ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 105, 2020-11-24 00:00

יריב לוין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ח' בכסלו התשפ"א, 24 בנובמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – הודעת שר הבינוי והשיכון יעקב ליצמן על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יוראי להב הרצנו, מאי גולן, ג'אבר עסאקלה ויאיר גולן בנושא: משבר שוכרי הדירות בישראל שנפגעו כלכלית בתקופת סגר הקורונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונחו על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת חוה אתי עטייה, משה ארבל, יעקב טסלר ואוסאמה סעדי בנושא: המשך הפעלת מכשירי MRI ניידים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת אורלי פרומן.

יריב לוין: אחריה – חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

יריב לוין: בבקשה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כמדי שבוע אקריא גם היום עדות של מתמחה ברפואה.

אורלי פרומן: הנהיגה הביתה היא השעה הארוכה ביותר ביקום.

אורלי פרומן: הדבר היחיד שמחזיק אותי ערה זה הפחד להירדם.

אורלי פרומן: אני מתמחה בשנה השנייה, ואחרי שבוע נוסף אני שואלת את עצמי: איך ממשיכים מכאן?

אורלי פרומן: ואין לי תשובות.

אורלי פרומן: בשעה 07:00, אחרי עוד תורנות קשה, אני מכינה את המסמכים לישיבת בוקר, והדבר היחיד שאני מצליחה לחשוב עליו הוא: לעזאזל, אני הולכת לנהוג עכשיו עד הבית.

אורלי פרומן: הצלחתי לישון 20 דקות בתורנות – 20 דקות מתוך 26 שעות.

אורלי פרומן: איזה טירוף זה לנהוג במצב כזה.

אורלי פרומן: 26 שעות של תורנות – זה לא אנושי, לא לי ולא למטופלים, עם אוכל שאינו מספיק, לחמנייה וביצה קשה; בקושי לשירותים הספקתי ללכת.

אורלי פרומן: אני באמת שואלת: למה?

אורלי פרומן: למה אנחנו עובדים בתנאים האלה?

אורלי פרומן: התחושה הזאת של חוסר האונים, החוסר בתנאים, חוסר האחריות, באופן כללי החוסר שעוד עלול להביא לחוסר מקצועיות, פשוט לא מרפה ממני.

אורלי פרומן: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אורנה ברביבאי, בבקשה.

אורנה ברביבאי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, תראו, אנחנו מציינים בכנסת את יום המאבק באלימות כלפי נשים, ואני אומרת לעצמי: האם בזה תפקידנו מסתיים?

אורנה ברביבאי: מי בעצם בחברה הישראלית נושא באחריות לחיי נשים?

אורנה ברביבאי: איך יכול להיות שהממשלה הזאת הבטיחה כל כך הרבה פעמים וגזרה תוכניות וגזרה סרטים על תוכניות שלא מתממשות בשום צורה שהיא?

אורנה ברביבאי: בכנסת הזאת אנחנו עומדים ונושאים דברים ועורכים טקסים, ובסופו של דבר אנחנו מסתכלים על מספר הנשים הנרצחות, המוכות, הנאנסות, ואני שואלת את עצמי אם אנחנו כנבחרי ציבור ראויים לאמון הזה, ש-50% מהציבור בישראל נותן בנו, לפחות בהקשר הזה.

אורנה ברביבאי: זאת לא בעיה של נשים, זאת בעיה של החברה כולה, ואני חושבת שאולי כדאי שנוריד קצת את גובה הטקסים והפומפוזיות של האמירות שלנו ונעבור למעשים ונשחרר תקציבים ונעמוד בכל ההתחייבויות, גם בבית הזה וגם בממשלה.

אורנה ברביבאי: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לצערי, כמדי פעם, גם הפעם אני נאלץ לקרוא את שמותיהם של עובדים שנהרגו בתאונות עבודה במהלך חודש אוקטובר.

עופר כסיף: לצערי, המספר רק עולה בכל פעם: עובד ששמו לא ידוע, בן 50; מג'די מאג'ד עלי חמד, בן 37, תושב יטא; עומר ג'מאל אל-שלאפה, בן 32 מתרקומיא; מוחמד אברהים טאטור, בן 21 מריינה; אולג ברקוביץ', בן 50 מזיכרון יעקב; אחמד האני אבו שושה, מהכפר אל-מוע'ייר בנפת ג'נין.

עופר כסיף: נוסף להם נפטרו שני עובדים שנפצעו בתאונות עבודה בחודשים שלפני כן: מוחמד נימר סלים בסול, בן 56 מריינה, ואברהים מוחמד ג'בארין, בן 68 מאום אל-פחם.

עופר כסיף: יהי זכרם ברוך.

עופר כסיף: כולי תקווה שלא אצטרך להמשיך עם הריטואל הזה.

עופר כסיף: תודה.

יריב לוין: אני בהחלט מצטרף לתקווה הזאת.

יריב לוין: חבר הכנסת אליהו ברוכי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ענף התרבות במדינת ישראל נכנס למשבר עמוק ורציני בעקבות משבר נגיף הקורונה.

אלכס קושניר: המשבר בענף פגע ישירות בכ-150,000 איש ואישה – עובדי במה, שחקנים, אנשי הסאונד, תאורה ועוד.

אלכס קושניר: במדינות אחרות בעולם, מדינות הדומות לישראל בגודל האוכלוסייה, יצרו מתווים שונים לפיצוי כספי נרחב או להחזרת הענף לפעילות.

אלכס קושניר: ממשלת ישראל עד שלב זה לא הציגה נתונים באשר להדבקה באולמות ובאודיטוריומים שבגינם קיבלה את החלטה להפסיק את פעילות הענף.

אלכס קושניר: תרבות היא תחום חיוני, ערכי והכרחי שממנו מתפרנסות עשרות אלפי משפחות בישראל.

אלכס קושניר: היום יזמתי פנייה גם לשר התרבות, גם לשר האוצר, גם לשר הבריאות וגם לפרויקטור החדש, ואני שמח מאוד שהצטרפו אליי ח"כים נוספים, ואנחנו דורשים הקמת צוות שיגבש סוף-סוף מתווה להחזרת הענף לפעילות.

אלכס קושניר: מעבר לכך, פניתי גם לנשיא המדינה – ואני מאוד שמח שהצטרפו אליי מאות אנשי אומנות שחתומים על המכתב הזה – כדי שגם הוא יפעיל את כובד משקלו על מנת שבאמת נוכל להציל את התרבות בישראל.

אלכס קושניר: עם בלי תרבות זה עם מת.

אלכס קושניר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וונש – אינה נמצאת; חבר הכנסת יוסף טייב – אינו נמצא; חבר הכנסת אריאל קלנר – אף הוא איננו; חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

אורנה ברביבאי: איזה מזל שיש אופוזיציה.

יריב לוין: אני חייב לומר שבשמות שקראתי קודם החלוקה הייתה שווה: שניים אופוזיציה, שלושה קואליציה.

יריב לוין: דווקא בעניין הזה הייתה אחדות – כולם לא היו.

אורנה ברביבאי: למה אתה מקלקל?

יוראי להב-הרצנו: קבינט הפיוס עושה את שלו.

יריב לוין: אבל אין ספק, אין ספק שחבר הכנסת טופורובסקי מקפיד ומתמיד בעניין החשוב הזה שהוא מעלה כאן מדי שבוע.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: לצערי, עוד לא היה שבוע שבו עליתי ואמרתי – –

יריב לוין: שאין לך מה לומר.

בועז טופורובסקי: – – אין הרוגים.

בועז טופורובסקי: כמו בכל שבוע, גם השבוע אקריא את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות שהתרחשו בשבוע החולף: ביום שישי, 20 בנובמבר, נהרג רוכב האופנוע ג'ורג' חילו, בן 25, תושב יפיע, לאחר שנכנס לצומת מרומזר ופגע ברכב פרטי בכביש 75 סמוך לנוף הגליל; למוחרת, יום שבת, נהרג ילד בן שבע לאחר שנפגע מרכב בעת שרכב על אופניו בכביש 57 סמוך ליריחו; עוד באותו היום, 21 בנובמבר, נהרג מוחמד חאלדי, בן 12, לאחר שהרייזר שעליו נסע התהפך ביער סמוך לכפר נאעורה שבגלבוע.

בועז טופורובסקי: כבוד היושב-ראש, בשבוע החולף נהרגו שלושה אנשים בדרכים, ובהם ילדים בני 7 ו-12.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון הקרוב אנהל דיון בוועדת המשנה לקידום הבטיחות בדרכים, שאני עומד בראשה, על בטיחות בסביבת בתי ספר ועל חינוך לזהירות בדרכים.

בועז טופורובסקי: הדיון יהיה חלק מהמאבק העיקש שלנו למנוע את האירוע הבלתי-נתפס שבו הורים קוברים את ילדיהם.

בועז טופורובסקי: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו ביום דיון מיוחד בעניין האלימות במשפחה, ואי-אפשר להתעלם מהמקרה שקרה בשבוע שעבר, ודובר עליו רבות גם בתקשורת, גם בכנסת וגם בוועדות: ופאא עבאהרה נרצחה על ידי גרושהּ, בעלה לשעבר.

ג'אבר עסאקלה: זה יותר משבוע האדם מסתובב חופשי, ואף מאיים על המשפחה של ופאא.

ג'אבר עסאקלה: אני, כתושב האזור שמכיר את האזור היטב, שואל את עצמי: אם הרוצח הזה היה דוקר אזרח יהודי באזור, מה המשטרה הייתה עושה?

ג'אבר עסאקלה: המשטרה הייתה מקימה את העולם ומוצאת אותו תוך שעות.

ג'אבר עסאקלה: שבוע ויותר הוא מסתובב חופשי ועוד לא תפסו אותו.

ג'אבר עסאקלה: אני שואל: איפה משטרת ישראל בעניינים האלה?

ג'אבר עסאקלה: למה ההזנחה הזאת?

ג'אבר עסאקלה: למה הרשלנות הזאת?

ג'אבר עסאקלה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, כנסת נכבדה, מחר יחול היום הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים, (אומרת בערבית: ולהנצחת רוחה של ופאא עבאהרה,) מחר אני מגישה הצעת חוק בשם "חוק ופאא".

אימאן ח'טיב יאסין: החוק מבקש להקים מערך ומנגנון מיוחד שיטפל בפניות של נשים שסובלות מאלימות, כדי שהמנגנון הזה יפעל להערכת המסוכנות באותן פניות למשטרה, יגיד מה רמת המסוכנת וייתן דין וחשבון.

אימאן ח'טיב יאסין: אי-אפשר להמשיך רק לדבר על הדברים, ידידתי חברת הכנסת אורנה; אי-אפשר להמשיך בשגרת היום-יום בלי לנקוט צעדים אופרטיביים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז מהמקום הזה אני פונה לכל החברות והחברים באולם ולאלה ששומעים אותנו מחוץ לאולם להצטרף להצעת החוק הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: אני איתך.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מנסור עבאס – לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

יריב לוין: ביחד עם חבר הכנסת טופורובסקי הוא חבר בכולל המתמידים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנו מציינים – אוי, ממש סליחה.

יריב לוין: לא קרה שום דבר.

יריב לוין: לאט.

יריב לוין: לך לאט, הכול בסדר.

אורנה ברביבאי: אם שטרן היה מרגיז אותך, עכשיו היית מדבר חופשי חופשי.

משה אבוטבול: זה פשוט הנאום של יום הפג, טעיתי.

יריב לוין: הכול בסדר.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמו כל העולם היהודי והעולם כולו התבשרנו בבשורת השחרור של מר ג'ונתן פולארד ממאסר הבית לחופשי.

משה אבוטבול: כולנו אכן בתקווה שהקדוש ברוך הוא ישלח רפואה שלמה לרעייתו אסתר, שתחיה, ושיזכו לעלות לארץ ישראל, אמן, כרצונם.

משה אבוטבול: ללא ספק זה מאוד מרגש את כולנו.

משה אבוטבול: אני אישית נרגש, היות שלפני כשבע שנים, בישיבה מן המניין מס' 51 במועצת העיר בית שמש, בהיותי ראש עיריית בית שמש, זכיתי להעניק, ופה אחד, אזרחות כבוד למר ג'ונתן פולארד מהעיר בית שמש.

משה אבוטבול: עם הגיעו לישראל, אני קורא לו לשקול לגור בעירנו, בית שמש, שבה ימצא קהילה חמה מארצות הברית וכן משאר מדינות דוברי האנגלית, שישמחו מאוד מאוד לבואו.

משה אבוטבול: כאן המקום לקרוא למשרד הקליטה ולמדינת ישראל לדאוג לכל צרכיו בהגיעו לארץ, הן בדיור, הן במקום עבודה, כי תרומתו למען עם ישראל לא תסולא בפז.

משה אבוטבול: ברוך הבא, יונתן היקר.

משה אבוטבול: אוהבים אותך.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יבגני סובה – איננו; חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עשרות אלפי סטודנטים יושבים בבית בימים אלה; עשרות אלפי סטודנטים הלומדים במכללות הציבוריות בישראל לא פתחו את שנת הלימודים ולא באשמתם.

יוראי להב-הרצנו: מזה כשישה שבועות, חבריי חברי הכנסת, שהסגל הזוטר במכללות שובת – ובצדק – על תנאי העסקתו.

יוראי להב-הרצנו: כל הצדדים מסכימים שהתנאים חייבים להשתנות, אין על כך מחלוקת, והם הגיעו להבנות, אבל כרגע המשא ומתן תקוע בחסות דרישות של האוצר, ושעון החול הולך ואוזל.

יוראי להב-הרצנו: אם הלימודים לא יתחדשו בשבוע הקרוב – זאת אומרת בשבוע הבא – הסמסטר יתבטל כולו, ודרכם של עשרות אלפי הסטודנטים בישראל אל התואר תיפגע משמעותית.

יוראי להב-הרצנו: אני קורא מכאן לראשי המכללות ולמשרד האוצר: גלו אחריות; אמצו את המתווה שהציגה התאחדות הסטודנטים ליישוב המחלוקת ושהסגל הזוטר כבר הסכים לה כדי לסיים את השביתה.

יוראי להב-הרצנו: מספיק מכות ניחתו על הצעירים בתקופת הקורונה – משברים בדיור, בתעסוקה וגם בלימודים.

יוראי להב-הרצנו: חייבים לחסוך מהם מכה נוספת.

יוראי להב-הרצנו: אנא, הצילו את שנת הלימודים.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה.

יריב לוין: אתה רוצה להירשם?

יריב לוין: אין בעיה.

יריב לוין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העיתונאי רביב דרוקר חשף אתמול בתוכניתו המקור עוד פרק של חוסר אנושיות של כנופיית מג"ב.

סמי אבו שחאדה: כך זה נקרא – "כנופיית מג"ב" – כי זה מה שהם באמת היו.

סמי אבו שחאדה: קבוצה של מג"בניקים תחת מעטה של אנשי ביטחון עבדו במשך שנים בשוד של פועלים פלסטינים שבאו לעבוד פה, אנשים קשיי יום שהתעללו בהם בצורה לא אנושית.

סמי אבו שחאדה: הם היו גונבים מהם בצורה קבועה.

סמי אבו שחאדה: מדובר על מאות אלפי שקלים ולפעמים המספרים גם במיליונים – תלוי איך בדיוק בודקים את העניין הזה.

סמי אבו שחאדה: המעשה הלא-אנושי הזה, אדוני, בגלל הצביעות בחברה הישראלית זכה להרבה פחות הד תקשורתי ורעש מאשר מעשה ההתעללות בכלב שהיה בבת ים – מה שאומר הכול על החברה הישראלית, אדוני; מה שאומר הכול על היחס אל האחר בחברה הישראלית.

סמי אבו שחאדה: אני בטוח שאם המקרה היה הפוך היו מטפלים בו בצורה שונה לגמרי.

סמי אבו שחאדה: אני מאוד מקווה שלא נגיע לשם ושלא יהיו מקרים אלימים כאלה בכלל, לא ממשמר הגבול ולא משום מקום אחר, אבל בחברה מתוקנת השר לביטחון הפנים היה מתפטר, היה לוקח אחריות.

סמי אבו שחאדה: פה השר לביטחון הפנים לא חשב שהדבר הזה ראוי ליחס.

סמי אבו שחאדה: לפחות, לפחות שהאנשים האחראים לאנשים האלה בצורה ישירה, שהמפקדים, ישלמו בתפקידם, כדי שנפסיק לראות את מעשי הזוועה הללו.

אורנה ברביבאי: אתה ברור, תודה רבה לך.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אוריאל בוסו – איננו; חברת הכנסת טלי פלוסקוב –איננה; חבר הכנסת ינון אזולאי – איננו.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, גברתי.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, גברתי היושבת בראש, חזרתי עכשיו בדיוק.

עודד פורר: יצאתי מהכנסת לבקר את מאהל המחאה של חדרי הכושר.

עודד פורר: אני בא לכאן שוב להעלות את זעקתם, שבעיניי היא הזעקה הכי טבעית של אזרח במדינת ישראל.

עודד פורר: תנו להם להתפרנס בכבוד.

עודד פורר: הם לא מבקשים איזושהי טובה מהממשלה.

עודד פורר: הם בסך הכול אומרים: 1.

עודד פורר: תסתכלו על הנתונים עצמם, על נתוני התחלואה, ותראו שחדרי הכושר הם מקום לבריאות ולא מקום למחלות.

עודד פורר: יש להם חשיבות בקידום בריאות הציבור לא רק כנגד הקורונה אלא כנגד שאר המחלות.

עודד פורר: אפשר למצוא את המתווים – ויש מתווים שישבנו עליהם, כולל איך נמנעים מהדבקה של קורונה אבל עדיין מאפשרים את המתחמים האלה כמתחמים פתוחים.

עודד פורר: זה – 1.

עודד פורר: לא יכול להיות שבכל הקומפלקסים שפותחים חדרי הכושר נזנחים הצידה.

עודד פורר: 2.

עודד פורר: אם ממשלת ישראל מחליטה לסגור אותם, היא צריכה לפצות אותם בפיצוי שהוא פיצוי ראוי.

עודד פורר: מדובר על עסקים עם שטחים ענקיים, שכירויות גבוהות, ארנונה גבוהה, הוצאות גבוהות.

עודד פורר: אם לא תאפשרו להם את הדרך לשרוד, תמצאו אותם פשוט מחוקים, וקשה מאוד ויקר מאוד יהיה להקים את הענף הזה מחדש.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לחבר הכנסת פורר.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חבר הכנסת אלעזר שטרן – איננו; חבר הכנסת איימן עודה – איננו.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יוסף טייב, בבקשה.

יוסף טייב: גברתי היושבת בראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אתמול נחשפתי לפניות רבות – מעל 187 סטודנטים שפנו אליי בצורה ישירה – והיום בבוקר התעוררתי עם עוד עשרות פניות.

יוסף טייב: לצערי, הטכניון, משום מה, דווקא בתקופת הקורונה, החליט שלא לתת הארכה, 25% תוספת זמן במבחנים, ודווקא בתקופת הקורונה אני חושב שהדבר הזה לא מתקבל.

יוסף טייב: אנחנו חייבים לפעול, ואני אפעל כדי להחזיר את המצב לקדמותו.

יוסף טייב: חשוב לי לומר שהתופעה הזאת, לצערי, מתקבלת רק בטכניון.

יוסף טייב: בשאר האוניברסיטאות הארכת הזמן נשארת.

יוסף טייב: ולכן אני קורא לחבריי חברי הכנסת: בואו יחד נפעל כדי להחזיר את המתווה לקדמותו.

יוסף טייב: ושוב, אני לא מבין, דווקא בזמן קורונה, בזמן כה חשוב, כשאותם סטודנטים לא מצליחים; עולים – ואגב, בשנים האחרונות קהילת העולים הולכת וגדלה בטכניון, מכלל אוכלוסיות העולים.

יוסף טייב: אני חושב שיחד אנחנו צריכים להרים את הכפפה כדי להפסיק את הדבר הזה.

יוסף טייב: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף טייב.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה.

עמית הלוי: גברתי היושבת בראש, חברותיי וחבריי לכנסת, אנחנו כולנו שמחנו והתרגשנו לשמוע בשבוע שעבר שההגבלות על יונתן פולארד הוסרו, אבל זאת לא הייתה שמחה רגילה, זו לא הייתה התרגשות רגילה, כי המקרה של יונתן פולארד הוא לא מקרה רגיל.

עמית הלוי: יונתן פולארד לא היה סוכן ישראלי רגיל.

עמית הלוי: יונתן פולארד העדיף למעשה את השייכות העמוקה שלו ללאומיות שלנו, את האחווה שלו איתנו, את האחווה היהודית – הוא העדיף אותה על פני השייכות האזרחית למדינה שבה הוא חי.

עמית הלוי: לצערי, אנחנו לא נהגנו כמוהו – אנחנו סגרנו בפניו את שערי השגרירות והעדפנו את האינטרסים המדינתיים שלנו על פני האחווה היהודית.

עמית הלוי: אני אומר את הדברים כי מי שהוסיף חטא על פשע בשבוע שעבר הוא לא אחר מאשר ראש ממשלה בישראל, ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט, שלא התבייש לומר ברבים על יונתן פולארד שהוא דאג לעצמו בעבור בצע כסף.

עמית הלוי: על זה אמרו חז"ל, וחשוב לומר את זה כאן בכנסת: כל הפוסל, במומו פוסל.

עמית הלוי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

אורנה ברביבאי: תמו הנאומים בני דקה.

משה אבוטבול: ייטול קורה מבין עיניו.

משה אבוטבול: << הלסי >> ציון יום המאבק באלימות כלפי נשים << הלסי >>

אורנה ברביבאי: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום המאבק באלימות כלפי נשים, מס' 1837, 1936, 1979, 2119, 2185, 2192, 2205 ו-2217.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

אורנה ברביבאי: חמש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, גברתי היושבת בראש.

עודד פורר: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום המאבק באלימות כלפי נשים, אבל אפשר לומר שבמהלך כל השבוע הכנסת עוסקת בנושא ומציינת אותו.

עודד פורר: ואני חייב לומר שדי נמאס לי מהדיבורים כאן על חשיבות הנושא פעם אחר פעם – –

אורנה ברביבאי: מסכימה איתך.

עודד פורר: – – ודי נמאס לי לשמוע את כולם עולים ומסבירים לנו כמה חשוב להילחם בתופעה, כמה חשוב שהממשלה, וכולם מאוד מאוד חדורי מטרה, מראש הממשלה ועד אחרון השרים.

עודד פורר: בלדבר על חשיבות הנושא – זה נהדר; בלעשות – קצת פחות.

עודד פורר: אז קודם כול את הדברים הטובים.

עודד פורר: ראוי לציון שהיום שרת התיירות הובילה יחד איתי בוועדה לקידום מעמד האישה וחשפה את היוזמה שלה ושל השר הקודם אסף זמיר להדרכות למניעת הטרדות מיניות בבתי מלון לעובדי בתי מלון ובתחום התיירות, אבל זאת דוגמה ספורדית של שר, של שרה ומשרד.

עודד פורר: כשאני מסתכל על המדיניות הכוללת – המדיניות הכוללת היא לא פחות ממטומטמת, גברתי.

עודד פורר: כשחוק הכשרות והאפוטרופסות מאפשר לרוצח או למי שניסה לרצוח להמשיך ולאחוז את האישה ואת הילד עם האצבעות שלו על צווארם, בדיוק כפי שעושה מי שניסה לרצוח את שירה איסקוב, זה שיא השיאים של הטמטום ושיא השיאים של מדינת חלם.

עודד פורר: כשמאפשרים למי שמול הילד, כשהילד רואה, הוא מנסה לרצוח ולשחוט את האימא, ועכשיו הוא לא מאשר לאימא לחסן את הילד; ואם האימא תרצה לתת טיפול פסיכולוגי לילד, היא תצטרך את האישור של מי שניסה לרצוח אותה; ואם היא תרצה, אחרי שכבר הילד ישתקם ויהיה לו בר-מצווה, אולי, בעזרת השם, בעוד 10, 11 שנים לנסוע איתו לחוץ לארץ לטיול – כבר לא תהיה קורונה, היא תוכל לצאת לטיול – הוא לא יחתום לה כדי לצאת מהארץ.

עודד פורר: מי הוא בכלל?

עודד פורר: מי הוא בכלל שהשארנו בידיו את הסמכות הזאת?

עודד פורר: ואני אומר את זה כאן, גברתי היושבת בראש, אני אומר את זה לך, גברתי השרה, ולכם, חבריי חברי הכנסת: יש הצעת חוק שניסחנו, חתומים עליה יחד איתי כל חברי הוועדה לקידום מעמד האישה וחברי כנסת נוספים, שפשוט הופכת את הנטל וקובעת שמי שניסה לרצוח, מי שרצח, מי שנהג בכזאת אלימות – אם ירצה את הזכויות האלה, שיפנה לבית המשפט ויוכיח שהוא ראוי להן בכלל, אבל לכתחילה הזכויות האלה צריכות להישלל ממנו.

עודד פורר: אני קורא כאן לממשלה, שאף על פי שאין ועדת שרים לחקיקה ואתם בנושאים אחרים לא מצליחים לקדם שום הצעת חוק, ראיתי שבמה שנוגע לענייניכם האישיים אתם יודעים לפעול מהר מאוד כאן:

עודד פורר: תאפשרו להצעת החוק הזאת לעלות מחר.

עודד פורר: אפשר לכנס את ועדת הכנסת, לתת לה פטור מחובת הנחה, להעלות אותה מחר, להעביר אותה בקריאה טרומית ולהעביר מסר מאוד מאוד ברור גם לציבור וגם לבתי המשפט: מי שנהג באלימות, מי שרצח, מי שניסה לרצוח, שיבוא הוא להתחנן לבתי המשפט לזכויות, ולא נשלח את הקורבן להתחנן בפני בתי המשפט כדי שתהיה לו איזושהי זכות.

עודד פורר: תודה, גברתי.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת פורר.

אורנה ברביבאי: אני לא רואה את חבר הכנסת ברוכי.

אורנה ברביבאי: הוא פה?

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יואב סגלוביץ', בבקשה.

אורנה ברביבאי: שלום, מר סגלוביץ'.

יואב סגלוביץ': גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, השבוע הזה וימי הציון של היום הבין-לאומי כנגד אלימות נגד נשים – היום הבין-לאומי הוא מחר, אבל גם היום וגם אתמול היו דיונים, גם בוועדות הכנסת השונות וגם בשדולות, ואני רוצה להתחיל ולהגיד מראש: זה לא יום של גזירת סרטים, שבו אנחנו אומרים: איזה יופי אנחנו פועלים, איזה יופי כחברה אנחנו פועלים.

יואב סגלוביץ': זה יום שאני רואה אותו יותר כיום של חשבון נפש.

יואב סגלוביץ': כל אחד צריך להביט פנימה אל מה הוא עושה בעניין הזה, בוודאי ובוודאי נבחרי הציבור ועובדי הציבור שעוסקים בסוגיה.

יואב סגלוביץ': אני רוצה לומר כמה מילים יותר כלליות.

יואב סגלוביץ': מה החוויה של אישה מוכה?

יואב סגלוביץ': מה החוויה שעוברים הילדים שלה, שגרים בבית שחווה אלימות לאורך זמן?

יואב סגלוביץ': מה קורה לאדם, לאישה שבמקום הכי בטוח שלה, שזה הבית שלה, הוא המקום הכי מאיים שלה, ולא רק שלה אלא של סביבתה הקרובה, של ילדיה?

יואב סגלוביץ': איזה השפעות ארוכות טווח יש לזה על אותה משפחה, על אותה אישה, על אותם ילדים?

יואב סגלוביץ': מה קורה לילדים האלה בהמשך, כשהם גדלים?

יואב סגלוביץ': איך הם מבינים את מודל ההורות שלהם?

יואב סגלוביץ': מה קורה במקרים האלה, ויותר מזה – מה עושים במקרים האלה?

יואב סגלוביץ': למי הולכים?

יואב סגלוביץ': למי מתקשרים?

יואב סגלוביץ': למי מרימים טלפון?

יואב סגלוביץ': מי נמצא בצד השני של הקו?

יואב סגלוביץ': כיצד הוא עונה לך?

יואב סגלוביץ': האם זה שעונה לך בצד השני הוא בעל מקצוע?

יואב סגלוביץ': יש לו זמן?

יואב סגלוביץ': אין לו זמן?

יואב סגלוביץ': יש לו עומס תיקים?

יואב סגלוביץ': אין לו עומס תיקים?

יואב סגלוביץ': מי עונה בצד השני?

יואב סגלוביץ': ואני אומר לכם דבר שאולי ידוע לכולם – שהיום הזה, אמרתי, הוא לא לגזור סרט על שום דבר שהמדינה עושה.

יואב סגלוביץ': הוא כן יום שצריך להגיד בו תודה – להגיד תודה פחות למדינה ויותר לארגונים אזרחיים, ארגונים וולונטריים, ארגוני הסיוע, שפועלים שנים ארוכות ורבות בתנאים בלתי אפשריים.

יואב סגלוביץ': ושואלים: מה המדינה עושה?

יואב סגלוביץ': אני אגיד לכם מה המדינה עושה בדרך כלל, ואני אגיד את זה בצורה הכי בוטה, הכי ישירה, אבל מבחינתי היא גם אמיתית ומבוססת נתונים: היא רוכבת על גבם.

יואב סגלוביץ': אז אחרי שאמרתי תודה לארגונים – ומדובר על הארגונים שעוסקים באלימות במשפחה – אני רוצה לגעת בכל מה שקשור לתקיפות מיניות, נושא שפחות מדובר עליו ביום-יום, אבל אלימות היא גם תקיפה מינית, ותמיד – או לא תמיד, הרבה פעמים – זה מעורב ומעורבב וזה בתוך המשפחה, רוב התקיפות המיניות.

יואב סגלוביץ': הנושא הזה הוא באיזשהו מקום בקרן זווית.

יואב סגלוביץ': והשאלה שאני שואל את עצמי ושואל אותנו ושואל קודם כול פנימה: מה עושים?

יואב סגלוביץ': לא היום, לא בסוף השבוע הזה, אלא מה יקרה בשבוע הבא?

יואב סגלוביץ': האם יקרה משהו שונה בשבוע הבא?

יואב סגלוביץ': דרך אגב, קרה משהו טוב היום.

יואב סגלוביץ': היום בדיון מהיר בהצעה שאני הגשתי יחד עם חברים נוספים לוועדת הכספים – והתעקשנו שזה יהיה בוועדת הכספים, והתעקשתי שתהיה ועדת כספים, כי אני יודע מדוע ועדת הכספים ולא ועדה אחרת – ישבנו שם, והוועדה קיבלה החלטה שיעבור תקציב של 100 מיליון שקלים באופן מיידי לתוכנית הממשלתית.

יואב סגלוביץ': כלומר, זה בהפוך על הפוך: הכנסת מכריחה את הממשלה לבצע את התוכניות שעליהן הממשלה גוזרת סרטים משנת 2017.

אורנה ברביבאי: ולא מממשת אותן.

יואב סגלוביץ': רק שתדעו את המספרים: בשנת 2017, כשנגזר הסרט והוכרזה התוכנית, הועברו 8 מיליון שקלים; בשנת 2018 – 12 מיליון שקלים; בשנת 2019 – 30 מיליון שקלים.

יואב סגלוביץ': התוכנית הייתה 50 מיליון שקלים בכל שנה בבסיס התקציב שמצטברים ומגיעים ל-250 מיליון שקל, בבסיס.

יואב סגלוביץ': כי הרי מה יקרה אחרי שלוש או ארבע שנים?

יואב סגלוביץ': האלימות תיפסק?

יואב סגלוביץ': זאת הייתה התוכנית הממשלתית.

יואב סגלוביץ': אז היום, בעזרת הכנסת ובעזרתו של חבר הכנסת גפני, יושב-ראש הוועדה – ואני אומר כאן לכבודו – וכל חבריי בוועדה וכל חבריי שתמכו בהצעה לדיון מהיר הזה, התקבלה החלטה על ידי הכנסת שמחייבת את הממשלה לעשות את מה שהיא הודיעה בשנת 2017, וחזרה ב-2018, וגם ב-2019.

יואב סגלוביץ': בעולם ההפוך הזה אני מעלה דווקא לשבח את חשיבות הכנסת, כי הכנסת בסוף היא המוסד המפקח והמבקר על הממשלה.

יואב סגלוביץ': יש עוד עבודה רבה לעשות, ומה שאני רוצה להגיד, שאת כל רשימת המטלות – כולנו יודעים מה צריך לעשות.

יואב סגלוביץ': מה שצריך לעשות זה פשוט לרצות לעשות.

יואב סגלוביץ': אני מודה שוב לכל הארגונים.

יואב סגלוביץ': אני מבקש, מצפה מהממשלה שמכאן תיקח את המושכות, כי התפקיד שלה הוא גם למשול.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת סגלוביץ'.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אליהו ברוכי, בבקשה.

אליהו ברוכי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בפרשת השבוע רחל אימנו מתלוננת בפני יעקב על שנות עקרותה.

אליהו ברוכי: לאה אחותה יולדת שוב ושוב, ורחל לא זוכה לפרי בטן.

אליהו ברוכי: "הבה לי בנים", אומרת רחל ליעקב, "ואם אין מתה אנכי".

אליהו ברוכי: יעקב אבינו עונה לרחל בשאלה נוקבת: "התחת ה' אנכי אשר מנע ממך פרי בטן?

אליהו ברוכי: " יעקב אבינו, בדרגתו הרוחנית הגבוהה, נענש על התשובה הזאת.

אליהו ברוכי: "אמר לו הקב"ה, כך עונים את המעיקות?

אליהו ברוכי: " התשובה של יעקב לרחל נכונה לגמרי, אבל לאישה עם מועקה צריך לענות אחרת.

אליהו ברוכי: זאת הטענה של הקדוש ברוך הוא כלפי יעקב אבינו.

אליהו ברוכי: אני, בניגוד לחברים אחרים פה, לא סבור שיש מקום לשוויון מגדרי.

אליהו ברוכי: האובססיה לשוויון בין גברים לנשים בכל תחומי החיים מטשטשת את ההבדל הקיים בין שני המינים.

אליהו ברוכי: לא, זאת לא תחרות מגדרית; אלו התכונות המיוחדות שיש לאיש והתכונות המיוחדות שיש לאישה.

אליהו ברוכי: זאת גם הטענה ליעקב.

אליהו ברוכי: לאישה בצרה לא עונים תשובה כזאת, גם אם היא נכונה.

אליהו ברוכי: אלימות, לפי ההגדרה המילונית, היא הפגנת תוקפנות וכוחניות כלפי הסביבה.

אליהו ברוכי: זאת רעה חולה.

אליהו ברוכי: אנחנו כחברה נתקלים בזה ברחוב, בכביש ובמקומות נוספים.

אליהו ברוכי: האסון גדול שבעתיים כשהאלימות מתרחשת בתוך המקום המוגן ביותר – בתוך הבית.

אליהו ברוכי: לאלימות יש כמה מאפיינים: אלימות מילולית, אלימות כלכלית וחלילה גם אלימות פיזית.

אליהו ברוכי: היא יכולה להתקיים כלפי ילדים, כלפי נשים, וכן, אפילו כלפי גברים.

אליהו ברוכי: קוראים לזה בשתי מילים שכמעט נעלמו מהשיח: אלימות במשפחה.

אליהו ברוכי: כואב ומזעזע כשאלימות במשפחה מתקיימת כנגד נשים, כואב ומזעזע כשהיא בכלל מתקיימת, אבל להפוך אותה לסבל שהוא נחלתו של מגדר אחד בלבד זה עלול לגמד את חשיבות הנושא, דווקא בגלל הרצון לתת מענה נכון לתופעה המכוערת הזאת.

אליהו ברוכי: המאבק שלנו באלימות במשפחה הוא לא מאבק בין גברים לנשים, הוא מאבק בין אנשים עם התנהגות נורמטיבית לבין רעה חולה שמתפשטת בחברה.

אליהו ברוכי: הלוואי שנצליח לתת מענה ראוי לאלפי משפחות שקטות שסובלות מהמצוקה הזאת.

אליהו ברוכי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה לך, חברי הכנסת ברוכי.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים, שחל בכל שנה ב-25 בנובמבר, ואנחנו מציינים את זה היום.

אוסאמה סעדי: מאז הוכרז היום הזה על ידי האו"ם ב-17 בדצמבר 1999 הוא יום שמציין ומיועד למאבק באלימות נגד האישה ונגד הנשים.

אוסאמה סעדי: התאריך נקבע ל-25 בנובמבר, למי שלא יודע, לציון רצח האחיות מיראבל, שלוש פעילות פוליטיות ברפובליקה הדומיניקנית שנרצחו בשנת 1960 בהוראת הדיקטטור רפאל טרוחיו.

אוסאמה סעדי: תאריך זה מציין גם את התחלתם של 16 הימים, ימים של אקטיביזם – למרות שהיום, גברתי היושבת-ראש, זו מילה מגונה, אקטיביזם – ואחריו אנחנו מציינים יום חשוב, יום זכויות האדם, ב-10 בדצמבר.

אוסאמה סעדי: אנחנו ברשימה המשותפת – ואני גאה היום באמת לייצג את הרשימה המשותפת במקום חברותיי, חברתי עאידה תומא סלימאן, שהיא הרימה את הדגל הזה שנים רבות, עוד לפני שנכנסה לכנסת, וגם בכנסת, וגם שאר החברות, היבה יזבק, סונדוס סאלח ואימאן ח'טיב יאסין.

אוסאמה סעדי: חשוב מאוד שגם אנחנו – זה לא רק המאבק שלכן, כבוד השרה אורית פרקש וקרן, זה מאבק של כולנו, ולכן אני רואה חשיבות רבה וגם סמליות שגם אנחנו, חברי הכנסת, באים ומדברים ביום החשוב הזה.

אוסאמה סעדי: גם אתמול דיברנו.

אוסאמה סעדי: חברתי עאידה הציעה אתמול אי-אמון בממשלה בעקבות הנושא של כישלון הממשלה במאבק באלימות נגד נשים.

אוסאמה סעדי: גם אני השתתפתי בדיון, ואמרתי כמה סמלי שאנחנו מציגים את האי-אמון וגם היום מציינים את יום האישה, את יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות, כאשר קברנו את הקורבן ה-20.

אוסאמה סעדי: 20 נשים מצאו את מותן מאז תחילת השנה.

אוסאמה סעדי: האחרונה שבהן, גברתי השרה, ופאא עבאהרה, היא מהיישוב שלי, עראבה.

אוסאמה סעדי: עד עכשיו הרוצח ממשיך להסתובב חופשי; לא תפסו אותו ולא עצרו אותו עד היום.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך – ואני מקווה שנקבל תשובות – היום הבנתי שהשר לביטחון פנים הציג תוכנית בוועדת הפנים – כבוד סגן השר, טוב שאתה בא לשמוע – אז באמת הוצגה תוכנית היום בוועדת הפנים, אבל לא שמענו מילה אחת על תקציבים ועל תוכניות למאבק באלימות נגד נשים לשנת 2021.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר גם שהייתה החלטה של כבוד השר הקודם, השר לביטחון הפנים גלעד ארדן, שדיבר על יחידה למעקב אחרי גברים אלימים שהייתה צריכה להתחיל לעבוד בספטמבר השנה, אבל משום מה גם ההחלטה הזאת הוקפאה ולא ממשיכים ולא מיישמים אותה.

אוסאמה סעדי: אז אם אנחנו רוצים רק לציין ורק לדבר – ולפעמים לדבר, מרגי, כשמדברים גם לפעמים מסתבכים, נכון?

אוסאמה סעדי: כמו שהסתבך ראש הממשלה אתמול – –

יעקב מרגי: החיים והמוות ביד הלשון.

אוסאמה סעדי: – – שהשווה – בדיוק, בלשון.

אוסאמה סעדי: אבל מה, גברתי השרה, אני הייתי מצפה ממך שתבואי ותגידי מילים מפורשות.

אוסאמה סעדי: כל ההשוואה הזאת, היה מן הראוי, גם מכבוד סגן השר, קרן, לבוא ולהגיד: ואללה, טעיתי, נפלתי.

אוסאמה סעדי: הוא השווה אותן לבעלי חיים.

דסטה גדי יברקן: זה לא נכון.

דסטה גדי יברקן: אני הייתי שם.

אוסאמה סעדי: מה זה לא נכון?

אוסאמה סעדי: שמענו אותו בקולו.

אוסאמה סעדי: מה לא נכון?

אוסאמה סעדי: אחרי זה אמר: נכון, גם ילדים זה בעלי חיים, גם נשים זה בעלי חיים.

אוסאמה סעדי: זה אסור.

עאידה תומא סלימאן: אבל עם זכויות.

אוסאמה סעדי: ועם זכויות.

אוסאמה סעדי: אסור להרביץ גם לבעלי חיים.

אוסאמה סעדי: מה זה ההשוואה הזאת?

אוסאמה סעדי: בחייאת דינכ.

אוסאמה סעדי: עדיף היה להגיד: ואללה, נפלט לי, לא התכוונתי ולגמור, במקום להתחיל להסתבך.

קרן ברק: פספסתי את זה.

קרן ברק: מה הוא אמר?

סמי אבו שחאדה: אבו אחמר.

אוסאמה סעדי: שנייה, סמי, בוא נשמע את מרגי.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: שנייה, סמי.

קרן ברק: פספסתי מה הוא אמר.

יעקב מרגי: באקדמיה ללשון העברית עשו איזה שינוי בשנים האחרונות והגדירו שבעל חיים זה רק בעלי חיים, אבל בעבר בעל חיים היה גם אדם חי.

קרן ברק: חי, זה לא צומח ולא דומם.

אוסאמה סעדי: אבל תסכים איתי, למה צריך להתחכם?

אוסאמה סעדי: ולמה כל הפרשנויות האלה?

אוסאמה סעדי: היה עדיף להגיד: אסור בתכלית האיסור.

אוסאמה סעדי: יש איסורים מדאורייתא?

אוסאמה סעדי: איך זה נקרא, איסור מדאורייתא?

אוסאמה סעדי: אז זה אסור בתכלית האיסור, זה איסור מדאורייתא.

אוסאמה סעדי: אסור.

אוסאמה סעדי: לא לגעת באישה.

אוסאמה סעדי: צריך לתת את כל הכבוד ולכבד את האישה.

עאידה תומא סלימאן: הוא השתמש בבעלי חיים – – –

אוסאמה סעדי: נכון אמרתי את זה, ברוכי?

אוסאמה סעדי: למדתי משפט עברי.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אוסאמה, תודה רבה.

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר, בואו לא נציין את היום הזה רק בדיבורים אלא במעשים ובהחלטות מעשיות – –

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – כדי למנוע את הרצח הבא.

אוסאמה סעדי: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

משה אבוטבול: כתוב אצלנו: "האדם נפש חיה".

משה אבוטבול: מה, אז אנחנו חיות?

עאידה תומא סלימאן: נפש, לא בעל חיים.

עאידה תומא סלימאן: נפש, לא בעל חיים.

סמי אבו שחאדה: חברים, טעה, הכול בסדר.

סמי אבו שחאדה: גם ראש הממשלה יכול לטעות, זה בסדר.

סמי אבו שחאדה: הוא בסך הכול בעל חיים עם זכויות, הוא יכול לטעות.

משה אבוטבול: תתפסו אותו על הצוללות, לא על זה.

משה אבוטבול: עזוב אותך מזה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא פחות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא פחות.

עאידה תומא סלימאן: אתה אפילו מזלזל בזה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא פחות.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת קרן ברק.

אורנה ברביבאי: חברים, אנחנו רוצים לאפשר לחברת הכנסת ברק לדבר.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: סוף-סוף יש אקשן ביום שלישי.

קרן ברק: למה לעצור את זה?

אורנה ברביבאי: חמש דקות, בבקשה.

קרן ברק: תודה רבה.

קרן ברק: זו שנה שנייה שאני חברת כנסת ביום הזה של ציון המאבק באלימות נגד נשים.

קרן ברק: בכנסת הקודמת זו הייתה כנסת מעבר ועשינו סדרת ימים.

קרן ברק: כך נחשפתי – זו הייתה סדרת ימים שבהם שמענו והתוודענו לכל סוגי האלימות שאנחנו מכירים.

קרן ברק: במהלך השנה האחרונה אני רוצה לומר שלקחתי את הדברים ששמעתי בשנה שעברה בכנסים לתשומת ליבי והגשתי סדרת חוקים ארוכה בנושא – לא בנושא; חוקים שבאים לצמצם, להסביר, לסגור פערים בנושא המאבק באלימות נגד נשים.

קרן ברק: אני נמצאת פה ביום הזה להגיד שמדינת ישראל היא נגד אלימות נגד נשים, והכנסת הזאת צריכה להיות מאוחדת במאבק הזה, כולנו, מכל הסיעות, מכל המגזרים, מכל שכבות האוכלוסייה.

קרן ברק: זה לא יכול להיות שיגידו "כן, אבל" על משהו.

קרן ברק: כחברה אנחנו חייבים לדעת ולהבין שנמצאות בתוכנו עשרות אלפי נשים שמסתובבות בתוכנו שהן נראות לנו סביר והן נראות לנו כאילו הן חיות וכאילו הן מקיימות אורח חיים רגיל, אבל בפועל הן עוברות טרור יום-יומי, הן וילדיהן.

קרן ברק: הן עוברות טרור יום-יומי בכל האפשרויות – טרור נפשי, טרור כלכלי, טרור מיני, טרור פיזי.

קרן ברק: אנחנו בסוף נמצאים פה ותמיד מדברים על מקרי הקיצון, על מקרי הרצח.

קרן ברק: בשנתיים האחרונות נרצחו 69 נשים, אבל זה המספר הקטן.

קרן ברק: זה נורא, רצח, אבל לעומת ה-69 האלה יש עשרות אלפי נשים שמסתובבות בינינו, וזה נראה – והן פשוט חלולות מבפנים, הן כואבות בפנים, הן ריקות מבפנים והן חוטפות כל יום או מכות או אונס או התעללות נפשית, רגשית וכלכלית.

קרן ברק: אנחנו כאן, ככנסת ישראל, כל מפלגה ומפלגה, כל סיעה וסיעה, כל אחד ואחד מאיתנו צריך להבין שאנחנו נמצאים כאן כדי להגן עליהן; אנחנו כאן כדי לשמור עליהן.

קרן ברק: כל אישה, בין שהיא יכולה לזעוק את זעקתה והיא כבר הצליחה, אנחנו צריכים להציל אותה, ובין שהיא לא הצליחה לזעוק אבל אנחנו יודעים שמתרחשים בתוך ביתה או בתוך החברה שלה או בתוך הקהילה שלה דברים נוראיים, מתפקידנו לבוא, להיכנס פנימה, לראות מה קורה בפנים, לשלוף אותה החוצה, להציל אותה וגם לתקן את הסביבה שלה.

קרן ברק: יש הרבה מאוד מצבים שבהם אנחנו מטפלים באותו מקרה אבל את כל הסביבה אנחנו מזניחים, ואז אותה אישה חוזרת לאותה חברה, לאותה קהילה, לאותה משפחה, כשהיא כבר יותר מועצמת, היא כבר עברה את השיקום, אבל דווקא החברה מסביבה והמשפחה שאמורה לתמוך בה לא עברה את אותו תהליך, לא התעצמה, וחושבת שצריך להמשיך באותו אורח חיים.

קרן ברק: אז אנחנו כאן ככנסת ישראל, כחברי כנסת, זועקים את הזעקה הזאת.

קרן ברק: למדנו שבתקופת הקורונה האלימות גדלה בעשרות אחוזים.

קרן ברק: אנחנו מבינים שבבתי המשפט 75% מהמקרים פשוט נסגרים ללא הרשעות – ללא הרשעות ולכן גם ללא טיפול באותם גורמים פוגעים.

קרן ברק: יש לנו שורה של חקיקות שתקועות כאן בכנסת שאותן אנחנו חייבים, חייבים – כל אחד ואחד מאתנו חייב לצאת מפה היום ולהגיד: אנחנו צריכים לקדם אותן.

קרן ברק: יש לי ולעוד חברי כנסת שיושבים כאן, אפילו ביום הזה, פה במליאה, את חוק הפיקוח האלקטרוני, המכונה "חוק האיזוק האלקטרוני", שיכול היה למנוע את הרצח של ופאא בשבוע האחרון.

קרן ברק: החוק הזה אומר שמי שכבר הורשע בעבירות אלימות, או מי שכבר הוצא נגדו צו הגנה יותר מפעם אחת, יהיה עליו איזוק אלקטרוני, צימוד אלקטרוני, על גופו, וגם על הקורבן יהיה מכשיר אלקטרוני, וכל הזמן ינטרו את המרחק ביניהם.

קרן ברק: כך אנחנו נוכל למדוד את המרחק בין התוקף לבין הקורבן בלי להבריח את הקורבן באישון לילה או באמצע היום למקלט לנשים מוכות.

קרן ברק: היא תוכל להמשיך בחייה, הוא יוכל להמשיך בחייו, וכל הזמן למדוד את המרחק ביניהם, בלי לפגוע באורח החיים שלהם ובלי להרחיק את הילדים מהחברים שלהם.

קרן ברק: כך נוכל להציל חיים.

קרן ברק: יש לי גם את חוק האלימות הכלכלית, שעושה הרבה מאוד כותרות, אבל הוא אחד החוקים הכי חשובים.

קרן ברק: זה טרור בתוך המשפחה, זה 24/7.

קרן ברק: לפעמים זה אפילו גרוע מסטירה ולפעמים זה רק הקדימון – אלימות כלכלית היא רק הקדימון לאלימות פיזית וגם לרצח.

קרן ברק: גם את זה צריך לקדם.

קרן ברק: יש לנו חוקים לזיהוי ולדיווח על התעללות בילדים – הכשרות למקצועות שידעו לזהות ולדווח על התעללות בילדים, שגם אותו צריך לקדם.

קרן ברק: בראש ובראשונה אנחנו צריכים לקדם את חוק השוויון המגדרי.

קרן ברק: אנחנו צריכים לחנך את ילדינו מגיל אפס לשוויון מגדרי כחובה בגנים ובבתי הספר, כיתה אחרי כיתה, ובכך למנוע את התחושה או את הגישה של חלק מהאוכלוסייה שנשים הן חפץ.

קרן ברק: את כל הדברים האלה אני נותנת לי, לנו, לכולנו כתוכנית יעדים לשנה הבאה.

קרן ברק: אני מקווה שבשנה הבאה, כשנהיה כאן, בעזרת השם, נוכל להגיד שהשגנו לפחות את היעדים האלה, או רבים מהם.

קרן ברק: תודה רבה לכם.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לחברת הכנסת ברק.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, יום המאבק באלימות כלפי נשים – הכנסת מציינת אותו, אבל היום הזה הוא כל יום ויום, ולא רק ביום הזה.

יעקב מרגי: עלינו להיאבק, להסביר, לחנך, לשפר ולהשתפר.

יעקב מרגי: אבל מה כוחו של יום כזה?

יעקב מרגי: ביום כזה אנחנו צריכים לעצור ולשאול את עצמנו מה עשינו, מה תרמנו, מה התקדמנו במאבק באלימות נגד נשים.

יעקב מרגי: ואני אומר בצורה קטגורית: אנחנו לא עושים די.

יעקב מרגי: אני יכול לומר שאנחנו כמעט לא עושים, אם בכלל.

יעקב מרגי: מתי עצרנו מלכת?

יעקב מרגי: מתי עצרנו את המדינה?

יעקב מרגי: לאחר אירוע כמו הרצח האחרון, המזעזע, של גב' ופאא עבארה מעראבה.

אוסאמה סעדי: עבאהרה.

יעקב מרגי: עבהה.

אוסאמה סעדי: עבאהרה.

יעקב מרגי: עבאהרה.

יעקב מרגי: עבאהרה מעראבה.

אוסאמה סעדי: נכון.

יעקב מרגי: רבותיי, אם שמענו את זה בחדשות והוספנו את זה לעוד אירוע – תקראו לו איך שתקראו לו, אין סיבה לרצח, ותיתנו לזה את כל הסיבות האפשריות – אם לא עצרנו, לא זעזענו את המדינה, לא הזדעזענו, לא עשינו כלום.

יעקב מרגי: אני חושב שכל סוגיית האלימות בחברה הישראלית בכלל צריכה לקבל ביטוי והתייחסות רב-משרדית.

יעקב מרגי: אני חסיד של תוכניות בין-משרדיות.

יעקב מרגי: זאת לא פעולה של המשרד לביטחון הפנים.

יעקב מרגי: ליום כזה לא הייתי מביא את סגן השר.

יעקב מרגי: אני אוהב אותו ומכבד אותו – זו לא פעולה של המשטרה.

יעקב מרגי: אני שומע את המחאה של חברינו מהרשימה המשותפת כלפי המשטרה; אם תיתלו את מאווייכם רק על המשטרה, לא עשינו כלום.

יוסף טייב: – – –

יעקב מרגי: הכול.

יעקב מרגי: אני בכוונה לא אומר.

יעקב מרגי: זאת פעולה רב-משרדית.

עודד פורר: מרגי, זה לא עניין של החברה הערבית בלבד.

עודד פורר: זה – פעם אחת.

יעקב מרגי: לא שמעת אותי אומר את זה.

עודד פורר: פעם שנייה – אמרת הרשימה המשותפת.

עודד פורר: פעם שנייה – – –

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הם טוענים על המשטרה.

עודד פורר: אני אגיד לך, אבל פעם שנייה, כשאני מסתכל על היעדים שפרסם המשרד לביטחון הפנים, המלחמה באלימות במשפחה בכלל לא נמצאת שם.

קרן ברק: – – –

יעקב מרגי: עודד, הייתי מודה לך אם היית ממתין לשמוע אותי עד הסוף.

אורנה ברביבאי: בבקשה.

יעקב מרגי: מתי עצרנו מלכת?

יעקב מרגי: אני שואל שוב.

יעקב מרגי: מתי עצרנו את המדינה?

יעקב מרגי: מתי הזדעזענו?

יעקב מרגי: כל הסוגיה של האלימות בחברה הישראלית צריכה לקבל ביטוי והתייחסות בין-משרדית, בתוכנית מגובשת, בשיתוף כל הרשויות האפשריות, מה שנקרא גיוס כללי.

יעקב מרגי: במה שקשור למאבק באלימות נגד נשים צריכים לעשות מעשה אקטיבי.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי: הקמת צוות בין-משרדי שיגבש תוכנית מעשית, עם תקצוב שיחויב בחקיקה; דיווח – גם בחקיקה – דיווח לוועדות הכנסת, למליאת הכנסת, מצידי כל רבעון, כל חציון, תרצו, כל שנה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לא מספיק כל שנה; כדי להוכיח ולומר אמירה של רצינות, מצידי כל שישה חודשים יבוא השר הממונה על הצוות הבין-משרדי הזה וידווח לוועדות הכנסת.

יעקב מרגי: אם הוא יידע שהוא אמור לבוא לכאן, להתייצב בפני חברי הכנסת והוועדות ולדווח, זה לא יהיה עוד אירוע בסדרי העדיפות של המשרד, זאת תהיה תוכנית משימה של השר הממונה, של המשרד הייעודי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, אני מבין שאתם אומרים: כנסים.

יעקב מרגי: נכון, כנסים וועדות – לא מזלזל.

יעקב מרגי: זאת אמירה והגברת מודעות, אבל לא מספיק.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא מספיק.

יעקב מרגי: אני מרגיש שאנחנו נתכנס פה בשנה הבאה שוב, ושוב נדבר על אלימות, ויהיו עוד מקרים.

יעקב מרגי: וכשאני אומר גיוס כללי – זה כמעט חוזר על עצמו – אלה לא רק משרדי הממשלה, אלה לא רק אנחנו.

יעקב מרגי: ודאי שאלה אנחנו וודאי שאלה משרדי הממשלה, אבל זו גם החברה, כל חלקי החברה הישראלית.

יעקב מרגי: מה אנחנו תורמים להורדת האלימות?

יעקב מרגי: עכשיו, בזמן הקצר שנותר לי, אם אנחנו מזדעזעים קצת וזה עובר לנו אחרי יממה או שתיים, מקסימום שבוע, מרצח, כמה נשים עוברות וחיות – לא עוברות – בגיהינום הזה יום-יום ושעה-שעה?

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המציאות.

יעקב מרגי: שמענו דיווחים ומכירים גם את הסיבות הפתולוגיות, החברתיות, שמלוות את כל הסיפור הזה של אלימות כלפי נשים.

יעקב מרגי: כמה ילדים וילדות חווים אלימות 24/7?

יעקב מרגי: כמה פחד יש כלפי – גם של ילדים נורמטיביים, מחשש שהם ייתקלו באלימות בסיטואציה כזאת או אחרת?

יעקב מרגי: כל סוגיית האלימות בחברה הישראלית צריכה טיפול מערכתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: זה מהימים האלה שזה נראה כאילו קונסנזוס: כולם באים, מדברים ומגנים או מברכים – תלוי לפי העניין.

תמר זנדברג: אתמול בוועדה לקידום מעמד האישה הוצג הדוח השנתי של איגוד מרכזי הסיוע, שאוספים כל שנה את הנתונים על התלונות ועל ההתקדמות שלהן, על הגשת כתבי האישום וכו'.

תמר זנדברג: גם שם היה הנתון הקבוע – שלמעלה מ-90% ממקרי האונס, ובכלל ממקרי התקיפה והאלימות המינית, לא מוגשים בהם כתבי אישום, והם כמובן גם לא מסתיימים בהרשעות, כי אם אין כתב אישום אז גם אין הרשעה.

תמר זנדברג: זאת התשובה הטובה ביותר לשאלה החצי-מיתממת, חצי חצופה: למה אתן לא מתלוננות?

תמר זנדברג: למה לא מתלוננות?

תמר זנדברג: כי אין כתבי אישום.

תמר זנדברג: מה זה יעזור שנתלונן?

תמר זנדברג: זה לא יגיע לשום מקום.

תמר זנדברג: בדרך נעבור את כל מסכת ההכפשות, ההקטנה והטלת הספק וכו' ובסוף נגיע לאותו מצב ונישאר עם חרס ביד.

תמר זנדברג: זה המצב בכל שנה.

תמר זנדברג: זה מצב קבוע.

תמר זנדברג: השנה, בשנת 2020, בשנת משבר הקורונה, המצב הזה הופך להיות דחוף וחמור במיוחד, כי שנת הקורונה היא שנת הבית – זאת השנה שבה אנחנו נשארות ונשארים בבית כמה שיותר.

תמר זנדברג: וכן, יש אנשים שהם נשים – שימו לב, נשים הן בני אדם, לא בעלי חיים – יש אנשים, נשים וילדים שעבורם הבית הוא המקום המסוכן והמאיים שיכול להסתיים בסכנת חיים.

תמר זנדברג: ותארו לעצמכם מה זה אומר – – –

סמי אבו שחאדה: יש עלייה של 600% באלימות.

תמר זנדברג: מאות אחוזים של עלייה בתלונות על אלימות בבית ובתוך המשפחה – –

סמי אבו שחאדה: בתוך הבית.

תמר זנדברג: – – ופגיעות מיניות.

תמר זנדברג: ותארו לעצמכם מה זה אומר – כולנו, שהיינו בסגרים ובחגים בבית ועם המשפחה – תארו לכם מה זה אומר להיות כלואה בתוך בית אלים בסכנת חיים.

תמר זנדברג: עוד דבר שנחשפנו אליו השבוע בוועדה לקידום מעמד האישה זה שנוסף לסכנת האלימות, גם סכנת הפגיעה והטריגר הנפשי מטראומות מיניות מהעבר היא חמורה יותר וקשה יותר בזמן הסגרים, בזמן אבטלה – כל אותן תופעות שאנחנו כבר יודעים לשים עליהן את היד ואת האצבע בחברה הישראלית, כמה הן מועצמות עבור חלקנו בתקופת הקורונה.

תמר זנדברג: לכן, חברות וחברים, המציאות הזאת מוכרת לנו, היא הוחרפה והפכה להיות חיונית וחמורה ודחופה בתקופת הקורונה, ואני מצטערת לומר שגם הפתרונות, ברובם הגדול, מוכרים לנו.

תמר זנדברג: מה שחסר בהם זה הביצוע, זה להוביל אותם מהכוח אל הפועל.

תמר זנדברג: כבר הוזכרה כאן לפניי אותה תוכנית ממשלתית, ששוכבת לה עם מצגת, תוכנית מאוד יפה.

תמר זנדברג: יש בה את המענים – היא כוללת את המענים כלפי הגברים, היא כוללת את כל אותם דברים שנחשפו במקרה של ופאא – – סליחה שלא עקבתי פה אחרי – – –

סמי אבו שחאדה: עבאהרה.

תמר זנדברג: – – עבאהרה מעראבה, שבמקרה שלה באמת אפשר להסתכל – מהרגע הראשון ועד אובדן החיים הנורא והטרגי כל הנורות האדומות לאורך כל הדרך נדלקו במקרה הזה: התלונות החוזרות והנשנות, השהייה במקלט, התלונות למשטרה שזכו לזלזול, ההבאה בפני שופט שהמיר מאסר בפועל במאסר על תנאי, בקשת ההרחקה שבמקום ל-45 יום נענתה רק לחמישה ימים, ובתוך אותם 45 הימים האלה היא נרצחה, ביום ה-30 ומשהו.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה נמצאים באותה תוכנית שבסך הכול חסר בה דבר אחד: 200 מיליון שקלים.

תמר זנדברג: המיליארדים שהלכו כאן במהלך משבר הקורונה לכל מיני דברים, חלקם מוצדקים, חלקם קשורים לקורונה, חלקם פחות, בתוכם אותם 200 מיליון שקלים שיכלו אולי להציל את 23 הנשים שנרצחו כבר השנה – – –

יעקב מרגי: אתמול לא התחייבו לזה באודיטוריום?

תמר זנדברג: שאלה מצוינת.

תמר זנדברג: אני גם חושבת שבמקום טקסים, התחייבויות ונאומים כדאי שנעבור למעשים.

תמר זנדברג: רק היום הייתי לפחות בשלושה דיונים, אחד בוועדה לקידום מעמד האישה בראשות חבר הכנסת פורר, שיושב כאן ושלקח על עצמו באמת לתקוף את הנושא הזה במתכונת של ועדת חקירה, וכל הכבוד; השני בוועדת הכספים בראשות חבר הכנסת גפני, שהציב על השולחן דרישה מיידית, השנה, עכשיו, לא בתקציב הבא, לא בתקציב 2020 וגם לא בתקציב 2021.

תמר זנדברג: זה מה שצריך, כי באמת המילים והדיבורים והנאומים וההתחייבויות – זמנם עבר, והגיע זמן המעשים.

תמר זנדברג: מדובר בהצלת חיים.

תמר זנדברג: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לחברת הכנסת זנדברג.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת רם שפע, ואחר כך השרה ביקשה לדבר, ניתן גם לה, ויסכם סגן השר יברקן.

יעקב מרגי: – – – ועדת חינוך – – –

רם שפע: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתם מסתכלים עליי עכשיו ביום החשוב הזה שאנחנו מקדישים למאבק באלימות כלפי נשים, וכנראה הדבר הראשון שאתם שמים לב אליו הוא שאני לא אישה, אני גבר, ובכל זאת דווקא אני עומד כאן ומדבר בשם סיעת כחול לבן, ודווקא ביום הזה.

יעקב מרגי: גם אני לא הייתי אישה.

עודד פורר: גם אתה לא היית אישה, חבר הכנסת מרגי, זה נכון.

אורנה ברביבאי: אלימות נגד נשים היא לא – – –

עודד פורר: מרגי, אבל אצלך לא שמנו לב.

רם שפע: אני מדבר עם חברים, כי המאבק באלימות כלפי נשים חייב להיות המאבק שלנו, הגברים.

רם שפע: כשחושבים על מאבק למען זכויות נשים בכנסת חושבים על חברת הכנסת שולמית אלוני או על שלי יחימוביץ או על תמר זנדברג, שדיברה פה הרגע, לפניי, אבל לא חושבים על רם שפע או על חבר הכנסת יעקב מרגי או על חבר הכנסת עודד פורר, שעושה עבודה מאוד חשובה בוועדה, ובעיניי, כאן מתחילה הבעיה.

רם שפע: מלחמה באלימות כלפי נשים היא לא מלחמה של נשים, והיא צריכה להיות בראש ובראשונה מלחמה שהגברים מרגישים שהיא הקרב שלהם, המלחמה שלנו.

רם שפע: גברים, נערים וילדים יכולים וצריכים להיות סוכני השינוי.

רם שפע: אנחנו אלה שצריכים להפסיק לכנות נשים שיודעות מה רוצות "שתלטניות"; להפסיק לקרוא לרחובות ולגשרים בשמות של גברים שהטרידו או אנסו או חלילה היכו נשים; להפסיק להתייחס בסלחנות לדאחקות על מראה של נשים סביבנו; להפסיק לצקצק באדישות כשאנחנו קוראים בחדשות על עוד רצח ועוד רצח ועוד רצח ועוד רצח ועוד רצח.

רם שפע: וזה קורה לנו כל הזמן.

רם שפע: ויותר מזה, אנחנו צריכים להיות אלה שמייצרים פה מודלים אחרים של גבריות; להציב אחד לשני סטנדרטים גבוהים יותר אחד לשני – אפרופו חבר הכנסת מרגי – כל אחד מאיתנו, בינינו, הגברים, להיות רגישים יותר ולדבר על מה זה להיות "גבר", המונח הזה שמושרש אצל כל כך הרבה מאיתנו והפך להיות שגור בחברה שלנו.

רם שפע: וכן, אני מסתכל גם על עצמי, שואל גם את עצמי שאלות קשות: איך אני מתנהל בתוך העולם הזה?

רם שפע: האם אני אומר "גבר" לבן שלי בן השלוש כשהוא עושה איזושהי פעולה?

רם שפע: למה אני עושה את זה?

רם שפע: איך הגענו למצב הזה?

יעקב מרגי: תגיד לו "מלך".

רם שפע: אני אומר לו "מלך" הרבה.

רם שפע: אני שואל את עצמי איך העולם הזה יהיה ואיך אני יכול לגרום לו להיות פחות עוין לילדות, לנערות, לנשים בכלל, והתשובה שלי היא שלפני שאני חבר כנסת, לפני שאני יושב-ראש ועדת החינוך, אני גבר בעצמי ואני אבא לשני בנים, זוהר בן השלוש ומעיין בן החצי שנה, ואני מתחיל ועושה כל מה שאני יכול כדי שהשינוי יהיה קודם כול אצלי בבית.

רם שפע: אני מזיל דמעה כשאני מתרגש.

רם שפע: אני מכיר במגוון האדיר של הרגשות שלי, שהלב שלי יודע להרגיש, ואני רוצה שגם השותפים שלי והשותפות שלי בחיים ידברו איתי על רגשות.

רם שפע: אני רוצה להרגיש שהם משתפות אותי, משתפים אותי בזה.

רם שפע: גם בבית אנחנו, אפרת אשתי ואני, מחנכים את הבנים שלנו שמותר ורצוי ואפילו טוב לבכות, שגם בנים אוהבים לשחק בבובות ולא רק במשחקי מלחמה, שאנחנו לא מושכים לילדה בצמות כי אנחנו אוהבים אותה, שאנחנו יכולים לשאול אם מתחשק לה להחזיק ידיים, ואם היא אומרת לא אז אנחנו ממש לא שואלים למה היא מתכוונת, ובטח ובטח לא אוחזים בה בכוח.

רם שפע: ואולי לא ברור לכם איך זה שאני כגבר אבטא את הרגשות שלי ואלמד את הילד שלי לעשות גם את זה מתקשר לזה שעשרות נשים נרצחו מדי שנה.

רם שפע: ובכן, אני באמת מאמין בכל מאודי, חבריי חברי הכנסת, שכל עוד גברים לא ירגישו בנוח ויהיו בעלי כלים לבטא את הרגשות שלהם בדרכים בריאות, כל עוד לא נכיר בנבכי הנפש שלנו, אנחנו נמשיך לפגוע גם בקרובות לנו ביותר – לא מרוע אלא מבורות, ובעיקר מחוסר לקיחת אחריות.

רם שפע: אני אישית לא רוצה לקחת בזה חלק, אני לא מוכן להיות חלק מזה, ואני חושב שכולנו, חבריי, צריכים לקחת אחריות ולהכיר בזה שהאלימות כלפי נשים היא בעיה של כולנו.

רם שפע: אגב, אני מסכים עם חברתי חברת הכנסת זנדברג – זה חייב לעבור למישור המעשי.

רם שפע: העובדה שקרובי המשפחה של מיכל סלה, זיכרונה לברכה, צריכים להביא את התינוקת שלה לביקורים שבועיים בכלא אצל אבא שלה הרוצח היא הבעיה של כולנו.

רם שפע: גם העובדה ששירה איסקוב, שנדקרה באכזריות נוראית בידי הבעל שלה, צריכה לבקש את האישור שלו בהחלטות שקשורות לתינוק שלהם כיוון שהוא האפוטרופוס זאת הבעיה של כולנו.

רם שפע: ולסיום, עד שנשים לא יזכו להגנה מלאה, לתחושת ביטחון מלאה, לשוויון זכויות מלא, לחופש תנועה גם באמצע הלילה בסמטה חשוכה, זאת תישאר הבעיה של כולנו.

רם שפע: אנחנו נפתור אותה קודם כול כשנסת

רם שפע: כל על עצמנו, נסתכל על האחים שלנו, על החברים שלנו, ונייצר ביחד, גבר לגבר, מודל אחר לגבריות שלנו, ולא רק בשביל האחיות או החברות שלנו אלא בשביל שכולנו נהיה חברה הרבה יותר בריאה.

רם שפע: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת שפע.

אורנה ברביבאי: השרה אורית פרקש, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: רם, אני יכול להסכים לחלק גדול מהדברים, אבל לגבי המלך, זה הבן שלי – מה?

סמי אבו שחאדה: אובייקטיבית.

רם שפע: סמי, אני רק חייב להגיד – לבן שלי קוראים זוהר.

רם שפע: השבוע קראנו סיפור, והוא ראה משהו ואמר: אה, יש פה משהו זוהר.

רם שפע: אז אמרתי לו: אתה יודע למה קוראים לך זוהר?

רם שפע: ואז הניצוץ שלו בעיניים אמר:

רם שפע: כי אני זוהר, אבא.

סמי אבו שחאדה: איזה יופי.

סמי אבו שחאדה: אהלן, אבו זוהר.

אורנה ברביבאי: שיזהר תמיד.

אורית פרקש הכהן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אחר צוהריים טובים.

אורית פרקש הכהן: לא תכננתי לדבר.

אורית פרקש הכהן: הופעתי היום בוועדה לקידום האישה אצל חבר הכנסת פורר ושם דיברתי על התוכנית שאני משיקה במשרד התיירות בדיוק בנושא הזה של הגברת הביטחון האישי ומניעת אלימות מינית בבתי מלון.

אורית פרקש הכהן: מאחר שאני באמת נמצאת כאן בדיון החשוב הזה, חשבתי לנכון לשתף גם אתכם במליאה ביום הזה בנושא החשוב הזה.

אורית פרקש הכהן: לקראת יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים שיצוין מחר, יש לי את הזכות להשיק ולהוציא לפועל עבודה ויוזמה שהגה ורצה להוציא לפועל שר התיירות הקודם אסף זמיר.

אורית פרקש הכהן: התוכנית הזאת מושקת היום בעיתוי לא מתוכנן אבל מאוד מאוד סימבולי, עם פתיחתו של המשפט על פרשת האונס המזעזע שהתרחש לפני כשלושה חודשים באילת של הילדה בת ה-16, שכל המדינה שמעה והזדעזעה ממנו.

אורית פרקש הכהן: דווקא בעיתוי הזה אני רואה חשיבות בלבשר על תוכנית להגברת הביטחון האישי ומניעת אלימות מינית בבתי מלון.

אורית פרקש הכהן: לצערי, גם כיום, בשנת 2020, עדיין יש צורך לפעול להגביר את הביטחון האישי של נשים ונערות במרחב הציבורי, וגם בבתי מלון ובאתרי נופש.

אורית פרקש הכהן: אותו מקרה אונס נוראי של הנערה בת ה-16 בסוף אוגוסט, ביקש לאורו שר התיירות היוצא לגבש תוכנית אופרטיבית להגברת הביטחון האישי של האורחים בבתי המלון במטרה להיאבק בתופעות כאלה של אלימות ופגיעות מיניות, בשיתוף פעולה של מומחים מקצועיים; פשוט לייצר תוכנית שתייצר סביבה קצת יותר בטוחה, ואפילו תוכל למנוע פגיעה אחת, זו תהיה הצלת נפשות.

אורית פרקש הכהן: מאז ועד היום קיים המשרד שולחנות עגולים לא מעטים עם הרבה גורמי מקצוע, הנושאים סוכמו, ומשרד התיירות מוכן ונכון לצאת לפעולה.

אורית פרקש הכהן: התוכנית בנויה כך שהאגף להכשרה מקצועית במשרד התיירות יקיים הכשרות לעובדי בתי מלון, לאכסניות ולכל מי שיפנה וירצה בכך מבחינת בתי נופש במדינת ישראל וייצר תוכנית ממוקדת ומתאימה לעולם בתי המלון ומתקני האירוח.

אורית פרקש הכהן: לצורך זה המשרד מתקשר עם ספק מומחה, למשל איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית, שהכין תוכניות מותאמות גם למשרדים אחרים בעבר.

אורית פרקש הכהן: חשוב לי להדגיש שההכשרות האלה צפויות להיות וולונטריות, מבחירה, ואני מאוד מקווה שכל בתי המלון או אתרי הנופש שנפתחים או שצפויים להיפתח ישלחו נציגים מטעמם.

אורית פרקש הכהן: אני חושבת שכל אדם שיוצא לנופש רק ירגיש יותר טוב עם העובדה שהוא נמצא בסביבה יותר בטוחה.

אורית פרקש הכהן: אני יכולה להגיד שאני, כאימא לילדות שאוהבות מאוד מאוד לטייל, אהיה יותר רגועה אם אני אדע שבכל בית מלון, בכל אכסניה, בהרבה מקומות – דווקא אנחנו יודעים שיש תופעות של אלימות מינית, שהיא רווחת הרבה פעמים גם בקרב צעירים, באכסניות – אני מאוד מקווה שישתפו איתנו פעולה ויפנו.

אורית פרקש הכהן: ואני מזמינה את כולם להשתתף בהכשרות האלה.

אורית פרקש הכהן: אתם יודעים, מספיק שהתוכנית הזאת תיגמר בעוד לחצני מצוקה, בעובדה שקצין ביטחון במלון יודע שבמסגרת הסיור הכללי שהוא עושה הוא צריך לבדוק עוד כמה נקודות, עם עין גם על האורחות שלו או על אנשים אחרים מאוכלוסיות רגישות לפגיעות מהסוג הזה.

אורית פרקש הכהן: ואני מאוד מאוד שמחה, ומברכת את התאחדות בתי המלון, שכבר אמרה שהיא סומכת את ידה על התוכנית הזאת ותשמח להצטרף, את ראש עיריית אילת, שאמר שנרתם לתוכנית הזאת, את אנשי עיריית תל אביב, שבירכו על זה.

אורית פרקש הכהן: אנחנו נפעיל את הפיילוט בהקדם, ואני מזמינה את כל האנשים ואת הגופים להצטרף.

אורית פרקש הכהן: אני גם חושבת שכל משרד ממשלתי וכל שר באשר הם צריכים להסתכל ולהדהד את הנושא הזה ולראות איך הם יכולים בד' אמותיהם, מה שנקרא, לקדם תוכניות דומות.

אורית פרקש הכהן: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, השרה פרקש.

אורנה ברביבאי: יסכם, ישיב, סגן השר לביטחון הפנים גדי יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אכן יום חשוב, יש לומר, ואוסיף כמה דברים אישיים שלי בסוף הדברים הרשמיים.

דסטה גדי יברקן: בשנים האחרונות תופעת האלימות במשפחה, ובייחוד האלימות כנגד נשים, נמצאת בקשב הארגוני של המשרד לביטחון פנים.

דסטה גדי יברקן: נושא זה הוא גם באחריותי כסגן השר לביטחון פנים, ומוביל אותו המשנה למנכ"ל במשרד לביטחון הפנים.

דסטה גדי יברקן: הוא הממונה על הובלת הנושא ברמה המשרדית ומקיים דיוני סטטוס עיתיים ככל הנדרש.

דסטה גדי יברקן: הנושא מופיע במדיניות השר – חבר הכנסת עודד פורר דיבר כאן קודם, וזה לא נכון בהחלט – במדיניות השר לביטחון הפנים אמיר אוחנה במסגרת חיזוק אכיפת החוק, האמון והשירות בחברה הערבית באמצעות הגדרת היעד: טיפול בתופעות של סחיטת דמי חסות ואלימות במשפחה.

דסטה גדי יברקן: המשרד לביטחון הפנים מתמודד עם התופעה ביתר שאת באמצעות קידום מרכיבי תוכנית הפעלה לטיפול באלימות במשפחה שבאחריות ובשותפות המשרד לביטחון הפנים באמצעות מגוון מאמצים של המשטרה והשב"ס, וכן קידום תיקוני חקיקה שונים.

דסטה גדי יברקן: כמו כן, במסגרת המאבק הלאומי בנגיף הקורונה מקדמים המשרד וגופיו פעולות לצמצום הסבירות למעשי אלימות במשפחה והסלמתם.

דסטה גדי יברקן: עיקר הפעולות שבוצעו במשרד וגופיו בשנים 2017–2020, מרכיבי תוכנית הפעולה שבאחריות משרדנו, המקור התקציבי והסטטוס כמובן מפורסמים.

דסטה גדי יברקן: מבחינת המשטרה – הקמת מחלקי משפחה ב-16 תחנות משטרה.

דסטה גדי יברקן: מחלקי המשפחה בהיקף של 125 תקנים הוקמו בתחנות הבאות: נתניה, קדמה, פתח תקווה, ראשון לציון, רחובות, רמלה, לוד, בני ברק, מרחב איילון, מוריה, אשדוד, אשקלון, באר שבע, אילת, זבולון וחיפה.

דסטה גדי יברקן: הקמת כלל מחלקי המשפחה הושלמה ב-1 בספטמבר 2020.

דסטה גדי יברקן: אחד מהמרכיבים המשמעותיים במחלקי המשפחה הוא העובדת סוציאלית במשפחה, עו"ס המשפחה.

דסטה גדי יברקן: במסגרת זו יופעל שוטר כעובד סוציאלי ייעודי למחלקי המשפחה ויהווה גורם מתאם בין המחלקה לגורמי הרווחה.

דסטה גדי יברקן: זהו מהלך חיוני ומשלים לתוכנית עו"ס משטרה, הפועלת משנת 2020 בשיתוף פעולה בין הרשות למאבק באלימות, סמים ואלכוהול, מדור נפגעי עבירה במשטרה ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

דסטה גדי יברקן: בימים אלו בוחנת משטרת ישראל את הרחבת הפיילוט ל-14 תחנות נוספות.

דסטה גדי יברקן: ככל שהנושא יקודם, ייתכן שיהיו לכך משמעויות תקציביות, והן ייבחנו גם הן במסגרת הבחינה הכוללת של הרחבת הפיילוט.

דסטה גדי יברקן: פיילוט הצימוד האלקטרוני – בתקצוב פנימי של המשרד ומשטרת ישראל בוצעו שני פיילוטים שנועדו לבחון את האפשרות לשימוש בטכנולוגיית ניטור לשם שיפור ההגנה לנשים ולבני משפחה מאוימים באמצעות מכשיר מבוסס GPS המסופק לבן המשפחה המאוים ולמפוקח ומאפשר ניטור מיקומו של המפוקח ושיגור התרעה במקרה של התקרבות למקום או ההתקרבות למאוים.

דסטה גדי יברקן: הפיילוטים התקיימו במשטרת ישראל, ממקורות תקציבים פנימיים של המשרד, על מנת לבחון ישימות טכנולוגיות.

דסטה גדי יברקן: בימים אלו נערכת משטרת ישראל לפרסום RFD לבחינת טכנולוגיה עדכנית, ולאחר מכן תגובש תפיסת ההפעלה ויפורסם מכרז.

דסטה גדי יברקן: כמו כן, לאחרונה התקיימה פגישה עם נציגי ממשלת ספרד שבה הוצגו לנציגי המשרד לביטחון הפנים, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר עיקרי מודל הצימוד האלקטרוני המיושם בספרד.

דסטה גדי יברקן: תגבור תחנות המשטרה בחוקרי אלימות במשפחה, דוברי שפות ובעלי כשירות תרבותית – אחת ההמלצות של תוכנית הפעולה עוסקת בהתאמת המענה הטיפולי למעורבים במעגל האלימות במשפחה המשתייכים לאוכלוסיות ייחודיות.

דסטה גדי יברקן: במסגרת התאמת המענה הטיפולי נדרש לתגבר את תחנות המשטרה ב-30 חוקרי אלימות במשפחה דוברי שפות רלוונטיות אשר יוכשרו למתן מענה לאוכלוסיות ייחודיות.

דסטה גדי יברקן: קציני משטרה למרכזי הגנה וסיוע רב-תחומיים לנפגעי אלימות במשפחה – הנחת המוצא העומדת בבסיס תוכנית זו היא כי יש לרכז תחת קורת גג אחת את כלל הגורמים הטיפולים הנדרשים למתן מענה למעורבים במעגל האלימות במשפחה – הן לקורבנות והן לתוקפים – כדי להנגיש את השירותים ולהבטיח שיתוף פעולה על הרצף הטיפולי.

דסטה גדי יברקן: בשנתיים הקרובות אמורים לקדם ארבעה מרכזי הגנה.

דסטה גדי יברקן: ממשק טכנולוגי לחיבור מוקד 118 למוקד 100, כדי להדק את שיתוף הפעולה במענה הראשוני הניתן על ידי המשטרה והרווחה.

דסטה גדי יברקן: בימים אלו עתיד משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לקדם עבודת מטה משותפת עם משטרת ישראל בנושא.

דסטה גדי יברקן: ממשק להעברת מידע על אודות אסירים משוחררים – לאחרונה הושלמה עבודת מטה בהובלת מנכ"ל המשרד לביטחון פנים להקמת ממשק להעברת מידע בין השב"ס למשטרת ישראל על אודות אסירים משוחררים בעבירות חמורות.

דסטה גדי יברקן: המידע שמועבר כולל בין היתר התייחסות להיבטים הבאים: העבירות שבוצעו, משך המאסר, כל שחרור של אסיר בקטגוריות שהוגדרו, תהליכי טיפול ושיקום, יציאה לחופשות, הליכים משמעתיים שננקטו בזמן המאסר ורמת מסוכנות.

דסטה גדי יברקן: המידע מועבר מבעוד מועד למשטרת ישראל על מנת שתוכל להיערך ולבחון את האוכלוסייה האמורה בהתאם לרמת המסוכנות טרם החזרה לקהילה.

דסטה גדי יברקן: משטרת ישראל הגדירה את העבירות הבאות כבעלות עדיפות עליונה לטיפול: רצח, ניסיון לרצח, אלימות במשפחה, עבירות מין וארגוני פשיעה.

דסטה גדי יברקן: המידע יאפשר מתן מענה משטרתי מתאים לאסירים המשוחררים בהתאם לרמת המסוכנות של האסירים המשוחררים.

דסטה גדי יברקן: המערכת פועלת החל מ-1 באוקטובר 2020.

דסטה גדי יברקן: תיארתי את הדברים שהם בהחלט חלק מתוכנית העבודה שלנו, של המשרד, ושל גופים רלוונטיים – הרווחה ועוד משרדי ממשלה.

דסטה גדי יברקן: חשוב לי לציין עכשיו משהו אישי, גם כמשפחה שכולה: אחותי, זיכרונה לברכה, נרצחה על ידי בעלה.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שאנחנו לא יכולים עוד להיפגש במליאה או בכנסים או באירועים או בוועדות וכולנו נבוא וניראה כנבחרי ציבור שהנושא הזה מעניין וחשוב לנו.

דסטה גדי יברקן: העיקר הוא איזה מסר אנחנו מעבירים.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שהנושא הזה לא מקבל מספיק את תשומת הלב הראויה לו.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שמדינת ישראל מפגרת בנושא הזה, למרות שיש התקדמות גדולה ביחס למה שהיה בעבר.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שהחמרת הענישה – כששופטים משחררים רוצחים אלימים, אני חושב שהמערכת השופטת צריכה להתכנס ולחשוב אם הם חיים איתנו באותה חברה או חיים בחברה אחרת.

דסטה גדי יברקן: אינני מאשים כאן אף אדם או גוף, אבל אני מתאר עובדות.

דסטה גדי יברקן: כל עוד אנחנו קוראים לזה "אלימות במשפחה" אנחנו לא פותרים את הבעיה.

דסטה גדי יברקן: הדבר הזה הוא טרור במשפחה, הוא לא אלימות במשפחה.

דסטה גדי יברקן: מי שמסבן את הדבר הזה במילים יפות, "אלימות במשפחה", לא מבין מהי אלימות.

דסטה גדי יברקן: כל עוד יום כזה לא ייפתח בדקת דומייה לזכר נשים שנרצחו, כל עוד בכל מקרה שבו אישה נרצחת ואנו שומעים על זה בחדשות המליאה לא מפסיקה את סדר-יומה ועומדת דקת דומייה, כל עוד הנושא הזה לא יהיה חלק מתוכנית עבודה שלנו, הדבר הזה לא ייפתר.

דסטה גדי יברקן: דיברו כאן על הדברים שראש הממשלה אמר אתמול.

דסטה גדי יברקן: אני לא סנגורו של ראש הממשלה, לא דוברו, ואני גם לא מתכוון לדברר אף אחד, אבל ברור לנו למה אנחנו מתכוונים.

דסטה גדי יברקן: אנחנו לא יכולים להסיט דיון כזה חשוב ולקחת אותו לשוליים.

דסטה גדי יברקן: הייתי מוכן לשלם המון כדי להחזיר את אחותי, אבל יש לי, יש לנו, הזדמנות לתקן את זה ביחד.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שיושב-ראש הוועדה חבר הכנסת עודד פורר עושה עבודה יפה, וכל אלו העוסקים בזה.

דסטה גדי יברקן: אין כאן עניין של שמאל–ימין, גברים–נשים, חרדים–חילונים.

דסטה גדי יברקן: אף אחד מאיתנו לא צריך לקבל תעודת הוקרה על פועלו; אנחנו כן צריכים לתת לעצמנו תעודת יושר – האם פעלנו מספיק בעניין הזה או לא.

דסטה גדי יברקן: זה מזעזע אותי שבכל שנה אנחנו נפגשים, ובוודאי שכולנו מתכוונים לטוב, אבל כל עוד ההגדרה היא של אלימות במשפחה וגבר שרצח לא ייחשב כטרוריסט, לצערי הרב, לא יעזור שום דבר – נשים יירצחו.

דסטה גדי יברקן: אנחנו צריכים להוקיע אלימות מכל סוג, ולא משנה אם הוא אלים כלפי נשים או כלפי גברים.

דסטה גדי יברקן: אנחנו צריכים להוקיע את הדבר הזה.

דסטה גדי יברקן: כולנו, קואליציה, אופוזיציה, חרדים, ערבים, לא משנה באיזו רשימה, צריכים לעשות סוף לדבר הזה, בוודאי בחקיקה.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לסגן השר יברקן.

אורנה ברביבאי: אנחנו מסיימים בזה את ציון יום המאבק באלימות כלפי נשים ומסתפקים בתשובה של סגן השר.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שכולנו מסכימים שציון היום לא עומד בפני עצמו, וכולנו, בכל חלקי הבית, מחויבים להמשיך ולפעול למען מיגור אלימות כלפי נשים.

אורנה ברביבאי: << הלסי >> ציון יום הפג הבין-לאומי << הלסי >>

אורנה ברביבאי: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: ציון יום הפג הבין-לאומי, מס' 2100, 2193, 2206 ו-2207.

אורנה ברביבאי: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת מיכל שיר סגמן, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אני מגביהה את הפודיום.

מיכל שיר סגמן: אציין שאני נולדתי פגה, ופעם היו מודדים לי את הגובה במזלג.

מיכל שיר סגמן: העובדה שאני צריכה להרים פה את הפודיום זה כבר – – –

אורנה ברביבאי: גדלת יפה.

מיכל שיר סגמן: גדלתי יפה, כן.

מיכל שיר סגמן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמחה להוביל דווקא בשנה המאתגרת הזאת את ציון יום הפג הבין-לאומי בכנסת ולהירתם לנושא הזה – גם כמי שנולדה פגה, כפי שהזכרתי – למען קידום נושא הפגות ושיפור בריאותם ואיכות חייהם של הפגים ובני משפחותיהם.

מיכל שיר סגמן: ב-2019 נולדו כ-2,656 פגים בישראל.

מיכל שיר סגמן: אין ספק שלמשבר הקורונה על נספחיו הרפואיים והכלכליים יש השלכות גם על הטיפול בפגים, ולכן חשוב לפעול ולתת מענה ראוי ומיטבי לצרכים המיוחדים של הפגים בישראל, במיוחד בעת הזאת.

מיכל שיר סגמן: תחשבו רגע איזו קבלת פנים מקבל הפג כשהוא בא לעולם – להיוולד לפני הזמן לתוך שורה ארוכה של בדיקות, אתגרים, מחלות וסכנות.

מיכל שיר סגמן: אין צורך לתאר את המורכבות שיש בטיפול בפגים או את הקושי העומד בפני ההורים והתינוק עצמו.

מיכל שיר סגמן: אז יש בשורות טובות.

מיכל שיר סגמן: אם בתחילת משבר הקורונה היה חשש שהנגיף עובר לעובר, אז לא כך הדבר.

מיכל שיר סגמן: למדנו שהעובר לא מקבל את הנגיף, לשמחתנו הרבה.

מיכל שיר סגמן: יתרה מזו, גם חלב האם אינו נגוע בנגיף, גם אם היא חולה.

מיכל שיר סגמן: בשורה טובה נוספת היא שיש ירידה במספר הפגים שנולדו בתקופת הקורונה, וזה מתייחס בין היתר לעובדה שנשים פשוט נחות.

מיכל שיר סגמן: אתם יודעים, לכל אישה שילדה יש את סיפור הגבורה שלה: היא עבדה עד לרגע האחרון, עד לחדר הלידה; היו צריכים לקחת לי את הטלפון מהיד כשילדתי.

מיכל שיר סגמן: אבל כשעוצרים רגע ומקשיבים לגוף ונותנים לנו כנשים רגע את השקט הזה לשבת בבית, להקשיב לגוף, לנשום, לאכול תזונה נכונה במנוחה בבית – זה הוכיח את עצמו כנתון שמוריד את מספר לידות הפגים.

אורנה ברביבאי: זה נכון גם בעולם?

מיכל שיר סגמן: כן כן כן, זו מגמה עולמית, לא רק בישראל.

מיכל שיר סגמן: בכל העולם נולדו בתקופת הקורונה פחות פגים, בין היתר בזכות העובדה שהנשים פשוט נחו.

מיכל שיר סגמן: בשנים האחרונות אנחנו רואים גם שיפור משמעותי בטיפול בפגים במחלקות הפגים השונות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו זוכרים את הכתבות הקשות מאוד עד לפני כמה שנים, אז באמת משרד הבריאות לקח את זה לידיים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים באמת שיפור מאוד מאוד משמעותי במחלקות הפגים.

מיכל שיר סגמן: עם זאת, כשמדובר על חיי אדם כל כך שברירי, צריך לשים את הדגש על מקומות שדורשים שיפור, שיפור משמעותי ומהיר.

מיכל שיר סגמן: בתקופת משבר הקורונה מתחדדים הצרכים, ובהם חשיפה והידבקות אנשי צוות במערך המיילדות ליולדות מאומתות קורונה; עלייה בשיעור שחרורים מוקדמים ממחלקות היילודים; שיפור זמינות רופא בכיר לטיפול בפגים; חשש לירידה בהתחסנות פגים לנגיף ה-RSV בתקופת החורף; פיתוחו של מסד נתונים עדכני שישקף בזמן אמת נתונים שקשורים בטיפול בפגים; הנתק הקשה בתקופה זו בין הורים לפג כאשר ה-skin to skin הקריטי לא מתקיים.

מיכל שיר סגמן: skin to skin – למי שלא יודע, אישה שיולדת, ממליצים לה לשים את התינוק על הגוף.

מיכל שיר סגמן: זה משפר לכל תינוק, על אחת כמה וכמה כשמדובר בפג.

מיכל שיר סגמן: יש לזה חשיבות יתרה.

מיכל שיר סגמן: מתוך כל הנושאים החשובים שהזכרתי, חבריי, אני רוצה להתמקד בנושא עיקרי ששמו "בנק החלב".

מיכל שיר סגמן: בנק החלב הוא נקודה קריטית בעבור פגים והוא פיקוח נפש לכל דבר ועניין.

מיכל שיר סגמן: רק כדי להסביר בגדול, בלי להיכנס לדקויות רפואיות, תזונה בחלב אם מונעת תחלואה עם אשפוז ממושך, ואפילו מונעת תמותה של עשרות פגים בשנה ממחלות שונות.

מיכל שיר סגמן: במדינות מערביות בעולם קיים בנק חלב מוסדר ומתוקצב.

מיכל שיר סגמן: באירופה יש, אגב, כ-200 עמדות של בנקים, של בנק חלב.

מיכל שיר סגמן: במדינת ישראל, למרות שידוע כבר קרוב ל-15 שנה על החשיבות הקריטית להצלת חייהם של הפגים, הוקם בישראל בנק החלב רק באוגוסט האחרון.

מיכל שיר סגמן: העלות השנתית הצפויה היא כ-5 מיליון שקלים בשנה, ויכול להיות שזה אפילו פחות, וכולנו כאן יודעים ש-5 מיליון בשנה, ברמת מדינה מדובר ממש בטיפה במים כשמדובר בתקציב כולל שמדינה מתעסקת בו.

מיכל שיר סגמן: נכון לעכשיו מתקיים משא ומתן בין מד"א, המנהלת ושומרת את בנק החלב – אגב, הם עושים עבודת קודש – לבין משרד הבריאות על תמחור החלב.

מיכל שיר סגמן: עוד יום עובר ועוד יום עובר ועוד משא ומתן, ובכל יום שעובר הפגים לא מקבלים, שימו לב, לא רק תזונה אלא תרופה מצילת חיים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו יודעים שחלב אם בריא לכל יילוד – מספרים לנו את זה כל יום; יש על זה קמפיינים – אבל לפג, אני אחזור שוב, זה מציל חיים.

מיכל שיר סגמן: במדינת ישראל בשנת 2020 פגים לא מקבלים את האפשרות הטובה ביותר בעבורם ולא ניתנת להם הזכות הבסיסית לטיפול רפואי מלא.

מיכל שיר סגמן: ממש היום נאמר לי שלפני כמה שבועות נולדה פגה בצפת בשבוע 25, ומצבה כמובן מחייב חלב אם כתרופה.

מיכל שיר סגמן: הנציגה של מד"א רצה לשם – רצה לצפת עם החלב הקפוא כדי לתת לפגה, והיא מקבלת טלפון שזה לא מתוקצב ושתחזור בחזרה.

מיכל שיר סגמן: הפגה הזאת בסכנת חיים אם היא לא מקבלת את התרופה הזאת.

מיכל שיר סגמן: זה סיפור אחד, אגב, זה לא הסיפור היחיד.

אורנה ברביבאי: צריך לסיים.

מיכל שיר סגמן: אני כבר מסיימת.

מיכל שיר סגמן: לא בכל הפגיות מקבלים באופן אוטומטי חלב אם, וכרגע כל מקרה הוא מאבק בפני עצמו, בגלל חוסר ההסדרה והתמחור.

מיכל שיר סגמן: ואגב, כשמשהו לא מוסדר ואימא צריכה את התרופה הזאת בעבור התינוק שלה, יש שוק שחור.

מיכל שיר סגמן: את זה חייבים להפסיק.

מיכל שיר סגמן: אין באמת אופציה אחרת.

מיכל שיר סגמן: אישה שילדה פג לא תמיד מייצרת מייד חלב אם, ויש סכנה של ממש במתן תמ"ל לתינוק שנולד פג.

מיכל שיר סגמן: זה יכול לייצר סיבוכים, זה יכול לייצר מחלות, זה יכול לייצר נכויות הלאה בשנים קדימה.

מיכל שיר סגמן: על כל דולר שהמדינה תשים על בנק החלב היא מקבלת 11 דולר – היא חוסכת 11 דולר על אשפוזים עתידיים וטיפולים עתידיים באותו הפג כשיגדל.

מיכל שיר סגמן: מכובדיי, אין לפגים את הפריבילגיה להיות כלי בריב סמכויות או פיון ביורוקרטי בין משרד הבריאות למד"א.

מיכל שיר סגמן: כל יום שעובר מציל חיים או מסכן חיים, ואל לנו, חברי הכנסת, להסתפק בתשובה "הנושא בטיפול" אלא לדרוש אותו כאן ועכשיו.

מיכל שיר סגמן: אני שוב מברכת את כל הנוגעים בדבר – את מד"א וספציפית את ד"ר שרון ברינסבוג-צברי, שעמלה על בנק החלב יום-יום; את רומי שחורי, מנכ"לית לה"ב, העמותה למען הפגים בישראל ואת ד"ר שמואל צנגן, יושב-ראש האיגוד הישראלי לנאונטולוגיה, שעושים עבודה נפלאה.

מיכל שיר סגמן: תודה לכל חברי הכנסת שמשתתפים איתנו בציון היום החשוב הזה.

מיכל שיר סגמן: חשוב לי רק שמהיום לא תצא רק קריאה אלא באמת פעולה אפקטיבית כדי לשפר את המצב הנוכחי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכם.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל שיר.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

אורנה ברביבאי: תשתדלו לעמוד בזמנים, בבקשה.

משה אבוטבול: – – –

אורנה ברביבאי: שואל אותך חבר הכנסת באיזה שבוע נולדת, הוא רוצה לדעת.

מיכל שיר סגמן: – – – עברו מאז 41 שנה, אבל התפתחתי מהר.

משה אבוטבול: אני לא נולדתי פג, כפי שרואים, כן?

משה אבוטבול: טוב.

משה אבוטבול: נתחיל.

משה אבוטבול: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היום אנו מציינים בכנסת ישראל את יום הפג הבין-לאומי.

משה אבוטבול: גם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות הבוקר הקדשנו דיונים שלמים ליום חשוב זה.

משה אבוטבול: העליתי ואני מעלה את הצורך החיוני – ודווקא בעקבות משבר הקורונה, המלווה אותנו כמעט שנה – לתת את הדעת על אותן אימהות או אבות, ההורים של התינוק הפג, הנאלצים עקב בידוד או מחלת הקורונה להיפרד זמנית מן העולל שנולד וללוות אותם על פי הצורך בליווי פסיכולוגי צמוד בגלל הקושי הרגשי שעליהם לשאת עם הפרידה הזמנית מתינוקם שרק כעת נולד במזל טוב.

משה אבוטבול: בכלל, בכל נושא הפגות, הייתי רוצה לומר שיש לי צער עמוק על כך שלצערנו יש רופאים ויועצים למיניהם הנותנים עצות שווא להורים להפיל, חלילה, את תינוקם, שחס וחלילה עלול להיות פג או לא בריא ושלא יחזיק מעמד, ועוד כאלה וכאלה הפחדות, שמנסים לעודד לערוך הפלה, השם ירחם.

משה אבוטבול: אסור להישמע לקולות אלו.

משה אבוטבול: אני יודע על מקרים רבים שברוך השם לבסוף נתגלה שהתינוק בריא ושלם, ומזל שלא נשמעו לרופאים.

משה אבוטבול: באופן אישי חוויתי.

משה אבוטבול: ניסו לשדל את בני היקר ואת רעייתו לבצע זאת, ולבסוף נס ופלא – ברוך השם, נולד תינוק בריא ושמח.

משה אבוטבול: כן, סיפור מופלא שגם מופיע באתר הידברות בצורה מלאה.

משה אבוטבול: לכן אני מבקש לשים לב ולא להישמע להוראות כאלה ואחרות, כי הפלה הינה רצח לכל דבר.

סמי אבו שחאדה: ברוך השם שזה המקרה.

משה אבוטבול: בשולי דבריי – – –

סמי אבו שחאדה: אבוטבול, ברוך השם שזה המקרה, אבל זה לא המקרה של הרוב, אדוני.

סמי אבו שחאדה: הרפואה בדרך כלל צודקת.

משה אבוטבול: בשולי דבריי אני מעוניין להעלות נושא – – –

תמר זנדברג: – – –

משה אבוטבול: תמר.

משה אבוטבול: תתרגלי לשמוע דעות אחרות – –

תמר זנדברג: זה לא קשור לדעה.

משה אבוטבול: – – ולסבול אותן, כמו שאנחנו סובלים בדומייה את הדעות המופרעות שלך.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אבוטבול, יש דעה ויש לקרוא – סליחה?

משה אבוטבול: את צריכה גם לכבד דעות אחרות.

משה אבוטבול: הפלה זה רצח.

משה אבוטבול: נקודה.

תמר זנדברג: – – –

משה אבוטבול: בשולי דבריי – – –

תמר זנדברג: יש חבר כנסת שקורא לציבור שלא להישמע להוראות רפואיות וקורא לי מופרעת – – –

משה אבוטבול: תמר, הפלה זה רצח.

תמר זנדברג: – – – זה לא קשור לנושא היום הזה.

תמר זנדברג: תתבייש לך.

משה אבוטבול: הפלה זה רצח.

משה אבוטבול: נקודה.

תמר זנדברג: – – –

משה אבוטבול: הילד – העובר הזה נושם, העובר הזה חי וקיים, ולתת עצות להפיל אותו זה רצח, תמר.

תמר זנדברג: – – – מה זה?

משה אבוטבול: תלמדי את זה, תלמדי את הדברים.

סמי אבו שחאדה: חבל להפוך את ציון היום הזה בצורה הזאת.

משה אבוטבול: תלמדי את הדברים האלה.

משה אבוטבול: תלמדי.

תמר זנדברג: – – –

משה אבוטבול: תלמדי את הדברים.

משה אבוטבול: כן, יש דברים שאת לא יודעת.

תמר זנדברג: – – –

סמי אבו שחאדה: תמר.

סמי אבו שחאדה: תמר, חבל להפוך את זה – – –

משה אבוטבול: תלמדי לדעת, תמר, שהפלה זה רצח.

משה אבוטבול: בשולי דבריי – – –

תמר זנדברג: – – – אתה בור, חשוך.

תמר זנדברג: אלף פעמים שתגיד לי – – –

משה אבוטבול: תמר, לא להתרגז.

משה אבוטבול: לא להתרגז, תהיי נִכוחה ותקבלי גם דעות אחרות שלא מתאימות לך.

תמר זנדברג: אני לא שואלת אותך אם להיות נכוחה.

תמר זנדברג: אומרים נינוחה, תלמד עברית.

משה אבוטבול: אני מבין שבמרצ יש דעות אחרות – –

תמר זנדברג: בור, חשוך ועם הארץ.

משה אבוטבול: – – אבל תלמדי שבבית הזה יש גם דעות אחרות.

משה אבוטבול: תכבדי אותן.

משה אבוטבול: תמר.

משה אבוטבול: תמר.

תמר זנדברג: – – – ושוביניסט – – – ובור וחשוך.

משה אבוטבול: תמר, תמר.

תמר זנדברג: אל תחנך אותי.

משה אבוטבול: תמר.

תמר זנדברג: אל תגיד לי תמר, אני לא ידידה שלך – – –

משה אבוטבול: תמר, תלמדי לכבד אותם.

משה אבוטבול: כשיגיע התור שלך – – –

תמר זנדברג: – – – יש עוד בני אדם בעולם – – –

משה אבוטבול: כשאת תדברי, תוכלי להגיד את כל מה שאת רוצה.

משה אבוטבול: תהיה לי הברירה לסתום את האוזניים.

תמר זנדברג: קודם כול תסתום את הפה.

משה אבוטבול: ואת כעת תסתמי גם את האוזניים אם לא מתאים לך לשמוע אותי.

אורנה ברביבאי: חברי הכנסת, זה מיותר.

אורנה ברביבאי: תתמקד בנאום שלך, בבקשה.

משה אבוטבול: הלאה.

משה אבוטבול: נמשיך הלאה.

משה אבוטבול: בשולי דבריי, בשולי דבריי – – –

סמי אבו שחאדה: – – – חבל – – –

תמר זנדברג: תגיד לי, אתה – – –

משה אבוטבול: נו, גם איתו את רבה?

משה אבוטבול: עם סמי?

משה אבוטבול: מספיק כבר, די.

תמר זנדברג: – – –

משה אבוטבול: די, מספיק עם זה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אבוטבול, בוא, תתמקד בדברים שלך.

משה אבוטבול: תמר, הלאה.

משה אבוטבול: בשולי דבריי – – –

תמר זנדברג: – – – יש נשים שלא – – – לא מה לעשות, לא מה להגיד.

תמר זנדברג: לא שואלות אותך.

משה אבוטבול: תמר, בשולי דבריי – – –

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת זנדברג.

משה אבוטבול: את מפריעה לי.

תמר זנדברג: – – – הן לא שואלות אותך.

משה אבוטבול: אני מבקש, את כל הזמן שהיא הפריעה לי – תחזירי לי אותו.

אורנה ברביבאי: אתה תתמקד בדברים שלך, והיא תכף עולה למליאה ואומרת את זה.

משה אבוטבול: הלאה.

משה אבוטבול: נמשיך.

משה אבוטבול: בשולי דבריי אני מעוניין בעניין הבריאות להעלות דבר נוסף – שהתקבלה תלונה במערכת "עיתון חדש" בבית שמש על כי אברך מבית שמש, הערימו לו קשיים בקבלת תוצאות, בקבלת המידע לגביו, היות שברשותו היה טלפון כשר.

משה אבוטבול: האברך ערך בדיקות אולטרסאונד לכליותיו ב-1 בחודש במכון בבית שמש שעובד עם קופת חולים שבה הוא חבר וקיבל בקופת חולים את תוצאות הפענוח ללא דיסק או תמונות מפורטות.

משה אבוטבול: התוצאות לא היו מרנינות, והרופא הפנה אותו מיידית למומחה בהדסה, ושם ביקשו שיגיע עם הדיסק של התמונות עם הצילומים ולא רק עם הפענוח של המכון, אך הדרך לקבל את התמונות הייתה רק על ידי קוד אישי דרך הודעת סמ"ס, שאין לו בטלפון, ולא בשום צורה אחרת, וגם לא דרך בני משפחתו.

משה אבוטבול: למרות כל תחנוניו הם הסכימו להעביר את התוצאות רק בשלוחה של המכון בירושלים, כי בבית שמש, לדבריהם, אין להם צורב דיסקים.

משה אבוטבול: ככה זה וזהו – סיימו איתו את השיחה.

משה אבוטבול: אז בגלל שאין לו סמ"ס בטלפון הוא צריך להפסיד יום שלם ולעלות לירושלים.

משה אבוטבול: בבנקים ידעו לפתור את הבעיה ואת העניין וגם בטלפון רגיל להעביר עשרות אלפי שקלים.

משה אבוטבול: במערכת הבריאות עוד לא השכילו לבוא לקראת ציבור גדול זה, המוני רבבות במדינת ישראל.

משה אבוטבול: אני קורא למשרד הבריאות ולשר למצוא כל דרך לבדוק פתרונות טכנולוגיים כדי שהמקרה הזה לא יישנה, וגם לאחר תשובת משרד הבריאות בנושא, שלא כל כך משכנעת, אשמח שהנושא הזה לא יהיה.

משה אבוטבול: בעזרת השם, נעשה ונצליח.

משה אבוטבול: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

משה אבוטבול: אני לא אפריע לך.

תמר זנדברג: תעשה מה שאתה רוצה, אבל אתה לא תחנך אף אחד בבורות במסווה של מידע רפואי.

משה אבוטבול: תחנכי את עצמך קודם.

משה אבוטבול: חוצפנית.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: לפני שאציין את יום הפג אני רק אגיד שחברות בכנסת וגם עמידה על הדוכן וגם מיקרופון הם לא סיבה לא לדברי שוביניזם, בורות וחושך ובעיקר לא להפצת המלצות כוזבות לציבור במסווה של מידע רפואי כביכול.

תמר זנדברג: זה מאוד מאוד חשוב, כיוון שיום הפג הבין-לאומי שמצוין כאן עכשיו הוא יום שבעצם מרומם את המדע, את הרפואה, את ההמלצות הרפואיות, את הפגיות, את בנק חלב האם שהוזכר כאן קודם והוא מאוד מאוד חשוב, וכל הדברים האלה, אי-אפשר במסווה של כביכול הבעת עמדה – תהא העמדה חשוכה, בורה ושוביניסטית ככל שתהא, היא לא יכולה להוות תחליף להמלצה רפואית, לטיפול רפואי וכמובן לזכות האישה על גופה.

תמר זנדברג: אני רוצה בדבריי ביום הזה להקריא מהדברים של חברה שלי, חברה יקרה שלי, שעבדה איתי בתור היועצת הפרלמנטרית שלי כאן כמה שנים; הרבה מהבית הזה מכירים אותה, שמה תמי טסלר.

תמר זנדברג: לפני כשלוש שנים היא ילדה את רות המתוקה בשבוע ה-26 במשקל 800 וקצת גרם.

תמר זנדברג: מאז לקחתי על עצמי להסתכל על היום הזה, כי לפעמים יש פה ימים מיוחדים שכולנו, אתם יודעים, זה ככה לא כל כך נוגע אז לא שמים לב וזה עובר ליד האוזן.

תמר זנדברג: היום אקריא את מה שהיא כתבה לכבוד היום המיוחד השנה.

תמר זנדברג: אני מצטטת: כמעט אין תחום, מגזר או קבוצה שלא מושפעים מהקורונה, ברוב המקרים לרעה.

תמר זנדברג: מערכת הבריאות נכנסה למצב חירום והציבור קיבל על עצמו גזרות של ריחוק חברתי ולעיתים בדידות.

תמר זנדברג: לקורונה השפעה ארוכת טווח על הבריאות הפיזית והנפשית של מיליוני אנשים בישראל ובעולם.

תמר זנדברג: עבור פגים והוריהם מדובר בגזרות שהן כמעט בלתי נסבלות.

תמר זנדברג: לחום ולמגע של ההורים יש השפעה אדירה על התפתחות הפג.

תמר זנדברג: היכולת של ההורה לשהות לצד התינוק ולהעניק לו מגע מעור לעור – skin to skin שהוזכר פה קודם – האפשרות של האימהות להעניק חלב אם, כל הטיפול הרפואי לאחר השחרור מהפגייה – כל אלה נפגעו בעקבות הקורונה.

תמר זנדברג: דוח של הפורום למען פגים מדווח שבעקבות חרדת הקורונה יילודים הופרדו מאימותיהם שהיו חשודות או מאומתות.

תמר זנדברג: בעקבות כך לאותם יילודים לא סופקו חלב אם ומגע אנושי, החשובים כל כך להתפתחות היילוד.

תמר זנדברג: בישראל אין להורה אפשרות לשהות עם היילוד באופן קבוע בחדר אחד למשך תקופת האשפוז.

תמר זנדברג: הדבר מגביר את הסיכון של הפגים ושל הצוות הרפואי לחשיפה לקורונה.

תמר זנדברג: במקום לשפר תשתיות, הוגבלה משמעותית כניסתם של ההורים לפגייה.

תמר זנדברג: גם לאחר השחרור מהפגייה, בגלל החשש הציבורי מהגעה למרפאות וקבלת טיפול רפואי, הטיפול בפגים נפגע – חיסונים, מעקבי צהבת, ייעוץ על אודות תזונת היילוד.

תמר זנדברג: הפגיעה הבריאותית באה לצד פגיעה נפשית קשה.

תמר זנדברג: ההורים, שגם ללא הקורונה מצאו את עצמם במצב של חרדה לתינוקם, נמצאים כעת בחרדות גדולות יותר.

תמר זנדברג: לפי המידע שפרסם הפורום, היקף הפניות לתמיכה וסיוע רגשי עלה לפחות ב-50%.

תמר זנדברג: מצב שבו יילוד מופרד מאימו המאומתת הוא בלתי נסבל עבורה, והקושי הזה ממשיך עם האם גם אחרי השחרור מהפגייה.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים הרבה על המגפה הנפשית לצד מגפת הקורונה.

תמר זנדברג: דמיינו לכם עד כמה מועצמים הקשיים של הורים לפגים במצב הבלתי-נסבל הזה.

תמר זנדברג: מגפת הקורונה תפסה את מערכת הבריאות אחרי שנים של מחסור.

תמר זנדברג: כמו כלל השירותים החברתיים בישראל, גם מערכת הבריאות הציבורית נשחקה לאורך השנים – מחסור בצוות רפואי, במיטות, בציוד.

תמר זנדברג: מתחילת המגפה אנחנו שומעים על החוסר ועל החשש מקריסת מערכת הבריאות.

תמר זנדברג: גם הפגיות סובלות כבר שנים ממחסור ברופאי ילדים.

תמר זנדברג: החוסר מורגש בפגיות בהיעדר רופא בכיר שעות רבות במהלך היממה – דבר שהוא קריטי לפגים וליילודים לא יציבים.

תמר זנדברג: הפורום מציין את העובדה שרופא בכיר נמצא 24/7 בבית החולים.

תמר זנדברג: המחסור הזה לא חדש ולא נולד עם הקורונה, אבל הקורונה, כפי שהיא עושה להרבה שירותים, חושפת את השחיקה האמיתית של השירותים בישראל.

תמר זנדברג: נתון אחד משמח שפורסם על ידי הפגיות הוא שנצפתה ירידה במספר הלידות המוקדמות בעקבות הסגר, בגלל הריחוק החברתי ושינויים בהרגלי התזונה וההיגיינה.

תמר זנדברג: עם זאת, אנחנו לא מקווים לחיות ככה כל החיים.

תמר זנדברג: לבסוף, אחרי שהקורונה תעבור, נישאר עם אותן תשתיות ואותו מחסור ברופאים, ואז נשאלת השאלה: מה עושה המדינה כדי להיות מוכנה להעניק טיפול רפואי ונפשי מעולה לפגים והוריהם גם בשגרה וגם בזמן המגפה הבאה.

תמר זנדברג: אני רוצה לאחל לטלי, לרות, לאחותה הקטנה אחינועם, למתיאס ולכל המשפחה שלהם המשך בריאות טובה וחיים מאושרים.

תמר זנדברג: תודה.

אורנה ברביבאי: בריאות טובה.

משה אבוטבול: רואה שלא הפרעתי לך?

משה אבוטבול: תלמדי ממני לא להפריע.

משה אבוטבול: תפנימי, תמר.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לפג.

סמי אבו שחאדה: זה יום מאוד חשוב, וזה דווקא נושא שגם אפשר להיות בו בקונסנזוס וגם בלי הרבה משאבים אפשר לעשות בו הרבה.

אורנה ברביבאי: ראינו שלא כל כך היה קונסנזוס.

סמי אבו שחאדה: לא לגבי הפג.

סמי אבו שחאדה: הדיון הפוליטי שהתפתח, לצערנו, לא היה – – –

אורנה ברביבאי: כן, התפתח.

סמי אבו שחאדה: יש לי בזה כמה נקודות.

סמי אבו שחאדה: א.

סמי אבו שחאדה: אחד המדדים החשובים היום לאיכות חיים ולפערים בתוך המדינות הוא גם שיעור תמותת התינוקות וגם תוחלת החיים.

סמי אבו שחאדה: זה אחד המדדים הכי ברורים לאפליה כנגד החברה הערבית במדינת ישראל, כי המספרים מדברים בעד עצמם.

סמי אבו שחאדה: לצערנו, תמותת התינוקות היא כמעט פי 2.5 מהממוצע.

סמי אבו שחאדה: בנגב זה מגיע בקרב האוכלוסייה הערבית-הבדואית לפי שבעה, פי שמונה.

סמי אבו שחאדה: תוחלת החיים הרבה יותר נמוכה.

סמי אבו שחאדה: איך זה קשור לנושא הפג של היום?

סמי אבו שחאדה: לצערנו, כמעט מחצית ממיתת התינוקות היא בגלל לידת פגים, שהיא לידה לפני השבוע ה-36, 37 להיריון.

סמי אבו שחאדה: במדינת ישראל בשנים האחרונות הייתה התפתחות מאוד גדולה ברפואה, והיום אנחנו יכולים להציל הרבה יותר תינוקות, גם אלה שנולדים בגיל מאוד מאוד צעיר, יחסית למה שהיה בעבר.

סמי אבו שחאדה: היום בשבוע ה-26 כבר כמעט אפשר לטפל בחלק גדול מהפגים, שזה ניצחון גדול וחשוב למדע, אבל זה לא מספיק.

סמי אבו שחאדה: היו הרבה צעדים חשובים.

סמי אבו שחאדה: אחד הצעדים החשובים, שהוזכר פה פעמיים, נעשה כבר השנה – העניין של בנק חלב האם.

סמי אבו שחאדה: הנושא הזה הוא מאוד חשוב.

סמי אבו שחאדה: למה?

סמי אבו שחאדה: כי מבחינת הפג, חלב האם הוא תרופה.

סמי אבו שחאדה: חלב האם מציל חיים.

סמי אבו שחאדה: הבנק הזה יכול להציל חיים של מספר גדול מאוד של התינוקות.

סמי אבו שחאדה: מדובר על בין 7% ל-10% מהלידות במדינת ישראל, לידות של תינוקות פגים.

סמי אבו שחאדה: זה המון.

סמי אבו שחאדה: מדובר על אלפי תינוקות בכל שנה שנולדים פגים, מספר גדול מאוד, ואפשר להציל את החיים.

סמי אבו שחאדה: הפרויקט הזה הוא פרויקט מבורך וחשוב, רק שלצערנו הרב, גם פה היה משהו שהוא מפלה, בכוונה או לא בכוונה, את האוכלוסייה החרדית והערבית.

סמי אבו שחאדה: האנשים שעמלו על הבנק הזה החליטו שבגלל סיבות דתיות ודיונים בתוך החברה הערבית או החרדית – כן אפשר לתת חלב אם, אי-אפשר לתת חלב אם, כמה אפשר וכו' – כדי לא להיכנס לסוגיה, כי היא נראתה להם סבוכה מדי ולא רצו להיכנס לעניין הזה, אמרו: יוותרו על הדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: מבחינתנו זה ויתור על חיי תינוקות.

סמי אבו שחאדה: וכאן יש דבר שהוא קל מאוד ואפשר לעשות אותו.

סמי אבו שחאדה: זה נפתר בחלק גדול גם בעולם הערבי, גם בעולם האסלאמי וגם בקרב קהילת מוסלמיות בחו"ל, באירופה, בארצות הברית וכו' – דבר שהוא פשוט מאוד.

סמי אבו שחאדה: מה שאפשר לעשות שהוא צעד קטן ומציל חיים והוא חשוב מאוד זה שתהיה ועדה, ועדה משותפת למשרד הבריאות ולאנשי דת חרדים ומוסלמים, שיחשבו ביחד מה הפתרונות האפשריים כדי לקדם את העניין הזה של שירותי בנק חלב אם לכל התינוקות.

סמי אבו שחאדה: מצאו לזה כל מיני פתרונות במקומות שונים בעולם.

סמי אבו שחאדה: זו בעיה שהיא פתירה.

סמי אבו שחאדה: זה מציל חיים.

סמי אבו שחאדה: כשאנחנו מדברים על הפגים, העניין הוא לא רק שיש לנו תינוק שנולד לפני הזמן.

סמי אבו שחאדה: זה אומר שכל המערכות שלו עדיין לא התפתחו.

סמי אבו שחאדה: זה דבר שיכול להימשך עם ההורים למשך שנים כדי לשמור על התינוק הזה.

סמי אבו שחאדה: זה סבל שהוא קשה גם לתינוק, גם למשפחה; זו מעמסה על מערכת הבריאות.

סמי אבו שחאדה: יש פה הרבה דברים שאפשר לפתור ויכולים לחסוך המון סבל לתינוק, למשפחה שלו, לכל מי שסביבו וגם למערכת הבריאות, וזה יכול לחסוך גם כסף.

סמי אבו שחאדה: העניין הזה של בנק הדם – סליחה, בנק חלב האם – הוא הוא דבר שהוא קל מאוד.

סמי אבו שחאדה: בסך הכול צריך ועדה של אנשי מקצוע ואנשי דת שישבו ביחד ויחשבו כיצד להנגיש את השירות החשוב הזה, שהוא פשוט מציל חיים.

סמי אבו שחאדה: זו תרופה לפג וזה מציל חיים וזה חוסך המון סבל לכולנו.

סמי אבו שחאדה: אז אני מקווה שמהיום החשוב הזה, שאנחנו מציינים אותו ואמרנו שאנחנו רוצים לחשוב גם על צעדים פרקטיים, איך לעזור לתינוקות ואיך לעזור להורים שלהם ואיך לעזור למערכת הבריאות – הצעד הקטן הפשוט הזה יכול להציל חיים ויכול לעזור להרבה אנשים.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לכם.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: בכך הסתיימו דוברי היום כדי לציון יום הפג הבין-לאומי.

אורנה ברביבאי: תשיב השרה אורלי לוי אבקסיס, בשם שר הבריאות.

אורנה ברביבאי: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, אני חייבת לומר שזה קצת מרגש אותי להיות פה היום, והפעם בשם המשיבה, כי – ירדנה, אני חושבת, זוכרת, כבר למעלה משמונה שנים – אני הקמתי את הלובי למען הפגים בכנסת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אני עוד זוכרת את היום, כשהייתי חברת כנסת מאוד צעירה וחדשה, והידפקו לי על הדלת חבר'ה מדהימים, הורים לפגים לשעבר, ביחד עם רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: הם חיפשו ח"כ שירים את הנושא הזה ושזה נוגע לליבו, ואז הם שאלו אותי אם זה מעניין אותי.

אורלי לוי אבקסיס: אני, כשהייתי נערה צעירה, אחותי אילנית הייתה בהיריון וילדה לפני הזמן תאומות פגות, כל אחת מהן פחות מקילו אחד.

אורלי לוי אבקסיס: היינו משווים את זה תמיד לקילו סוכר ובודקים את זה ביחס לכף היד.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב אחת התינוקות לא שרדה, ולשמחתי הגדולה רחלי שלנו, היום היא כבר לפני נישואים, אבל בגלל הקורונה היא דחתה כבר כמה פעמים, כי גם עם ההגבלות, אין מצב שבמשפחה מרובת ילדים כמונו נוכל לעשות חתונה כמו שצריך, גם עם המשפחה המאוד-בסיסית.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שבקרוב מאוד נוכל לחגוג איתה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות אליך, מיכל, ולהגיד לך שיש לך פה הזדמנות לעשות דברים מדהימים.

אורלי לוי אבקסיס: מדי שנה בשנה אנחנו גם הוצאנו עלון וגם בדיקה וגם מחקר, ופה אני חייבת לשתף אתכם בפעולה מדהימה של ארגון לה"ב, שבראשו עומדת רומי שחורי, ושל איגוד הנאונטולוגים, שדחף גם מהבחינה הרפואית, ובראשו עומד ד"ר צנגן.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני נכנסתי והפכתי להיות יושבת-ראש הלובי לא היו רופאים במערכת.

אורלי לוי אבקסיס: כל כך הרבה רופאים נאונטולוגים עמדו לפרוש לגמלאות, ומאחר שזה לא מקצוע שאתה יכול לעשות בו השלמת הכנסה – אין קליניקות פרטיות, אף אחד לא מתכנן, חלילה וחס, לידה לפני – הרבה מאוד אנשים לא הגיעו לשם, גם מתוך מחשבה שזה 24/7, לא חגים, לא שבתות, וגם ככה חסר כוח אדם.

אורלי לוי אבקסיס: אז החלטנו וגם הצלחנו להוביל מהלך מול משרד הבריאות להפוך את זה למקצוע במצוקה ולתת תמריצים לאותם אנשים שיגיעו לאירוע הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ומי שהולך לשם – באמת הכוח הרפואי, הוא ממש בשליחות, אפשר לומר.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לומר לכם קודם כול תודה רבה גדולה, גם לצנגן וגם לרומי ולכל העוסקים במלאכה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עשינו כמה דברים שיצרו מציאות בשטח, ותכף אני אקריא גם את התשובה של משרד הבריאות ואת תראי כמה מהפכות עשינו בלובי שהקמנו בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת את ירדנה – בכל פעם שאנחנו מדברים גם על הנושא של בנק חלב אם, אז אני גם יזמתי את הקמת בנק חלב האם יחד עם ד"ר צנגן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בנינו את המודל.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יצרנו דוגמה והצלחנו לשריין 6 מיליון שקלים לבנק חלב האם הראשון.

אורלי לוי אבקסיס: אותי לא עניין מי יהיו המפעילים, אם זה יהיה מד"א או אם זו תהיה חברה מפעילה אחרת, אבל בגלל שלמד"א יש גם ניסיון בלשמור את בנק הדם – לא סתם התבלבלת, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – יש להם את היכולת לשמור את כל הנושא הביולוגי הזה ולהביא אותו בעמדה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הקמנו את מודל הכוכבים.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה מודל הכוכבים?

סמי אבו שחאדה: זה פרויקט חשוב מאין כמוהו.

אורלי לוי אבקסיס: מאין כמותו, ויצא הראשון, ואני אומרת לך, לא מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: במודלים שלנו – – –

סמי אבו שחאדה: אני אומר שצריך להנגיש אותו, זה הכול.

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי.

אורלי לוי אבקסיס: במודל שלנו, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, ביחד עם ארגון הנאונטולוגים וד"ר צנגן, שהיה חלק מהוועדה שהקימה את זה ועשה שם עבודה מצוינת, אנחנו דיברנו על בנק חלב אם ליד כל בית חולים שיש בו פגייה, והם יהיו גם הראשונים שיהיו זכאים לבנק חלב האם.

אורלי לוי אבקסיס: אז יצא פיילוט, ורק היום – ולוקח לדברים זמן לקרות במדינת ישראל, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: גם כששריינו את הכסף, צבענו אותו, אז הינה, קם הראשון, אבל זו בהחלט רק הסנונית הראשונה, אני מקווה.

אורלי לוי אבקסיס: עדיין צריך כמובן להרחיב ולדאוג שהתקציבים יגיעו.

אורלי לוי אבקסיס: הקמנו את מודל הכוכבים.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה מודל הכוכבים?

אורלי לוי אבקסיס: שברנו את הראש ביחד עם משרד הבריאות – אז היה ליצמן השר בפועל, אבל היה שם המנכ"ל רוני גמזו.

אורלי לוי אבקסיס: הביטוח הלאומי נותן כסף בעבור כל יילוד פג, ואנחנו מדברים על פגים זעירים, שזה פחות מ-1.7 קילו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים שם על למעלה מ-170,000 לפג זעיר.

אורלי לוי אבקסיס: מה היו עושים בתי החולים?

אורלי לוי אבקסיס: לוקחים את הכסף הזה ומשקיעים אותו במחלקות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: לא יכולנו לצבוע את הכסף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הקמנו מודל של כסף תוספתי, שמחלקות שיעמדו בכל אותם קריטריונים – אם זה זיהומים, אם זה נושא כוח האדם, אם זה ההכשרות שמוציאים את הצוות, גם של האחיות המדהימות שעובדות שם, והרבה פעמים ממלאות את התפקיד של האם, לקורסים, להעשרה וכדומה, וגם בתי החולים בפריפריה פתאום הצליחו להביא הישגים מדהימים ובכל שנה להתחרות מי מקדם ואיך, ואז קיבלו גם תמריצים, ופתאום ראינו את מנהלי בתי החולים משקיעים בפגיות האלה, כי אז הם מקבלים תוספת תקציבית.

אורלי לוי אבקסיס: אז זו גם הזדמנות טובה להגיד תודה למי שעמד אז כמנכ"ל משרד הבריאות, וברגע שאנחנו נקריא את התשובה, אז תראו כמה זה השתנה.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב גם להזכיר שכשאנחנו הקמנו את הלובי לראשונה בכנסת ישראל, החיסון למניעת וירוס ה-RSV היה ניתן בצורה כזאת שלפעמים כמה גרמים היו מבדילים בין שני אחים תאומים שאחד היה זכאי לתרופה והשני לא; או למשל אירועים פשוט מטורפים שבהם הורים נדרשו – כי יש שלבים בחיסון הזה – לשלם אלפי שקלים מהכיס שלהם בעבור כל מנת חיסון.

אורלי לוי אבקסיס: אז הרחבנו את זה, ואנחנו עכשיו בין המובילים במערב מבחינת הזכאות לחיסול של ה-RSV, והורדנו את תמותת התינוקות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מאחלת לך הצלחה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נשמח לעזור בכל מה שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: אחד הדברים הכי חשובים, גברתי היושבת-ראש, שנשים ויולדות – ואני גיליתי את זה גם אצל אחותי, וראינו את זה גם אצל אחרים – כמעט הייתה נגמרת להם חופשת הלידה באשפוז של הילדים, הן היו מגיעות הביתה, הן כמובן לא יכולות להכניס את הילד למסגרת לגיל הרך, משלושה חודשים ומעלה, כי הגיל הביולוגי שלו הוא לא בדיוק הגיל הכרונולוגי שלו, ולא היו חוזרות למקום העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: בתקופה הכי קשה המשפחה הייתה מאבדת מקור הכנסה חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: גילינו שרוב הנשים גם אחרי שנה לא חוזרות למקום העבודה.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחתי לשנות את החוק הזה לראשונה, בהארכת חופשת לידה בתשלום, עם כל ההפרשות הסוציאליות.

אורלי לוי אבקסיס: יצרנו מנגנון – ואני צריכה להגיד תודה גם ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת חיים כץ – כשהורדנו את ההצעה להצבעה לקריאה שנייה ושלישית, העלינו אותה חזרה וכולם אמרו: מה, אתם לא נורמליים?

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: חזרו בהם האוצר וכדומה?

אורלי לוי אבקסיס: זה הארכה חופשת הלידה בתשלום – בעבור כל הימים של האשפוז נוספת להן תקופת חופשת לידה בתשלום – אבל אמרנו שאם נשלח עכשיו את אותן נשים לביורוקרטיה, הן לא ימצו את הזכויות שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: יצרנו מנגנון שבית החולים ממלא בשמן את כל הימים והן לא צריכות לבקש, הן לא צריכות לפנות למשרדים, הן לא צריכות לעשות כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו יצרנו את זה רטרואקטיבית, כלומר גם אלה שהיו מאושפזות באותה תקופה זכו להארכת חופשת הלידה בתשלום.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לכם שהנשים לא הבינו מאיפה פתאום נפלו עליהן אלפי שקלים תוך כדי זה, ולפעמים זו הייתה ממש הצלה כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: אז באמת תודה לכל מי שעוסקים במלאכה ועסקו במלאכה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה להקריא לכם את תשובת משרד הבריאות: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בטיפול בפגים ובקידומן של היחידות לטיפול ביילוד – פגיות.

אורלי לוי אבקסיס: מתוך ראייה זו נושא הפגיות הוגדר בשנים האחרונות כאחת מתוכניות הדגל של המשרד.

אורלי לוי אבקסיס: הוסדרו הנהלים והסטנדרטים המקצועיים והוקצו משאבים ייעודיים.

אורלי לוי אבקסיס: המשרד מפעיל בפגיות מודל תמרוץ ייעודי זו השנה השביעית אשר מודד תשומות ותוצאות על פי הסטנדרט המומלץ בתחומי כוח האדם, התשתיות והאיכות.

אורלי לוי אבקסיס: ציוני המודל קובעים את דירוג הפגייה, השיפור שבוצע ומכך – את הקצאת הכסף התוספתי.

אורלי לוי אבקסיס: נציין שהחל מהשנה שעברה התווסף עוד סכום לא מבוטל של מיליוני שקלים לאחיות תוספתיות בפגיות נוסף לתקציב המודל.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להגיד שהמודל הזה נקרא "מודל הכוכבים", והיום רוצים להעתיק אותו למחלקות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: המודל בנוי כך שפגיות מתוגמלות בחלוקה לבתים, על פי גודל בית החולים ובהתאם לציון שקיבלו במודל לשיפור משנה קודמת.

אורלי לוי אבקסיס: בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, אחד האתגרים שעמד מול עינינו השנה – העיניים של משרד הבריאות – היה מניעת התפרצות ותחלואה בתוך הפגיות, התינוקיות ומחלקות היולדות.

אורלי לוי אבקסיס: בשנה מאתגרת זו כספי התוכנית יחולקו לבתי החולים כתמיכה בציוד ומענקים שיעזרו למחלקות הפגיות להתמודד בצורה איתנה אל מול אתגר זה על סמך השיפור והדירוג שהשיגו עד סוף שנת 2019, על מנת שלא להעמיס בביקורות על בתי החולים בתקופת הקורונה.

אורלי לוי אבקסיס: אחד הפרויקטים החשובים ביותר השנה הוא פתיחה והפעלה של בנק חלב אם במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: מיזם זה הוא בעל חשיבות עליונה ויציל חיים רבים של פגים ותינוקות.

אורלי לוי אבקסיס: תוצאות המודל – תבינו מהן תוצאות המודל, שזה לפעמים טיפה חשיבה מחוץ לקופסה: שיפור בכוח אדם בפגיות – מתחילת הפעלת המודל נוספו במערך הפגיות בבתי החולים 396 תקני אחיות חדשות, 240 תקני אחיות בעלות קורס על-בסיסי בטיפול נמרץ ביילוד ו-102 תקני רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: בנוסף הוגדלו באופן משמעותי מספר תקני מקצועות הבריאות הייעודיים – 159 תקנים, נוסף על כ-20 תקני מינהלן כמקצוע חדש בפגיות; שיפור בתוצאי האיכות – ירידה בשיעור אלח דם נרכש ב-76% משנת 2014 עד סוף 2019; שיפור בתשתיות הפגיות – מתחילת המודל נבנו ושופצו באופן מלא 12 פגיות חדשות ועוד חמש פגיות בתהליכי תכנון ובנייה, נוספו 21 חדרי הנקה, 21 חדרי הורים, 20 מטבחי חלב, 16 חדרי תרופות ו-13 חדרי בידוד בכל הפגיות במדינה; שיפור הצטיידות הפגיות – זו השנה הרביעית שבה מחולק מענק הצטיידות ייעודי לכל מחלקות הפגיות בארץ.

אורלי לוי אבקסיס: סכום ההצטיידות הוא 2.2 מיליון שקלים לכל פגייה על מנת שכלל הציוד ההכרחי בהתאם להמלצות משרד הבריאות יהיה בכל הפגיות במדינה.

אורלי לוי אבקסיס: בכל שנה מאז הפעלת המודל יש עלייה בציון הממוצע של בקרות בפגיות, וזאת למרות שבכל שנה אנו מעלים את הסטנדרט.

אורלי לוי אבקסיס: מתחילת הפעלת התוכנית ועד סוף 2019 יש שיפור של 59 נקודות בציון הממוצע של הפגיות – עלייה של 30% בממוצע בכל שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אנו נמשיך ונפעל לשם המשך השיפור ושימורו.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא הפריפריה, המודל הראה שפגיות קטנות בפריפריות יכולות לבצע שיפור משמעותי וליהנות מהתמרוץ שניתן במודל.

אורלי לוי אבקסיס: לא זו בלבד אלא שגם בבתי החולים שנמצאים בפריפריה החברתית כמו במזרח ירושלים ובפריפריה הגיאוגרפית כמו זיו ונהריה הצלחנו לקדם שיפור משמעותי באיכות הטיפול בפגים.

אורלי לוי אבקסיס: לסיום, אני רוצה לפנות אליכם, ואלייך, חברת הכנסת מיכל שיר: תראו, הרי בסוף, כל השקעה שנשקיע בילדים האלה – אנחנו נחסוך הוצאות בהמשך, כי חלק מהבעיות ממשיכות איתם הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: לאחיינית שלי יש בעיית שמיעה חמורה, אבל היא מסתדרת ומתגברת עליה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם נמנע באמצעות חלב אם – אני רוצה להגיד לך שאצלנו ביהדות חלב אם הוא דבר שאפילו מוזכר: מינקת, מינקת משה, שהיא במקרה גם הייתה האימא שלו; כשאנחנו מדברים על יעקב אבינו, גם לו הייתה מינקת, והיא גם זו שעזבה איתו כדי ללכת ללבן הארמי.

אורלי לוי אבקסיס: אז זה משהו שמקובל אצלנו, וביהדות זה אפילו – – –

סמי אבו שחאדה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שבחברות הכי גדולות בנק חלב האם, השחור שקורה מתחת לשולחן, הוא קורה ממקום טוב, של ניסיון של אימהות לעזור לאימהות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: נהיה מצב כזה שדווקא בחברות הקהילתיות, החרדיות – אני חושבת שאולי אפילו אצלכם, אני לא בדיוק יודעת, אבל לפי מה שאנחנו יודעים הן מעבירות אחת לשנייה כדי לעזור – – –

אורנה ברביבאי: כן, אבל זה לא בא במקום משהו מסודר.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן חייבים היו להקים את בנק חלב האם, כי אף אחד לא בודק מה הרקע הבריאותי ומה יכול לעבור, וגם באיזו איכות ובאיזה תנאים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני באה ואומרת שזה חשוב מאוד שזה יקרה כמה שיותר מהר, שזה יורחב לרמה הארצית, והלוואי שנהיה אנשי בשורה גם בשנה הבאה וליד כל פגייה יהיה את השירות של חלב אם, כי זה באמת מציל חיים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך, השרה אורלי לוי אבקסיס.

אורנה ברביבאי: תם סדר-היום.

אורנה ברביבאי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט' בכסלו התשפ"א, 25 בנובמבר 2020, בשעה 11:00.

אורנה ברביבאי: ישיבה זו נעולה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.