחילים להקצות כסף כדי לבנות את הכיתות האלה?

מאיר פרוש: בתשובה שלי אמרתי שבשנת 2020 המשרד תקצב למגזר הלא-יהודי 2,000 – הוכר הצורך – – –

וליד טאהא: את זה שמעתי, סגן השר.

וליד טאהא: את זה שמעתי.

מאיר פרוש: אז כשאני אומר שבשנת 2020 הוכר הצורך ב-2,838 כיתות לימוד, זה אומר שאו שהכסף נמצא עוד ברשויות והן עדיין לא יצאו לעבודה או שהן עוד לא סיימו את הדיונים עם המשרד, אבל מוקצה בשבילן כסף, לרשויות האלה.

מאיר פרוש: 2,838 כיתות לימוד ברחבי הארץ זה 18% מהצורך.

מאיר פרוש: 18% מהצורך זה לא מספיק, צריך יותר, אבל זה יותר מאשר אוכלוסיית התלמידים של הלא-יהודים בארץ.

מאיר פרוש: תודה.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, והאחרונה, כנראה – שאילתה מס' 446: תופעת הדלפת מבחני הבגרות.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כן, כבוד היושב-ראש, תופעת הדלפת מבחני הבגרות חוזרת על עצמה לעיתים קרובות.

וליד טאהא: כמובן, אני מדבר רק על החברה הערבית, כי הדלפות בחברה היהודית כנראה לא מתאפשרות, כנראה דואגים לזה יפה, אבל בחברה הערבית תמיד יש הדלפות של מבחנים.

וליד טאהא: ברצוני לשאול: 1.

וליד טאהא: מדוע לא מצליח המשרד, משרד החינוך, לעצור את התופעה?

וליד טאהא: 2.

וליד טאהא: מדוע האמצעים שנקט משרד החינוך עד היום לעצור את התופעה אינם יעילים?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת השואל ואלה הנוכחים כאן במליאה, הדלפת שאלוני הבגרות אינה תופעה נפוצה.

מאיר פרוש: ככלל, בחינות הבגרות מאובטחות ומתקיימות תוך שמירה על הכללים.

מאיר פרוש: אני מבקש להעיר כי יש מקרים שבהם בחינה מופצת לגורמים שונים לאחר שהחלה, אך זוהי אינה הדלפה אלא הפצה של בחינה שכבר החלה.

מאיר פרוש: מקרים אלה נצפים בכל המגזרים, אבל באחוזים גבוהים מאוד במגזר הערבי.

מאיר פרוש: אנו פועלים במרץ רב ובאמצעים מגוונים בניסיון למנוע הדלפת שאלוני בחינות הבגרות.

מאיר פרוש: אציין בפניך כמה צעדים שננקטו: א.

מאיר פרוש: הפצת מעטפות הבחינה אינה נעשית באמצעות הדואר כבעבר.

מאיר פרוש: הפצה באמצעות הדואר גרמה בעבר להדלפת בחינות הבגרות זמן רב לפני תחילתה של הבחינה.

מאיר פרוש: הותקנו כספות בבתי הספר, והן נפתחות עשר דקות לפני תחילת הבחינה.

מאיר פרוש: על פי ההנחיות, על התלמידים והמשגיחים להיות נוכחים בכיתת הבחינה לפחות עשר דקות לפני תחילתה, והם אינם יכולים להיכנס לכיתת הבחינה עשר דקות לאחר מועד תחילתה.

מאיר פרוש: אוסיף ואציין כי לאחרונה נתפס במגזר הערבי אדם שמעביר תשובות לתלמידים בזמן הבחינה תמורת תשלום.

מאיר פרוש: אדם זה אותר, הוגשה נגדו תלונה במשטרה והנושא מטופל.

מאיר פרוש: כמובן שאנחנו פועלים גם באמצעים חסויים ומקבלים מידע בזמן אמת מהשטח.

מנסור עבאס: שאלה נוספת?

וליד טאהא: אני מעדיף לוותר.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ווליד טאהא.

מנסור עבאס: תודה, אדוני סגן השר.

מנסור עבאס: תם סדר-היום.

מנסור עבאס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ג בכסלו התשפ"א, 9 בדצמבר 2020, בשעה 11:00.

מנסור עבאס: ישיבה זו נעולה.