ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 102, 2020-11-17 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, א' בכסלו התשפ"א, 17 בנובמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התוכנית לסיוע כלכלי (נגיף הקורונה החדש) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשפ"א–2020, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תקנות סמכויות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות של מוסדות המקיימים פעילות חינוך) (תיקון מס' 6), התשפ"א–2020; תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות והוראות נוספות) (תיקון מס' 9), התשפ"א–2020.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יריב לוין: בבקשה, חבר הכנסת איתן גינזבורג.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום כי חבר הכנסת ינון אזולאי יכהן כממלא מקום קבוע בוועדת הכלכלה מטעם סיעת ש"ס.

): אין צורך בהצבעה.

): תודה רבה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יריב לוין: אם כן, אנחנו עוברים מכאן לנאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשון הדוברים שנרשם הוא חבר הכנסת אלכס קושניר – איננו.

יריב לוין: אני מזמין את חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: היום אנחנו מציינים בכנסת את יום המאבק בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: עוד מעט אנאם במליאה על היום הזה, אבל בינתיים אני רוצה לנצל את הנאום בן הדקה, כפי שאני עושה בכל שבוע, בשביל לציין את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות שאירעו בשבוע הקודם.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 10 בנובמבר, נהרג גבר בן 44 בתאונה שאירעה בכביש 505, סמוך למגדלים, בין שני כלי רכב.

בועז טופורובסקי: למוחרת, יום רביעי, 11 בנובמבר, נהרג גבר בן 86 לאחר שהרכב שבו נהג התהפך בכביש 241, סמוך לצומת גילת; עוד באותו יום נהרג גבר בן 40 לאחר שמכוניתו סטתה מהנתיב והתנגשה חזיתית במשאית בכביש 90, בין קיבוץ לוטן לקיבוץ יהל.

בועז טופורובסקי: אתמול, 16 בנובמבר, נהרג רוכב אופנוע בן 25 לאחר שהחליק בכביש 471 סמוך למחלף קריית אונו.

בועז טופורובסקי: נתראה עוד מעט על הדוכן.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יש לי בעיה עם הסדר שלי אחרי בועז, שתמיד מביא לנו, באמת, דברים קשים.

וליד טאהא: אנחנו גם מודים לך על זה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, אני דווקא רוצה לברך את רבבות הרופאים והרופאות שעברו בהצלחה את המבחן הממשלתי ברפואה, ולאחל להם הרבה מאוד הצלחה בקריירה המקצועית שלהם.

וליד טאהא: הם עוסקים בשליחות קדושה, ואנחנו כולנו תקווה להצלחות רבות בעבורם.

וליד טאהא: בערבית אני אגיד גם: (אומר בערבית: אני רוצה לברך ממעמקי ליבי את הרופאים והרופאות שעברו בהצלחה את המבחן הממשלתי ברפואה ולאחל להם הרבה מאוד הצלחה בקריירה המקצועית שלהם.

וליד טאהא: הם עוסקים בשליחות קדושה למען חיי כל האנשים.

וליד טאהא: תודה להם ובהצלחה בקריירה המקצועית שלהם.

וליד טאהא: ) תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: בהחלט אני חושב שכולנו מצטרפים לאיחולי ההצלחה.

יריב לוין: אנחנו זקוקים לכוח האדם הזה יותר מאי פעם.

קריאה: – – –

יריב לוין: בהחלט.

יריב לוין: חברת הכנסת היבה יזבק – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול – בבקשה.

יריב לוין: הפעם אתה לא יחיד, אבל עדיין נמצא.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש הנכבד, כנסת נכבדה, בדרך כלל אנו, כשליחי ציבור, מחוברים ומפרגנים לעשייה של ארגוני החסד ומציינים את הפעילות הרבה שלהם בכל מקום ומקום.

משה אבוטבול: אבל ראוי הפעם לציין את פעילותו ואת תושייתו של שדרן רדיו, ישי דריקס, שמנעה אסון והצילה חיי אישה בת 80 מאירוע טרום-לבבי.

משה אבוטבול: לאחר שהיא סיפרה לו בשידור שהיא חשה ברע, דברים שבעצם התאימו לתסמינים שלאחר מכן ראינו, הוא לא היסס והעלה את היועץ הרפואי הרב יוסי ארליך, שלאחר ששמע את התסמינים של התופעה שלח אותה בדחיפות לטיפול נמרץ, ושם היא עברה צנתור.

משה אבוטבול: הרופא שטיפל בה אמר לה: מזל שבאת כעת, כי אם היית מאחרת, לא היית מגיעה בכלל.

משה אבוטבול: אז תודה לך, ישי היקר.

משה אבוטבול: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם מלא.

משה אבוטבול: נזכיר שדווקא בתקופה זו שבה אנחנו נמצאים, ראוי שכל אחד ואחד ישים עין על המבוגרים שבסביבתו, לראות שהכול בסדר איתם.

משה אבוטבול: רפואה שלמה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

וליד טאהא: כל המציל נפש בכל העולם, לא רק בישראל.

משה אבוטבול: זה במדינת ישראל – – –

וליד טאהא: – – – בכל העולם.

משה אבוטבול: תשנה את חז"ל עכשיו?

משה אבוטבול: אני מצטט מה שכתוב.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, לפני יומיים פורסמה כתבה בערוץ 12 על ילד מרמלה, אביאל זגורי, שעבר שיימינג חברתי קשה מאוד, גם בכיתה שלו וגם בחברה.

אוריאל בוסו: שוחחתי איתו היום, הבטחתי לו שאני אפגוש אותו ואת כל הכיתה שלו.

אוריאל בוסו: ביקשתי משר החינוך להגיע לעיר רמלה וליזום מפגש כיתתי.

אוריאל בוסו: אמרתי לו שחברה סובלנית לא יכולה להכיל כזה דבר, ואין לנו ספק שאנחנו, נבחרי הציבור, צריכים להיות דוגמה בשביל שהחינוך הטהור, שמתחיל מגיל קטן, זה לא יחלחל אליו ולא יהיו בתוכנו כאלה מקרים.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת בוסו.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קבינט הקורונה הודיע אתמול על חזרה של כיתות ה'-ו' וי"א-י"ב ללימודים.

יוראי להב-הרצנו: אני כמובן מברך על ההחלטה הזאת.

יוראי להב-הרצנו: קצת מוזר שלקח כל כך הרבה זמן, בהתחשב בהכרזה שהחינוך של הילדים נמצא בראש סדר העדיפויות הלאומי, אבל טוב מאוחר מאשר לעולם לא.

יוראי להב-הרצנו: אני מברך על ההחלטה.

יוראי להב-הרצנו: עם זאת, יש לי כמה שאלות לשר החינוך, לממשלה, לקבינט הקורונה: מתי חוזרים ללימודים בכיתות ז'–י'?

יוראי להב-הרצנו: החזרה ללימודים, כפי שהוכרזה אתמול, היא באותה מתכונת כמו לפני הסגר השני, בחצאי כיתות.

יוראי להב-הרצנו: האם לא הופקו לקחים?

יוראי להב-הרצנו: למה למשל הוחלט שלא לממש את המודל של המשמרות, ההיברידי, משמרת בוקר ומשמרת ערב, שהציעה מועצת התלמידים והנוער הארצית ושעליו בירך ארגון המורים?

יוראי להב-הרצנו: האם נבחנה אפשרות של שימוש במתקנים ציבוריים כמו ספריות עירוניות ומתנ"סים באופן שיאפשר לעוד תלמידים לחזור תוך כדי?

יוראי להב-הרצנו: האם נבחנה אפשרות להעביר חלק מהלימודים תחת כיפת השמיים, בגינות ובפארקים ציבוריים, בהנחה שמזג האוויר מאפשר, על מנת לאפשר את הריחוק הפיזי בשיעורים ולאפשר, שוב, לעוד תלמידים לחזור למסגרות וללימודים ולחיים?

יוראי להב-הרצנו: שאלות חשובות, ותשובות אין עדיין.

יוראי להב-הרצנו: אני מאוד מקווה שמשרד החינוך ייקח לתשומת ליבו וייתן לכנסת ולציבור ולתלמידים תשובות בהקדם.

יוראי להב-הרצנו: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: יו"ר מכובד, כנסת נכבדה, כבד היום, כבד מאתמול; אימא ערבייה נרצחה ביישוב שלי בעיר עראבה, קוראים לה ופאא – ופאא זה נאמנות – אימא לחמישה ילדים.

אימאן ח'טיב יאסין: היא בת זוג לרביע – רביע זה אביב.

אימאן ח'טיב יאסין: מאתמול אני חושבת על השמות, ושואלת את עצמי מה קורה בעולם הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שאני רוצה להעלות כאן, בכאב גדול, הוא שכל פעם שקורה רצח כזה נוראי אנחנו כבר יושבים – אין לנו מילים, אין לנו מילים בפה.

אימאן ח'טיב יאסין: במקרה הזה באופן ספציפי הכתובת הייתה על הקיר: גם הרווחה, גם המשטרה, גם בית המשפט, ובסופו של דבר האישה נרצחת.

אימאן ח'טיב יאסין: אז ריבונו של עולם, עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת עודד פורר – איננו; חבר הכנסת ינון אזולאי – לא נמצא; חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לברך היום במיוחד את חברי סעיד אלחרומי על ייזום יום הנגב.

ג'אבר עסאקלה: מהבוקר אנחנו בדיונים בוועדות שונות סביב נושאים שקשורים לנגב, ועוד מעט נתחיל לדבר על הנגב גם במליאה.

ג'אבר עסאקלה: הנגב סובל מזה 72 שנים, מאז הקמת המדינה, מאפליה פושעת בכל תחומי החיים.

ג'אבר עסאקלה: אני חושב שאם הממשלה הקיימת רוצה לדאוג לשוויון, רוצה לדאוג לאזרחים שלה – זאת משימה לאומית מיידית: להציל את מצב האוכלוסייה הערבית בנגב בתחום הדיור, בתחום הבריאות, בתחום החינוך וההשכלה, וכו' וכו'.

ג'אבר עסאקלה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מנסור עבאס – איננו; חברת הכנסת טלי פלוסקוב – איננה; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חבר הכנסת אריאל קלנר – אף הוא לא נמצא; חבר הכנסת עוזי דיין – לא נמצא; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – לא נמצא; חבר הכנסת אלעזר שטרן – גם הוא לא נמצא; חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – גם הוא איננו כאן; חבר הכנסת יעקב מרגי – לא נמצא; חבר הכנסת מיקי לוי – לא נמצא; חברת הכנסת סונדוס סאלח – איננה; חברת הכנסת הילה שי וזאן – גם היא איננה כאן.

יריב לוין: אם כך, אנחנו בזה – חבר הכנסת שטרן, אתה רוצה לדבר?

אלעזר שטרן: כן.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אז אני אאפשר לך, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, גם אתה רוצה?

יריב לוין: כן?

יריב לוין: בבקשה.

מאיר כהן: לא, אני אדבר ביום הנגב.

יריב לוין: אין בעיה.

יריב לוין: אין שום בעיה.

יריב לוין: אז חבר הכנסת שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אנחנו היינו חיילים הרבה זמן.

אלעזר שטרן: אני יודע שגם אתה מכיר את המונח טבלת ייאוש.

אלעזר שטרן: יש כאלה ששמים את זה על החגורות, אני פעם זרקתי צוער על זה שהוא השחית ציוד, אבל יש כאלה שתולים את זה בחדר.

יריב לוין: אומרים שגם באופוזיציה ככה עושים, אבל אני לא יודע אם זה נכון.

אלעזר שטרן: אז על זה רציתי לדבר איתך.

אלעזר שטרן: אתה שומע, היושב-ראש, אני רוצה לדבר איתך על טבלת הייאוש שעושים בקואליציה דווקא.

אלעזר שטרן: אולי אתה יכול לעשות לי סדר?

אלעזר שטרן: בגלל שראש הממשלה החליפי – שמעתי אתמול שיש עוד תאריך לשחרור, סוף החודש.

משה אבוטבול: 102 יום.

אלעזר שטרן: 102 יום?

אלעזר שטרן: לא, פחות.

אלעזר שטרן: בסדר, ראש הממשלה החליפי נתן תאריך עד מתי ייגמר הסיוט הזה, שאין תקציב, שעמותות לא מתפקדות.

אלעזר שטרן: ראינו במוצאי שבת את בן שני עם הבן שלו, שהחליט לחשוף את עצמו כדי לעזור לכנפיים, לנסות לעזור לכנפיים של קרמבו, גוף מדהים שהוא סמל של כל הטוב שיש בעם הזה, ואין תקציב.

אלעזר שטרן: שמעתי – נדמה לי ששר החוץ נתן תאריך של טבלת ייאוש שכבר עבר.

אלעזר שטרן: עכשיו ראש הממשלה החליפי נתן את סוף החודש הזה.

אלעזר שטרן: אולי אתה יודע מהמקורות שלך אם אפשר לסמוך על זה?

יריב לוין: אני בינתיים למדתי ממך הרבה חדשות, אז אני עוד לא יודע.

אלעזר שטרן: בגלל שחלק מהייאוש זה שאי-אפשר לסמוך על זה.

מאיר כהן: גם על האופוזיציה.

יריב לוין: ואתה יודע, בימים האלה אפילו אי-אפשר להגיד שבלונדון הייאוש נעשה יותר נוח, כי גם שם המצב הוא – –

אלעזר שטרן: נכון.

יריב לוין: – – סגר וכו'.

יריב לוין: אז – – –

אלעזר שטרן: אוקיי, אבל אני מסיים בזה שאני אומר שמילא אנחנו באופוזיציה עושים טבלאות, אבל כשבתוך הממשלה עושים טבלאות ייאוש, לפחות שיעמדו בהן, לטובת כולנו.

אלעזר שטרן: תודה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת שטרן.

יריב לוין: חברת הכנסת סונדוס סאלח, בבקשה.

סונדוס סאלח: תודה, כבוד היושב-ראש.

סונדוס סאלח: ופאא עבאהרה היא האישה הקורבן מס' 20 מתחילת השנה אשר נרצחה על ידי גבר אלים.

סונדוס סאלח: אתה, כבוד היושב-ראש, היית בוועדה שהציגה בפנינו את התוכנית הממשלתית למיגור הפשיעה, והתוכנית מודדת את עצמה למגר את הפשיעה והאלימות בחברה הערבית על ידי פתיחת יותר ויותר תחנות משטרה וגיוס יותר ויותר גברים מהחברה הערבית, במיוחד גברים מוסלמים, למשטרה, לצבא, לכוחות הביטחון.

סונדוס סאלח: בוא נשמע את הסיפור של החשוד הראשי העיקרי ברצח של ופאא עבאהרה.

סונדוס סאלח: הוא היה בכלא לא פעם אחת ולא פעמיים, הורשע בעבירות אלימות במשפחה.

סונדוס סאלח: אותה משטרה שחררה אותו; אותה משטרה לא תפסה אותו עד הרגע הזה; אותה משטרה לא הצילה את ופאא ולא הצילה כל כך הרבה נשים בשנים האחרונות, לצערי.

סונדוס סאלח: כל שני וחמישי המשטרה מוכיחה שהיא לא דואגת לביטחון האישי בחברה הערבית – לא של הערבים בכלל ולא של הנשים בפרט.

סונדוס סאלח: למשטרה יש יד בהעלאת אחוז הפשיעה והאלימות בחברה הערבית בזה שהיא לא פועלת באופן מיידי.

סונדוס סאלח: רוצח שרצח באור יום בכביש ראשי אל מול עיניהם של תושבים, הוא יודע שהמשטרה לא עושה כלום ולא תעשה כלום.

סונדוס סאלח: תודה.

יריב לוין: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הילה שי וזאן, בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל מהצד, נכון?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מהצד, הילה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נאומים בני דקה זה מהצד.

הילה שי וזאן: נכון.

הילה שי וזאן: טוב, הגיע הזמן אחת ולתמיד להגיד את האמת לגבי גיל פרישה לנשים.

הילה שי וזאן: היום זה עלה בוועדת הכספים וזה יעלה עוד רבות.

הילה שי וזאן: ראשית, חשוב שנדע: המשק לא יעמוד בכך אם לא נעלה את גיל הפרישה לנשים.

הילה שי וזאן: חובה עלינו להעלות את זה.

הילה שי וזאן: הביטוח הלאומי לא ישרוד, יקרוס, אם לא יועלה גיל הפרישה.

הילה שי וזאן: אבל מעבר לכך, גם אם אני מסתכלת רק על טובת הנשים, מחקרים מראים שכשאנשים יוצאים לפנסיה הזקנה נופלת הרבה יותר מהר, והכול הכול כמובן נחלש ונהיה הרבה יותר איטי.

הילה שי וזאן: וגם תוחלת החיים של נשים כיום גדולה בארבע שנים מעבר לגברים.

הילה שי וזאן: אבל גם אם אנחנו לא מתייחסים לא לתוחלת החיים ולא למחקרים, גם אם אנחנו מסתכלים רק על השיקול הכלכלי, צריך לומר את זה באופן ברור: גיל הפרישה המוקדם פוגע בנשים.

הילה שי וזאן: כי מה קובע בעצם את הפנסיה שלנו בחיים?

הילה שי וזאן: מספר שנות הצבירה.

הילה שי וזאן: נשים יוצאות לפנסיה בגיל מוקדם יותר, צוברות פחות שנים, ואז הפנסיה שלהן הרבה יותר נמוכה, כאשר פערי השכר גדולים גם כך.

הילה שי וזאן: אחת ולתמיד צריך להבין שאפליות מתקנות פוגעות בנשים; הן לא מקדמות אותן.

הילה שי וזאן: צריך להעלות את גיל הפרישה.

הילה שי וזאן: אנחנו הצטרפנו להצעת חוק של חבר הכנסת הרב מרגי להעלאת גיל הפרישה.

הילה שי וזאן: זה בהדרגה, אבל בסופו של יום אנחנו צריכים להגיע למצב שבו בגיל הפרישה מה שקובע זה משלח היד ולא המגדר.

הילה שי וזאן: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תמו הנאומים בני דקה להיום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': << הלסי >> ציון יום הנגב << הלסי >>

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו עוברים כעת, בהמשך סדר-היום, לציון יום הנגב, הצעות מס' 1537, 1580, 2027, 2041, 2102 ו-2110.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבקשת להזמין את היוזם של היום הזה, את חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה.

סעיד אלחרומי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ציינו בכנסת, בוועדות השונות, את יום הנגב, והיו דיונים בוועדות שונות – בוועדה לזכויות הילד, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובשאר הוועדות – בסוגיות שאיתן מתמודדת החברה הבדואית בנגב, החברה הערבית הבדואית בנגב.

סעיד אלחרומי: זה התחיל בנושא הריסות הבתים, גברתי היושבת-ראש והשפעתן על ילדי הנגב – ואנחנו מדברים על בין 2,000 ל-2,500 הריסות בשנה – ועל שיטור יתר של המשטרה, במיוחד יחידת יואב בנגב; על מעצרי שווא של מאות אזרחים ופתיחת תיקים – בוועדת החוקה, חוק ומשפט; בוועדת החינוך של הכנסת – על כך שיש בערך 4,000 ילדים בנגב שאין להם מסגרת לימודים – מדובר על ילדים בגילאי שלוש עד חמש – ועל מחסור בתשתיות והישגים נמוכים בכל הרמות; וזה נמשך בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – המחסור העמוק בשירותי בריאות.

סעיד אלחרומי: תארי לעצמך, גברתי היושבת-ראש, וגם חבריי חברי הכנסת, שיש יישובים שיש בהם אלפי תושבים ואין בהם אפילו סניף של קופת חולים.

סעיד אלחרומי: תושבי אל-פורעה אמורים לנסוע לערד או לכסייפה כדי לקבל שירותי בריאות.

סעיד אלחרומי: מה גם – הנשים הבדואיות, בפרט, שהן האוכלוסייה הכי מוחלשת והכי חלשה, סובלות מהמחסור הבסיסי בשירותי בריאות בסיסיים.

סעיד אלחרומי: טיפת חלב – אין.

סעיד אלחרומי: יש מרכזי שירותים, גברתי היושבת-ראש, בתל ערד ובאל-פורעה, יש כביש גישה; יש בתי ספר, אפילו תיכונים יש בחלק מהיישובים, אבל משום מה מינהל מקרקעי ישראל לא מאפשר להניח שם קרוון, מבנה יביל, לפתוח סניף של קופת חולים.

סעיד אלחרומי: אלפי אנשים שנמצאים שם מקבלים שירות ביישובים סמוכים.

סעיד אלחרומי: הוצג בוועדת הרווחה והבריאות גם סקר והוצג מחקר על המחלות השונות, כבוד השר עמיר פרץ, כבר בחודשים הראשונים – ואנחנו כבר מדברים בנושא הזה ביתר שאת.

סעיד אלחרומי: אבל, חברים, יש מרכז שירות ויש בית ספר בתל ערד משנת 1962 ועדיין אין שם מים זורמים.

סעיד אלחרומי: תארו לעצמכם.

סעיד אלחרומי: המחסום העיקרי בסוגיות האלה הוא מינהל מקרקעי ישראל.

סעיד אלחרומי: וכלה בנושא הפשיעה בחברה הערבית ונושא המשפט הבדואי, ואיך לנסות לאחות את הקרעים בחברה הזאת.

סעיד אלחרומי: החברה הבדואית ואנשי הנגב רוצים להגיע לפתרונות.

סעיד אלחרומי: נפתח חלון הזדמנויות חשוב מאוד, גברתי היושבת-ראש וחבריי חברי הכנסת – בוודאי כבוד השר שעוסק בזה בימים אלה – נפתח חלון הזדמנויות.

סעיד אלחרומי: אנחנו הושטנו את ידנו להידברות, ואנחנו מנהלים שיח לגבי כל היישובים.

סעיד אלחרומי: אבל, מצד אחר, יש גורמים שמנסים לחבל במאמץ שאנחנו עושים ביחד, ואני מרשה לעצמי להגיד את זה בריש גלי.

סעיד אלחרומי: כאשר מגיע מנכ"ל משרד הכלכלה לסיור בנגב, ודווקא באותו יישוב שבו מסייר מנכ"ל משרד הכלכלה הורסים בתים – – –

עמיר פרץ: באותו יום.

סעיד אלחרומי: באותו יום.

סעיד אלחרומי: באותו יום מתחילים להרוס בתים שם.

סעיד אלחרומי: כאשר אנחנו מנסים לפתור סוגיות בכפרים אלרויס ובח'רבת אל-וטן וביר אל-חמאם, המינהל דווקא מתעקש לפעול שם בניגוד לכל הסיכומים.

סעיד אלחרומי: לכפרים שלמים חולקו התראות פינוי.

סעיד אלחרומי: רבותיי, אנחנו מדברים – השר כבר שלושה או ארבעה חודשים בתפקיד ויש דו-שיח אינטנסיבי.

סעיד אלחרומי: לאן אנחנו נפנה את קרקור עם אלפי תושבים?

סעיד אלחרומי: לאן נפנה את אל-בקיעה?

סעיד אלחרומי: לאן נפנה את אום אלבדון?

סעיד אלחרומי: לאן נפנה את אום-רתאם?

סעיד אלחרומי: זאת גישה של לשים מקלות בגלגלים.

סעיד אלחרומי: זהו.

סעיד אלחרומי: כך קוראים לזה, לשים מקלות בגלגלים, להפריע לתהליך שכבר עשור לא נעשה כמותו, כבר עשור לא נעשה כמו התהליך שנעשה בימים האלה.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שאחרי היום הזה, שהשתתפו בו לא מעט חברי כנסת וחשפנו את הסוגיה בפני כולם, כולנו נחכים ונתקדם הלאה.

סעיד אלחרומי: אני לא מסתכל לאחור, למרות שיש אלפי הריסות בתים.

סעיד אלחרומי: אני מסתכל לטובת החברה הבדואית, שנתנה לי כוח פוליטי עצום.

סעיד אלחרומי: אני אומר שיש הזדמנות, יש חלון הזדמנויות לפתרונות.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שכולנו נתכנס לשם.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדובר הבא יהיה חבר הכנסת מאיר כהן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, בתחילת דברי אני רוצה לציין, גברתי, את מאבק ההישרדות המתמשך של מדרשת שדה בוקר, מדרשת בן-גוריון, המקום שבו קבור המנהיג שמזוהה יותר מכול, אדוני השר, עם הנגב.

מאיר כהן: אני מקווה שהממשלה תתעשת, ורשות החברות ומשרד החינוך, ויעשו הכול בכדי לסיים את הסאגה הזאת, כי האנשים שם במדרשה יהיו חדלי פירעון בשבוע הבא – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אהיה שם ביום ראשון.

מאיר כהן: יופי.

מאיר כהן: ברוכה הבאה לנגב, גברתי, מצוין שאת נוסעת לשם.

מאיר כהן: את המאמר שכתב בן-גוריון על הנגב בחודש ינואר – אדוני השר, בוודאי זה ימצא חן בעיניך – הוא פתח במילים האלה: "הנגב הוא עריסת אומתנו, אזור התורפה המסוכן של המדינה ותוחלתה הגדולה.

מאיר כהן: כשאברהם אבינו נצטווה ללכת מארצו וממולדתו באור כשדים לארץ היעודה – הלך ונסע הנגבה.

מאיר כהן: לאחר שהרעב הוריד אותו מצרימה, שב ועלה – הנגבה.

מאיר כהן: אחרי מהפכת סדום חזר 'ארצה הנגב וישב בין קדש ובין שור ויגר בגרר'.

מאיר כהן: גם יצחק בנו היה יושב ארץ הנגב וכאן פגש ברבקה בבואה מארם נהריים.

מאיר כהן: הסיבה ברורה, זה היה חלק הארץ הפחות מיושב ומאוכלס", כמו בימים שלנו.

מאיר כהן: מדהים.

מאיר כהן: "גם המרגלים ששלח משה לתור את הארץ", גברתי היושבת-ראש, "עלו תחילה בנגב".

מאיר כהן: עלו בתחילה לנגב.

מאיר כהן: עלו – "ומשם באו לחברון.

מאיר כהן: והמלך הכנעני הראשון אשר נתקלו בו בני ישראל במסעותיהם מהדרום לצפון היה מלך ערד, היושב בנגב.

מאיר כהן: בתנ"ך לא נמצא אף פעם המבטא המשובש של ימינו 'לרדת' לנגב".

מאיר כהן: בכל הציונים בתנ"ך היה כתוב "לעלות" לנגב.

מאיר כהן: והינה אנחנו טבענו אולי איזה מושג שהוא כל כך לא נכון.

מאיר כהן: אתה יורד לנגב?

מאיר כהן: לא – – –

יעקב מרגי: לרדת לעיר הבה"דים, יורדים לנגב.

מאיר כהן: יורדים לנגב.

מאיר כהן: מרגי, דיברנו על זה כל כך הרבה.

מאיר כהן: עולים לנגב.

מאיר כהן: יש משהו כל כך חשוב באמירה הזאת של עלייה.

מאיר כהן: הנגב שזור בהיסטוריה עתיקת יומין של אומתנו.

מאיר כהן: למעשה הוא מופיע בתנ"ך כבר מימי אברהם, אבי האומה.

מאיר כהן: מאז מאמרו של בן-גוריון יושב הנגב בעשרות יישובים וערים, אולם המלאכה עדיין רבה מאוד, אדוני השר.

מאיר כהן: בדומה להיום, ערכתי לפני שלוש שנים, יחד עם חברתי טלי פלוסקוב – אני לא רואה אותה כאן – את יום הנגב בכנסת.

מאיר כהן: מאות מתושבי הנגב, ראשי ערים, תלמידים ומנהיגים פקדו את הכנסת.

מאיר כהן: במהלך היום המיוחד הצגנו נתונים של מחלקת המחקר של הכנסת שקבעו, בין היתר, גברתי היושבת-ראש, גברתי מזכירת הכנסת, שבשנת 2030 תוכפל אוכלוסיית הנגב, בין אם זו האוכלוסייה היהודית, ובוודאי בוודאי האוכלוסייה הבדואית, שאני אקדיש לה רבע דקה – זה חשוב מאוד.

מאיר כהן: עוד חזון למועד ונצטרך להמתין עוד עשור כדי להבין את האמיתות ועד כמה ההערכה הזאת נכונה, אולם מי שמתבונן היום על מדינת ישראל והמבנה הדמוגרפי שלה מבין שמיליון תושבים של שנת 2030 זה לא מספיק.

מאיר כהן: הנגב מהווה, חבר הכנסת אלחרומי, 62% משטחה של מדינת ישראל, חיים בו בסך הכול, גברתי, 6% מתושבי מדינת ישראל.

מאיר כהן: זה נתון שמעיד יותר מכול על מדיניות לא נכונה.

מאיר כהן: באותו היום שציינו את יום הנגב הציגה קרן מיראז' סקר מעניין ואופטימי שקבע ש-40% מהצעירים המתגוררים במרכז – תקשיב, חבר הכנסת מרגי – 40% של הצעירים שמתגוררים במרכז מוכנים להעתיק את חייהם לנגב.

מאיר כהן: או כפי שאמר בן-גוריון, מוכנים לעלות לנגב.

מאיר כהן: כנראה שהצעירים מבינים את מה שהממשלה לא מבינה, וזה שהעתיד שלהם ושל מדינת ישראל הוא הנגב.

מאיר כהן: כיום הנגב הוא אזור הסטרטאפ הטוב ביותר שיש למדינת ישראל להציע.

מאיר כהן: אל מול המרכז הצפוף והיקר מציע הנגב מרחבים אין-סופיים, אפשרות לבניית בית החלומות ויזמות עם שפע הזדמנויות.

מאיר כהן: כשאני אומר את הדברים האלה, אני חייב לציין את סוגיית ההתיישבות הבדואית, אלחרומי, גברתי היושבת-ראש.

מאיר כהן: זה לא סיפור של טובים ורעים; זה סיפור של מדינה שנוהגת במדיניות של הסתר פנים לאזור שלם.

מאיר כהן: הטובים זה לא אנחנו והרעים זה לא הבדואים, גם לא ההפך.

מאיר כהן: זאת מציאות שבה פשוט לא מדברים.

מאיר כהן: אי-אפשר לכתוב תוכניות – ויהיו התוכניות הטובות ביותר – כשבסופו של דבר החבר'ה הבדואים לא נמצאים בצד השני של השולחן.

מאיר כהן: צריך להקשיב להם.

מאיר כהן: כיושב-ראש הרשות לפיתוח הנגב רצתי שנים גם עם בני בגין וגם עם השופט גולדברג, ומעט דיברו עם האנשים האלה.

מאיר כהן: צריך להקשיב, גם כשאומרים להם לא – צריך להגיד להם לא על חלק מהדברים אבל בראש ובראשונה צריכים להקשיב.

מאיר כהן: הם שותפים, הם לא החצר האחורית של הנגב.

מאיר כהן: אם בדימונה יהיה טוב ובערוער לא יהיה טוב, לא יהיה טוב לא לערוער ולא לדימונה.

מאיר כהן: אם אנחנו לא נפסיק את החרפה הזאת כשאתה נוסע בכביש 25; אם לא נבין ש-4,000 ילדים שלא נמצאים במערכת החינוך זו חרפה למדינה היהודית, לחזון הציוני שלנו – לכן הסיפור כל כך מורכב, ואדוני השר, אני שמח שאתה נמצא שם ומנסה להביא איזו רוח אחרת.

מאיר כהן: טוב אתה עושה.

מאיר כהן: לסיום, אקריא קטע נוסף ממאמרו של דוד בן-גוריון.

מאיר כהן: נראה שעוצמת חזונו מהדהדת באופן עכשווי ואקטואלי מתמיד.

מאיר כהן: ב-1962, אגב, עליתי ממרוקו; לקחו את ילדי המעברה מירוחם – לקחו אותנו להגיד שלום לדוד ופולה בן-גוריון.

מאיר כהן: אני זוכר את זה והם מהדהדים, הדברים שלו, עד היום, וזה אומר בן כמה אני: "בנגב ייבחן כושר היצירה והעוז החלוצי של ישראל – ומבחן זה יהיה גורלי.

מאיר כהן: בנגב ייבחן כושר המדע והמחקר היהודי ועל אנשי המדע והמחקר שלנו שומה להתרכז בשדות מחקר חדשים שלעמי הצפון לא היה בהם צורך".

מאיר כהן: חברות וחברי כנסת, הגיעה העת לחבר בין הנגב לבין המדע; בין הנגב לבין היזמות; בין הנגב לבין ההייטק.

מאיר כהן: ואני מלא הערכה לכל ראשי הרשויות בנגב, ולא אציין את שמם.

מאיר כהן: הם הזרוע המבצעת, בדואים ויהודים כאחד.

מאיר כהן: הם אלה שהיום נושאים על גבם את הנגב.

מאיר כהן: היו ברוכים, ותודה רבה על היום הזה.

מאיר כהן: אלחרומי, תצליח.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: סליחה שהארכתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זה בסדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היה מקסים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נהנינו לשמוע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת אריאל קלנר – לא נוכח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אנצל את הפער הזה כדי להגיד שעכשיו זו העונה גם להתחיל לטייל בנגב, כי החלמוניות פורחות והן תכף – – –

יעקב מרגי: אני חולק עלייך.

יעקב מרגי: זה הזמן לחיות בנגב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': גם לחיות, גם לטייל.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, ידידי מאיר, וסעיד אלחרומי, הייתי שמח שביום הזה לא אתה – וכבוד השר, מכובדי, יצא ששר הכלכלה גם מהנגב; הייתי שמח אם כולנו לא היינו מדברים ביום הנגב והיו פה חברי כנסת אחרים ושרים אחרים שלא מהנגב שמדברים על הנגב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הינה מרב מיכאלי, חברת הכנסת.

יעקב מרגי: חכי.

יעקב מרגי: אני נותן לך את הקרדיט עד שאני אשמע את הנאום.

קריאה: – – – לשחרר מייד – – –

יעקב מרגי: ברשותך, אני רוצה לומר שהיום בחרתי לא לדבר – שנים רבות בכנסת אני מדבר ביום הנגב, מדבר על הנגב ומה שחסר בנגב.

יעקב מרגי: אני אדבר על מה שחסר בנגב בקצרה, אבל אני רוצה לומר על הנגב שלי, הנגב שאני יוצא ממנו בוקר-בוקר.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, זה לא אותו נגב שגדלתי בו, זה נגב אחר.

יעקב מרגי: כן, וכל מי שלא בא לנגב, אני אומר לו שהוא מפסיד.

יעקב מרגי: אני גדלתי – אני לא יכול לומר שאני יליד באר שבע, אני כמעט יליד באר שבע, אבל גדלתי כל ילדותי בבאר שבע, ובחיי הבוגרים נישאתי ובעשור וחצי האחרונים אני גר במושב בנגב ליד קיבוץ בית קמה.

יעקב מרגי: אני רואה את הנגב בפריחתו, וסעיד, תתאפק עד שנגיע לקטע – אתה יודע שהחברה הבדואית לא זרה לי ואני כואב את כאבה.

יעקב מרגי: אני רואה את הנגב בפריחתו.

יעקב מרגי: אני רואה את ערי הנגב, מי פחות מי יותר, פורחות.

יעקב מרגי: נתיבות הייתה שם נרדף לעיירת פיתוח נידחת, שכוחת אל, כאילו הציוויליזציה לא הגיעה לשם.

יעקב מרגי: זו עיר שמבחינה עסקית כלכלית, המדדים שם הם הגבוהים ביותר.

יעקב מרגי: אין בית אחד שנבנה – נבנות במסות שכונות שלמות, ולא מאוכלסות.

יעקב מרגי: העיר שבמדד שביעות הרצון שלה האנשים שבעי רצון ומקבלים הכול, והכול יש.

יעקב מרגי: באר שבע – קחו את באר שבע, שאני גדלתי בה, עם הבדיחות על הסוסיתות והגמלים.

יעקב מרגי: זו עיר בישראל, יש בה הכול: מהייטק עד מכוני מחקר והאוניברסיטה, ששמה יצא, ובית החולים, ששמו לתפארת.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, רבותיי, הנגב זו ההזדמנות.

יעקב מרגי: ומי שיחיה בנגב, הוא יקבל מהנגב.

יעקב מרגי: נכון, הממשלה צריכה להשקיע.

יעקב מרגי: נכון, לא הכול בממשלה – לא הכול טוב בממשלה.

יעקב מרגי: נכון שצריך לראות יותר השקעות; נכון שיש פערים.

יעקב מרגי: אבל אני יוצא בוקר-בוקר מהנגב, אני רואה את הפקקים לכיוון הנגב וליבי נחמץ, כי אני יודע שחצי מהמכוניות שנמצאות על הכבישים ומזהמות את האוויר – הם מבזבזים שעות רבות בכבישים, ויכלו לחסוך את זה לעצמם.

יעקב מרגי: וכשאני יוצא והכבישים העמוסים לכיוון המרכז גם ליבי נחמץ, כי מצד אחד הבאנו – אי-אפשר לדבר על פריפריה כשמדברים על באר שבע או הנגב כי באמת כי קירבנו את המרכז לפריפריה – ביג דיל, איזו מדינה גדולה יש לנו.

יעקב מרגי: אבל אני לא רואה שום הצדקה לתנועה רבה בכבישים אל הנגב ומהנגב, כי כל מה שיש במרכז אפשר לעשות בנגב, ויש את זה.

יעקב מרגי: והראיה – מאיפה אני אומר לכם: קחו את המושב שלי.

יעקב מרגי: המושב שלי, שאני גר בו וחי בו היום, היה יישוב לא מפותח – מושב לא מפותח, לא מבוקש.

יעקב מרגי: אפילו היית מתבייש לומר איזה מושב.

יעקב מרגי: הינה, הגיע כביש 6 – – –

עמיר פרץ: אמרתי, המושב הוא שדה צבי.

עמיר פרץ: אנשי קיבוץ רוחמה זוכרים את שדה צבי מהתקופות הראשונות לא הכי לטובה, אבל היום יש תחרות מי יכול לקנות מגרש בשדה צבי.

עמיר פרץ: מה עשה את זה?

עמיר פרץ: אין מגרש פנוי שמוצע למכירה, גם אלה שמחזיקים במגרשים.

עמיר פרץ: למה?

עמיר פרץ: יש תשתיות, נהיה קרוב לכל מקום.

עמיר פרץ: ומי בא לגור במושב הזה, שהיה קודם של יוצאי צפון אפריקה, חקלאים, פלאחים, עובדי אדמה, יהודים תמימים כשרים, מי בא?

עמיר פרץ: תתפלאו לשמוע, תרשו לי להשתמש בביטוי "צפונים", "צפונבונים" באו לגור במושב, רוחניים כאלה, אשכנזים.

עמיר פרץ: אני בכוונה מבטא את זה בקיצוניות, כדי לומר: כן, זה אפשרי.

עמיר פרץ: הם נהנים, ועוד מעט ייהנו גם כן – הם נהנים; יוצאים לפארקים למדשאות.

עמיר פרץ: הם נהנים, וייהנו עוד מעט גם מהכלניות והם לא צריכים לנסוע.

עמיר פרץ: מוסדות חינוך בנגב – יש מצליחים.

עמיר פרץ: מוסדות רפואה – כן, הפערים, אנחנו מכירים את הסקרים, צריך להדביק את הפערים.

עמיר פרץ: מדברים על בית חולים נוסף בנגב שנים רבות.

עמיר פרץ: נו, יש החלטות.

עמיר פרץ: תכל'ס, תוציאו את זה לפועל.

עמיר פרץ: כפי שאמרתי, מכוני המחקר מביאים ברכה.

עמיר פרץ: אבל נכון, מצד אחד זה הפירות של התשתיות:

עמיר פרץ: אם פעם ערד נבנתה בשביל הקמ"ג, היום כביש 6 עושה את זה.

עמיר פרץ: יש עובדים בירושלים שנוסעים מערד לירושלים.

עמיר פרץ: זה ידידותי, במיוחד במדיניות הליסינג של מקומות העבודה.

עמיר פרץ: ואני אומר – אין סיבה.

עמיר פרץ: ברשותך, דקה אני חייב להקדיש לחברה הבדואית.

עמיר פרץ: למדינה אין את הפריבילגיה לומר מי אשם.

עמיר פרץ: גם אם החברה הבדואית בחלקה – אני לא עושה הכללות – לא שיתפה פעולה מסיבות כאלה או אחרות, מוצדקות או לא מוצדקות, למדינה אין פריבילגיה לעמוד ולומר: הם לא רוצים, הם אשמים.

עמיר פרץ: המראות בנגב לא מתאימים לשנים האלו.

עמיר פרץ: אתה יודע מה, אני אגיד לך, בתור ילד אהבנו לבוא לשייח'ים, לאוהל הזה, לפסטורליה, אבל זה לא זה היום.

עמיר פרץ: היינו הולכים לביקור אפילו מבית הספר, פגשנו את השייח' ברהט וישבנו ודיברנו.

עמיר פרץ: אבל זה נגמר.

עמיר פרץ: היום רהט – כמה, 70,000, 80,000?

סעיד אלחרומי: ברהט 70,000.

יעקב מרגי: 70,000 תושבים.

יעקב מרגי: אני מסתכל מבאר שבע לכיוון דימונה, כביש 25 – אלה מראות שלא ניתן להשלים איתם בעידן המודרני, בעידן הזה.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: מדינה, אין לה את הפריבילגיה לומר "לא יכולה".

יעקב מרגי: ואתם יודעים מה, ברבות השנים גם אלה שהיו בתוך העניינים ומבינים את המצוקות, זה בסוף מתורגם ל"לא רוצה".

יעקב מרגי: זה מתורגם ל"לא רוצָה".

יעקב מרגי: ואני מסכים איתך.

יעקב מרגי: כנ"ל סע מבאר שבע דרומה לכיוון משאבי שדה, רמת חובב והלאה.

יעקב מרגי: אלה מראות שלא ניתן להשלים איתם יותר.

יעקב מרגי: אי-אפשר בעידן המודרני.

יעקב מרגי: משפט סיכום: הנגב זו הזדמנות, הנגב זו חוויה.

יעקב מרגי: הנגב, אם אפשר לומר, זה אזור ההזדמנות הבלתי – איך אומרים – עם כל האפשרויות הבלתי-ממוצות.

יעקב מרגי: אפשר עוד הרבה וניתן עוד.

יעקב מרגי: ואני רוצה לנחם את בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון שלנו: חזונך הצליח.

יעקב מרגי: בעיניים שלו, בשנות הקמת המדינה.

יעקב מרגי: אני מאמין שאם הוא היה היום בנגב הוא היה שמח.

יעקב מרגי: יחסית למציאות – – –

מאיר כהן: אני בטוח שהוא היה מצטרף לשדולה למען הנגב.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: הוא היה מצטרף ואומר: עדיין יש הרבה מה לעשות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: "בנגב ייבחן העם בישראל ומדינתו – כי רק במאמץ מלוכד של עם מתנדב ומדינה מתכננת ומבצעת נוכל למשימה הגדולה של הפרחת השממה ויישובה.

אלכס קושניר: מאמץ זה יקבע גורלה של מדינת ישראל ומעמדו של עמנו בתולדות המין האנושי".

אלכס קושניר: כך כתב דוד בן-גוריון במאמרו "משמעות הנגב" בשנת 1955.

אלכס קושניר: הוא דיבר על מאמץ משותף, שילוב כוחות של עם מתנדב ומדינה שמתכננת וגם מבצעת.

אלכס קושניר: הכנסת מציינת את יום הנגב פעם בשנה.

אלכס קושניר: פעם בשנה אנחנו נזכרים בציוויו של בן-גוריון ונזכרים שיש מאות אלפי תושבים שחיים בנגב ומנסים להגשים את חלומו, אבל גם את חלומם, לחיות במדינה שמאפשרת שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות.

אלכס קושניר: ילדי הנגב חולמים על שוויון הזדמנויות בחינוך, חולמים לקבל השכלה ועתיד תעסוקתי ראוי, אך בפועל הם מקבלים הנצחת פערים ואפליה.

אלכס קושניר: השקעה בתשתיות נשארת בגדר דיבורים והבטחות סרק.

אלכס קושניר: היעדר תחבורה ציבורית ראויה מרחיק את הנגב משאר המדינה, והיעדר נגישות שירותי רפואה; היעדר אפשרויות תעסוקה.

אלכס קושניר: פערי הכנסה שמים את תושבי הנגב בתחתית סולם העדיפויות של הממשלה.

אלכס קושניר: תושבי ערד, דימונה, נתיבות, אופקים, שדרות, רהט, באר שבע, קריית גת, מצפה רמון, אשקלון, ירוחם ויישובים נוספים בנגב ימשיכו להמתין.

אלכס קושניר: להמתין עד שמישהו יתפנה לטפל בבעיות שלהם.

אלכס קושניר: זה לא שהממשלה לא עושה כלום; לאורך השנים ממשלות ישראל עשו אין-ספור עבודות מטה, קיבלו החלטות ממשלה דרמטיות, הקימו יחידות שלמות, משרדים רבים ורשויות עם תקציבי עתק.

אלכס קושניר: המשרד לפיתוח הנגב והגליל, למשל, אפילו הגדיל לעשות והקים רשות שלמה, רשות לפיתוח הנגב, אך כשבוחנים את פעילות המשרד והרשות רואים, למשל, שתקציבים של מאות מיליוני שקלים הופנו לערים מבוססות במרכז במקום ליישובים בנגב.

אלכס קושניר: המסקנה היא ברורה, שר הנגב והגליל הקים לעצמו קופה קטנה לצרכים פוליטיים, ומקורבי דרעי מקבלים ג'ובים.

אלכס קושניר: תושבי הנגב מקבלים בלוף: בלוף בחינוך, בלוף בתחבורה, בלוף ברפואה, בלוף בהשקעה בתשתיות וגם בלוף בביטחון.

אלכס קושניר: כמעט 20 שנה הממשלה לא מסוגלת לעמוד בחוזה הבסיסי ביותר מול תושבי הנגב; לא מסוגלת להבטיח את ביטחונם.

אלכס קושניר: דורות שלמים של ילדים גדלים תחת איום רקטי, והוריהם מנסים לנהל חיים בין אזעקה לאזעקה.

אלכס קושניר: לרוץ לממ"ד, אם בכלל יש ממ"ד, להסתתר בגרם המדרגות – זוהי שגרת יום של מאות אלפי תושבים.

אלכס קושניר: ראש הממשלה, שב-2009 הבטיח למוטט את שלטון החמאס ולהסיר את האיום הצבאי מעל ראשי ילדינו, מאפשר היום העברת כספים לאלו שיורים עלינו.

אלכס קושניר: לכל המסנגרים על נתניהו אני רק רוצה להזכיר שבמשך השנים האלה הרמטכ"לים התחלפו, שרי הביטחון התחלפו, ראשי המוסד התחלפו.

אלכס קושניר: מול כל אלו שהתחלפו, רק נתניהו נשאר וממשיך לנהל את מדיניותו הכושלת כנגד ארגון טרור שבינתיים הולך ומתעצם.

אלכס קושניר: אותי לימדו בשיעורי סטטיסטיקה: אם במשוואה כל הגורמים משתנים חוץ מאחד והתוצאה נשארת זהה, צריך להחליף את הגורם המרכזי.

אלכס קושניר: הוא הבעיה.

אלכס קושניר: הוא זה שנכשל בלספק ביטחון לתושבי הנגב.

אלכס קושניר: שום תירוץ לא יעבוד כאן.

אלכס קושניר: הוא אלוף בלספר סיפורים ולמכור שקרים, אבל עלינו, תושבי הדרום, הוא לא יכול לעבוד יותר.

אלכס קושניר: הגיע הזמן שתושבי הנגב יזכו להגשמת חלומו של בן-גוריון והגשמת חלומם הם: לחיות במדינה שמאפשרת להם שוויון הזדמנויות ויחס הוגן בביטחון.

אלכס קושניר: בכנסת אנחנו מציינים את יום הנגב, אבל בחוץ ההורים עסוקים במתווה חזרה ללימודים.

אלכס קושניר: עזבו את זה שמלכתחילה סגירת מערכת החינוך הייתה טעות קשה; עזבו את זה שחלק מילדי ישראל בחינוך החרדי לא הפסיקו ללמוד בכלל – אתמול ראיתי את התוכנית האלטרנטיבית של שר החינוך לשעבר נפתלי בנט, תוכנית של 11 סעיפים שכל אחד מהם יותר מנותק מהמציאות מקודמו, אבל יש שלושה שאני חייב להתייחס אליהם.

אלכס קושניר: בנט מדבר על לימודים במרחב הפתוח.

אלכס קושניר: הוא טוען שבישראל יש רק 50 ימי גשם בשנה.

אלכס קושניר: אז נכון, הוא לא היה שר מזג האוויר, אבל הוא צריך לדעת שהחורף הירושלמי והקור הצפוני שונים מהקור ברעננה.

אלכס קושניר: יותר מזה, בואו נדמיין את ילדי ישראל יושבים בחוץ.

אלכס קושניר: על מה הם ישבו?

אלכס קושניר: מי יוציא ויכניס את השולחנות?

אלכס קושניר: על מה המורים יכתבו?

אלכס קושניר: דמיינו לכם כיתות שיושבות בחוץ, צמודות אחת לשנייה.

אלכס קושניר: אפשר ללמוד משהו?

אלכס קושניר: הם ישמעו משהו?

אלכס קושניר: אבל הסעיפים המקוממים ביותר הם צמצום מקצועות החובה והקטנת מספר בחינות הבגרות.

אלכס קושניר: בנט מציע לטפח בורות ולעודד צרות אופקים.

אלכס קושניר: במקום לחשוב מחוץ לקופסה, בנט רוצה להכניס את ילדינו לתוך קופסת הבורות והיעדר ההשכלה.

אלכס קושניר: כשר החינוך לשעבר הוא צריך לדעת שלילדים האלה לא יהיה שום סיכוי להתקבל לשום אוניברסיטה; כשר הביטחון לשעבר הוא צריך לדעת שיחידות עילית של צה"ל יתקשו מאוד לגייס אותם.

אלכס קושניר: בשל הפופוליזם הוא מציע לפגוע אנושות בעתיד של הילדים.

אלכס קושניר: הוא מציע לגדל דור של ילדים חסרי השכלה.

אלכס קושניר: אבל אצל בנט לפי מצב הסקרים כך גם מצב הספרים.

אלכס קושניר: כפי שאמרתי, לסגור את מערכת החינוך היה מהלך חסר היגיון.

אלכס קושניר: במקום זה ניתן היה לעשות, עוד בקיץ, שתי פעולות: פעולה ראשונה – להשאיר את מבני הציבור, המתנ"סים, לשכור חללים שמתאימים לכיתות לימוד, להגיע למצב של עד 20 תלמידים בכיתה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': – – –

אלכס קושניר: אני כבר מסיים.

אלכס קושניר: הפעולה השנייה – לגייס סטודנטים לצורך תגבור צוותי המורים, ולהכיר להם בזה כהתמחות עתידית.

אלכס קושניר: אמרתי שניתן היה לעשות את זה בקיץ, אבל אפשר לעשות את זה גם עכשיו, זה עוד לא מאוחר.

אלכס קושניר: נתניהו אומר שאין כסף לקפסולות לתלמידים, אז שישאל את שר החינוך גלנט איך מתקציב של 1.750 מיליארד שקלים – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': – – –

אלכס קושניר: משפט אחרון.

אלכס קושניר: – – שהוקצה להכנת מערכת החינוך לשנת הלימודים תשפ"א, הוא ניצל רק 4%.

אלכס קושניר: כדי להבטיח את עתיד ילדינו צריך פשוט לרצות לעשות את זה.

אלכס קושניר: כל השאר – תירוצים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה, תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברי הכנסת, אני אבקש מכם, יש לנו סדר-יום ארוך מאוד מאוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבקשת להישאר במגבלות הזמן.

אלכס קושניר: – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עשר דקות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חמש דקות זה הזמן שניתן לנאומים במסגרת ציון הימים המיוחדים שלנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: אדוני השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, לאן הלך חבר הכנסת מרגי, שאמר – או את אמרת: לא מהנגב.

מרב מיכאלי: אבל אני עשיתי שנת שירות בירוחם, ואהבתי כל רגע להיות שם.

מרב מיכאלי: הייתי כמו בבית.

מרב מיכאלי: שנה שלמה להיות בעיירה – לא משנה לאן הלכת את לא צריכה להחליף בגדים כשיצאת מהבית.

מרב מיכאלי: אני כבר לא רוצה לומר באיזה משקל חזרתי אחרי כל האוכל שאכלתי בכל הבתים החמים מאוד שאירחו אותי באופן קבוע בירוחם.

מרב מיכאלי: אז, באמת, זה היחס שלי לנגב.

מרב מיכאלי: מעבר לרמה האישית – נשים את זה בצד – אני רוצה להגיד שזה טרגי ממש, בעיניי, שכשהכנסת מציינת את יום הנגב, באותו יום ממש מדרשת שדה בוקר, שהקים דוד בן-גוריון, שגם עבר לגור בנגב, נמצאת בסכנה מאוד מאוד מוחשית של סגירה.

מרב מיכאלי: מדרשת שדה בוקר, שכוללת גם בית ספר שדה, גם תיכון פנימייתי לחינוך סביבתי וגם מכינות קדם-צבאיות לפיתוח מנהיגות פשוט בסכנת סגירה, משום שהממשלה הזאת – עוד אחת מהפשלות והתקלות שלה היא שהיא החליטה לא להעביר לה כסף, גם לא את הכסף שהם הפסידו בגלל היעדר הפעילות מהקורונה.

מרב מיכאלי: הם פשוט עומדים בסכנת סגירה.

מרב מיכאלי: למותר לציין שמדרשת שדה בוקר בנגב לא נהנית מהתמיכה שנהנות ממנה אולפנות וישיבות ביהודה ושומרון, שכן ממשלות נתניהו לדורותיהן עשו הכרעה מאוד ברורה: זאת מבחינתם לא מדינת הנגב והגליל, כמו שבן-גוריון באמת עשה אותה, אלא מדינת יהודה ושומרון.

מרב מיכאלי: וזה ממש אחד על חשבון השני, בצורה ההרסנית והקשה ביותר.

מרב מיכאלי: סכנת הסגירה של מדרשת בן-גוריון וכל המפעלים החשובים שלה מעידה באופן כללי על היחס של הממשלה הזאת לנגב.

מרב מיכאלי: לא זו בלבד שהיא לא הופכת את הנגב לחלון הראווה של מדינת ישראל, מה שהוא יכול וצריך היה להיות, אלא שממש מתייחסים אליו כמו אל איזו חצר אחורית.

מרב מיכאלי: צריך להגיד את זה: מעבר צה"ל דרומה, העברת הבסיסים דרומה, לא נועדה כדי לחזק את הנגב; היא נועדה לפנות במרכז שטחים אטרקטיביים לבנייה ולפיתוח, לממש את שוויים הנדל"ני הגבוה.

מרב מיכאלי: לא בטוח שהמעבר הזה מחזק בהכרח את הנגב.

מרב מיכאלי: מה שהיה צריך לעשות כדי לחזק את הנגב זה לחזק את אלה שגרות וגרים שם; לתת להם יותר השכלה, יותר רווחה, יותר תשתיות – לתת להם ולהן שמפריחות ומפריחים שם את השממה בכל בוקר מחדש.

מרב מיכאלי: הן אלה שיוצרות ממה שהיה שממה מדבר פורח; הם אלה שיודעות ויודעים היום לעשות את החקלאות המדברית ברמה הגבוהה ביותר בעולם; הם אלה שיודעות ויודעים לייצר אנרגיות מתחדשות, לעשות תיירות, לעשות מדע, לייצר חיים משותפים באופן שבו הממשלה הזאת ממש לא תומכת בהם; חיים משותפים לא רק בין היהודיות והיהודים שגרים בנגב, אלא גם עם הלא-יהודיות ויהודים שגרים בנגב, אוכלוסייה בדואית שעד היום מדינת ישראל לא הכירה בכל הכפרים שלה.

מרב מיכאלי: עד היום יש לנו דבר שנקרא כפרים לא מוכרים, שממשלות נתניהו בזבזו שנים ובמקום בניסיון לתכנן להם – להשתמש בשפע הקרקעות המצויות בנגב לתכנן באמת דיור מחודש, יישובים מודרניים וטובים לאוכלוסייה הבדואית – הם בילו במאבקים על חלקים מאוד קטנים מהשטחים שעליהם הם יושבים, שהם בבעלות פרטית.

מרב מיכאלי: במקום לפתור את כל מה שאפשר ומקסימום יישארו איזה איים קטנים ובסוף נסדר – לא, ניתקע על מה שאפשר לריב עליו ולהעצים את המריבה ולהפוך אותה להיות חזות הכול, להפוך ולסמן את האוכלוסייה הבדואית כאויבת.

מרב מיכאלי: ובכל זאת תושבות ותושבי הנגב מצליחות ומצליחים לייצר חיים משותפים עם האוכלוסייה הבדואית, חיים בונים, חיים פרודוקטיביים, חיים שמביאים לפריחה.

מרב מיכאלי: כשנחליף את הממשלה הזאת, חברותיי וחבריי, אנחנו נוכל לקחת את הדגם הזה ולהפוך אותו לדבר המוביל במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת הילה שי וזאן – אינה נוכחת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אם כך, ישיב כעת סגן השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל יואב בן צור.

קריאה: אתה מוזמן להוסיף – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לו שאילתה ואז – – –

יואב בן צור: גברתי היושבת-ראש, גברתי המזכירה, מכובדיי השרים, חברי הכנסת, חבר הכנסת סעיד אלחרומי העלה על סדר-היום של הכנסת את חשיבות הסיוע למגזר הבדואי בנגב.

יואב בן צור: אני רוצה לומר שהמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל רואה חשיבות רבה בפיתוח מרחב הנגב בתחומים שונים, ובכלל זה התיישבות, חינוך והשכלה, תעשייה, תעסוקה, יזמות, בריאות, מחקר, תיירות ותרבות.

יואב בן צור: המשרד מפעיל פרויקטים מגוונים במטרה לחזק את כלל האוכלוסייה המתגוררת באזור הנגב, אך כיוון שחבר הכנסת אלחרומי ביקש להעלות לדיון את עניין המגזר הבדואי בנגב – ותשמעו עוד משר הכלכלה שנושא הבדואים נמצא תחת פיקוחו ואין לי ספק שהוא יעשה רבות ונצורות בנושא הזה –אני אציג קצת את מה שעושה המשרד לפיתוח הנגב והגליל בנושא הזה.

יואב בן צור: הוקמו שני מרכזי צעירים ברשויות הבדואיות בנגב, ברהט ובחורה, והם נותנים מענה ל-9,000 משתתפים; יושקעו משאבים לקידום המרחבים המוניציפליים ביישובי המיעוטים באזורי עדיפות לאומית באמצעות מיפוי ושילוט רחובות בחברה הערבית, הכוונה ויצירת כתובת לכל יחידת מגורים ועסק; הקמת קריית חינוך שיקומית, שתיתן מענה לצרכים החינוכיים והשיקומיים של כ-600 ילדים ומתבגרים בגיל 3–18 שסובלים מלקויות קשות, בניית מעונות יום ופיתוח תשתיות.

יואב בן צור: סך התקציב שהוקצה לפרויקט מעונות היום עומד על כ-7 מיליון שקלים ומצטרף לסכום של 15 מיליון שקלים שכבר הושקעו בפרויקט.

יואב בן צור: מיזם קסם המדבר לפיתוח התיירות ביישובים הבדואיים בנגב הוא מיזם רחב ובמסגרתו הוקמו הפרויקטים הבאים: אירוע לילות רמדאן, שמשתתפים בו כל שנה כ-3,000 איש; פסטיבל דרום אדום – קסם המדבר, שמגיעים אליו אלפי משתתפים כל שנה; קורס ניהול תיירות בדואית שהשתתפו בו כ-30 תיירנים; סיורי סוכנים ועיתונאים – לאורך השנה מתקיימים כ-140 סיורים לעיתונאים, סוכנים, מובילי דעת קהל, מקבלי החלטות, על מנת לחשוף את המותג קסם המדבר; פעילויות שיווק ופרסום – קידום כלל הפעילויות של המותג קסם המדבר באמצעים דיגיטליים כדי למשוך קהל לעסקי התיירות בחברה הבדואית; שיווק התיירות הבדואית בירידים ובתערוכות.

יואב בן צור: בתחום התרבות יצא קול קורא בפעילות תרבות עירונית – סל תרבות – ובמסגרת זו נתמכה תל שבע בסך של 160,000 שקל לשלושה אירועים במסגרת חגיגות 50 שנה לתל שבע.

יואב בן צור: האירוע המרכזי היה פסטיבל חג הקורבן, וכן היו שדרות תרבות – תיאטרון רחוב, טורניר רמדאן, תערוכות אומנות, מופע להקה פתאפית לילדים ותחרות דבקה; יזמות תרבותית – תערוכות קולינריה; שדרת הפסטיבלים בנגב – אירועי תרבות אזוריים בעלות של 300,000 שקל.

יואב בן צור: פעילויות חינוך: יש תוכנית מצוינגב, שמטרתה היא פיתוח תחום המצוינות בנגב על ידי חשיפת התלמידים לתחומי דעת שונים כדי לאתר את תחומי המצוינות שלהם.

יואב בן צור: בפרויקט הזה משתתפים היישובים שגב שלום ורהט; תוכנית נגב סל – התוכנית הזו, מטרתה צמצום פערים, מתן הזדמנות שווה לילדים ונוער בנגב שעוסקים בספורט הכדורסל, והתוכנית מסייעת בתקציב פעילות כדורסל מוסדרת כמו טורנירים משותפים, מחנות אימונים, פעולות אזוריות, כמו הכשרות והדרכות על ידי מנטורים המלווים ומטפחים את מאמני ומדריכי הכדורסל.

יואב בן צור: היישובים שהתוכנית פרוסה בהם הם: שגב שלום, לקיה, ערערה, חורה, תל שבע, כסייפה, אל-קסום, נווה מדבר ורהט.

יואב בן צור: למעלה מ-200 ילדים מיישובים אלה משתתפים בפרויקטים הללו; תוכנית Yschool, שהיא פרויקט לתגבור למידה און-ליין במקצועות ליבה כגון: מתמטיקה, שפה, אנגלית, אזרחות, היסטוריה.

יואב בן צור: בוצעה הטמעה ממוקדת בכל היישובים הבדואיים והותאמו מדריכים דוברי השפה הערבית, על מנת להקל על מחסום השפה.

יואב בן צור: פעילויות הפגה במשבר הקורונה: במהלך הסגר הראשון הובילה הרשות לפיתוח הנגב מהלך של פעילות הפגה לילדים מהמגזר הבדואי.

יואב בן צור: חולקו מעל 2,000 ערכות העשרה לילדים במגזר.

יואב בן צור: הקמת מרכזים לגיל הרך, שייתנו מענה הוליסטי להורים ולילדים ברשויות המקומיות.

יואב בן צור: הקמת ספריות לעידוד קריאה בגיל הרך במרכזי הגיל הרך ביישובים הבדואיים – במהלך שנת 2020 גובשה תוכנית יחד עם עמותת אלבאכור להקמת ספריות לעידוד קריאה בגיל הרך בקרב טיפות החלב ומרכזי הגיל הרך.

יואב בן צור: היישוב שגב שלום זכה לקבל תמיכה בעבור מרכז אזורי, הכולל את הרשויות תל שבע, חורה ולקיה בסכום של 2.5 מיליון שקל.

יואב בן צור: כמו כן, פורסם קול קורא להקמת והפעלת מתחמי עבודה משותפים, "האבים", כל מרכז ייתן שירות ומענה ליזמים בעלי עסקים וכו'.

יואב בן צור: התקציב להקמת כלל המרכזיים יהיה עד 30 מיליון ש"ח.

יואב בן צור: נכון להיום בהאב רהט פועלים 17 יזמים ויזמיות, שעוסקים בתחומים שונים: שיווק, טכנולוגיה, רובוטיקה, נדל"ן, הדרכות וסיוע פסיכולוגי ועוד.

יואב בן צור: מיזמים כלכליים: במסגרת תמיכת המשרד הוקמו באשכול נגב מזרחי כיתות להכשרת מתכנתים בכסייפה, שתכלול 18 סטודנטים, ולאחר סיום ההכשרה, 90% מהבוגרים ישתלבו בחברות ומפעלי הייטק בנגב.

יואב בן צור: באשכול נגב מערבי המשרד מעניק תמיכה להקמת שישה מרחבי תעסוקה, ובעתיד הקרוב צפוי להיפתח מרכז תעסוקה ברהט, שייתן מענה לתעסוקה מיידית לעובדים ולעובדות באמצעות שירותים חיצוניים לעסקים רבים מרחוק, כגון שירות לקוחות בפתרונות דיגיטליים.

יואב בן צור: במסגרת המיזם ייווצרו עשרות משרות חדשות איכותיות ובשכר גבוה.

יואב בן צור: כמו כן, פורסם קול קורא להצבת מתקני שעשועים, מגרשי מיני פיץ' וגנים מוזיקליים.

יואב בן צור: במסגרת הקולות הללו קיבלו הרשויות תל שבע, אל-קסום, רהט, לקיה, וחורה אישור להצבת מתקנים בשטחן.

יואב בן צור: כמו שאתם רואים, המשרד לפיתוח הנגב והגליל דואג ושם בראש מעייניו את הדברים הללו.

יואב בן צור: יתר הדברים שחסר לכם עוד, אחרי כל מה שמניתי פה – שר הכלכלה בטח ישלים אותם.

יואב בן צור: שר הכלכלה ישלים אותם הן תקציבית והן רעיונית.

יואב בן צור: אין לנו ספק שהוא יעשה את זה בצורה המיטבית.

יואב בן צור: תודה למי שיזם ודיבר ביום הנגב, ואני מקווה, בעזרת השם, שתמיד נבוא לפה עם בשורות טובות יותר לטובת תושבי הנגב.

יואב בן צור: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': טוב, אנחנו נעבור לשאילתות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למה לא? אתה משיב?

עמיר פרץ: רשום לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חשבתי שאתה נתת לו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אז בבקשה, אדוני השר, בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חשבתי שהוא ויתר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': טעות שלי, אדוני השר, בבקשה שר הכלכלה והתעשייה, בבקשה.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח על כך שמי שמגיש היום את הבקשה לדון ולציין את יום הנגב הוא דווקא חברנו חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

עמיר פרץ: דווקא בשל העובדה שחבר הכנסת סעיד אלחרומי מגיש את ההצעה אני לא אתחיל בשיח על הבדואים, כי אני שמח שחבר הכנסת סעיד אלחרומי מביא את ההצעה בראייה כוללת, של כל הקהילות, של כל מי שגר שם, על בסיס תפיסת העולם של שוויון, של שיתוף פעולה.

עמיר פרץ: לכן, אני מוצא חובה לעצמי לא להיגרר אחרי האינסטינקט המיידי – שבגלל שזה סעיד אז נדבר איתו רק על הבדואים.

עמיר פרץ: בשום פנים ואופן.

עמיר פרץ: אני מאמין שהאחריות שלך לגבי כל האזרחים שנמצאים בנגב היא אחריות שווה.

עמיר פרץ: לכן, אני קודם אתחיל בהחלט בנושאים הכלליים של הנגב, ובסוף גם, כמובן, נדבר על החברה הבדואית.

עמיר פרץ: אני באמת שמח ונרגש להיות במעמד הזה שבו מציינים את יום הנגב.

עמיר פרץ: כמי שגר בדרום כל חייו, ולשמחתי גם בניי ונכדיי החליטו לקבוע את מקומם בדרום.

עמיר פרץ: הם גרים למרות המתח הביטחוני, למרות האתגרים הכלכליים, הם קשרו את גורלם עם הדרום.

עמיר פרץ: אני רואה בזה את אחת ההצלחות הגדולות שלי, להעביר מסר כזה שגם ילדיי מממשים אותו.

עמיר פרץ: בשבוע הבא אנחנו נציין את יום האזכרה השנתית לראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון.

עמיר פרץ: רק טבעי שבמעמד הזה נציין חלק מדבריו, וחלק מהחברים אמרו זאת.

עמיר פרץ: אמרו ש"בנגב ייבחן העם היהודי".

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לדבר על העמים כולם, לא רק על העם היהודי.

עמיר פרץ: אני חושב שבנגב ייבחן העם שמחזיק ברוב.

עמיר פרץ: כל חיי אני אומר שהתוקף המוסרי של אדם להיות חלק מהרוב זה כשהוא מוכיח שהוא יודע לתת את כל הכלים ואת כל הזכויות למיעוט.

עמיר פרץ: כי רוב יודע להגן על עצמו, רוב יודע להגן על עצמו.

עמיר פרץ: נכון שהוא זקוק גם להגנה ולהתערבות של הממסד, אבל בסוף רוב צריך לדעת לבוא ולהוכיח שהוא יודע להגן על המיעוט, ואז הוא קונה לעצמו את התוקף המוסרי להיות רוב.

עמיר פרץ: לכן אני מציין שבנגב אנחנו בהחלט עשינו כמה צעדים מאוד חשובים קדימה.

עמיר פרץ: הרבה מאוד חומות חברתיות, תדמיתיות, נופלות אחת אחרי השנייה.

עמיר פרץ: אני פוגש כל יום את רעייתי אחלמה – אתם יודעים את זה, סיפרתי לכם על זה, אני מקפיד בזה – והיא, כפי שאתם יודעים, נמצאת במכללת ספיר ושם היא פוגשת את הצעירים מהחברה הבדואית שמגיעים ללמוד ולרכוש השכלה.

עמיר פרץ: היא רואה עד כמה הם נאבקים על כך; כמה זה קשה להם, בעיקר בתקופה הזאת, בתקופת הקורונה, שלא לכולם יש אינטרנט ולא לכולם יש את הכלים הטכנולוגיים כדי לעמוד באמת בדרישות שעומדות לפניהם.

עמיר פרץ: אבל אתם יודעים – הסתובבתי בכמה הזדמנויות בין הכפרים, איפה שאני מסתובב, ואחד הדברים ששימח אותי יותר מכול הוא שבכל מפגש שלי, גברתי, שתדעי, הייתי מגיע ואז היה תמיד קם מישהו ואומר לי: תשמע, אני החלטתי לתמוך בך לא בגללך.

עמיר פרץ: אני אומר לו: למה?

עמיר פרץ: החלטתי לתמוך בך בגלל אשתך.

עמיר פרץ: אמרתי לו: אהה, באמת.

עמיר פרץ: הוא אומר לי: כן.

עמיר פרץ: הוא אמר לי: תשמע, אני התחלתי ללמוד והיו לי קשיים והחלטתי לעזוב והיא לא הרפתה ממני, היא הייתה מתקשרת אליי כל יום: אתה תחזור, ואם אתה צריך סיוע כזה, ועזרה במקצוע כזה ואחר – והינה אני היום אקדמאי, עובד סוציאלי, או איש מדעי הרוח, אני מרגיש שכל הביטחון העצמי שלי נמצא במקום הנכון, ואני יכול לתרום לחברה ולעמוד בזכות עצמי.

עמיר פרץ: לכן אני בא ופונה לכל חבריי: אנחנו צריכים להעמיד את מבחן ההזדמנות השווה לכל אזרח באשר הוא אזרח כמבחן הראשון של הנגב, של כל המנהיגות בנגב, ערבים ויהודים, לעשות זאת ביחד.

עמיר פרץ: כשאני מסתובב בנגב הדבר שחורה לי יותר מכול הוא כשאני רואה את אותם ילדים קטנים, במאהלים, בפחונים.

עמיר פרץ: אני מבין את הצורך לבצע את החקיקה על בוריה, אבל הילדים האלה לא יוכלו לשפוט אותנו אלא דרך המראות של החיים המאוד-קשים בחורף, בקיץ; ילדים שלעיתים צריכים ללכת 15 ו-20 קילומטר כדי להגיע לצומת המסוים שאליו, אם היה להם מזל, יגיע אוטובוס שייקח אותם לבית הספר.

עמיר פרץ: אין ספק שאנחנו יכולים לשנות את הכיוון.

עמיר פרץ: אבל לפני שאחזור לשם אומר: לצערי, גם שיעור התעסוקה הכללי בנגב הוא שיעור תעסוקה שבדרך כלל נמוך בכ-15% מאשר שיעורי התעסוקה הממוצעים.

עמיר פרץ: השכר הממוצע בנגב הוא בדרך כלל כ-30% פחות מהשכר הממוצע במקומות במרכז הארץ.

עמיר פרץ: רוב החברות של ההייטק והסקטורים המובילים נמצאים במרכז הארץ, 70% מהן נמצאות שם.

עמיר פרץ: רק 3.3% מהחברות המובילות קשרו את גורלן עם הנגב ועם תושבי הנגב.

עמיר פרץ: אני מוכרח לציין את המפעל הענקי הזה שהוקם לאחרונה, סודהסטרים, שעכשיו אישרנו מימון נוסף להרחבה שלו.

עמיר פרץ: אין מקום יותר מוצלח מהפלת שנאות וחומות מאשר פס הייצור, דעו לכם את זה.

עמיר פרץ: על פס הייצור לא מבחינים בין ערבי ליהודי.

עמיר פרץ: על פס הייצור, כשאנשים נמצאים כתף לצד כתף, רואים שהם מסוגלים לייצר ביחד ולהכיר, ולפתע כל אחד מכיר את משפחתו של השני.

עמיר פרץ: ראינו זאת בתקופת הקורונה במערכת הבריאות.

עמיר פרץ: איך כולנו השתוממנו פתאום שרופאים ערבים ורופאים יהודים מטפלים, ולא שואלים: מי אתה, מה אתה, ולא: באיזה חדר לידה אתה נמצא, כפי שיש כאלה שטרחו לציין, אלא באים ומטפלים, כבני אדם.

עמיר פרץ: פתאום כל החברה הישראלית עומדת ממש משתאה.

עמיר פרץ: אתה יודע, חבר הכנסת אלחרומי, כמה זה חשוב?

עמיר פרץ: הלכתי לנחם אבלים בשדרות לפני כחודש.

עמיר פרץ: קמה הבת של הנפטר ואמרה לי: תשמע, כל החיים שלך אתה מטיף לנו פה לדו-קיום ואף פעם לא הסכמתי לקבל את זה; עכשיו אבא שלי היה בבית חולים וראיתי באיזו מסירות טיפלו בו דווקא רופאים ערבים, ליד רופאים יהודים, והיום אני מבינה על מה דיברת איתי כל השנים, והיום אני גם מוכנה לקבל את זה.

עמיר פרץ: אנחנו נלך למסלולים רבים – בגלל קוצר הזמן אקצר.

עמיר פרץ: כל המסלולים שהיום נמצאים במשרד הכלכלה הם קודם כול עם עדיפות לפריפריה ולחברה הערבית ולחברות המוחלשות; מסלולי התעסוקה המיוחדים, אנחנו בהם מממנים 20% משכרו של כל עובד ערבי שנקלט למשך כשנתיים, ו-30% – כל עובדת בפריפריה, ערבים ויהודים.

עמיר פרץ: כמובן, גם לאוכלוסיות מוחלשות אנחנו עושים תוכניות מיוחדות, ועכשיו אנחנו הגדלנו את היקף ההשקעה דווקא בתחומי ההייטק: מפעל הייטק שיקלוט עובד מהמגזרים השונים יקבל סבסוד של קרוב ל-45,000 שקל לתקופה קצובה מראש כדי להמשיך ולהעסיק את אותו עובד.

עמיר פרץ: כמה משפטים לעניין של החברה הבדואית.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שבשבוע-שבועיים הקרובים נגיש הצעה לממשלה שכוללת הקמת שלושה יישובים חדשים וגם כוללת חזון גדול של הקמת עיר על-שבטית, באופן שתהיה תשובה בעשור הקרוב לאותם צעירים שלא ימצאו עצמם במרחבי הכפר.

עמיר פרץ: כמה שלא נוכל לתת פתרונות מקומיים, עדיין מדובר במשפחות גדולות, עדיין יש הרבה מאוד אקדמאים שרוצים למצוא את עצמם במסגרות אחרות, ואין שום סיבה לא לאפשר להם זאת.

עמיר פרץ: לכן, אני רואה בעיר העל-שבטית הצפויה דבר חשוב ביותר.

עמיר פרץ: אני כבר רואה את המתקפות מצד ימין.

עמיר פרץ: קראתי אתמול כמה כתבות, תוקפים אותי ואומרים שאני, במדיניות החדשה שלי, מפקיר את האדמות בנגב.

עמיר פרץ: אני פונה לכל אנשי הימין: מי הפריע לכם?

עמיר פרץ: עשר שנים אתם מנסים את המדיניות של כיפופי ידיים וכוח; עובדה שזה לא עוזר לכם, עובדה שלא הצלחתם לשנות דבר.

עמיר פרץ: הכשרתם חלקות אדמה אבל איש לא בא לגור בהן.

עמיר פרץ: אני מנסה, לא בטוח שאצליח; אני מנסה, יכול להיות שאצליח.

עמיר פרץ: לפחות תשתקו שנה ואל תפריעו.

עמיר פרץ: תנו לנו לעשות את מלאכתנו.

עמיר פרץ: אני פונה לחבריי ואומר להם: אנחנו נמשיך לחזק את האמון, כי רק אם נצליח לחדש ולחזק את האמון בין האוכלוסייה והחברה כולה בכלל הנגב, ובתוכה החברה הבדואית, אני מאמין שביחד נצליח לעשות הרבה מאוד דברים ונצליח לפרוץ במקומות שלא הצליחו לפנינו.

עמיר פרץ: אני בהחלט מודה לך, חבר הכנסת אלחרומי, לא רק על שהעלית את הנושא אלא גם על שיתוף הפעולה שלך במשך כל השנה.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות לחבריי, חברת הכנסת מרב מיכאלי, חבר הכנסת מאיר כהן, ולומר להם: שמעתי את דבריכם באשר לאפשרות שמדרשת שדה בוקר תיסגר.

עמיר פרץ: אני חושב שזה דבר שאסור לתת לו להתרחש, ואני אפעל כמיטב יכולתי למנוע זאת.

עמיר פרץ: תודה רבה לכם ושיהיה יום ציון הנגב יום מבשר טובות לכולנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אמן, תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדוני השר, אולי כדאי שתישאר פה, כי אנחנו עוברים לשאילתה שמופנית אליך.

עמיר פרץ: אני אביא את התשובה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בסדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אתה מסתפק בזה – מעולה, תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, שאילתה מס' 266 לשר הכלכלה והתעשייה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: אדוני השר, הובא לידיעתי כי תוכנית מעוף של הסוכנות לעסקים קטנים מצמצמת את פעילותה בימים אלו, והראשונים להיפגע אלו יישובי עוטף עזה והמרחב.

מיקי לוי: רצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: מדוע?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: האם תפעל לשנות החלטה זו? 3.

מיקי לוי: אם כן – מתי? 4.

מיקי לוי: אם לא – למה? 5.

מיקי לוי: היכן עוד התוכנית מצמצמת פעילותה, ומדוע?

מיקי לוי: האם בעוד מקום בארץ?

מיקי לוי: 6.

מיקי לוי: מה היקף תקציב תוכנית זו ל-2020?

מיקי לוי: תודה.

עמיר פרץ: חברי חבר הכנסת מיקי לוי, אני מאוד מודה לך על שהעלית את השאילתה הזו.

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שזה נושא מאוד חשוב, כי מרכזי המעוף בהחלט משמשים מנוף חשוב ביותר לפיתוח עסקים ולעידוד יזמות.

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שאתה צודק, אבל אני רוצה להסביר.

עמיר פרץ: סך הכול התקציב של המעוף מגיע לכ-65 מיליון שקל.

עמיר פרץ: בנוסף לכך, יש את התקציבים המיוחדים שמופנים במסגרת ההגדרה של מרכזי עסקים, שבתוכם גם פועל המעוף.

עמיר פרץ: לצערי, התוספת מוגדרת כתוספת שאיננה נמצאת בתקציב, ולכן הודיעו על קיצוצה.

עמיר פרץ: מכיוון שהקיצוץ הזה של 5.5 מיליון שקל הולך להיות בדיוק במקומות הכי רגישים, במקומות שצריכים יותר מכול את המעוף, גם במגזר הערבי בצפון, וגם בשדרות ובעוטף עזה, אני הודעתי על כך שאני מבטל את ההחלטה הזו.

עמיר פרץ: הנחיתי את המשרד לנהל הידברות עם משרד האוצר, והגענו לסיכום עקרוני שעד שיאושר תקציב 2020–2021, אנחנו בשיתוף פעולה נעביר 5.5 מיליון שקל כמסגרת תקציב נוספת – זה בתשובה לשאילתה שלך, וכמובן נמנע את סגירתם של אותם מרכזי מעוף בגליל וגם את מרכזי המעוף שמתוכננים להיסגר בעוטף עזה.

מיקי לוי: אדוני השר, לא יכולתי לצפות לתשובה יותר טובה מזו, שאתה מבטל ומחזיר את התקציב.

מיקי לוי: אני כבר מקבל – – –

עמיר פרץ: לא, אני לא מחזיר.

עמיר פרץ: אני מגייס כסף מסעיפים אחרים כדי למנוע את הסגירה, בתקווה לגייס כסף בדיוני התקציב – שיהיה תקציב קבוע ולא תקציב על תנאי.

מיקי לוי: תראה מה עושה הטכנולוגיה, כמה מהיר: תושבת עוטף עזה אלוף משנה במילואים נירה שפק אומרת לך תודה רבה.

עמיר פרץ: תודה לך, תודה לך, נירה.

עמיר פרץ: יפה.

עמיר פרץ: יש שאילתות נוספות או שאני – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא, לא לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זו השאילתה היחידה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

עמיר פרץ: מותר על פי התקנון לשאול שאלה נוספת גם למי שלא – – – אבל אם אף אחד לא נרשם זה בסדר.

עמיר פרץ: << הלסי >> ציון חג הסיגד << הלסי >>

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היום הוא יום מיוחד ואנחנו מציינים בו כאן לא מעט אירועים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מאוד שמחה שאנחנו גם מציינים היום את חג הסיגד, בהצעות לסדר-היום, מס' 2004 ו-2039.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את ההצעות לסדר-היום יפתח חבר הכנסת יואב סגלוביץ', שהציע את היום הזה, נכון?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת יואב סגלוביץ', בבקשה.

יואב סגלוביץ': גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, חג הסיגד, שחל אתמול, חל 50 יום אחרי יום כיפור, והוא יום של צום, טהרה והתחדשות ובמרכזו טקס חיזוק הברית בין העם לאלוהים.

יואב סגלוביץ': ההשראה למנהגי החג לקוחה ממעמד דומה שאותו קיימו עזרא ונחמיה, ככתוב בנחמיה, פרק ח' : "ויברך עזרא את ה' האלוהים הגדול ויענו כל העם אמן אמן במעל ידיהם ויקדו וישתחו לה' אפים ארצה".

יואב סגלוביץ': זה יום מיוחד שמביא לתחושה של טהרה, חשבון נפש, פיוס, שבירת חומות המפרידות בין אדם לאדם ותחושה של אחדות ושיתופיות, המתבטאת בהתכנסויות המוניות.

יואב סגלוביץ': התכנסויות המוניות לצערנו לא ניתן לקיים בשל הקורונה, אך פיוס ושבירת חומות בוודאי.

יואב סגלוביץ': שבירת חומות היא ההכרה של כל אחד במשותף האנושי; המשותף האנושי שנוהגים לתת לו לעיתים כותרות גבוהות, אומנם נכונות אבל גבוהות, של ערכים הומניים כמו פתיחות, ליברליות והכרת הזולת, הכרת האחר.

יואב סגלוביץ': אך המשותף האנושי הוא הרבה יותר פשוט לעיתים: הוא המבט, קשר העין, החיוך ולעיתים הדמעה.

יואב סגלוביץ': המשותף האנושי הוא ההרגשה שנגעת גם אם רק חלפת.

יואב סגלוביץ': המשותף האנושי הוא לראות, להבחין, להרגיש, והוא נוגע לעיתים באנשים, אך הוא נוגע לעיתים, ובעיקר, גם במוסדות וגם במוסדות המדינה.

יואב סגלוביץ': הוא נוגע גם בשיטור, הוא נוגע גם באכיפה, הוא נוגע גם במשפט.

יואב סגלוביץ': הוא נוגע בערכים הבסיסיים ביותר של שוויון והוגנות.

יואב סגלוביץ': החג הזה הוא חג עתיק, דתי ויהודי, אבל הוא גם חג של מבט, נגיעה ומחשבה.

יואב סגלוביץ': אני מברך אתכם, אחיי ואחיותיי, בחג שמח, ומאחל לעצמנו שניקח את הערכים של החג הזה לא רק ליום אתמול, חג הסיגד, אלא גם למחר ומוחרתיים, כאן בתוכנו.

יואב סגלוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: גברתי היושבת בראש, מכובדיי השרים, כבוד השר, שרת הקליטה, סגן השר, חבריי חברי הכנסת, יום הסיגד – החג הזה, למעשה – הנחגג על ידי יהודי אתיופיה ביום כ"ט לחודש מרחשוון, מקורו בהשראה ממעמד שקיימו עזרא ונחמיה בירושלים לאחר שיבת העם מן הגולה, ושם נאמר "וביום עשרים וארבעה לחדש הזה נאספו בני ישראל בשקים ואדמה עליהם ויבדלו זרע ישראל מכל בני נכר ויעמדו ויתודו על חטאתיהם ועונות אבתיהם – – – ויקראו בספר תורת ה' אלוקיהם רבעית היום", ורביעית היום היו מודים ומשתחווים לה' אלוקיהם.

אוריאל בוסו: כן, בהשראת מעמד הר סיני שבו עם ישראל קיבלו את התורה, ולכן, מהות היום הזה היא קריאה לקרבת אלוקים והיבדלות מן הגויים הסובבים אותם, וצום ותפילה וטהרת הגוף והנפש, ובקשת מחילה מן האלוקים ותפילה כי ירחם על שארית הפליטה ויחזירנו לירושלים להתאחד עם שאר אחינו בית ישראל.

אוריאל בוסו: מיקום המעמד היה על הר גבוה, כפי שהיה במעמד הר סיני, וכוהני הקהילה, הם המנהיגים הרוחניים, היו מתפללים וקוראים בעשרת הדיברות, ונושאים דרשות אשר מחד גיסא דיברו אל הקהל להיבדל מן הנכר הסובב אותנו ולא ליפול לזרועות הייאוש בעקבות הגלות הארוכה ולהמשיך לדבוק בתורת משה רבנו, ומאידך גיסא הפיחו בהם תקווה כי הינה עוד מעט יגיע זמן הגאולה וישועת ה' כהרף עין ונעלה לציון בירושלים הבנויה.

אוריאל בוסו: מהות הזעקה של יוסף הצדיק "את אחי אנכי מבקש" פעפעה וזעזעה תמיד בליבם של אחינו יהודי אתיופיה – לזעוק ולבקש עוד משחר גלותם ובמשך אלפי שנים את אותה קריאה של "את אחי אנכי מבקש".

אוריאל בוסו: המסר היה: אנו מבקשים לשוב ולהתאחד עם אחינו שאר שבטי ישראל.

אוריאל בוסו: רבותיי, על אותו יוסף מן השבטים נאמר, כאשר פגש את אחיו בשבתו על כס המלכות כמשנה למלך מצרים: "ויכר יוסף את אחיו והם לא הכרהו".

אוריאל בוסו: ברבות הימים, כאשר מגיעים אחים בודדים לארץ הקודש ומתעורר פולמוס אצל האחים היושבים בציון סביב הכרתם, קם לו עוד יוסף, מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, ובמבטו החד ובאבחנת הלב אשר נטע בו אלוקים מכיר את אחיו יהודי אתיופיה, בבחינת "ויכר יוסף את אחיו".

אוריאל בוסו: הרב, זכותו יגן עלינו, לא הסתפק רק בהכרה ביהדותם ובכך שהם אחינו בני ישראל, אלא פעל בכל הזירות: אם זה בזירה התורנית – לשבת ולכתוב תשובות הלכתיות; אם זה בזירה המדינית, כשהלך ונפגש עם כל מי שאפשר וכל מי שביכולתו להשפיע; ואף בזירה הבין-לאומית, פגישות עם אנשי ממשל באמריקה, ולא נח ולא שקט עד אשר ראה אותם עין בעין בשובם לציון.

אוריאל בוסו: שמעתי סיפור על יהודים תמימים בני העדה שעלו ארצה במבצע שלמה והזדעזעו לשמוע שבבתי הספר מלמדים את הילדים שבית המקדש חרב.

אוריאל בוסו: זה לא נתפס להם – אנחנו באנו לגאולה.

אוריאל בוסו: הם באו לבית הספר ודרשו לקבל הסברים.

אוריאל בוסו: כשהסבירו להם, הם קרעו את בגדיהם ובכו כאילו בית המקדש נשרף עכשיו מול עיניהם.

אוריאל בוסו: זוהי אמונה תמימה, קדושה וטהורה.

אוריאל בוסו: ובנוסף לכל זה מרן הרב עובדיה יוסף זצ"ל רתם את התנועה שהוא הקים כדי לעשות הכול למען שילובם וקליטתם של יהודי אתיופיה, וראה בהם כבשר מבשרה של התנועה הקדושה.

אוריאל בוסו: הוראתו לרשת החינוך הייתה חד-משמעית: לקלוט את בני העדה למוסדות ש"ס בנפש חפצה.

אוריאל בוסו: וכיום בממשלה יושב-ראש התנועה השר אריה מכלוף דרעי ממשיך בצוואה של מרן ופועל בכל הכוח בכל הזירות.

אוריאל בוסו: היום אחרי שנים רבות אנו עדים למחזה מדהים: בכירי ילדי הקהילה מפארים את כותל המזרח של מוסדותינו.

אוריאל בוסו: אברכים שוקדים על תלמודם מדן ועד באר שבע; עשרות ומאות אברכים מהמצוינים בהם הם בני העדה המפוארת.

אוריאל בוסו: רציתי לברך גם את חבר הכנסת יעקב מרגי, שהיה מיוזמי החוק להכיר ביום הזה של החג המיוחד.

אוריאל בוסו: ואני חושב שגם היום, כשאנחנו רואים בממשלת ישראל ששרת הקליטה היא בת העדה, סגן השר במשרד לביטחון הפנים הוא בן העדה, זה המשך השילוב – לראות אותם בכל הזירות משתלבים.

אוריאל בוסו: תנועתנו תמשיך לראות את אחינו יוצאי אתיופיה כחלק בלתי נפרד ממורשת עם ישראל כפי הוראתו של מרן, זכותו יגן עלינו, אמן.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תעלה להשיב שרת העלייה והקליטה חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: גברתי היושבת בראש, השר לשירותי דת, ידידי וחברי סגן שר הבט"פ גדי יברקן, חברי כנסת וחברות כנסת יקרים ויקרות, אנו מציינים היום את יום הסיגד בכנסת, חג סיגד שמח, וכמו שאנחנו אומרים באמהרית: מלקם סגד בהל יהונלנה.

פנינה תמנו: בכ"ט בחשוון, 50 יום לאחר יום כיפור, אנו נוהגים לציין את חג הסיגד.

פנינה תמנו: אתמול, בטקס ממלכתי בהובלה של ממשלת ישראל, משרד התרבות והספורט, משרד העלייה והקליטה, כאשר הקייסים נושאים תפילה, אנחנו ציינו בארמון הנציב את הטקס הממלכתי.

פנינה תמנו: חג הסיגד הוא יום של תפילה וצום, יום של חשבון נפש ציבורי.

פנינה תמנו: מדי שנה, כנאמר פה, אבותינו נהגו להתקבץ מכל הכפרים.

פנינה תמנו: לא משנה כמה אתה גר רחוק, היו מתקבצים.

פנינה תמנו: קבוצות-קבוצות, נחילים-נחילים של אנשים, מבוגרים וטף היו מגיעים להר גבוה באזור אמבובר, כשבראש מובילים הקייסים את הציבור בתפילות וזמירות, מחבקים את ספרי התורה האורית – הרבה מספרי התורה הגיעו גם לארץ; גם היו כאלה שהיה צריך להביא אותם בדרך לא דרך אחרי מבצע משה.

פנינה תמנו: וכולנו ביחד התפללנו בעיקר "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".

פנינה תמנו: דמיינו לכם קהילה מופלאה, שבמשך דורות שלמים שמרה על הגחלת היהודית, כשאחד מהאירועים החשובים היה חג הסיגד.

פנינה תמנו: קהילה שבעצם עשתה הכנות לאורך כל שנות הגלות.

פנינה תמנו: כמעט כל ילד וילדה, לימדו אותם קודם כול לדעת שהחלום זה ירוסלם והבתים באתיופיה הם זמניים.

פנינה תמנו: השכלה – לא הולכים לערים הרחוקות יותר מדי, היו שולחים בודדים, כדי שחלילה לא נתבולל.

פנינה תמנו: היינו בעצם בהכנה תמידית שאנחנו נזכה לעלות ארצה, לחזור הביתה ולהתפלל בירושלים; אמונה שהתגשמה במלוא הדרה על אף הקשיים, העיכובים וכל כך הרבה מתים שלא זכו לעלות לארץ.

פנינה תמנו: בסיגד אנו נוהגים לחדש את הברית עם אלוקי ישראל, כבימי עזרא ונחמיה, שציינו את השיבה לציון מגלות בבל כנאמר בספר נחמיה פרק ט', פסוק א': "וביום עשרים וארבעה לחדש הזה נאספו בני ישראל בצום ובשקים ואדמה עליהם.

פנינה תמנו: ויבדלו זרע ישראל מכל בני נכר".

פנינה תמנו: למעשה, אנו העדה היחידה אשר שימרה את החג לאורך ההיסטוריה, שזה מעניין בפני עצמו, וכיום יש לנו זכות גדולה להפיץ את זה בקרב כל עדות ישראל.

פנינה תמנו: השנה, בשל מגבלות הקורונה, נאלצנו לחרוג ממנהגנו ולציין את החג בנוכחות מצומצמת, כפי שאמרתי, עם הקייסים.

פנינה תמנו: בזכות המנהיגות שלהם הם הצליחו לקרוא לציבור הרב שמגיע מדי שנה – עשרות אלפים, כל ההורים שלנו, מחכים לאירוע הזה, וזה היה מדהים אתמול להגיע להר, למרות שהיה עצוב להיות שם ככה כקבוצה מצומצמת ולראות שאף אחד מהציבור לא הפר את ההנחיה.

פנינה תמנו: זה מלמד על המכובדות ועל המנהיגות, כמו שאמרתי, של הקייסים.

פנינה תמנו: יחד עם זאת, עם ישראל, למרות הקורונה, מאוד ריגש אותי אתמול באופן אישי ורבים אחרים מבני קהילתי בדרכים היצירתיות והמגוונות שבהן הנגישו את החג וציינו את החג במערכות החינוך, ברשויות המקומיות – היו רשויות מקומיות ששכרו משאיות קטנות ולקחו אומן כזה או אחר והסתובבו בכל העיר – ובצבא, בתרבות, בקליטה.

פנינה תמנו: בעיניי, ולמרות ועל אף הקורונה, זה רק מוכיח לנו שכשאנחנו רוצים אז אנחנו יודעים לתת מקום לאחר, למרות שאנחנו לא ממש האחר; לתת מקום לטוב, לביחד ולאחדות.

פנינה תמנו: על כן, חג הסיגד השנה, כמו שאמרתי, למרות הריחוק החברתי, היה מרגש במיוחד.

פנינה תמנו: הוא חג שמאחד את העם, מחדד ומזכיר לנו את הדברים החשובים באמת:

פנינה תמנו: שאנחנו עם ודור שזכה להיות ביחד בביתו; שהמלאכה והחובה לשלמות העם פנימה חלות על כולנו, תחילה על נבחרי הציבור, עובר דרך כל העם.

פנינה תמנו: בטח ובטח לנו, שנמצאים בבית הזה, יש יותר חובה, ולא אחת אנשים עולים לדוכן זה ומדברים על כך, אבל ביומיים האחרונים לצערי אנחנו עדיין רואים כותרות של התכתשות ומריבות.

פנינה תמנו: זה לא עושה לנו כבוד.

פנינה תמנו: זה לא תורם לנו מאומה בתקופה של משבר, שבה אנשים נאלצים לשלם מחירים אישיים כבדים מאוד.

פנינה תמנו: הם לא יכולים לוותר על התקווה להרים את עיניהם ולשאת את עיניהם לבית הזה.

פנינה תמנו: זה מתחיל בכל אחד ואחת מאיתנו.

פנינה תמנו: החובה שלנו היא לעבוד קשה ולא להפסיק לחתור למצוא מכנה משותף בין חלקי ישראל, לבנות גשרים חזקים ויציבים בינינו – בין חילוניים לדתיים, בין מזרחים לאשכנזים, בין פריפריה למרכז, בין קבוצות יותר מוחלשות לקבוצות יותר חזקות.

פנינה תמנו: בסוף כולנו כאן 72 שנה, בנינו מדינה, הגיע הזמן לבנות חברה חזקה יותר.

פנינה תמנו: לסיום, אני נושאת תפילה לחזור לימים כתיקונם, של בריאות העם ובריאות העולם, לימים שבהם נזכה שוב להתכנס יחדיו בימים של שמחות, שנזכה לאחדות ואחווה.

פנינה תמנו: חג סיגד שמח, עם ישראל, מלקם סיגד בהל יהונלנה.

פנינה תמנו: תודה.

אליהו ברוכי: תודה רבה.

אליהו ברוכי: סגן השר גדי יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, שרי הממשלה שיושבים פה, אדוני שר הדתות, חבריי חברי הכנסת כולם, אני נרגש כל יום שאנחנו מציינים את יום הסיגד, ולאו דווקא מהמעמד הזה כחבר כנסת או כסגן שר.

דסטה גדי יברקן: מאז שאני זוכר את עצמי כילד, יש שני ימים שהייתי מחכה להם.

דסטה גדי יברקן: אחד זה יום כיפור, שאנחנו קוראים לו אסתרי, שבו כל ילד היה מוכיח לחברו מי יותר בוגר וצם ומענה את גופו בריקודים בבית הכנסת יחד עם המבוגרים.

דסטה גדי יברקן: היום השני זה יום הסיגד.

דסטה גדי יברקן: יום הסיגד הוא יום שמסמל בעיני רבים קודם כול את החיבור של עם ישראל אל אלוהים.

דסטה גדי יברקן: מקורות החג, כפי שמרבית חבריי חברי הכנסת והשרים ציינו, וכפי שזה באמת – הוא בעצם חג ויום מיוחד שציינו לראשונה עזרא ונחמיה בתקופת שיבת ציון בבואם מבבל.

דסטה גדי יברקן: כשהם הגיעו אל ארץ ישראל הם ראו את ההתבוללות הקשה בעם ישראל, והם לקחו על עצמם באחריות אישית לכרות את הברית בין אלוהים לעם ישראל שוב.

דסטה גדי יברקן: הדבר הראשון שצריך לעשות הוא קודם כול לצום ולהתפלל.

דסטה גדי יברקן: עזרא ונחמיה הובילו את עם ישראל אל הרי ירושלים עם חול, עם שק ואבנים על ראשיהם, על כתפיהם, בשכיבה ובתחינה, וכל היום התפללו.

דסטה גדי יברקן: חלק מן העם השתחווה וחלק מן העם אמר אמן.

דסטה גדי יברקן: רוב אזרחי ישראל משייכים את היום החשוב הזה ליהודי אתיופיה, ולמרות שלא היינו מתנגדים, מה שנקרא, למקוריות, שהוא שלנו, או לפטנט, הוא לא שלנו, הוא של עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אנחנו, הקהילה האתיופית, יהדות אתיופיה, ביתא ישראל, שמרנו את היום הזה בנדוניה, ושמרנו אותו למען כלל עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: זאת קהילה שירדה מארץ ישראל עם השם שלה, ישראל, וזאת הקהילה היחידה מבין קהילות ישראל ששמרה גם בגלות על שמה, ישראל.

דסטה גדי יברקן: זו גם אולי הקהילה היחידה שחזרה מגלות אל ארץ ישראל עם השם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אחד הימים המיוחדים שבעמנו זה היום הזה, יום הסיגד, והיום אנחנו מחזירים את זה לכלל עם ישראל ואומרים: הינה, זה חגכם, יומכם, התחברו ונתחבר נא ונציין אותו ביחד.

דסטה גדי יברקן: המילים "בשנה הבאה בירושלים הבנויה" מקבלות משנה תוקף ייחודי ביום הזה.

דסטה גדי יברקן: באתיופיה הקייסים הובילו את הציבור אל כיפת ההר הגבוהה באזורים.

דסטה גדי יברקן: כפי שידוע לכם, לא היה אינטרנט, לא טלוויזיה ולא דברים מודרניים לתקשר, ובנוסף להיותו יום קדוש של תפילה ושל צום היום הזה היה מפגש חברתי חשוב להעברת מסרים בין קהילות ביתא ישראל באתיופיה.

דסטה גדי יברקן: בין המסרים היחידים החשובים זה לתכנן את המסע אל ארץ ישראל: איך אנחנו עולים לארץ ישראל בחזרה.

דסטה גדי יברקן: ליום הזה, לא רק בני ישראל, ביתא ישראל, עבדו והתפללו; שותפינו לאותה מדינה ולתרבות מהדת האחרת, הנוצרים, המוסלמים, היו מחכים לנו ועוזרים בבתים ומכינים.

דסטה גדי יברקן: אני זוכר את שכנינו המוסלמים באתיופיה, באיזה כבוד, באיזו הדדיות היו חיים בשותפות איתנו.

דסטה גדי יברקן: בפרקים מסוימים, גם הנצרות, כשהופסקו מלחמות הדת באתיופיה.

דסטה גדי יברקן: היום החשוב הזה – לא היה משנה אם בגשם סוער או בשמש יוקדת, כולם חיכו ליום החשוב הזה.

דסטה גדי יברקן: אחרי מסלול חשוב, קשה ככל שיהיה, לא הייתה משפחה שלא חינכה את ילדיה שהם נועדו מחר לעלות לארץ ישראל, והמחר הזה הוא מחר – מהראשונים שירדו מארץ ישראל והגיעו לאתיופיה עד בני דורי.

דסטה גדי יברקן: להעביר את אותה התלהבות, את אותה עוצמה של אהבה וכמיהה לארץ ישראל זו חוויה חוץ-גופית.

דסטה גדי יברקן: וזה מדהים לראות איך ציבור שלם – ברוב המקרים הוא היה משוכנע, בטוח, שאלה היהודים היחידים בעולם – נכחדנו; זו הייתה התחושה האישית וגם הקהילתית בחלק מהזמן.

דסטה גדי יברקן: והיום תראו איזה פלא – אנחנו מגיעים לארץ ישראל, וכנסת ישראל, הריבון, ממשלת ישראל, מחוקקת חוק לשמר את החג הזה לכלל עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אומנם עם ישראל הוא זה שמציין אותו, אבל היום הזה גם מזמין את כל אזרחי מדינת ישראל לחשבון נפש, לתפילה, כל אחד בשפתו, בדתו, להתכנס בתוכו.

דסטה גדי יברקן: הוא כל כך חשוב.

דסטה גדי יברקן: ומכאן הקריאה שלי לרבנים הראשיים, למנהיגות הרוחנית של כלל עם ישראל, לאנשי החינוך: אין להשאיר את היום הזה כיום של יהודי אתיופיה – גדי, חג שמח; השרה פנינה, חג שמח, או כל חבר אתיופי שאנחנו מכירים, שיהיה לך חג שמח.

דסטה גדי יברקן: לא.

דסטה גדי יברקן: היום הזה חייב להיות של כל אזרח במדינת ישראל, יהודי שמאמין בדתו, בשיבת ציון.

דסטה גדי יברקן: היום הזה חייב להיות, והרבנים הראשיים הם אלה שצריכים להוביל את התפילות בארמון הנציב יחד עם הקייסים; רבני הישיבות, המכללות, האוניברסיטאות.

דסטה גדי יברקן: זה לא רק חג דתי, זה חג אזרחי חברתי, ואין לקחת עליו בעלות.

דסטה גדי יברקן: אני משחרר את עצמי מבעלות על יום הסיגד הזה.

דסטה גדי יברקן: יפה דרשו כל הח"כים שדיברו בעניין הזה, ומאוד אהבתי לשמוע את כולכם.

דסטה גדי יברקן: כך החג אמור להיות.

דסטה גדי יברקן: הלוואי שבשנה הבאה כבר לא תברכו את חבריכם יוצאי אתיופיה בחג שמח, אלא את כל אזרחי ישראל היהודים: יום חשוב, בואו נעלה לירושלים ונתפלל, ובטח בעידן הזה, בימים כאלה של חשבון נפש אמיתי.

דסטה גדי יברקן: הרי מה אנחנו יודעים – מדינת ישראל, עם ישראל החריב את עצמו, לא הם החריבו אותו, בגלל שנאת חינם.

דסטה גדי יברקן: ואנחנו היום קרובים אל התהום.

דסטה גדי יברקן: היום הזה, יום הסיגד, הוא יום שיכול להיות חלק מהפתרון לנו.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להתייחס לבני הקהילה הספציפית עכשיו, בעיקר לדור הצעיר.

דסטה גדי יברקן: יש לי תחושה שהדור הזה – יכול להיות שהוא יהיה בין החלשים בשרשרת החוליות של דורות ביתא ישראל.

דסטה גדי יברקן: ההורים שלנו לא ידעו קרוא וכתוב, ואימא שלי ובני גילה חלקם לא יודעים עכשיו לחייג מספר טלפון, אבל אותם אנשים היו הכי חזקים מבין הדורות של הקהילה, וזכו והצליחו להביא אותנו במסע רגלי לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: אנחנו במדינת ישראל היום, אנחנו משתלבים, ואנחנו צריכים להחליף דיסקט: לא עוד פעם להתעסק באכלו לי, שתו לי.

דסטה גדי יברקן: יהיו אנשים שידחפו אתכם לכיוון הזה: הינה, גזענות, הינה, בגלל שאתם שם.

דסטה גדי יברקן: אנחנו כבר הצלחנו, צמצמנו פערים של 3,000 שנה ב-30 שנה.

דסטה גדי יברקן: אנחנו באוניברסיטאות, במכללות, בבית המשפט, בצבא, בכל מקום.

דסטה גדי יברקן: אנחנו ישראל, ואנחנו שותפים לבנייתה של מדינת ישראל העתידית.

דסטה גדי יברקן: היו גאים במורשת, היו גאים בתרבות, באוכל, במוזיקה, בשמות שלכם.

דסטה גדי יברקן: אל תאפשרו לעוות את השמות שלכם לשמות אחרים.

דסטה גדי יברקן: שם בתרבות האתיופית לא ניתן סתם.

דסטה גדי יברקן: אין סתם שם, יש לו משמעות.

דסטה גדי יברקן: ומי שיעוותו לו את השם – תתקנו אותו.

דסטה גדי יברקן: ההורים שלנו נתנו לנו שמות יפהפיים עם משמעויות.

דסטה גדי יברקן: התרבות שלנו היא תרבות מדהימה, של שלום, של תקווה, של אחדות.

דסטה גדי יברקן: זו קהילה.

דסטה גדי יברקן: יש משפט שאין בשום שפה בעולם, להערכתי.

דסטה גדי יברקן: בעברית ניסיתי למצוא – לא מצאתי.

דסטה גדי יברקן: יש מילה שנקראת באמהרית "אדרה".

דסטה גדי יברקן: אדרה זה כשמשביעים מישהו: שמור לי על זה; אני מבקש ממך שתשמור לי על זה, תעביר את זה לפלוני ולאלמוני, אני משביע אותך.

דסטה גדי יברקן: מילה אחת, אדרה, הסברתי בכמה מילים.

דסטה גדי יברקן: אנחנו קיבלנו את המשפט הזה, את האדרה, על ירושלים, שנעביר את זה בשבועה לדורות הבאים.

דסטה גדי יברקן: אנחנו היום בארץ ישראל ואנחנו יכולים להיות אולי הגשר, הפתרון לסכסוך הפנים-חברתי שלנו, השסע בתוך המדינה הזאת.

דסטה גדי יברקן: ולצערנו הרב מוציאים אותנו ולוקחים לכיוונים אחרים.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה לאחל לכלל עם ישראל יום סיגד חשוב, שמח.

דסטה גדי יברקן: ולצמים שצמו אתמול – כנראה היה להם צום קל.

דסטה גדי יברקן: אבל חשוב מאוד שהכנסת מציינת את זה.

דסטה גדי יברקן: גברתי היושבת-ראש, אני יודע שזה חשוב לך, הנושאים של הקהילה ובכלל הנושאים הללו קרובים לליבך.

דסטה גדי יברקן: זכית לנהל את הישיבה הזאת, ואני מודה לכם.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בהחלט זכיתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת סגלוביץ', אנחנו מסתפקים בדברים האלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האם אתה מעניין שזה יעבור לדיון באחת מוועדות הכנסת?

דסטה גדי יברקן: לוועדת הכספים.

קריאה: – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': << הלסי >> ציון היום הבין-לאומי לזכויות הילד << הלסי >>

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברי הכנסת, אנחנו עוברים לציון יום נוסף, היום הבין-לאומי לזכויות הילד, הצעות מס' 1699, 1820, 2007, 2042, 2046 ו-2051.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מי שיישא דברים ראשון הוא חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הוועדה לזכויות הילד ציינה היום את היום הבין-לאומי לזכויות הילד.

יוסף ג'בארין: האמת היא שבהזדמנות הזאת אני רוצה לפתוח בלהודות קודם כול לצוות הוועדה – לתמי ברנע, מנהלת הוועדה, לשמרית שקד, היועצת המשפטית של הוועדה, לרון רומן, הדובר שלה, למריה רבינוביץ', החוקרת, לעאליה עודה, ראש תחום פרלמנטרי בוועדה, וכן למעיין חיה גביסון.

יוסף ג'בארין: אני מודה גם לצוות שלי במשרד, שפעל לקיום הדיונים החשובים שהיו היום.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני לא סתם מודה לצוותי העבודה, כי היום המיוחד הזה משקף את הפעילות הכמעט יום-יומית של הוועדה לזכויות הילד.

יוסף ג'בארין: לא כל ועדה זוכה ליום מיוחד שמשקף את עשייתה בתחום.

יוסף ג'בארין: אם אתם שואלים אותי למה בתקופה הזאת – הרי ב-20 בנובמבר 1989 אימץ ארגון האו"ם את אמנת זכויות הילד, אמנה שמכילה כללים מפורטים לשמירה על הזכויות שהופיעו עוד בהצהרה לזכויות הילד משנת 1959.

יוסף ג'בארין: האמנה הזאת אושררה על ידי כ-200 מדינות, וביניהן גם מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל חתומה על האמנה הזאת ומחויבת לה.

יוסף ג'בארין: אלא שלצערי הרב, כפי שנחשף לא רק היום בדיון אלא בדיונים רבים שאנו מקיימים בוועדה, שוב ושוב מתגלים הפערים בין הצהרות לבין יישום, בין מילים לבין מעשים.

יוסף ג'בארין: למרות ההצהרות בפורומים הבין-לאומיים על כיבוד זכויות הילדים, המציאות מגלה שזכויותיהם של ילדים רבים במדינה ממשיכות להיות מופרות, ובעיקר, לענייננו – הזכות לחינוך, לחיים בכבוד ולשוויון.

יוסף ג'בארין: מצבם של ילדים וילדות, נערים ונערות, החמיר והורע בתקופת משבר הקורונה.

יוסף ג'בארין: לצד התחלואה הבריאותית והפיזית החמירה התופעה הקשה של תחלואה רגשית ושל מצוקות נפשיות ומועקות שהלכו וגדלו בתקופה הזאת, כפי ששמענו היום גם מנציגי מועצת התלמידים.

יוסף ג'בארין: רק להזכיר נושאים בולטים: היעדר מסגרות, סגירת בתי הספר, מעט מפגשים עם אנשי מקצוע ופסיכולוגים, מעט קשר עם חברים, קשיים בלמידה מרחוק, מחסור חמור באמצעי הקצה למאות אלפי ילדים, הרחבת מעגל העוני והמצוקה, הפסקת מפעל ההזנה של משרד החינוך, ועוד ועוד.

יוסף ג'בארין: משבר הקורונה הביא לכך שילדים וילדות רבים מתמודדים כיום עם מצוקות חברתיות, כלכליות, נפשיות ורגשיות חדשות.

יוסף ג'בארין: הדבר חמור יותר כאשר אנחנו מדברים על ילדים המגיעים מאוכלוסיות ייחודיות ומוחלשות כמו האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, שנפגעו אף יותר מהמשבר הכלכלי, החברתי והבריאותי.

יוסף ג'בארין: כ-400,000 ילדים, לפחות 400,000, לא הצליחו ללמוד בזום מאז חודש מרץ.

יוסף ג'בארין: מאז עברו שמונה חודשים אבל לאותם 400,000 ילדים עדיין אין פתרונות, והם הוצאו ממערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני תוהה, כשראש הממשלה אומר שמתקשרים אליו מכל מדינות העולם ללמוד על הטיפול בקורונה, האם זה כולל גם את היחס הזה לילדים, שאיבדו כמעט שנת לימודים שלמה?

יוסף ג'בארין: אני מתחייב כאן להמשיך ולהיאבק למען הילדים והילדות של כולנו, ערבים ויהודים.

יוסף ג'בארין: הוועדה בראשותי תמשיך להיות הכתובת של ילדים ונוער שנפגעו אנושות ממשבר הקורונה, ושנפגעים דרך קבע ממערכת לא שוויונית שרק מרחיבה פערים.

יוסף ג'בארין: עלינו להמשיך ולפעול למען ילדים שחיים מתחת לקו העוני, למען נערים שהולכים לישון על בטן ריקה, למען ילדות וילדים שסובלים מאלימות, למען הילדים הרעבים שחיים מתחת לקו העוני ולומדים במערכת חינוך שמגדילה פערים חברתיים, ולמען עוד ועוד ילדים וילדות שהמערכת מזניחה ומדירה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב טסלר, בבקשה.

יעקב טסלר: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, מיליארד ילדים בעולם נעדרו מספסל הלימודים בתקופת הקורונה.

יעקב טסלר: 30 מיליון ילדים בעולם לא יחזרו, על פי ההערכות, לבית הספר אחרי הקורונה.

יעקב טסלר: 10 טריליון דולר אובדן הכנסות עתידיות – זה המספר, על פי ההערכה האחרונה של הבנק העולמי, שאותו היו עשויים להרוויח בעתיד ילדי דור הקורונה אם המגפה לא הייתה מרחיקה אותם מבית הספר.

יעקב טסלר: 140,000 נושרים מבית הספר, מעבר לנשירה הרגילה, התווספו בישראל מאז הקורונה.

יעקב טסלר: ואם נזכור כי על כל נושר רשמי יש שניים סמויים, המספר הוא כפול ומשולש.

יעקב טסלר: חבריי חברי הכנסת, אנו מציינים השבוע את יום זכויות הילד.

יעקב טסלר: הזכות – ובאותה מידה גם החובה – הבסיסית ביותר בעולם בכלל ובמסורת היהודית בפרט, היא לחינוך והכוונה.

יעקב טסלר: באיוב נאמר: "ועיר פרא אדם יולד".

יעקב טסלר: המציאות היא שאדם נולד פרא, והחינוך הוא שמביאו להיות אדם.

יעקב טסלר: הזכות הזו חייבת להישמר בכל מצב, בכל תקופה ובכל סיטואציה.

יעקב טסלר: לא ניתן לפגוע בה.

יעקב טסלר: זו אמורה להיות זכות אבסולוטית.

יעקב טסלר: למרבה הצער, בחסות הקורונה מנענו מהילדים את הזכות הכי בסיסית הזו.

יעקב טסלר: גזלנו מהילדים את החינוך.

יעקב טסלר: חמסנו מהילדים את העתיד.

יעקב טסלר: דור שלם הלך לאיבוד.

יעקב טסלר: המשבר עלול להותיר אחריו דור קורונה שעתידו נפגע באופן אנוש.

יעקב טסלר: חברים, איבדנו דור שלם.

יעקב טסלר: על פי מחקר שנערך לאחרונה, ילדים פקיסטנים אשר לא יכלו לפקוד בית הספר לתקופה של שלושה חודשים בלבד בשנת 2005, בעקבות רעידת אדמה, הראו לאחר ארבע שנים סימנים לכך שהפסידו שנה וחצי של חינוך.

יעקב טסלר: ההשלכות של שלושה חודשים שוות להפסד של שנה וחצי.

יעקב טסלר: קל לשער, ולא צריך לנחש, מה יהיו ההשלכות של סגירת מערכת החינוך לחודשים על גבי חודשים.

יעקב טסלר: חודשים ארוכים שהילדים נמצאים בבית.

יעקב טסלר: מערכות הרווחה והחינוך מדווחות כבר עכשיו על נסיגה חמורה בכל האינדיקטורים, שצריכים להקפיץ את המערכת החברתית: בריחת נוער לסמים, לאלכוהול, הימורים ברשת, התמכרות למשחקי מחשב, ונדליזם, ועוד.

יעקב טסלר: השהות של הילדים בבית והצפיפות מביאות לקשיים ולאלימות במשפחה, ויש דיווחים על גידול של פי שלושה באלימות בבית.

יעקב טסלר: אבל מה לעשות, זה לא מדליק נורת אזהרה לאף אחד.

יעקב טסלר: מדברים עכשיו על פתיחת מערכת החינוך רק בערים ירוקות וכתומות; המצב בחינוך הוא אדום, אדום בוהק.

יעקב טסלר: המצב זועק לשמיים.

יעקב טסלר: אנו עדים לזעקה האילמת של עשרות אלפי ילדים.

יעקב טסלר: הילדים זועקים, ולא שומעים.

יעקב טסלר: הילדים בוכים, ולא שומעים.

יעקב טסלר: הילדים מתייפחים, ולא שומעים.

יעקב טסלר: הילדים מתחננים לעזרה, ולא שומעים.

יעקב טסלר: הפכנו להיות אטומים, פשוט לא שומעים.

יעקב טסלר: במקום להעיר את הילדים בבוקר לבית הספר, ההורים מתמודדים עם הרחקת הילדים מסיגריות, אלכוהול.

יעקב טסלר: הם לא קמים בבוקר, לא מתלבשים, לא מתחשק להם לעשות כלום, אבל אף אחד לא שומע.

יעקב טסלר: את מה שהבינו עיניהן הצופיות למרחוק של גדולי ישראל מבינים כבר היום כולם.

יעקב טסלר: הם עומדים ומתריעים כבר חודשים ארוכים שהנזקים מסגירת מערכת החינוך יהיו בלתי הפיכים, אבל אף אחד לא שומע.

יעקב טסלר: ההוראה לפתוח את מערכת החינוך בכל מחיר אינה רק בשל הערך הנעלה של לימוד התורה, אלא גם, ובעיקר, בשל הערך החינוכי ואחריות לדור העתיד.

יעקב טסלר: כיום במרבית מדינות העולם, גם בתקופות סגר, בתי הספר ממשיכים להתקיים כרגיל, כמובן תחת מגבלות ריחוק ושמירה על ההנחיות.

יעקב טסלר: אולי בציון יום זכויות הילד זה הזמן להתעורר ולהעמיד בראש סדר העדיפויות את הזכויות של הילדים.

יעקב טסלר: לילדים אין לובי שיצעק, אין איגוד שיילחם, אין קשרים בתקשורת, אין יחסי ציבור.

יעקב טסלר: אז אנחנו נצעק בשביל הילדים, נילחם לשמור על זכויות הילדים, לא נרפה עד שנוודא כי זכויות הילדים יישמרו.

יעקב טסלר: ילד הוא ילד, חרדי וחילוני, יהודי וערבי.

יעקב טסלר: לכולם מגיע לקבל חינוך שווה ותמידי.

יעקב טסלר: ולסיום, היום ראש חודש כסלו, חודש האור.

יעקב טסלר: בואו נכניס אור בילדים, נתאחד כדי להציל את הילדים שעוד ניתן להציל, ונשקיע משאבים בתוכנית שיקום כדי להאיר את החשכה שלתוכה הם נקלעו.

יעקב טסלר: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא שומעים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אפשר לפתוח את המיקרופון, בבקשה, לקארין?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תנסי עכשיו, קארין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תנסי שוב, בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עדיין לא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו נבקש מחדר הבקרה למעלה, אם אפשר – עוד דקה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': סליחה.

קריאות: – – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היו זמנים שהייתי צריכה למשוך שידור.

יבגני סובה: מיקי, אני מזכיר לך, יש פה עוד עיתונאים שגם תפסו שידור של שעות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני יודעת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אומרת, היו ימים שהייתי צריכה למשוך שידור.

יבגני סובה: התקשורת השמאלנית.

יבגני סובה: מהנדסי התודעה, ככה נהוג היום להגיד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין שם אף אחד?

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, "זה לא כל כך פשוט להיות כאן ילד / לשמוע חדשות בכל חצי שעה / לדעת שהיכן שהוא עוד אימא מתפללת / תקתוק שעות הולם דמעה ועוד דמעה".

קארין אלהרר: את המילים האלה כתבה יערה, אז בת 12, ב-1997.

קארין אלהרר: היא ניסתה להסביר מה זה אומר להיות ילד במדינת ישראל.

קארין אלהרר: היום, יותר מ-20 שנים אחרי, יום זכויות הילד הבין-לאומי, נסו לחשוב רגע – לדעתי, כולנו כאן הורים, במליאה – אם השיר היה נכתב היום, על מה הילדים שלנו, דור העתיד של המדינה, היו מספרים בשיר.

קארין אלהרר: ותוך כדי, בואו תשמעו מה סיפרו לי הילדים שאני שאלתי – לא שלי.

קארין אלהרר: הם סיפרו לי על 27% נשירה מהמסגרות בתקופת הקורונה, שהם בערך תלמיד אחד מכל ארבעה תלמידים; הם סיפרו לי שהם לא מאמינים שיצליחו לסיים עם תעודת בגרות כשהכול מתנהל מרחוק; הם סיפרו על הפחד שהתיוג של דור קורונה ירדוף אותם גם בלימודים האקדמיים, בעבודה.

קארין אלהרר: תמיד יתפסו אותם כפחות.

קארין אלהרר: אבל אני רוצה שנדבר רגע גם על מי שלא יכולים לספר על עצמם; שננצל את היום הזה כדי לדבר על עשרות אלפי ילדים בגילאי לידה עד שלוש שאין מי שדואג להם, כי למרות שכבר באוגוסט השר הבטיח להביא תקנות לחוק הפיקוח שנחקק כאן, בכנסת, הן עוד לא הגיעו.

קארין אלהרר: לצערי, כמעט כל שבוע מתפרסם תיעוד של מקרי התעללות בפעוטות על ידי מי שאחראי לטיפול בהם, אבל התקנות – הן עוד מתעכבות.

קארין אלהרר: אני רוצה שנדבר גם על ילדים ובני נוער שזכאים להזנה מטעם מערכת החינוך.

קארין אלהרר: יותר מ-400,000 ילדים אמורים לקבל ארוחה חמה במהלך יום הלימודים, אבל כבר שמונה חודשים שהם לא לומדים והם גם לא מקבלים ארוחה חמה.

קארין אלהרר: מאז הסגר הראשון רק 90,000 ילדים בקירוב חזרו לקבל הזנה.

קארין אלהרר: אבל מה עם השאר?

קארין אלהרר: תקציב – יש; זכות – יש; מה אין?

קארין אלהרר: אין מפגש.

קארין אלהרר: אין שר רווחה ושר חינוך שמדברים זה עם זה ודואגים שהילדים האלה ילכו לישון עם אוכל.

קארין אלהרר: עם ארוחה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסיים את דבריי בבית האחרון של השיר שאיתו פתחתי: "וכאן אפשר ביחד וגם מותר לחוד / וכאן אני בטוח שלא הכול אבוד / וכאן אני יכול למרות, למרות הכול / גם לחייך, גם לחלום וגם לגדול".

קארין אלהרר: חבריי חברי הכנסת, בואו נדאג לתת לילדים של היום את התחושה שממש לא הכול אבוד.

קארין אלהרר: בואו נחזיר להם את החיוך, בואו ניתן להם לחלום ולגדול בשקט.

קארין אלהרר: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, היום הזה אנחנו מציינים את יום זכויות הילד.

ינון אזולאי: בשנת 1954 המליצה העצרת הכללית של האו"ם למדינות החברות בה לציין מדי שנה את יום הילד הבין-לאומי.

ינון אזולאי: התאריך שנקבע הוא 20 בנובמבר.

ינון אזולאי: האמנה לזכויות הילד של האו"ם היא הסכם מיוחד שקובע את מכלול החובות שיש למדינה כלפי הילדים החיים בה.

ינון אזולאי: גם במדינת ישראל, בשנים האחרונות – לאחר קום המדינה נחקקו בישראל חוקים רבים שנועדו להגן על ילדינו וזכויותיהם, אם זה חוק חינוך חובה, אם זה חוק חינוך ממלכתי, ועל זה הדרך – ואנחנו, כעם היהודי, שעברו ההיסטורי מפואר, אנחנו יודעים שזה כבר חוקק אלפי שנים קודם.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים שיש "ושננתם לבניך ודברת בם".

ינון אזולאי: התורה מצווה אותנו, כהורים, ללמד את בנינו, ללמד את ילדינו, לחנכם בדרך הישר.

ינון אזולאי: גם בתלמוד בבלי, בגמרא, מסכת קידושין דף כ"ט, עמוד א', הגמרא אומרת: "האב חייב בבנו למולו ולפדותו וללמדו תורה להשיאו אישה וללמדו אומנות, וי"א אף להשיטו במים".

ינון אזולאי: התורה, תורתנו הקדושה, כבר כרתה איתנו ברית; כאשר מגיע ילד לעולם לאחר מאמצים, לאחר שנים, נולד הילד עם חיוך.

ינון אזולאי: כולנו מסתכלים וחושבים שנולד – הינה, עוד נשמה.

ינון אזולאי: אנחנו מסתכלים עליו כצעצוע.

ינון אזולאי: בהתחלה הוא חמוד, מחייך.

ינון אזולאי: הילד הזה הוא נשמה, הילד הזה אמור להביא את הדורות הבאים.

ינון אזולאי: הילד הזה הוא עוד דור ועוד דור ועוד דור.

ינון אזולאי: התורה כבר עשתה איתנו את ההסכם הזה מזמן: שמרו על ילדיי.

ינון אזולאי: "והגדת לבנך" – החובה שלכם.

ינון אזולאי: ואם אתה לא מל את הבן, הוא חייב למול את עצמו, בית דין חייבים למולו, ולפדותו כאשר אין לו אבא.

ינון אזולאי: כלומר, יש סדר.

ינון אזולאי: גם בתורה אמרו: אם בן לא יכול לדאוג לעצמו – התייתם – יש מי שחייב.

ינון אזולאי: כולנו חייבים לילדים שלנו, ולא משנה באיזה מצב אנחנו רואים אותם.

ינון אזולאי: כשאנחנו מדברים על הילדים שלנו, זה לא רק שלנו: יש לנו "ואהבת לרעך כמוך" – כשאנחנו יוצאים החוצה ורואים ילד, אנחנו יודעים שלילד הזה אסור להיות רעב, כי ילד רעב לא לומד.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים שאם הילד הזה היום לא לומד, מחר הוא יידרדר לרחוב ומהרחוב לפשע.

ינון אזולאי: אנחנו נמצאים בתקופה של קורונה, הנגיף.

ינון אזולאי: עוד מעט כבר שנה, ואנחנו לא שמים לב.

ינון אזולאי: אנחנו נמצאים שמונה חודשים, שמונה חודשים – יש ילדים ששמונה חודשים עדיין לא חזרו לספסל הלימודים.

ינון אזולאי: גם כשהייתה ההפסקה באמצע, ההורים חששו, או שההורים בסיכון או שהילד בסיכון.

ינון אזולאי: מה נגיד לדור הבא, שהייתה פה קורונה?

ינון אזולאי: מה נגיד להם, שאנחנו לא אשמים?

ינון אזולאי: שידינו לא שפכו את הדם הזה?

ינון אזולאי: כשאנחנו נלחמים שייפתחו מוסדות, זה לא שייפתחו לציבור החרדי או לציבור כזה או אחר, זה שייפתחו המוסדות לילד יהודי, לילד ערבי, לילד דתי, לילד חרדי, דתי-לאומי, חילוני – לכולם שייפתחו – כי אנחנו יודעים מה הערך של הלימוד, מה הערך של מסגרת, מה זה ילד שקם ב-10:00 וב-12:00, מה קורה איתו.

ינון אזולאי: היום הכול בזום.

ינון אזולאי: אני רוצה לראות מישהו שמוכן לקבל את המשכורת שלו בזום.

ינון אזולאי: שיעמוד אחד ויגיד: תן לי את המשכורת בזום.

ינון אזולאי: אני אוכל בזום.

ינון אזולאי: אף אחד מאיתנו ואף אחד בכלל במדינת ישראל לא מוכן לזה.

ינון אזולאי: תפקידנו לשמור על הילדים שלנו; של השכנים שלנו.

ינון אזולאי: אנחנו השליחים.

ינון אזולאי: צריכים לעשות הכול על מנת שאותם ילדים יחזרו כמה שיותר מהר לספסל הלימודים, ולא יצאו משם.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים מה ערכה של התורה.

ינון אזולאי: לא לחינם מרן רבנו עובדיה יוסף הקים את רשת החינוך בני יוסף, כי אנחנו יודעים מה זה להחדיר בילדים.

ינון אזולאי: יודעים: מה שאנחנו שותלים כשהוא קטן, הוא גדל ישר.

ינון אזולאי: אם תשתול אותו קטן, הוא יגדל ישר.

ינון אזולאי: אם ניקח את העץ ונשתול אותו עקום, הוא יגדל עקום.

ינון אזולאי: לא יעזור.

ינון אזולאי: אנחנו חייבים שהילדים שלנו יגדלו ישר.

ינון אזולאי: והתפילה שלנו לבורא עולם היא שיסיר את המגפה הזאת מאיתנו.

ינון אזולאי: "עשה למען תינוקות של בית רבן שלא חטאו".

ינון אזולאי: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה.

מיכל וונש: היום אנו מציינים את יום הילד הבין-לאומי בעיצומו של משבר בריאותי, כלכלי וחברתי שחווים ילדי ישראל, ובכך גם משקפים את המשבר של החברה הישראלית כולה.

מיכל וונש: כבר יותר מחצי שנה הילדים של כולנו נמצאים ללא מסגרת הוליסטית ובריאה, פורמלית או בלתי פורמלית.

מיכל וונש: לפי מחקר עמותת על"ם שנערך בקיץ האחרון בהשוואה עם אותו רבעון בשנה שעברה, בני הנוער מדווחים על פי שלושה דיכאון וחרדה; פי שניים בדידות; פי 1.5 פגיעה פיזית עצמית; פי שניים הפרעות אכילה; פי שניים שימוש באלכוהול; פי שניים שימוש בסמים; פי ארבעה השתתפות במסיבות לא מפוקחות; פי שניים אלימות בבית וברחוב; פי שניים אלימות מינית; פי שניים אלימות ברשת.

מיכל וונש: הנתונים מדאיגים – וזה רק מה שמדווחים עליו.

מיכל וונש: בנוסף, ישנה נסיקה של תופעות חדשות כגון נשירה ממסגרות לימודים ופגיעה בתפקוד המשפחה: מצבי רעב, עוני, אבטלה, דיכאון ואף ניסיונות אובדניים של ההורים, המובילים לחיכוכים במשפחה ולהשלכות ארוכות טווח על הילדים שיהפכו למבוגרים.

מיכל וונש: מעבר למשבר הבריאותי הפיזי ולהשלכותיו הכלכליות הקשות, משבר הקורונה מציף את נושא בריאות הנפש של כלל החברה הישראלית ומשפיע באופן מובהק על ילדינו, מכל הגילים ומכל המגזרים.

מיכל וונש: משכך, כאשר אנחנו אומדים את המשבר הבריאותי, חיוני לשקלל גם את בריאות הנפש בנתונים המנחים את קבלת ההחלטות.

מיכל וונש: מדיונים שונים שערכתי בוועדה להתמודדות עם סמים ואלכוהול בראשותי נשקפת המצוקה האמיתית של החברה הישראלית באופן כללי, ובקרב בני הנוער ביתר שאת.

מיכל וונש: הם מוצאים פורקן למצוקות נפשיות שונות שעימן הם מתמודדים לרוב לבדם.

מיכל וונש: בעקבות היעדר המסגרות הפורמליות והבלתי-פורמליות, בגלל השינויים בבית, הדאגה להורים, חוסר הוודאות ועוד הם אינם משתפים.

מיכל וונש: הם מספרים על מפגשים חברתיים בבתים פרטיים או במקומות נסתרים, שבהם אין כלל בקרה אחראית וההורים אינם מודעים אליהם.

מיכל וונש: בני הנוער פורקים את המתח, החרדה, הדאגה והבדידות על ידי שימוש מוגבר בסמים, אלכוהול, מוצרי טבק והתנהגויות מסוכנות נוספות.

מיכל וונש: בנוסף, השימוש והחשיפה המתמשכת של בני הנוער לאלכוהול, לסמים ולניקוטין בבית ומחוץ למסגרות החינוך מייצרת תהליך של נרמול ההתנהגויות ועלייה בהתנסות בהן, ומעלה את הסיכויים להתמכרות, על כל ההשלכות הבריאותיות, הנפשיות והכלכליות הכרוכות בתופעות הללו.

מיכל וונש: לצד המשבר שבעיצומו אנחנו שרויים, אחריותנו לזהות ולמצות הזדמנויות.

מיכל וונש: תקופת הקורונה ופגיעתה בילדים ובבני נוער מחדדות את השינויים הנדרשים להשלמת הרפורמה בבריאות הנפש.

מיכל וונש: צעדים אלה כוללים את חיזוק מערך הפסיכולוגיה הציבורית והתמיכה בקהילה, את חיזוק מערך הפסיכיאטריה הציבורית ומהפכה בטיפול בהתמכרויות בישראל.

מיכל וונש: דווקא בעת הזו, אסור לנו להפקיר את בריאותם הנפשית של ילדי ישראל.

מיכל וונש: מעבר לסימפטומים הללו, התקופה הנוכחית חושפת, יוצרת ומקבעת פערים בהתמודדות הנובעים ממצב כלכלי-חברתי קיים או משתנה.

מיכל וונש: חיוני להכיר ולהבין את ההשלכות של גידול דור של מסכות ומסכים ולקבל אחריות לתכנון מבעוד מועד.

מיכל וונש: חשוב להזכיר את גם אתגרי מאות הילדים ובני הנוער שעלו ארצה מרחבי תבל בתקופת הקורונה.

מיכל וונש: כמי שבעצמה היגרה כילדה, ללא שפה, ושהעלתה ארצה שנים לאחר מכן ארבעה ילדים, אני מכירה היטב את הקשיים הנוספים שאיתם מתמודדים העולים כשאין באפשרותם אפילו לפגוש חבר או חברה מבעוד מועד, להיכנס לכיתה פיזית, ששוברת מחסומים, או להתחבר ללא צורך בשפה – באמצעות השפה החשובה ביותר לילדים, שפת המשחק.

מיכל וונש: עם הבנה זו הגעתי ב-1 בספטמבר לפגוש חלק מהילדים הללו – שעשו את צעדיהם הראשונים בארץ לאחר בידוד, על כל הנלווה לכך – ופיזור בבתי הספר ברחבי הארץ ללא שיכלו לפגוש חבר אחד לספסל הלימודים.

מיכל וונש: העליתי ופעלתי רבות על מנת להחריגם, כפי שהוחרגו ילדי החינוך המיוחד, על מנת שיוכלו להתחיל לרכוש שפה ולא יידרשו להשתתף בזום הכיתתי בשפה שאינם יודעים.

מיכל וונש: צעדים ראשונים אלה קריטיים לסיכויי השתלבותם בחברה הישראלית, במיוחד בתקופה כה מאתגרת.

מיכל וונש: יום הילד הבין-לאומי מציין את קבלתה של אמנת זכויות הילד על ידי האו"ם בשנת 1989.

מיכל וונש: במסגרת עבודתי, גם כיו"ר הוועדה להתמודדות עם סמים ואלכוהול, אני שואבת השראה ותקווה מהנוער שאני פוגשת בכל מקום.

מיכל וונש: חיוני להכיר את הדור הזה ולדבר איתם ולא עליהם.

מיכל וונש: כפי שיודעים המשתתפים מהנהגת התלמידים הארצית בוועדה שלי, הגישה חייבת להיות: עלינו – לא בלעדינו.

מיכל וונש: בכל פעם שהם משמיעים את קולם ואת קולן אני יודעת שאנחנו נהיה בידיים טובות כשהם ינהיגו את המדינה.

מיכל וונש: בינתיים זו המשמרת שלנו והאחריות שלנו כלפיהם, ילדים ונוער בכל הגילאים ומכל המגזרים, תמיד, ובעת הזאת בכלל, על כל אתגריה.

מיכל וונש: וכפי שלימד אותנו יאנוש קורצ'אק, המחנך האולטימטיבי: "הדואג לימים זורע חיטים, הדואג לשנים נוטע עצים, הדואג לדורות מחנך אנשים".

מיכל וונש: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: יושב-ראש הוועדה ישמע את הסיפור פעם שנייה, כי כבר אמרתי הבוקר.

יבגני סובה: חבר הכנסת ג'בארין, אתה תצטרך לשמוע פעם שנייה, אבל בכל זאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הוא יעמוד בזה.

יבגני סובה: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה, אדוני השר, תרשו לי להתחיל מסיפור אישי קצר: אני נולדתי ב-1980 במדינה גדולה שכבר לא קיימת ששמה ברית המועצות.

יבגני סובה: בברית המועצות הנושא של זכויות הילד היה אחד הנושאים החשובים, והרבה אנשים גם עיצבו בתודעה שיש מדינה גדולה שבאמת מייחסת חשיבות לנושא של זכויות הילד.

יבגני סובה: בניגוד לעולם המערבי, שמציין את היום הזה היום, 20 בנובמבר – לא היום ספציפית, אבל ב-20 בנובמבר – בברית המועצות ציינו את היום להגנת הילד ב-1 ביוני.

יבגני סובה: 1 ביוני זה היה יום שכל ילד ידע שביום זה מסתיימת שנת הלימודים וזה היום שכולם מדברים על ילדים, על הגנת הילדים ועל זכויות הילדים.

יבגני סובה: לכל ילד, לא רק ילד סובייטי, היו כמה פחדים.

יבגני סובה: היה למשל פחד שיפתחו לך תיק במשטרה.

יבגני סובה: זאת הייתה בושה מפני ההורים, מפני התלמידים, מפני המורים.

יבגני סובה: אוי ואבוי אם תעשה משהו ויפתחו לך תיק במשטרה.

יבגני סובה: זה פחד, אני זוכר את זה בתור ילד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': טוב, גם פה זאת לא גאווה גדולה.

יבגני סובה: כן, אבל עדיין לא ממהרים לפתוח תיקים, גם שם לא כזה מיהרו.

יבגני סובה: הפחד השני, וזה כמובן בהקשר של המצב בברית המועצות, והיום לצערי גם במדינות הפוסט-סובייטיות, זה הפחד למצוא את עצמך יום אחד בבית היתומים.

יבגני סובה: זה הדבר הכי נורא, כי יש אנשים שגדלים בבית היתומים עד גיל 18, עד שהם הופכים לאזרחים גדולים.

יבגני סובה: ואז ב-1997, בגיל 17 עליתי לישראל.

יבגני סובה: מהר מאוד גיליתי שלא ממהרים לפתוח לנוער תיקים במשטרה, מנסים כל הזמן איכשהו לסדר את הבעיה, ואני מאוד שמחתי.

יבגני סובה: דבר שני שבאמת שימח אותי הוא שבישראל אין בתי יתומים.

יבגני סובה: מאמצים ילדים.

יבגני סובה: זה גם מה שמסמל אותנו כמדינה נאורה.

יבגני סובה: אין כזה דבר בית יתומים, שבו ילדים ללא הורים, ללא הורים מאמצים, גדלים עד גיל 18.

יבגני סובה: באמת שמחתי.

יבגני סובה: היום, כבר 19 שנה ש-1 ביוני לצערי מסמל, לא רק אצלי אלא אצל הרבה אנשים, משהו אחר.

יבגני סובה: ב-1 ביוני 2001 קרה אחד הפיגועים הנוראיים בהיסטוריה של מדינת ישראל, פיגוע במועדון הדולפינריום, שבו נרצחו 21 ילדים.

יבגני סובה: מאז אותו יום – אני זוכר את זה כאילו זה קרה אתמול, הייתי סטודנט צעיר, עבדתי בקולנוע גת בתל אביב, שמעתי את הרעש הענק הזה, למרות שזה היה בטיילת.

יבגני סובה: אני גם זוכר את השידורים החיים האלה, ואני זוכר גם אחר כך.

יבגני סובה: כל שנה ניסיתי, בתור עיתונאי – ואני ממשיך ללוות את המשפחות האלה, אני מגיע מדי שנה לטקס.

יבגני סובה: מבחינתי, כמה שזה נשמע עצוב, 1 ביוני, יום זכויות הילד, מקשר אותי ישר לפיגוע הזה, משום שהזכות לחיים וזכות לביטחון זאת הזכות הכי בסיסית, וכל ילד זכאי לזכות הזאת.

יבגני סובה: גם לא שואלים אותו: אתה רוצה לחיות, אתה רוצה לצאת בחיים?

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: בעניין הזה אני חייב לציין שאת הזכות הזאת, אנחנו כמדינה לא תמיד מצליחים למלא.

יבגני סובה: יש ילדים בעוטף עזה שמרגישים מאוימים בלילות.

יבגני סובה: יש ילדים בשדרות, באשקלון, יש ילדים בצפון שלא מרגישים ביטחון מלא.

יבגני סובה: כמובן, גם בהקשר הזה צריך לדבר ביום זכויות הילד, כי הזכות לביטחון, כמו שאמרתי, היא זכות מובנית וזכות בסיסית.

יבגני סובה: בסך הכול הילדים רצו לבלות במועדון, ובסוף זה נגמר איך שזה נגמר.

יבגני סובה: נכון שאנחנו, כמדינת ישראל, יכולים להתגאות בכך שאין לנו בתי יתומים, וזה טוב, אבל לצערי צריך גם לתת תחושת ביטחון לילד שגדל, מגיל אפס.

יבגני סובה: וכשאני מדבר על תחושת הביטחון, אז אני גם מדבר על ביטחון סוציאלי, אני גם מדבר על ביטחון חינוכי.

יבגני סובה: כמובן ששנים שנים מדברים בבית הזה על תוכנית חינוך חינם מאפס עד שלוש, ושנים שוכחים את התוכנית הזאת מייד אחרי הבחירות.

יבגני סובה: אני חושב שמדינת ישראל כבר עשר שנים נהנית מגז טבעי, שאמור להביא הרבה כסף לקופת המדינה.

יבגני סובה: אני גם שמעתי את ראש הממשלה לפני כמה שנים, שהתגאה שכל הכסף הזה יושקע בתוכניות לילדים, ובין היתר לחינוך בגילאי אפס עד שלוש.

יבגני סובה: ועד היום לא רואים, לא את הכסף ולא את תוכנית החינוך לאפס עד שלוש.

יבגני סובה: הדבר הזה היה פותר הרבה בעיות, כי החינוך מתחיל מגיל אפס.

יבגני סובה: בגיל שלוש הילד כבר מעוצב בתודעתו לגבי החינוך, ואם ההורים לא מסוגלים לתת לו חינוך טוב בגיל שלוש, ויש כאלה שלא מסוגלים לתת, למרות חוק חינוך חינם משלוש עד שש, ולמעשה משלוש עד 18 – גם בגילים האלה יש פערים ענקיים בחינוך.

יבגני סובה: זה תפקידה של המדינה.

יבגני סובה: גברתי היושבת-ראש, אני כבר לא מדבר על תקופת הקורונה ששינתה את חיינו.

יבגני סובה: אנחנו רואים מה קורה.

יבגני סובה: אנחנו יושבים בוועדות, אנחנו יושבים בבית הזה ומדברים כל הזמן על חוסר במחשבים ובציוד, הדבר הכי בסיסי.

יבגני סובה: בסוף שנות התשעים הייתה במדינת ישראל תוכנית "מחשב לכל ילד", שסיפקה מחשבים לילדים שהיו זקוקים למחשבים.

יבגני סובה: אני זוכר את עצמי כסטודנט, עבדתי עם ילדים ממשפחות חד-הוריות, וקיבלו מחשבים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מצטערת, הזמן שלך תם.

יבגני סובה: אני כבר מסיים, חצי דקה, אני כבר מסיים.

יבגני סובה: אז למה היום אי-אפשר למצוא את התקציב הזה?

יבגני סובה: תיקחו את 100,000 הילדים שזקוקים, תיקחו את – הינה, אני פונה פה לגברתי השרה: תמצאו את התקציב הזה, תיתנו לכל ילד טאבלט, ואתם תראו כיצד הילד יתייחס – גם למדינה, גם להורים וגם ירצה ללמוד.

יבגני סובה: ודבר אחרון, אנחנו רואים שהמצב הנפשי של הילדים היום לא פשוט.

יבגני סובה: אם זה ילדים בגיל שש, אם זה ילדים בגיל 12, אם זה נערים בגיל 15-14.

יבגני סובה: לצערי הם מידרדרים לסמים, חלק מהם מידרדרים גם לפשע.

יבגני סובה: הקורונה משפיעה עלינו, אבל אין לנו את הזכות הזאת לוותר על הזכות לתת זכויות לילדים.

יבגני סובה: לכן אני שמח על היום הזה, אני שמח שאנחנו כולנו מציינים ולכל אחד יש סיפור אישי.

יבגני סובה: ואני קורא גם לממשלת ישראל להתייחס בשיא הרצינות לבעיית הילדים ולבעיות החינוך, החברה, וכל הדברים שהרגע דיברתי עליהם.

יבגני סובה: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה, תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה, גברתי השרה תשיב, השרה אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, הילדים הם העתיד שלנו, זאת לא קלישאה.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שפעלה למען ילדים במשך כל הקריירה הפוליטית שלה, למען האמת, כמי שנכנסה לעולם הפוליטי למען הילדים, למדתי עד כמה הם זקוקים למי שישמע את קולם, שיילחם בעבורם במשכן הזה בלי לוותר.

אורלי לוי אבקסיס: למדתי באיזה קלות הם יכולים להישכח בהמולת הנושאים הבוערים ובטח ובטח כאשר מדובר בתקופה מאתגרת מבחינה בריאותית, כלכלית, חברתית – תקופת הקורונה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מעט הם מבקשים מאיתנו בסך הכול: שנראה אותם; שנגן עליהם; שניתן להם הזדמנות שווה להצליח ולצמוח, כל אחת וכל אחד בדרכו שלו, בקצב שלה; שנספק להם סביבה בטוחה לגדול בה, ולפחות מבוגר אחד שיאמין בהם.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו מבינים שזכות להזדמנות שווה מתחילה כבר בראשית החיים.

אורלי לוי אבקסיס: מחקרים מתחום חקר המוח ואפיגנטיקה מראים שלגדול בסביבה רוויית סטרס זה משפיע באופן משמעותי מאוד על התפתחות המוח בשלוש השנים הראשונות לחיים.

אורלי לוי אבקסיס: 90% מהמוח מתפתח עד גיל ארבע, והפערים החברתיים, מסתבר, מתחילים כבר בזמן הזה, משום שחלון הזמן, חלון ההזדמנויות שבו מתעצבות המערכות הרגשיות חברתיות שלנו הוא חלון זמן שזמנו קצוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לנצל את ההזדמנות כדי להשקיע כמה שיותר באותם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אותן מיומנויות לא קוגניטיביות: ויסות רגשי, ניהול כעסים, יכולת התמדה, קשב וריכוז, מוטיבציה, תחושת מסוגלות והיכולות החברתיות הן אלו שמעוצבות כבר בגילאים הצעירים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מדברים על הזדמנות שווה בחיים ועל צמצום פערים חברתיים אנחנו צריכים לדבר על השקעה מסיבית בגיל הרך, אפס עד שש.

אורלי לוי אבקסיס: ולא פחות חשוב: השקעה בהורים, שהם המפתח להתפתחות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: במיוחד בתקופה הקשה הזו, הילדים ובני הנוער צריכים להיות בראש מעיינינו.

אורלי לוי אבקסיס: ההשלכות של הימים האלו ילוו אותם עוד תקופה ארוכה, והם צריכים אותנו עכשיו יותר מתמיד.

אורלי לוי אבקסיס: כלואים בבתיהם, מנותקים מעוגני הרווחה הנפשית שלהם; בעיניים מזוגגות ממסכים הם בורחים אל השינה, או גרוע מכך, לחומרים הממכרים.

אורלי לוי אבקסיס: הם זקוקים לתמיכה ולא תמיד יודעים לבקש.

אורלי לוי אבקסיס: אז כדי להבין את ממדי התופעה ערכנו סקר במשרד לחיזוק ולקידום קהילתי, יחד עם כל ארגוני הנוער.

אורלי לוי אבקסיס: הסקר היה נרחב, כ-2,500 בני נוער לקחו בו חלק.

אורלי לוי אבקסיס: 60% דיווחו שהיו עדים לנשירת חבריהם מהלימודים בזום.

אורלי לוי אבקסיס: 52% מהנשאלות דיווחו כי היו עדות למצוקה נפשית של חברים שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: 32% מהנשאלים היו עדים לפגיעה בנערות ונערים ברשתות החברתיות.

אורלי לוי אבקסיס: יש לזכור שעבור ילדים רבים, רבים מדי, הבית אינו המקום הבטוח, ובעבורם היום הוא מסוכן יותר מתמיד.

אורלי לוי אבקסיס: זו המציאות הקשה שאיתה אנחנו מתמודדים.

אורלי לוי אבקסיס: חוסר הוודאות מקשה על התוויית מדיניות ארוכת טווח.

אורלי לוי אבקסיס: יחד עם זאת, כל משרד בתחומו מבצע מאמצים רבים על מנת להגן על הילדים ולהקל את מצוקתם.

אורלי לוי אבקסיס: המשרד לחיזוק וקידום קהילתי השקיע מיליוני שקלים בשיפור המערכות, בהסברה ובתגבור המוקד במטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת, 105, וזאת גם לאור עלייה של 60% בפניות אלינו בתקופת מגפת הקורונה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מרחיבים את המענים לפגיעה, שאנחנו מודעים לה, וככל שהקורונה מלווה אותנו כך השימוש ברשתות החברתיות הולך וגדל.

אורלי לוי אבקסיס: אני אספר לכם שאנחנו גם מתגברים את הפעילות של הרשות לביטחון קהילתי ומדריכי הנוער ברשויות המקומיות לאיתור וטיפול בנוער במצוקה ובנוער נושר, לזיהוי שימוש גובר בחומרים ממכרים ולהפעלת מערך נוער מתנדב, בשיתוף ארגוני הנוער.

אורלי לוי אבקסיס: המשרד גם פועל לסייע להורים ברחבי הארץ לקבל כלים להתמודדות עם המצב ולקבל עזרה.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר לכם שאתמול התקיימה פגישה בזום עם ההנהלה העולמית של אפליקציית זום.

אורלי לוי אבקסיס: חשבנו ביחד, ביחד עם החבר'ה של 105, ביחד עם היועצים במשרד לחיזוק וקידום קהילתי, על שיתופי פעולה: איך אנחנו יכולים להגן על הילדים, שהיום אפילו את הדבר האלמנטרי ביותר, ההשכלה שלהם, הם מקבלים דרך האפליקציה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לספר לכם שיש נכונות גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו התחלנו בשיתוף פעולה, ובעזרת השם, גם נוכל להיות אנשי בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להתייחס לחלק מהדברים שעלו פה קודם ולספר, אבל לפני כן, ינון, לומר משהו שאתה נגעת בו.

אורלי לוי אבקסיס: אצלנו ביהדות יש חובה להעניק לילדים את הביטחון להתפתח, אבל יש חובה גדולה מאוד: לא רק חנוך לילד על פי דרכו, מתוך הבנה שכל אחד זקוק למשהו שמתאים לו, לחליפה שלו, שאין דומה ילד אחד לילד אחר, ולעיתים אנחנו צריכים להתאים את עצמנו כדי שהדברים יאפשרו לילד למצות את הפוטנציאל שלו; הרמב"ם לוקח את זה צעד אחד קדימה ואומר שכל הורה מחויב להעניק לילד שלו מקצוע, כדי שיוכל להוציא את פרנסתו בכבוד ויוכל להקים בית בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא רק זה, הרמב"ם אומר שעלינו, ההורים, ללמד את הילד שחייה.

אורלי לוי אבקסיס: האם ידעתם?

ינון אזולאי: בגמרא, בדף – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: והרעיון הוא שצריך ומחויב הורה ללמד את הילד שלו שחייה על מנת שיוכל להציל את חייו כאשר ייקלע, חלילה וחס – זה גאוני.

אורלי לוי אבקסיס: זה לשמר, ולתת לילד את הכלים שאיתם הוא גם יוכל, אם ייקלע לאירוע, להציל את עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר רק שם.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים שאין אישור להיכנס לדירה, לבית חדש, אם אין בו מעקה?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא חוק התכנון והבנייה, זה אפילו לא קשור לטופס 4, זה קשור לבסיס של האחריות ההורית כלפי הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אספר לכם שהרבה מאוד תאונות שפוגעות בילדים מתרחשות בתוך הבית.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אנחנו מסתכלים על מה שציוו אותנו אז, זה נכון גם להיום.

אורלי לוי אבקסיס: זו החובה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לחבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד יוסף ג'בארין.

אורלי לוי אבקסיס: שמעתי אותך ברוב קשב.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאתה מחזיק את אחד התפקידים החשובים ביותר בכנסת ישראל, ואני אומרת את זה כמי שהייתה יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

אורלי לוי אבקסיס: יש ביכולת שלך להביא את כל משרדי הממשלה, להושיב אותם בשולחן עגול.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה לך את המשרד שלי בכל מה שקשור בהגנה על ילדים, בכל מה שקשור בטיפולים, בהתייחסויות, ואני הנציגה שלכם בממשלה לצורך כל נושא שתרצו להעלות.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא של ההזנה, באמת יש ילדים במדינת ישראל שלצערי הרב הארוחה החמה היחידה שלהם הייתה ההזנה בבית הספר.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, זה נכון רק לתלמידי בית הספר היסודי, רק הם זוכים לארוחה חמה.

אורלי לוי אבקסיס: ומה קורה כשהילד מגיע לכיתה ז', האם פתאום בבית יש לו ארוחות חמות?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לתת את הדעת על כל הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ויותר מכך, יש תקציבים, ואלו ששילמו צריכים לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: ואם צריך, יש לנו, לרשות לביטחון קהילתי, מערך הפרוס ב-225 רשויות במדינת ישראל; אני אומרת לך, אפשר להעביר ולשנע את הארוחות האלו, ולדאוג שבמקומות שבהם הילדים שלא זוכים להן היום בתוך המסגרת הבית ספרית הם יזכו לזה בתוך המועצה המקומית שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לשתף פעולה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מוכנה לשבת ולראות איך אנחנו מגייסים לזה גם את הרשויות המקומיות, גם את הרשות לביטחון קהילתי, ולמצוא פתרון לאלו שלא מגיעים לבית הספר וגם את המנה חמה הזו הם לא מקבלים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לפנות אלייך, יושבת-ראש הוועדה למאבק בסמים ואלכוהול.

אורלי לוי אבקסיס: תראי, מיכל, חברת הכנסת מיכל, את נגעת בנושא כל כך חשוב, ובהיותי חברת כנסת ניסיתי לקדם את העניין של בריאות הנפש לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: הרי בגיל 21 – אז מדברים על סל שיקום, על סל שירותים, על זכאויות; אבל כשמדובר בילדים לא רוצים לקבוע את הסטטוס של המחלה, כי לפעמים יש תקופות משבר בחיים, יש אירועים מסוימים, וגם הרבה מאוד פעמים לא רוצים לשים את התווית על הילד אלא להעניק לו את הטיפול.

אורלי לוי אבקסיס: גם יכול מאוד להיות שאם אנחנו נעניק לו את התווית כדי שהוא יזכה בסל השירותים – יכול להיות שיצרנו איזושהי בעיה שתלווה אותו לאורך כל הדרך, בין אם זה בגיוס לצבא, בין אם זה ברישיון נהיגה, בין אם זה אפילו, בחברות מסוימות, ביכולת להשתדך בשידוך טוב.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן עלינו כחברה גם להעניק את הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, יותר מדי זמן כל הנושא של בריאות הנפש נדחק הצידה.

אורלי לוי אבקסיס: זה התחיל בשנת 1995, כאשר עבר חוק בריאות ממלכתי.

אורלי לוי אבקסיס: היו שם שני נושאים שהוחרגו: בריאות הנפש ובריאות השיניים, כאילו זה לא קשור אחד לשני.

אורלי לוי אבקסיס: זה יצר גם סטיגמות מסוימות, זה ייבש את השירות, ולכן אנחנו עדים לשירות דל, עני, שאפילו לא עומד בדרישות של חוק זכויות החולה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לטיפול נפשי בקהילה של ילד במצבי משבר התור לוקח כמעט שנה, לא הצלחנו להועיל, אולי אפילו החמרנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני אספר לך שישבנו עם כל איגוד הפסיכולוגים, הפסיכיאטרים, ומיפינו – אדוני יוסף ג'בארין, אני רוצה להפנות את תשומת ליבך: כשאני הייתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד ביקשתי ממחלקת המחקר של הכנסת להוציא לנו דוח על מספר המטפלים הנפשיים החסרים במערכת.

אורלי לוי אבקסיס: דובר שם על פסיכולוגיית ילדים, על פסיכיאטריה.

אורלי לוי אבקסיס: תבקש לעדכן את הדוח הזה.

יוסף ג'בארין: ביקשתי, והם עובדים על זה.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהבעיה היא עדיין בעיה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להכריז על המקצועות האלה כמקצועות במצוקה כדי להכניס עוד ועוד סטודנטים עתודאים.

אורלי לוי אבקסיס: ותחשבו על זה, כדי להיות פסיכולוג, אתה צריך להשקיע הרבה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: זה לפחות שמונה שנים, זה תואר ראשון, תואר שני, ורק אחר כך, עם סטאז' ועם התמחות, אתה יכול לעסוק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הרבה מאוד אוכלוסיות יחסית חלשות כלכלית לא הולכות ללמוד את המקצוע הזה, כי זה ארוך טווח, השקעה מאוד גדולה ובסוף זה גם לא מתגמל.

אורלי לוי אבקסיס: אז לכן צריך למצוא את המקום שבו אנחנו יוצרים גם את העתודה שתטפל בזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק יכולה לספר לך, חברת הכנסת מיכל וונש, שהגשנו הצעה למשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: מיפינו את כל הצרכים, ופנינו – כמי שיכולים לתת בחלק מהדברים גם פתרונות מקומיים, גם כמי שעובדים עם הרשויות, גם כמי שיכולים ליצור מסגרת, אבל אין ספק שצריכה להיות תוכנית לאומית שבאה לטפל בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא של התמכרויות בהרבה מאוד מדינות בעולם נחשב לבעיה נפשית שמצריכה גם טיפול וגם תקציבים.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מההמלצות שלנו למשרד הבריאות מופיע – גם בזה אני יכולה לומר לך שיש לנו כבר פגישה עם צוות משרד הבריאות, עם המנכ"ל חזי לוי, ואנחנו גם מתואמים להביא את זה מול כל משרד רלוונטי.

אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה כמי שלא בכדי נמצאת היום במקום שבו היא נמצאת.

אורלי לוי אבקסיס: כשהייתי חברת כנסת ויושבת-ראש ועדה ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, נלחמתי עם סגן שר הבריאות דאז, השר בפועל ליצמן, כדי להכניס את בריאות השיניים לילדים חינם, כדי להנגיש את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אז היו פה קולות של אנשים שאמרו: זה בשביל החרדים, מנסים לעשות את זה כדי לאפשר להם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם משהו: ילד הוא ילד הוא ילד.

אורלי לוי אבקסיס: כולם הם – איך אומרים, ינון, יצירה.

אורלי לוי אבקסיס: בשירת הים אנחנו גם מכירים את זה – כולם בניו.

אורלי לוי אבקסיס: כי יצר האדם רע מנעוריו, אומרים?

אורלי לוי אבקסיס: אז יש פירוש אחר שאומר שלא שהילדים הם רעים – מהנעורים ואילך יצר האדם הופך להיות רע.

אורלי לוי אבקסיס: עד אז הם תמימים, הם זקוקים להכוונה שלנו, ולא בכדי הם לא נושאים אפילו בנטל החובה על טעויות שהם עושים עד גיל 13.

אורלי לוי אבקסיס: אז לכן אני אומרת שהאחריות ההורית פה היא גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים הדרכות הורים.

אורלי לוי אבקסיס: הקמנו בית ספר להורות ביחד עם עיריית בית שמש ועם עליזה בלוך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים עבודה שבעיניי היא עכשיו לזרוע את הזרעים כדי שנוכל אחר כך לקצור.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לומר לכם, בין אם זה ילד מוסלמי, נוצרי, צ'רקסי, דרוזי, יהודי, whatever – כשהוא ממצה את הפוטנציאל שלו זה לא רק הרווח הפרט, שלו, של המשפחה שלו ואולי של העיירה שלו, אלא זה רווח לחברה הישראלית כולה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יהפוך להיות לא רק מוביל; הוא גם ימלא את ארגז המיסים של מדינת ישראל והוא יהפוך להיות כוח משפיע גם לדורות הבאים, כי הוא מהווה מודל.

אורלי לוי אבקסיס: אני חיילת במאבק הזה, אני חיילת שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשתף פעולה ואעמיד את כל הצוות ואת כל מה שיש ברשותי כדי לטפל בנושאים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מחויבת להם, ויישר כוח לכל אחד ואחת מכם שמתעסקים בנושאים האלה וזה חשוב להם.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מאחלת לנו שבשנה הבאה יהיו לנו תוצרים טובים יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אמן ואמן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך, כבוד השרה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מסתפקים בדיון הזה או שאתה מעוניין להעביר לדיון בוועדה?

יוסף ג'בארין: נראה לי שנסתפק.

יוסף ג'בארין: << הלסי >> ציון 20 שנה להחלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם << הלסי >>

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו עוברים לדיון הבא שלנו, הצעות לסדר-היום בנושא: ציון 20 שנה להחלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, מס' 1978, 2114 ו-2117.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': את ההצעה לסדר-היום תציג חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרות, השר, חברי הכנסת, נכבדים, לפני 20 שנה מועצת הביטחון של האו"ם החליטה החלטה שנקראת החלטה 1325 – נשים, ביטחון ושלום.

עאידה תומא סלימאן: זה היה תוצר של מאבק ממושך של ארגונים פמיניסטיים בעולם, אשר פנו למועצת הביטחון ופרסו בפניה את הסבל הנוראי של נשים שנמצאות במצבים של קונפליקטים, במצב של מה שקראו לו בעולם קונפליקט – כלומר מלחמות – ואיך שהמלחמות האלה והקונפליקטים משפיעים על חיי הנשים ועל עצם העובדה שהן סובלות יותר מכל אזרח אחר באותן מדינות.

עאידה תומא סלימאן: זה היה לאחר תקופה ממושכת של מלחמות שקרו בעולם ובהן היו זוועות שבוצעו נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: החשיבות של ההחלטה הזאת היא שהיא לא עוד החלטה המתייחסת רק לזכויות נשים ולשוויון נשים, אלא היא לוקחת תקופת זמן ומצב מסוים ומדברת על איך להגן על נשים בתקופה הזאת, ובמצב שהוא קונפליקט – להגן עליהן מאלימות וסבל שגברים בדרך כלל לא עוברים.

עאידה תומא סלימאן: היא מדברת גם על תפקיד הנשים במניעה ופתרון סכסוכים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: הוכח, לאחר בדיקה של הרבה הסכמי שלום שהיו בעולם, ש-35% מההסכמים שהיו מעורבות בהם נשים מלכתחילה שרדו תקופה יותר ארוכה והחזיקו מעמד יותר מאשר הסכמי שלום שנחתמו רק על ידי גברים והיו מעורבים בהם גברים.

עאידה תומא סלימאן: ההחלטה הזאת מדברת גם על ייצוג נשים בעמדות קבלת ההחלטות, בעיקר בתהליך של הסכמי שלום וגם בבנייה המחודשת של חברה שעברה מצבים של מלחמות, ובשיקום החברות.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להודות בעובדה שמדינת ישראל, ואני שמחה על זה, קיבלה על עצמה – היא מהמדינות הראשונות בעולם בלעשות לוקליזציה, לייבא את ההחלטה הזאת, לתמוך בהחלטה הזאת ולחוקק חקיקה שהיא ברוח ההחלטה – החקיקה שהייתה תיקון לחוק שיווי האישה, ובו דובר על ייצוג נשים בעמדות קבלת ההחלטות ועירובן.

עאידה תומא סלימאן: רק מה קרה בדרך, כשהבאנו את ההחלטה מהאו"ם לישראל?

עאידה תומא סלימאן: שכחנו שאנחנו מדברים על החלטה שעיקרה ביטחון ושלום.

עאידה תומא סלימאן: וכאשר מדברים על ביטחון, אנחנו מדברים על ביטחון הנשים במצבים של קונפליקט.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על ביטחונן ולא רק על הביטחון הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל, כשמזכירים את המילה "ביטחון", מדברים על ביטחון לאומי ועוברים ישר לז'רגון המיליטריסטי ומדברים לא על ביטחון אלא על מלחמות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על ביטחון שהוא כולל: ביטחון כלכלי, ביטחון חברתי, ביטחון מאלימות מגדרית וגם ביטחון בריאותי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עם גישה יותר כוללת ברוח הצעת ההחלטה 1325.

עאידה תומא סלימאן: בנוסף לכך, מה הושמט בדרך מהאו"ם עד הכנסת במדינת ישראל?

עאידה תומא סלימאן: הפסקנו לדבר על העובדה איך הסכסוך – ואני משתמשת בטרמינולוגיה של ההחלטה – איך המשך הכיבוש משפיע על חיי נשים ישראליות ונשים פלסטיניות ואיך בעצם הוא גונב להן את הרגשת הביטחון.

עאידה תומא סלימאן: ההחלטה בממשלת ישראל – בשנת 2014 הייתה החלטת ממשלה שאימצה את רוח הדברים, לפי הבנת הממשלה אז, בעניין 1325, ודיברה על סמכות שניתנת לרשות לקידום מעמד האישה לבנות ועדה אשר תבנה תוכנית שלמה שמדברת על הטמעת חשיבה מגדרית, על קידום נשים וייצוג נשים, ומדברת על מאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, ואני קיבלתי תשובה מהשרה בעניין – לצערי הרב, ההחלטה לא מומשה עד היום אפילו ברוח המקוצרת של החלטת הממשלה אז, ב-2014.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו, כארגוני נשים – ארגוני הנשים בישראל לצערי הרב אימצו את הפרשנות הקטנה והצרה של ההחלטה ודבקו בעניין של ייצוג נשים ישראליות ממגוון האוכלוסיות במוקדי קבלת ההחלטות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאני צריכה לסיים, זה נושא שאפשר לדבר עליו שעות ואני מנצלת את ההזדמנות שהשרה האחראית נמצאת איתנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה – ופונה אלייך: אחד הערכים החשובים זה לבנות תוכנית ארצית-לאומית, תקראו לה איך שתקראו לה, שמטרתה באמת לערב נשים בקבלת החלטות כדי להחזיר לעצמנו את ביטחוננו ואת השלום.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שהיום תשמחי אותנו בהחלטה בכיוון הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עודד פורר: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני שמח לדבר על הנושא החשוב הזה, שהיום קיימנו עליו גם דיון מיוחד בוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון חברתי.

עודד פורר: החלטה 1325, שהתקבלה בשנת 2000 במועצת הביטחון של האו"ם, מדברת על ייצוג, הגנה, חשיבה מגדרית ושילוב נשים במוקדי קבלת ההחלטות.

עודד פורר: גברתי השרה, את יודעת שבתחילת הדרך לא הייתה אישה בקבינט הקורונה.

עודד פורר: אני חושב שזאת הייתה אולי אחת הדוגמאות הטובות עד כמה חשוב לשים דגש על ההחלטה הזו, שממשלת ישראל מחויבת ליישום שלה, אותה החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם.

עודד פורר: אני אומר את זה דווקא, הפעם כגבר שעומד בראשות הוועדה לקידום מעמד האישה.

עודד פורר: היום אירחנו בוועדה את השגריר צ'ודורי, שהוא השגריר באו"ם שהיה אחראי להבאת ההחלטה הזו בשנת 2000.

עודד פורר: הוא הציג – הוא היה אז יושב-ראש מועצת הביטחון, קידם את החלטה 1325, והוא פרס בפנינו את המשנה בדבר איך באמת אפשר ליישם את ההחלטה הזאת; מה אנחנו צריכים לעשות כדי שהיא תוביל.

עודד פורר: היום אירחנו את כל השגרירות שמשרתות במדינת ישראל מטעם מדינות שונות בעולם, חלקן בזום, חלקן היו כאן, מתוך הבנה שהן בעצם הנציגות הבכירות שנמצאות במוקדי קבלת ההחלטות.

עודד פורר: אני אשמח לראות עוד שגרירות.

עודד פורר: דבר אחד – ואולי זה המסר הנוסף שאני רוצה להביא לדיון הזה – אמר השגריר: חברים, אחד מהיעדים שלכם זה להכניס גברים לתוך האירוע הזה של קידום נשים, ולא לחשוב שזה עניינן של נשים בלבד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נכון.

עודד פורר: הסיפור הזה, שחושבים שזכויות הנשים והצורך לקדם זכויות של נשים ולקדם נשים במוקדי קבלת ההחלטות הוא עניינן של הנשים, זאת בדיוק הטעות – הוא עניינה של כל החברה.

עודד פורר: ובמקרה הזה של כל החברה הישראלית.

עודד פורר: אמרתי את זה כשמוניתי ליושב-ראש הוועדה.

עודד פורר: אני מאוד מאוד מאמין בנושא הזה.

עודד פורר: אני חושב שהנוכחות סביב השולחן צריכה להיות לא כזאת שאם אני מכניס אישה סביב השולחן אז זה לוקח את המקום של הגבר, או אם הכנסתי גבר זה לוקח את המקום של האישה, אלא אנחנו צריכים להרחיב את השולחן כך שכולם ישבו בו יחד, וכל אחד יביא את מה שהוא יודע להביא לשולחן הזה – ואז גם מתקבלות החלטות טובות יותר.

עודד פורר: בהקשר הזה, ולסיכום, גברתי השרה, בדצמבר 2014 התקבלה החלטת ממשלה שמדברת על כך שהרשות לקידום מעמד האישה תקים צוות שיטמיע, יבדוק ויכין את התוכנית ליישום החלטה 1325.

עודד פורר: מאז ועד היום לא נעשה דבר.

עודד פורר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לפנות אלייך: קחי את הנושא הזה, תרימי את הכפפה.

עודד פורר: יש החלטת ממשלה מ-2014 – תיישמו אותה; תכינו את התוכנית; קחו לכם שלושה חודשים, חודשיים, לא נראה לי שצריך פה להנדס הנדסת טילים, ונצא לדרך.

עודד פורר: אני מבטיח שהתמיכה, לפחות אצלנו, תהיה במסלול ירוק.

עודד פורר: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבקשה, השרה לשוויון חברתי מירב כהן תשיב.

מירב כהן: שלום, ותודה לכם, חבריי, גם עודד, וגם עאידה, שאתם מציפים את הנושא החשוב הזה.

מירב כהן: היום אנחנו מציינים ומציינות שני עשורים מאז קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1325.

מירב כהן: החלטת מועצת הביטחון הגדירה את החשיבות בתפקוד של נשים במניעת סכסוכים אלימים, קבעה כי על מדינות האו"ם לפעול להשתתפות שוויונית של נשים במוקדי קבלת החלטות וקראה למדינות שחברות באו"ם להגן על נשים מפני אלימות.

מירב כהן: זו הייתה החלטה אמיצה ופורצת דרך, שקודמה וגובשה בניצוחה של אישה, שרת החוץ של נמיביה, ובתמיכתן של נשים רבות.

מירב כהן: כשאני עוצרת רגע לחשוב על זה אני מבינה דבר שהוא קריטי: נשים חייבות להיות במוקדי קבלת ההחלטות כדי שנשים יחיו טוב יותר, יהיו מוגנות יותר ובטוחות יותר.

מירב כהן: הן גם ייהנו כך משוויון זכויות ממשי יותר.

מירב כהן: זה פשוט לא יקרה אחרת – לא כי הגברים, חלילה, לא רוצים בטובתן של נשים, וזה מתקשר לדבריו של חבר הכנסת פורר בדיוק לפניי – אלא משתי סיבות גם יחד.

מירב כהן: הראשונה, נשים יודעות, חוות ומכירות מה נשים צריכות; נשים ידעו הכי טוב לקדם את טובתן בעבור עצמן; והשנייה, ואולי החשובה יותר, היא שבעצם היותן של נשים בעמדות מפתח הן נותנות תקווה, גאווה, כוח, והשראה לילדות ולנשים אחרות.

מירב כהן: כך נוצר מעגל שמזין את עצמו, שמקדם ומדרבן נשים לעשייה ולמימוש עצמי.

מירב כהן: ככל שהעמקתי בנושא גיליתי שלמרות החוויה הלא-פשוטה היום-יומית של פערי שכר בשוק העבודה, אני מזכירה בישראל זה 34%; למרות ההחרפה באירועי אלימות כלפי נשים, וצריך להזכיר שרק אמש נרצחה עוד אישה בישראל, וגם מגמות של עוני של נשים בעולם, הג'אגלינג היום-יומי, והמחיר שאימהות ונשים משלמות על כך בשוק העבודה – לצד כל הדברים האלו, הרבה מאוד נעשה פה.

מירב כהן: עברנו כברת דרך יפה בעשורים האחרונים: נשים נמצאות בתפקידי מפתח, נשים משכילות, מפרנסות, מתפתחות, מייצגות.

מירב כהן: לכן אני רוצה לנצל את הבמה הזו ולהביע את הערכתי הגדולה והכנה לכל אותן נשים שעמלו כדי שנהיה איפה שאנחנו; לכל אותן מדינאיות, פוליטיקאיות, יזמיות חברתיות, נשות אקדמיה וציבור שנלחמו בנחישות ולא ויתרו.

מירב כהן: זו בעיניי תמצית המאבק לשוויון מגדרי: לאתר סדקים קטנים בדלתות הנעולות ולא לוותר עד שלבסוף הדלת תיפתח.

מירב כהן: ישראל הייתה המדינה הראשונה שאימצה את החלטה 1325, ובשנת 2005 היא חוקקה את סעיף 6ג1 לחוק שיווי זכויות האישה, שקבע, לראשונה, חובת ייצוג הולם לנשים בוועדות ציבוריות למיניהן.

מירב כהן: בהמשך החלה הממשלה אף לבחון את תקציב המדינה בראייה מגדרית, ולפעול לצמצום פערי שכר מגדריים.

מירב כהן: לפני חמש שנים נעשה, בפעם הראשונה, מהלך לאומי להסתכלות מגדרית על תקציב המדינה.

מירב כהן: את הפרויקט הזה הובילה אז סגנית ראש אגף התקציבים באוצר, כלכלנית מוכשרת מאוד בשם יעל מבורך.

מירב כהן: כמו שאתם יודעים, היום יעל היא המנכ"לית של המשרד לשוויון חברתי, ואנחנו עובדות יחד כתף אל כתף כדי שהמהלך שהיא הובילה ימשיך להשפיע על אופן חלוקת המשאבים בישראל.

מירב כהן: בשנת 2014 קיבלה ממשלת ישראל החלטה בנושא קידום שוויון מגדרי והטמעת חשיבה מגדרית.

מירב כהן: במסגרת ההחלטה הזו התחייבה הממשלה לגבש תוכניות פעולה ליישום עקרונות החלטת מועצת הביטחון.

מירב כהן: בעקבות החלטת הממשלה הוקמה ועדה בין-משרדית בהובלת הרשות לקידום מעמד האישה, אשר יחד עם משרדי הממשלה השונים, ותוך היוועצות עם ארגוני החברה האזרחית, גיבשה בעצם המלצות בנושאים שהוגדרו.

מירב כהן: ההמלצות האלו, של אותה ועדה, משמשות היום כלי עבודה משמעותי ברשות לקידום מעמד האישה, אך הן לא הוגשו מעולם לממשלה.

מירב כהן: עם כניסתי לתפקיד כשרה לשוויון חברתי וגמלאים התוודעתי לנושא החשוב הזה, ונוכח החשיבות שראשת הרשות לקידום מעמד האישה אוה מדז'יבוז' ואני מייחסות לו, החלטנו לחדש את יישום החלטת הממשלה ולרכז את ההמלצות לתוכנית פעולה כוללת לקידום השוויון המגדרי, אשר תוגש לממשלה בהקדם.

מירב כהן: בנוסף, חשוב לי להזכיר בהקשר הזה את המדריך להטמעת חשיבה מגדרית, שגיבשה הרשות עם שותפיה לצוות, שנמצא היום בשלבי עריכה סופיים.

מירב כהן: גם כאן, למרות הקושי התקציבי – שכולנו מכירים, ומודעים אליו – ומפאת החשיבות של הנושא, הנחיתי להקצות תקציב ייעודי ליישום פיילוט להטמעת המדריך במשרדי הממשלה, אשר כבר יחל בשנת 2021.

מירב כהן: חשוב לי להזכיר שגם בממשלה הנוכחית עשינו ואנחנו ממשיכות לעשות צעדים משמעותיים לטובת יישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון.

מירב כהן: רק לפני שבועות אחדים קיבלה הממשלה את ההצעה שלנו, יחד עם הרשות לקידום מעמד האישה ונציב שירות המדינה הפרופ' דניאל הרשקוביץ, לחייב ייצוג הולם של נשים במשרות הבכירות ביותר בשירות המדינה.

מירב כהן: במסגרת קידום ההצעה הזו למדנו שיש לא מעט משרדי ממשלה שלמרות שיש בהם ייצוג משמעותי של נשים הייצוג הוא רק יותר בדרגות הביניים – נקרא לזה ככה – הזוטרות והביניים, ואין כמעט בכלל ייצוג לנשים בתפקידים הבכירים.

מירב כהן: יש משרדים שבחנו שיש בהם ממש אחוזים בודדים של ייצוג נשים בתפקידים בכירים, יש כאלה שהאחוזים לא בודדים, אבל זה בהחלט לא מספק.

מירב כהן: זה מלמד על תקרת הזכוכית שיש לנו הנשים גם כאן, בשירות הציבורי; תקרה שמחובתנו לפרוץ אותה, גם אם זה בכוח.

מירב כהן: ההחלטה הזו נועדה להבטיח נוכחות נשית בצומתי קבלת החלטות, ויכולת של נשים לקחת חלק ולהשפיע על עיצוב המדיניות הממשלתית.

מירב כהן: בנוסף, בימים אלה אני מקדמת, יחד עם שותפיי שר המשפטים ושר הרווחה, את החוק החשוב למניעת אלימות כלכלית במשפחה.

מירב כהן: חוק שיספק לנפגעי ונפגעות אלימות זו הגנה וכלים נוספים בדרך ליציאה ממעגל האלימות.

מירב כהן: אז הינה, גם בימים אלה אנחנו מניחות עוד אבן בחומת ההגנה והייצוג של נשים במרחב שבו אנחנו חיות.

מירב כהן: אני אסיים בכך שבתור אישה אני רואה חשיבות אמיתית בשילוב של נשים בכל צומת ובכל מוקד של קבלת החלטות.

מירב כהן: בתור השרה לשוויון חברתי וגמלאים וכמי שאמונה על הרשות לקידום מעמד האישה אני מחויבת לפעול ככל יכולתי כדי שהיעד הזה יתגשם.

מירב כהן: נכון שאנחנו כבר לא בתחילת הדרך, אבל לצערי יש עוד כברת דרך ארוכה לפנינו, אז בואו נפעל יחד להבטיח שנראה כמה שיותר נשים לצידנו בדרך החשובה הזו.

מירב כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – – תוכנית – – – תעשי מאמץ שנבנה תוכנית – – –

מירב כהן: עאידה אהובתי, את לא הקשבת לנאום, אם כך.

מירב כהן: הצגתי שזה בעצם לא יושם עד עכשיו, אבל אנחנו נגבש את זה לתוכנית פעולה, שתוגש לממשלה בהקדם, וטוב שאנחנו נחזור אחורנית לשנת 2014, ניקח את כל ההמלצות ונהפוך את זה לתוכנית עבודה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רגילה לשמוע דברים טובים משרים, מה לעשות?

עאידה תומא סלימאן: את מפתיעה אותי.

מירב כהן: אז את כמובן מוזמנת להיות שותפה לדרך הזאת.

מירב כהן: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך, גברתי השרה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': << הלסי >> ציון יום המאבק בתאונות הדרכים << הלסי >>

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו עוברים כעת לנושא הבא שלנו על סדר-היום: ציון יום המאבק בתאונות דרכים, מס' 1833, 2040, 2095, 2104, 2106 ו-2108, ומי יציג אותו אם לא חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

בועז טופורובסקי: כמה זמן, חמש דקות?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לך חמש דקות.

בועז טופורובסקי: במקום הזה שבו אני עומד בפניכם, חבריי חברי וחברות הכנסת, אינני עומד לבדי; יחד איתי עומדים 34,270 חללים של תאונות הדרכים מאז קום המדינה.

בועז טופורובסקי: 34,270 אזרחים שמתו סתם.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם המשפחות השכולות, סבים, סבתות, הורים, אחים, נכדים, ילדים.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם מאות אלפי הפצועים, פצועים קשה, שבשבריר שנייה נהרסו חייהם.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם רוכבי האופנוע, הקטנועים והאופניים החשמליים.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם הולכי הרגל, הקשישים והילדים.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם ההורים ששולחים את ילדיהם לבית הספר כשהם מודאגים וחוששים לשלומם.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן בשם המגזרים השונים בחברה הישראלית, שמקבלים פחות כסף, פחות תקציבים ופחות יחס, ומתים הם יותר בכבישים.

בועז טופורובסקי: אני עומד כאן ומאשים.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את כל ראשי הממשלה של מדינת ישראל מאז קום המדינה, שלא השקיעו במאבק בתאונות הדרכים כמו שמשקיעים במלחמות ישראל.

בועז טופורובסקי: כי אם ישראל הייתה נלחמת בתאונות הדרכים ומנצחת, כמו שהיא יודעת להילחם ולנצח, אז היו היום הרבה פחות הרוגים, הרבה פחות חברים במשפחת השכול.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את שרי התחבורה לדורותיהם על כל פעם שהם העדיפו לגזור סרט באיזה מחלף, להצטלם בנתב"ג, לקנות קרון לרכבת, ולא להיכנס בעובי הקורה ולטפל באופן סיזיפי בבעיות סביב תאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את ראשי הרשויות שיודעים שיש אצלם מוקדי סיכון שנהרגים שם תושבים, והם לא מתקנים את זה ועדיין הולכים לישון בשקט בלילה.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את משרד החינוך על כל ילד בכיתה ה' שלא עושה משמרות זהב, על כל תלמיד שלא עובר חינוך לזהירות בדרכים.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את האוצר על זה שהוא לא שם את המלחמה בתאונות הדרכים בראש סדר העדיפויות שלו, על זה שגם באופן כלכלי הוא שוגה בטיפול בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את המשרד לביטחון הפנים ואת המשטרה על כל דוח שלא ניתן, על כל עבירה שלא נתפס האדם האשם בה וכתוצאה ממנה מת או נפצע מישהו בדרכים.

בועז טופורובסקי: אני מאשים את אזרחי ישראל – אותנו, את כולנו – על כל פעם שעלינו על ההגה כשאנחנו שיכורים, על כל פעם שהסתכלנו בטלפון במקום להסתכל על הכביש.

בועז טופורובסקי: לא חסרות בעיות לטיפול בנושא תאונות הדרכים ובגלל זה אולי זה לא כזה מעניין את רוב האנשים.

בועז טופורובסקי: כי בתאונות הדרכים צריך לטפל במובן התקציבי, כי ניידת עולה כסף, כי טיפול בכביש עולה כסף.

בועז טופורובסקי: צריך לטפל בזה במובן התשתיתי, כי תשתיות, צריך לטפל בהן ולתחזק אותן: צבעים על הכביש צריך לצבוע מחדש, מוקדי סיכון צריך לתקן.

בועז טופורובסקי: בחינוך יש בעיות, כי מה לעשות, יש בתי ספר שאין שם משום מה מעברי חציה, ואז אומרים שאי-אפשר שתלמידי כיתה ה' יעשו שם משמרות זהירות בדרכים.

בועז טופורובסקי: זה נשמע לכם הגיוני שיש בתי ספר שאין מעברי חציה בשביל להגיע אליהם?

בועז טופורובסקי: יש בעיות באכיפה, כי אין מספיק ניידות ואין מספיק שוטרים.

בועז טופורובסקי: יש בעיות בשפיטה, כי אין מספיק שופטים והעומס על בתי המשפט הוא עצום.

בועז טופורובסקי: יש בעיות טכנולוגיות, יותר נכון, יש פתרונות טכנולוגיים, אבל מי שיכול להרשות לעצמו אותם זה מי שיש לו כסף, ואלה שאין להם כסף לא נהנים מהפתרונות הטכנולוגיים.

בועז טופורובסקי: הם מתים יותר והחיים שלהם שווים פחות.

בועז טופורובסקי: ודווקא בגלל הבעיות האלה, ועוד בעיות נוספות, דווקא בגלל זה, אני אומר לכם כאן:

בועז טופורובסקי: עם קצת תשומת לב אפשר לטפל בתאונות הדרכים ואפשר להציל חיים.

בועז טופורובסקי: במיליונים, לא מיליארדים, אפשר לבדוק ולטפל ברוב מוקדי הסיכון בכבישים.

בועז טופורובסקי: במיליונים, לא מיליארדים, אפשר לדאוג שכל תלמיד במדינת ישראל יעבור חינוך לזהירות בדרכים כמו שצריך.

בועז טופורובסקי: בחזון ובמנהיגות אפשר להבין שכבר היום יש רכבים אוטונומיים, ואפשר לדרוש שעד סוף העשור הזה, עד 2030, מדינת ישראל תהפוך להיות אוטונומית בכבישים, ואז לא יהיו טעויות אנוש, ואז לא היו הרוגים בכבישים.

בועז טופורובסקי: אני רוצה להגיד שבמלחמה הזאת אנחנו לא לבד.

בועז טופורובסקי: אני האשמתי הרבה מאוד אנשים, אבל אני יודע שיש הרבה אנשים טובים שעוסקים בכבישים ובתאונות דרכים: במשרד התחבורה, ברלב"ד, במשטרה, במשרד לביטחון הפנים, באוצר.

בועז טופורובסקי: ארגונים ועמותות, כמו אור ירוק, פורום פעולה, אנשים באדום, שומרי דרך ועוד ועוד – הם כולם אנשים טובים, אתם כולכם אנשים טובים, אבל צריך את כל הטוב הזה לרכז במלחמה אחת, מלחמת חורמה בתאונות הדרכים וביחד ננצח.

בועז טופורובסקי: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

בועז טופורובסקי: אני מזכיר שאני עומד כאן ואני לא עומד לבד.

בועז טופורובסקי: 318 אזרחים נהרגו מאז היום האחרון, הפעם האחרונה שבה צוין כאן יום המאבק בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: בואו נעבוד ביחד; בואו נשקיע זמן; בואו נפעל בשביל שבשנה הבאה, בפעם הבאה שבה נציין את יום המאבק בתאונות הדרכים יעמדו לצידי פחות חללים.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה לך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הדובר הבא יהיה חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר המשפטים, חבריי חברי הכנסת, אנו מציינים היום את יום המאבק בתאונות הדרכים.

משה אבוטבול: לצערנו הרב, למרות שאנו נמצאים בתקופה לא פשוטה של מגפת הקורונה, לפי הנתונים שנאגרו ונאספו על ידי עמותת אור ירוק, מספר תאונות הדרכים גם בשנה הזו גדל, לצערנו.

משה אבוטבול: כואב לשמוע את חברי היקר בועז טופורובסקי בכל שבוע בימי שני בנאום בן דקה מציין את שמותיהם של אלו שנספו בתאונות הדרכים בשבוע זה.

משה אבוטבול: חייבים לדאוג לכך שהרשימה תתקצר, עם עדיפות שתתבטל לגמרי.

משה אבוטבול: נחסוך בכאב עצום של אותם הורים, של אותם ילדים, שהבן או האבא, לא מגיע לאחר נסיעה – ואז לצערנו ההורים שכולים, הבנים יתומים, והכול בעקבות תאונת הדרכים שבה נספה יקירם.

משה אבוטבול: אבל לא רק הוא נספה ונהרג, עוד ועוד ועוד.

משה אבוטבול: חז"ל דורשים על הפסוק "קול דמי אחיך צעקים אלי מן האדמה", לאחר הרצח הראשון של הבל, שנרצח על ידי קין, ועומדים על כך בשאלה: מדוע נאמר "קול דמי אחיך" ולא "קול דם אחיך"?

משה אבוטבול: אלא ללמדך שכאשר קין רצח את הבל, הוא לא רצח רק אותו לבדו, אלא אותו ואת בניו ואת בני בניו, רבבות רבבות, עד סוף הדורות כולם.

משה אבוטבול: כאשר אדם נהרג בתאונת דרכים, בפרט אם הוא צעיר ועדיין לא הקים משפחה, לא רק הוא נהרג, אלא נהרג הוא ונהרגו גם כל המשך הדורות שלאחריו, לצערנו.

משה אבוטבול: כמה כואב לשמוע בדוח השנתי של אור ירוק ששנת 2019 הסתיימה עם 66 רוכבי אופנוע וקטנועים שנהרגו; עם עלייה חדה של 50% מהשנה הקודמת.

משה אבוטבול: למרות שבעצם עברנו בחודשים האחרונים סגר ומיעוט של השגרה, העלייה בתאונות הדרכים רק עלתה, למגינת ליבנו, ורק גאתה.

משה אבוטבול: צעירים נהרגים.

משה אבוטבול: אנו מאבדים את מיטב בנינו היקרים במלחמה על הכביש, בתאונות הדרכים, עד כדי כך שמספרים על כך שהמספרים הם כה גבוהים – המספרים של אלה שנספו בתאונות הדרכים עד כה יותר גבוהים מכל אלה שנהרגו בכל מלחמות ישראל מאז הקמת המדינה.

משה אבוטבול: חייבים להילחם בתופעה בכל דרך: בהסברה, באכיפה, בקנסות, במאסרים, בכל דרך.

משה אבוטבול: גם הצעתי בעבר דרך נוספת, לעודד נהגים זהירים, ובין כל אלה שלא קיבלו נקודות ודוחות במהלך השנה יוגרלו בכל שנה כמה מכוניות מטעם המדינה.

משה אבוטבול: זו עלות קטנה מול הנזק האדיר שהמלחמה בתאונות הדרכים גורמת למדינה.

משה אבוטבול: חייבים גם לעודד בפרסים את הנהגים הזהירים.

משה אבוטבול: והינה סלוגן שאני תורם למבצע: נזהרים בדרכים וזוכים בפרסים.

משה אבוטבול: רצו, לפני כמה ימים – הגרלה של 10,000 שקלים כל יום בין הנבדקים לקורונה.

משה אבוטבול: זה חשוב, אבל בואו ניתן חיזוק גם למי שייסע כחוק ובצורה טובה וראויה, ונעודד גם בפרסים, מכוניות, מימון ביטוחי חובה ועוד.

משה אבוטבול: המגפה של השימוש בטלפונים בנסיעה לא מסתיימת.

משה אבוטבול: אני שמח שמנסים בכל הכוח למצוא רעיונות טכנולוגיים.

משה אבוטבול: חברי שוקי זוהר סיפר לי על רעיון של מיסוך ברכב ובנסיעה של הודעות כתובות.

משה אבוטבול: לצמצם את הנגע.

משה אבוטבול: אדרבה, כל רעיון יבורך.

משה אבוטבול: בואו ניתן כולנו את הדעת, נשקיע יותר זמן, ובכך נצמצם את התופעה הקשה, שמגדילה את מספר היתומים, האלמנות, ההורים השכולים.

משה אבוטבול: הגיע הזמן לביצוע.

משה אבוטבול: אני רוצה לסיים ולומר שאני שמח שבמשמרת שלי כראש העיר בית שמש הבאתי תקציב ענק של מיליארד שקל לכביש הדמים דאז, 38, שכיום הינו כביש חדש וחדיש, פתוח ובטוח, כמו גם כביש 10 וכבישים נוספים שנפתחים ברוך השם בימים אלו.

משה אבוטבול: עשיתי את זה יחד עם שר התחבורה דאז, שהיום משמש כשר האוצר, מר ישראל כץ.

משה אבוטבול: חייבים להשקיע בכבישים, בתשתיות ובכל דרך למניעת תאונות הדרכים.

משה אבוטבול: הדברים שאמרתי יהיו לעילוי נשמת ידידי היקר הרב שלום יעקב כץ, חבר מועצת העיר בית שמש, שלצערי נספה בתאונת דרכים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

מנסור עבאס: לרשותך חמש דקות.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, קודם כול אני פה, נמצא ומייצג את חברי לסיעה חבר הכנסת חמד עמאר, שנמצא בבידוד, ולכן חשוב להעביר את המסר שהוא רצה להעביר אבל לצערי נמנע ממנו היום להיות פה.

יבגני סובה: חבר הכנסת עמאר מתעסק זה כמעט 12 שנה בנושא תאונות הדרכים.

יבגני סובה: הוא גם יושב-ראש השדולה למאבק בתאונות הדרכים, ואני כמובן מאחל שיצא כמה שיותר מהר מהבידוד וימשיך לעשות את הדבר הזה.

יבגני סובה: אומנם, כמו שאמרתי, אני לא יושב-ראש השדולה, אבל אני יושב בוועדת משנה של ועדת הכלכלה.

יבגני סובה: לפני חודש וחצי – נדמה לי שגם בועז דיבר על זה.

יבגני סובה: דיברת על הנושא של האופנועים, נכון?

יבגני סובה: על רוכבי האופנוע?

בועז טופורובסקי: כל הזמן.

יבגני סובה: עשיתם מיצג מחריד, הייתי אומר, כשהבאתם את הקסדות של אנשים שנהרגו בתאונות דרכים.

יבגני סובה: למעשה, זאת ההמחשה הכי טובה למה שקורה בחברה שלנו.

יבגני סובה: כשמדברים על מספרים, כשאנחנו שומעים את השמות של אנשים שנהרגים בתאונות הדרכים, אז לא תמיד אנחנו עוצרים לרגע לחשוב.

יבגני סובה: הרי כל שם וכל בן אדם זה משפחה מרוסקת.

יבגני סובה: זה עולם בפני עצמו.

יבגני סובה: כשאני ראיתי בוועדת הכלכלה – ופה אני חייב לציין גם את המאמצים שלך, בועז – את המיצג הזה, אני אמרתי את זה כבר אז: זה פשוט מחריד.

יבגני סובה: זה כבר לא שמות שאתה שומע בחדשות, אדוני היושב-ראש, זה כבר לא מספרים שאתה מקבל מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אלא מולך, על השולחן שלך בכנסת, קסדות של אנשים שכבר לא איתנו בגלל שהם היו קורבנות של תאונות הדרכים.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד עוד דבר חשוב.

יבגני סובה: בכנסת כאן מעלים הרבה דברים טובים, גם חוקים, למלחמה בתאונות הדרכים.

יבגני סובה: כל פעם אנחנו מסתכלים על המספרים וכל פעם אנחנו שואלים את עצמנו מה אפשר לעשות בשביל לשנות, מה אפשר להוסיף.

יבגני סובה: למשל, בהקשר לרוכבי אופנוע זה ציוד המגן.

יבגני סובה: משום מה יש על הציוד הזה מס גבוה, למשל מס גבוה על הצמיגים, שהוא פי ארבעה מהמס על הצמיגים למכונית.

יבגני סובה: לא ברור למה.

יבגני סובה: בן אדם שאמור להחליף צמיגים בממוצע פעמיים בשנה, בניגוד למכוניות, מסכן את החיים שלו, משום שהוא חושב פעמיים, מסיבות כלכליות, אם הוא יכול להרשות לעצמו להחליף פעמיים בשנה את הצמיגים של האופנוע.

יבגני סובה: אנחנו יודעים שיש סבירות הרבה יותר גבוהה להחליק באופנוע מאשר שתתהפך עם המכונית שלך.

יבגני סובה: אז אלו השאלות, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו.

יבגני סובה: כמובן, יש הנושא של העלות הכוללת של ההרוגים, של הפצועים.

יבגני סובה: מלבד 350 – כמה יש לנו בממוצע הרוגים בשנה – יש אלפי פצועים.

יבגני סובה: עלות הטיפול בפצועים, גם למדינה, גם למשפחה, ואני כבר לא מדבר על ביטוח לאומי, שהרבה פעמים זה לוקח שנים, היא עלות הרבה יותר גבוהה מאשר שיפור של התשתית; שיפור של הכביש, או הורדת מכסים על דברים שיכולים להגן על אותו רוכב אופנוע, או התקנת מערכת בטיחות במכוניות.

יבגני סובה: אז ודאי שהנושא הזה חייב להיות מעבר לנושא פוליטי.

יבגני סובה: הוא לא חייב להיות נושא פוליטי.

יבגני סובה: אסור שנושא מאבק בתאונות הדרכים יהיה לו שיוך מפלגתי או שיוך פוליטי.

יבגני סובה: זה נושא שהוא הצלת חיים, ולכן אני מצטרף לכל יוזמה שתוביל בסופו של דבר להורדה משמעותית במספר ההרוגים.

יבגני סובה: בנוסף, הדבר האחרון: יש היום בעולם שלנו מלא המצאות, מלא שיפורים טכנולוגיים, מלא יוזמות טכנולוגיות שעשויות להציל חיים, וכמובן גם לשפר את רמת ההצלחה שלנו במלחמה הזאת, מלחמה בתאונות הדרכים.

יבגני סובה: אני מברך על היום הזה, מברך על הדיונים החשובים בכנסת, וכמובן אומר שאת קולי ואת הקול של כולנו בעניין הזה כל אחד מהיוזמים יקבל, כי אין דבר יותר מבורך מאשר להילחם בתאונות הדרכים.

יבגני סובה: תודה רבה לכם, תודה רבה על היום הזה, ונקווה שפחות ופחות אנשים ייהרגו וייפצעו בתאונות הדרכים.

יבגני סובה: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה לך, חבר הכנסת יבגני סובה.

מנסור עבאס: יעלה ויבוא חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: חמש דקות, אדוני.

מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, ידידי סגן שרת התחבורה הרב אורי מקלב, חברי הכנסת הנכבדים, נושא תאונות הדרכים הוא נושא רב-מערכתי ורב-זרועי.

טיפול בתאונות דרכים זה לא רק אם משרד אחד יעשה מה שצריך, אלא שיתוף פעולה של כמה וכמה משרדים במלחמה משולבת.

לטיפול הזה שותפים, כמובן, בהובלה של משרד התחבורה, המשרד לביטחון הפנים, משרד החינוך, בכל מה שקשור לחינוך תעבורתי – בחינוך התעבורתי יש גם האפשרות להכניס את לימודי הנהיגה במערכות הללו, במיוחד בתקופה החדשה, של המכשירים החשמליים, הקורקינטים למיניהם וכו', שהם צרה בפני עצמה.

וגם משרד המשפטים הוא חלק מהעניין הזה בכל מה שקשור, בסופו של דבר, לעומס בבתי המשפט, להגדלת תקנים לנושא הזה.

אני זוכר שכששימשתי יושב-ראש הוועדה לבטיחות בדרכים, ועדת המשנה של ועדת הכלכלה, קיימנו בתקופה לא ארוכה יותר מ-20 ישיבות של הוועדה.

זה היה במסגרת שימוע שנעשה בוועדת הכלכלה על ידי חברנו – מבחינתי הבלתי-נשכח – איתן כבל, שהוביל את השימוע של כמה ישיבות, ועבודת צוות אדירה שנעשתה.

לאחר מכן הוא הקים את ועדת המשנה, שעמדתי בראשה, ועקבנו אחר הדברים בגיבוי מלא של הוועדה.

אני רוצה לומר לך, ידידי יושב-ראש ועדת המשנה כיום, ושמעתי חלק מהנאום שלך בדרך: זאת לא השאלה, מי אשם או לא אשם.

בסוף כולנו אשמים.

הנקודה היא שאפשר לשפר ואפשר לעשות – אם באמת יהיה מעקב אחר משרדי הממשלה, תהיה בקרה על שיתוף הפעולה בין המשרדים, לראות שהדברים האלה יעבדו.

אני גם רוצה להזכיר רעיון שבזמנו ניסיתי לקדם, ואני מציע אולי לקדם אותו.

אדוני סגן השר אולי הוא יציע את זה גם לשרה: לעשות קבינט בנושא תאונות דרכים.

יכולה לעמוד בראשו שרת התחבורה.

לעשות, פשוט, כי בסוף זה משחק של שילוב ידיים.

משרד התחבורה משקיע מיליארדי שקלים בתשתיות.

אגב, אנחנו רואים ששיעור תאונות הדרכים בבין-עירוני – שם ההשקעה היא אדירה – אחוז ההרוגים בתאונות שם נמוך יותר מאשר בעירוני.

זה האתגר שלנו, לדעתי, בשנים הקרובות.

אני חושב שאם הדבר הזה ייכנס לוועדת שרים כזאת, קבינט מסוג כזה, זה יכול להועיל מאוד.

אני רוצה לומר לך אדוני, ידידי, שבמסגרת סיורים שעשינו בוועדה היה לנו סיור בלתי נשכח, לצערי הרב, בבית לוינשטיין.

שם גם בחנו תוכניות לימודים לילדים ולנערים בבתי ספר, שיבואו לראות את התוצאות ההרסניות של תאונות דרכים.

אני רוצה להציע – יש ירידה השנה במספר תאונות הדרכים לעומת השנה שעברה – אני מקווה שזה לא רק בגלל הקורונה או הסגרים ודברים מהסוג הזה.

מנסור עבאס: בעיקר.

אני מקווה שלא, אבל כדי לדעת וכדי לחשב נכון יכול להיות שצריך לספור גם פצועים.

למרות שזה קיים, אבל אתה מקבל אינדיקציה נכונה, כי לפעמים ההרוגים זה לא אינדיקציה נכונה.

כמו שאמרתי קודם, אדוני, פוקוס על המרחב העירוני, כי בכבישים הבין-עירוניים נעשתה השקעה גדולה יותר, ובתוך העיר יש השילוב של הרכב, האופניים החשמליים, הקורקינט וכל הדברים הללו, והמפגש עם הולכי הרגל, שהוא קריטי.

דבר אחרון: נתיבי תחבורה ציבוריים.

אפשר לציין את תוכנית הנת"צים, שמשרד התחבורה עמל עליה קשה.

צריך לעבות את זה, לשפר את זה, ולגרום לכך, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים – שאנשים יעדיפו את התחבורה הציבורית כשיהיה שיפור נרחב יותר בנת"צים, במהירות הנסיעה, בהגעה וכו', והרבה מאוד אנשים יבחרו בעצמם לא לנסוע ברכב, וכך יהיו פחות תאונות דרכים.

אני מאחל לכל העוסקים במלאכה שתהיה באמת הצלחה.

שנצליח, כי ההצלחה פה זה להציל נפשות, להציל אנשים מנכות לכל החיים.

בעזרת השם, אני מקווה שנצליח כולנו בזה.

תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

מנסור עבאס: חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, בבקשה.

ג'אבר עסאקלה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח על ההזדמנות לדבר ביום שבו הכנסת מציינת נושא חשוב כל כך.

ג'אבר עסאקלה: הנושא מוכר לכולנו.

ג'אבר עסאקלה: דיברנו עליו פעמים רבות בהזדמנויות שונות.

ג'אבר עסאקלה: חלק בבית הזה אפילו חוו אותו על בשרם, וחלק איבדו את היקר להם מכול.

ג'אבר עסאקלה: אסור לנו להתרגל למצב או להשלים איתו; אסור לנו לגלות חוסר אונים.

ג'אבר עסאקלה: יש לנו חובה אנושית ומוסרית להמשיך להילחם בתופעה שגבתה את מספר הקורבנות הגדול מכולן – תאונות הדרכים.

ג'אבר עסאקלה: הממשלה הנוכחית רושמת שיאים של רשלנות בכל מה שקשור במאבק בתאונות הדרכים.

ג'אבר עסאקלה: חוסר תפקודה של הממשלה מסכן את חיי כולנו.

ג'אבר עסאקלה: ההתעסקות בריבים הפנימיים של הממשלה, ואי-העברת תקציב לשנת 2020 מביאים אותנו למצב של צמצום תקצוב פרויקטים חשובים וחיוניים, שמטרתם לשמור על חייהם ושלומם של האזרחים בדרכים.

ג'אבר עסאקלה: כיום יש 70 פרויקטים בין-עירוניים לטיפול בתשתיות הכבישים ובמוקדים שבהם התרחשו תאונות רבות שגבו חיי אדם ופצעו אחרים.

ג'אבר עסאקלה: בשנים 2018-2017 תקציב הטיפול באותם מוקדי סיכון היה 230 מיליון שקלים, וב-2019 הוא ירד באופן משמעותי ל-190 מיליון שקלים בלבד.

ג'אבר עסאקלה: בשנה הזאת, ב-2020, בשנה שעדיין אין בה תקציב, הוקצו – תתפלאו לשמוע – רק 40 מיליון שקלים לטיפול במוקדי הסיכון.

ג'אבר עסאקלה: דיברו לפניי על הטיפול במעקות הבטיחות, ועד כמה הם מסוכנים.

ג'אבר עסאקלה: צריך לזכור שב-2020 הנושא הזה לא טופל בכלל.

ג'אבר עסאקלה: דיברת על בתי ספר, בועז.

ג'אבר עסאקלה: בסקר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים השנה נמצאו ליקויים ב-65% מבתי הספר.

ג'אבר עסאקלה: גרוע מכך: ביותר מ-50% מבתי הספר שבהם נמצאו ליקויים בשנת 2019 כלל לא טופלו.

ג'אבר עסאקלה: כלומר גילו שיש בעיה, והבעיה לא טופלה.

ג'אבר עסאקלה: מצב תשתיות הכבישים ביישובים בחברה הערבית הוא גרוע, וגובה את חייהם של עשרות בני אדם מדי שנה.

ג'אבר עסאקלה: במשרד התחבורה נוהגים להפנות אצבע מאשימה להרגלי הנהיגה של הערבים ומקפידים להתעלם מכך שהתקציבים שהוקצו לשדרוג התשתיות ביישובים הערביים לא נוצלו על ידי המשרד – כך על פי נתוני הממשלה.

ג'אבר עסאקלה: מהנתונים הללו עולה שמדובר במגמה.

ג'אבר עסאקלה: גם התקציבים לתוספת שירות תחבורה ציבורית בחברה הערבית לא נוצלו עד הסוף, וכך גם תקציבי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ג'אבר עסאקלה: שליש מההרוגים בתאונות הדרכים בישראל הם ערבים, אף שהם 20% מהאזרחים.

ג'אבר עסאקלה: מתחילת השנה נהרגו 260 בני אדם, מהם 88 אזרחים ערבים.

ג'אבר עסאקלה: בהחלטה 922 הוקצו תקציבים לפתרון בעיית הכבישים ותאונת הדרכים, אלא שאלה לא נוצלו עד היום.

ג'אבר עסאקלה: מדובר על 619 מיליון שקל לפיתוח כבישים עירוניים ביישובים הערביים ולשדרוג הכבישים החוצים אותם.

ג'אבר עסאקלה: אבל אף ש-2020 מתקרבת לסיומה, שיעור הביצוע בספטמבר האחרון הוא 53% בלבד – כ-330 מיליון שקל מתוך 619 מיליון שקל.

ג'אבר עסאקלה: הושלם ביצועם או תכנונם של 26 פרויקטים.

ג'אבר עסאקלה: 34 פרויקטים נוספים מתקדמים כמתוכנן, אך 13 מתעכבים ותשעה פרויקטים טרם החלו בכלל.

ג'אבר עסאקלה: תקציב הרשות לבטיחות בדרכים המוקצה להסברה בחברה הערבית, שתוכנן להיות 23 מיליון, ואפילו יותר – 24 מיליון כמעט – נוצל באופן חלקי בלבד.

ג'אבר עסאקלה: רק 16 מיליון שקל הוקצו באמת.

ג'אבר עסאקלה: הנתונים קשים, משום שמשרד התחבורה לא מחשיב תאונות חצר כתאונות דרכים.

ג'אבר עסאקלה: כלומר, הרבה מהתאונות – לא הרבה – חלק מהתאונות קורות בחצרות הבתים בכפרים הערביים, ואלה לא נחשבות תאונות דרכים.

ג'אבר עסאקלה: עכשיו, כשאנחנו מדברים על היישובים הערביים, אז אנחנו מדברים למעשה על מחסור בתשתיות, מחסור בשטחים ציבוריים, מחסור בתחבורה ציבורית, מחסור בקרקעות, גירעון וחוסר יכולת כלכלית בעקבות מדיניות ממשלתית מפלה של עשרות שנים.

ג'אבר עסאקלה: שיעור הערבים המעורבים בתאונות דרכים הוא כמעט פי-שניים מחלקם באוכלוסייה.

ג'אבר עסאקלה: את המצב הזה אפשר למנוע באמצעות מדיניות תכנון ממשלתית המותאמת לצורכי היישובים הערביים והתושבים שלהם, ובראש ובראשונה על ידי הרחבת גבולות שיפוט והקצאת תקציבים שווים לתשתיות, שירות תחבורה והעלאת המודעות לבטיחות בדרכים.

ג'אבר עסאקלה: בשניות האחרונות, אדוני – אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולדבר על בדיחה שקרתה בשבוע שעבר.

ג'אבר עסאקלה: ראש הממשלה הכריז, ככה, בחגיגיות, שהוא מקצה 50 מיליון שקל לישובים הערביים והדרוזיים.

ג'אבר עסאקלה: למה?

ג'אבר עסאקלה: לתשתיות, ללימודי עברית ולעוד דברים.

ג'אבר עסאקלה: אז 50 מיליון שקל במושגים של תשתיות, זה יעשה כאילו כביש, כביש וחצי – או אולי ישקיעו בלימודי עברית וזהו.

ג'אבר עסאקלה: אתם יודעים מה, אני אומר לכם, אנחנו יודעים עברית היטב.

ג'אבר עסאקלה: אנחנו צריכים את התקציבים האלה כדי לשמור על הביטחון, ועל האנשים ועל האזרחים, לתשתיות, לכבישים, לרמזורים – כל זה צריך לקרות במהירות.

ג'אבר עסאקלה: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה, חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

מנסור עבאס: ישיב סגן שרת התחבורה והבטיחות בדרכים אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדיי, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, ובראשם חבריי חברי הכנסת שהעלו את ההצעות לסדר-היום ביום המיוחד הזה, יום המאבק בתאונות הדרכים; אומנם הוא נדחה בשבוע, היום נדחה קצת – לא בגלל החשיבות; יש חשיבות לתוכנית השלום שבשבוע שעבר חתמנו עליה, ולכן דחו.

אורי מקלב: אמרתי למנהלת הוועדה, גב' טייבי, ששמו את הדיון ביום המיוחד הזה בסוף סדר-היום, והיה לי חשש שמכיוון שהיו עוד הרבה לפניו, ציונים של כמה ימים, אז לא יהיו משתתפים.

אורי מקלב: אז הינה, אני רוצה להחמיא לכם, חבריי חברי הכנסת, שכל החמישה שהעלו את ההצעות לסדר-היום נמצאים פה, והשתתפות מלאה.

אורי מקלב: זה גם מראה על הרצינות שלכם, ועל הפעולות שאתם משקיעים, וזה גם מראה על החשיבות של היום הזה.

אורי מקלב: כפי שאני חושב, אולי זה בטרמינולוגיה – אנחנו מציינים ואומרים: יום המאבק בתאונות הדרכים, אז ודאי שאנחנו לא משתמשים במינוח "יום הטיפול בתאונת דרכים", או "ההתמודדויות"; "המאבק".

אורי מקלב: האמת, זה צריך להיות "יום המלחמה בתאונות דרכים".

אורי מקלב: בתאונות דרכים צריך להילחם בכל החזיתות, בכל האפשרויות שיש, לא להניח אף דבר.

אורי מקלב: הסתכלתי לעצמי, כתבתי מה הדברים שמציינים, המגמות בתוך תאונות הדרכים.

אורי מקלב: זה באמת מגוון שלם.

אורי מקלב: הסתכלתי לאורך כל הדרכים, במה טיפלנו.

אורי מקלב: אתה יכול לדבר בנושא הזה על תרבות הנהיגה, שהיא דבר מאוד חשוב; אתה יכול לדבר על חינוך, ואם לדבר על חינוך, כפי שגם אתם ציינתם, חינוך יכול להיות בעצם בחינוך עצמו, בדוגמאות; להוביל את הילדים, לראות, כפי שעשתה ועדת המשנה במקומות שרואים את הנפגעים בתאונות דרכים; להביא את ההורים השכולים, את האחים השכולים.

אורי מקלב: יש מגוון דברים שנעשו, וצריך לעשות יותר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על חקיקה, ואנחנו בית מחוקקים; יש דברים חשובים בחקיקה.

אורי מקלב: אני יודע שבשבוע שעבר רצית להעלות חקיקה, בועז, ואולי ראו שזה מרחיק לכת, אבל אין ספק שחקיקה ואכיפה, כפי שאתם ציינתם, והמשרדים שקשורים לעוד – לא צריך להיות רק משרד אחד, זה מגוון.

אורי מקלב: באמת צריך לראות, ואתה דיברת, חבר הכנסת יעקב אשר, ואמרת שצריך להיות קבינט של תאונות דרכים.

אורי מקלב: אבל דבר אחד המדינה כן עשתה, היא הקימה רשות לדבר הזה, את הרלב"ד, שהיא גוף – הוא צריך להיות גוף עם יותר תקציבים, אבל יש לו משאבים והוא מתמקד, מתמקצע כל-כולו רק במלחמה בתאונות דרכים.

אורי מקלב: כשראיתי את הפעילות – נחשפתי לזה כשנכנסתי למשרד התחבורה והשרה הטילה עליי לטפל באופן ממוקד יותר בתחום האחריות, גם ברלב"ד, באמת נחשפתי לפעילות רבה.

אורי מקלב: אבל כל דבר שאנחנו נוגעים בו, אנחנו נוגעים בקצה.

אורי מקלב: יש מגוון דברים שאנחנו מדברים עליהם, כמו שאמרתי, שהם עם חסר של תקציבים ויש משאבים אין-סופיים שצריך לתת לזה.

אורי מקלב: אבל אתה אמרת, ואמר את זה חבר כנסת אחר, שאחרי הכול התמורה היא יותר מזה.

אורי מקלב: היום העלות של תאונות הדרכים מגיעה ל-14 מיליארד שקל, ובהשקעה פחותה בהרבה מזה אנחנו יכולים להגיע, כולל הטיפול והפיצוי בפצועים והביטוח לאומי שדיברתם עליהם בנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על תשתיות, על מגוון תשתיות.

אורי מקלב: ואמר חבר הכנסת יעקב אשר, בצדק:

אורי מקלב: אנחנו רואים בחוש איך – ואתה הזכרת את זה, חבר הכנסת אבוטבול.

אורי מקלב: כשיש תשתיות משופרות יותר, כפי שזה בא לידי ביטוי בעיקר בכבישים בין-עירוניים, אנחנו רואים את הירידה.

אורי מקלב: היום אנחנו מתמקדים יותר בתוך העיר, ואני תכף אגיע לדרך שבה אנחנו רואים את תחום הפעילות שלנו לקראת השנה הבאה.

אורי מקלב: לצערנו אנחנו עומדים כאן גם ביום הזה ואנחנו לא אנשי בשורות, אנחנו לא באנו עם איזו בשורה משמחת.

אורי מקלב: אנחנו אולי חוזרים למספר הרוגים מופחת לעומת השנה שעברה, באופן מעשי, אבל לא בהרבה, לא בהרבה.

אורי מקלב: זה בסביבות 9% או 10% – חוץ מחודש אפריל, בסגר הכללי, שאולי זה היה יותר בולט בתאונות.

אורי מקלב: אבל לצערנו, לצערנו זה בשנה כזאת שבאה לידי ביטוי בנסועה פחותה הרבה יותר – וזה בא לידי ביטוי בכך שבבתי הספר ובמוסדות החינוך אולי ב-50% מהימים האלה עד עכשיו לא למדו או למדו בצורה מוגבלת אם לא יותר, ואנחנו מדברים על כך שגם עבדו מהבית; יש מגוון של נתונים – המבוגרים פחות הסתובבו ברחובות, ואני מניח שהם היו נפגעים יותר ושהיו צריכים להיות פחות.

אורי מקלב: אנחנו לא נדבר על מקומות הבילוי ומקומות המסחר.

אורי מקלב: כל זה היה צריך להביא ירידה.

אורי מקלב: ואנחנו עדים לכך שבדגש על תאונות אופנועים, כיוון שהוזכר פה – ועוד, בחברה הערבית לצערנו הייתה עלייה, כפי שגם כן ציינת בנאום שלך, חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, בעניין הזה.

אורי מקלב: אתה ציינת גם, באיזה יום בוועדת המשנה, את תאונות הדרכים של אופנועים.

אורי מקלב: שני הדברים האלה הם שגרמו לעלייה דרמטית הרבה יותר.

אורי מקלב: בכלל, החברה הערבית, שציינת – אני צריך להגיב גם לדבריך – באופן יחסי לגודל האוכלוסייה שלה שיעור הנפגעים בתאונות והמעורבות בתאונות דרכים בה הרבה יותר גדול.

אורי מקלב: אני לא מאשים אף אחד, אני אומר שעל הדברים האלה צריך לשים דגש.

אורי מקלב: זה לא משנה אם זה התשתיות וההשקעה וזה שהרשויות לא יכולות לשתף פעולה – ומנגד זה גם יכול להיות אכיפה וגם יכול להיות תרבות.

אורי מקלב: בכל הדברים האלה צריך לטפל.

אורי מקלב: זה לא גזרה מן השמיים, מספר ההרוגים הזה בכל שנה; מאות הרוגים, משפחות, ההרוגים עצמם, ההמשכיות שנגדעת בעקבות תאונות הדרכים האלה.

אורי מקלב: צריך ואפשר וחייבים לעשות בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים הרבה גם על תופעות משנה בהתמודדויות כמו שכרות, הולכי רגל, משאיות.

אורי מקלב: הפעם אנחנו מדברים על אוטובוסים של התחבורה הציבורית שיותר מדי מעורבים.

אורי מקלב: אנחנו גם יכולים לראות שהמשטרה רואה לנכון להתמקד בהסטת מבט או בסטייה מנתיב או בנסיעה בנתיב שמאלי.

אורי מקלב: כל הדברים הם נכונים, אבל צריך לראות את המכלול.

אורי מקלב: לצערנו, אנחנו רואים ששמים דגש על מה שיש עכשיו בחדשות אבל מזניחים תופעות שקורות, ואסור שזה יהיה.

אורי מקלב: יש צורך בהתמדה בתוכניות ובמגוון הדברים שאמרתי, וצריך להטמיע את זה.

אורי מקלב: עכשיו יש תקופה של תאונות אופנועים, ועל זה אנחנו שמים דגש, וזה נכון, אבל אסור לנו להזניח מפגשים עם מסילות ברזל של רכבת, או הולכי רגל במעברי חציה, קשישים, בחינוך, תחבורה ציבורית ומערכת הסעה המונית – בכל הדברים האלה אנחנו צריכים להשקיע.

אורי מקלב: אתה הזכרת את שומרי הדרך.

אורי מקלב: נכון, כשנחשפתי לדבר הזה זה היה נראה לי קצת סוג של מלשינון, לתת לאזרחים להיות חלק ממערכת האכיפה.

אורי מקלב: אבל אם התוצאות באמת מראות שבעוד השקעה אפשר להגיע לעוד משהו שיגרום לצמצום תאונות הדרכים, אז אנחנו צריכים – במלחמה לפעמים, לא תמיד, משתמשים בכלים שהם מלכתחילה, אלא משתמשים גם בכלים שהם משניים בעניין הזה.

משה אבוטבול: – – – אדוני השר?

אורי מקלב: כן, אתה הזכרת את התמריצים.

אורי מקלב: אני לא יודע, אם להעביר את זה לסוג של הגרלה.

אורי מקלב: אבל אין ספק שגם התמריצים נמצאים אצלנו.

אורי מקלב: התמריצים נמצאים אצלנו בעידוד טכנולוגיה.

אורי מקלב: כאן אגיע לנושא הטכנולוגי: חלק מהדברים המרכזיים שאנחנו רואים שאיתם צריכים להתמודד עכשיו, בתקופה הזו, ב-2020 או ב-2021, הם טכנולוגיה.

אורי מקלב: הזכירו את זה כאן.

אורי מקלב: בטכנולוגיה יש אמצעים שיכולים לעזור במלחמה בתאונות דרכים.

אורי מקלב: היא יכולה להתמודד עם הסחת דעת, וזה קורה הרבה, עם עייפות, שקורית הרבה.

אורי מקלב: אנחנו כבר מתחילים לעבוד מהרגע שאנחנו נכנסים לרכב, ואולי אפילו כמה דקות לפני כן, כשאנחנו יורדים מהבית, אנחנו כבר בתוך העבודה.

אורי מקלב: יכול להיות שהאמצעים הטכנולוגיים, מערכות התראה כאלה ואחרות, ואוטומציה, הרבה אוטומציה עד רכבים אוטונומיים, הם ניסיון לפתור תאונות דרכים שקורות בעקבות התעסקות בפלאפון, במולטימדיה שיש ברכבים.

אורי מקלב: שמים דגש על זה: כל מיני ניטרולים של פלאפון בזמן הנהיגה, עם חקיקה בעניין הזה, עם חיישנים, וכל מיני תמריצים כדי להרכיב את הפרויקטים האלה או האמצעים האלה בתוך הרכבים.

אורי מקלב: כמובן יש לחייב ברכבים החדשים להביא את האמצעים הטכנולוגיים.

אורי מקלב: יש עוד נושא בתוך ארבעת הנושאים שמשרד התחבורה רואה וגם החליט להרים בו את הדגל, וזה נושא שנקרא 50–30.

אורי מקלב: 50–30 היא תוכנית לאומית.

אורי מקלב: 50 זה מסר, תוכן – להוריד ב-50% את הנפגעים בתאונות דרכים, כולל פצועים, הרוגים ופצועים, עד שנת 2030.

אורי מקלב: זו תוכנית בין-לאומית שיש בה הצהרה, ושותפים לה גם האיחוד האירופי וגם איגוד הבריאות הבין-לאומי.

אורי מקלב: היא יעד, היא יעד עם השקעות רבות, עם מחקרים רבים שנעשים בכמה מקומות ובכמה אופנים.

אורי מקלב: יש בזה גם נוהלי בטיחות – משתמשי דרך, שבילי אופניים, רכבי משא, הרבה תשתיות.

אורי מקלב: זו תוכנית שלמה, ואני מקווה שתהיה עיר ואם בישראל, אולי שתי ערים, שייבחרו להיות המודל הראשוני בהתמודדות.

אורי מקלב: זו תוכנית מאוד גדולה, שאנחנו תולים בה הרבה תקוות, להורדת מספר הנפגעים ב-50% תוך חמש שנים.

אורי מקלב: זה יעד מאוד גדול.

אורי מקלב: עוד אחת מהתוכניות המרכזיות היא החברה הערבית, ושם זה בהסברה, בהשקעה, ובתוכניות תמרור.

אורי מקלב: אופנועים – כמובן שיש לנו כמה תוכניות.

אורי מקלב: אבל הדבר הנוסף הוא דגש על השתתפות הרשויות המקומיות במסגרת עיר בטוחה, שמדברת על מיתוני תנועה, על חציה בטוחה, על הגבלת המהירות.

אורי מקלב: אלה התוכניות שלנו לקראת שנת 2021 ולשנים הבאות.

אורי מקלב: בעניין מספר הנפגעים בתאונות דרכים, אנחנו יודעים שכל משפחה וכל אחד שנפגע בתאונות דרכים – אני אגיד עוד רבע משפט גם על נושא הפצועים:

אורי מקלב: אנחנו לוקחים את המדד רק בנושא ההרוגים, וזה לא נכון.

אורי מקלב: מי שיודע, הפצועים – זו פגיעה מאוד קשה לנפגע עצמו.

אורי מקלב: צריך לראות את הנפגעים הקשים על כל הסקאלה של הנפגעים, בין אם זה בינוניים או קלים.

אורי מקלב: זו סקאלה שלמה; זו פגיעה ארוכה מאוד.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לשים דגש גם על זה ולא רק על ההרוגים.

אורי מקלב: אני מקבל את מה שנאמר גם פה, שזה צריך להיות חלק מהמטרות שלנו.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני מבקש להודות לכל אלה שמתעסקים בזה: לכנסת פה, לוועדות, לוועדות המשנה, לשדולות שיש פה, לפעילות שלכם, חברי הכנסת.

אורי מקלב: אני מבקש להודות לרלב"ד ולעוד ארגונים ועמותות ואנשים פרטיים, יוזמות פרטיות, ולכל אלה שמתעסקים לאורך כל השנה בתוכניות השונות שיש ברשויות המקומיות, או במשרד התחבורה.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מאוד מקווים שאנחנו נעמוד כאן בעוד שנה – ובדיונים אחרים – ושנוכל לבשר לכולם בשורות הרבה יותר טובות.

אורי מקלב: תודה רבה.

מנסור עבאס: תודה רבה, אדוני סגן השר.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

מנסור עבאס: אה, כן, כמובן יש הודעה לסגנית מזכירת הכנסת.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס' 52 – הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התשפ"א–2020, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 61), התשפ"א–2020, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק לביטול העדכון של שכר חברי הכנסת בשנת 2021 (הוראת שעה), התשפ"א–2020, שהחזירה ועדת הכנסת.

אלינור ימין: מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיונים מהירים בהצעתם של חברי הכנסת ניצן הורוביץ ואלעזר שטרן בנושא:

אלינור ימין: החשיפה שלפיה התנאי לחתימת הסכם השלום עם איחוד האמירויות הינו עסקת נשק ענקית הכוללת מטוסי F-35 מתקדמים ואמצעים טכנולוגיים נוספים; בהצעתם של חברי הכנסת קטי שטרית, אליהו ברוכי ומשה ארבל בנושא:

אלינור ימין: עיכוב המאיים על הנגשת מערת המכפלה; בהצעתו של חבר הכנסת ישראל אייכלר בנושא: בעקבות הקורונה – סחבת בטיפול הקונסוליות הישראליות בחו"ל מביאה לביטולי חתונות.

אלינור ימין: תודה.

מנסור עבאס: תודה, גברתי.

מנסור עבאס: זה הזמן לברך אותך על בחירתך לסגנית מזכירת הכנסת.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: שאילתות לשר המשפטים אבי ניסנקורן.

מנסור עבאס: בבקשה, אדוני, אתה יכול לעלות לדוכן.

מנסור עבאס: מתחילים עם השאילתה הראשונה, מס' 319, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בנושא: חסמים המובילים למצוקת דיור ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: בעניין החסמים שמובילים למצוקת הדיור ביישובים הערביים – הייתי אומר, למצוקה קשה של הדיור: דוח של ועדה בין-משרדית שהוביל משרד המשפטים והופץ באמצע ספטמבר מזהה שורה של חסמים המעכבים בנייה למגורים ביישובים ערביים ומובילים למצוקת דיור חמורה בחברה הערבית וביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: רצוני לשאול: 1.

יוסף ג'בארין: האם בכוונת המשרד והשר ליישם את מסקנות הדוח?

יוסף ג'בארין: 2.

יוסף ג'בארין: מה השר יעשה כדי להסיר החסמים שמייצרים כאמור את מצוקת דיור?

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: חבר הכנסת ג'בארין, באמת הייתה טיוטת דוח להערות הציבור שפורסמה בספטמבר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רוצה לציין, המדיניות שלי, ברור שהיא להסיר חסמים ולקדם את התכנון המפורט ביישובים הדרוזיים והערביים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בשבוע שעבר, ולאחר עבודת מטה מאומצת ומעמיקה, משרד המשפטים, בהובלת ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עודכנה מדיניות האכיפה מכוח תיקון 116 לחוק התכנון והבנייה – מה שקרוי חוק קמיניץ.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לפי המדיניות המעודכנת תונהג הקלה משמעותית למשך שנתיים, בעצם עד סוף 2022, באכיפה על בנייה קיימת למגורים בגין עבירות תכנון ובנייה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במקביל, המטרה היא באמת להאיץ באופן ניכר פעולות תכנון והסדרה של המדינה ביישובים הללו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כחלק מהמאמץ, כפי שאתם יודעים, הובילה השרה לשוויון חברתי החלטת ממשלה להארכת תקצוב על פי תוכנית 922, שיועד בין היתר להאצת פעולות תכנון והסדרה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הייתה גם הבקשה ממנה להקצות כספים לתכנון והסדרה – וזה מה שייעשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ביום ראשון החולף התקבלה בישיבת הממשלה החלטת ממשלה – כפי שצוין לפני זה – שנוגעת בציבור הדרוזי, אבל באופן ספציפי התקבלה גם החלטה שעל משרד המשפטים ליישם את העבודה על דוח ההמלצות של הצוות הבין-משרדי בתוך 90 ימים ולהעביר את המלצותיו לאישור הממשלה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו פועלים לגבש דוח סופי במטרה ליישם אותו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אפעל גם שזה יהיה לא בתוך שלושה חודשים, אלא בתקופה קצרה יותר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו נצליח להוביל לתנופת תכנון מפורט משמעותית בחברה הערבית והדרוזית בישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הנושא של התכנון והבנייה ביישובים הלא-יהודיים, אין ספק שהוא צריך לקבל חשיבות גדולה מאוד על ידי ממשלת ישראל, ובאופן ספציפי על ידי משרד המשפטים והגורמים האחרים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רואה את זה כחלק מיישום העיקרון של קידום ושוויון בקרב כלל האזרחים בישראל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: צריך לאפשר מגורים בצורה מסודרת ונאותה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה גם ימנע את ההפרה של החוק שאנחנו רואים היום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: סיכומו של דבר, כל הרעיון במדיניות שגיבשנו והפצנו בשבוע שעבר היה להתייחס לאכיפה ככלי לצורך הסדרה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הפעילות של הסרת ליקויים וחסמים היא פעילות חשובה מאוד בשביל לייצר מצב שאנחנו מקדמים תכנון מפורט.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו נעשה את זה, ואני אעקוב באופן אישי – לפי מפת היישובים – שמתקדם תכנון מפורט באופן שיאפשר בנייה מסודרת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה גם על הפעילות המתמדת בנושא הזה.

מנסור עבאס: שאלה נוספת, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: לעניין ההקלה במדיניות, חשוב לי להדגיש, כבוד השר, שאין ספק שזה לא מספיק.

יוסף ג'בארין: זה אולי מכסה מיעוט מהבתים הערביים המאוימים בהריסה, ולכן צריך אולי גם להרחיב את התקופה, אבל העיקר לדעתי זה למצוא את המשאבים כדי שיהיה תכנון.

יוסף ג'בארין: אם יעברו השנתיים ולא יהיה תכנון, לא נעשה כלום בעניין הזה, והתכנון גם מחייב הרחבה של תחומי השיפוט של היישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: לכן צריך לקבל החלטה אסטרטגית כזאת, להרחיב את תחומי השיפוט של היישובים הערביים, וכמובן להבטיח שבתוך ההרחבה הזאת תהיה אפשרות להקים פרויקטים של בנייה.

יוסף ג'בארין: ונושא אחרון, יש נושאים שאפשר להסדיר אותם גם היום, כמו אותם עשרות אלפי בתים שאינם מחוברים לחשמל.

יוסף ג'בארין: אני בא מאום אל-פחם, אני מודע ל-2,000 בתים – תחשוב על המספר הזה: 2,000 בתים, 2,000 משקי בית בתוך היישוב, בתוך השכונות, שאין עליהם איום בהריסה ואף אחד לא חושב להרוס אבל הם סובלים מעניין החשמל, כי עד היום מסרבים לחבר אותם.

יוסף ג'בארין: אלה דברים שאם השר יתערב בהם, הדברים יוכלו להתקדם טוב יותר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בוא נפריד בין כמה דברים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עניין החשמל – פנה אליי גם חבר הכנסת איימן עודה וגם הגיש הצעת חוק בנושא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עניין החשמל הוא נושא מורכב בפני עצמו, שצריך לבדוק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין לי תשובה בנושא הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אבדוק את הנושא הזה, את המורכבות שלו, ואם יש פה מסלול לפתרון, כן או לא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בנושא של ההקלות, המטרה שלהן היא לאפשר תכנון, והמטרה כרגע בשנתיים האלה היא לעשות תכנון מפורט ומואץ.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בד בבד, צריך להיזהר ולא לעשות בנייה חדשה, כי בנייה חדשה יכולה להיות בנייה מסכלת תכנון, ולכן צריכים לעבוד על זה ביחד; לעשות מצב שאנחנו עושים תכנון מואץ ומפורט.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין פה דין זהה לכל יישוב, כי אנחנו יודעים שיש יישובים שיותר מתקדמים ויש יישובים שפחות מתקדמים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסופו של דבר צריך להביא את כל היישובים לאותה עמדת סיום של תכנון מפורט.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זאת המטרה כרגע, בשנתיים הקרובות, עד כמה שאפשר להתקדם, ובד בבד בתקופה הזאת לעשות הקלה, אבל גם לא לעשות בנייה חדשה מסכלת תכנון, כי זה יכול לסכן תכנון עתידי, וזה לרעת כולם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בעצם זאת המשוואה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו צריכים להתנהל פה מתוך מטרה משותפת להביא את היישובים הערביים והדרוזיים למצב של בנייה מסודרת, תכנון מפורט.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה מה שכולם רוצים, ושהאכיפה תהיה כלי תומך.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני בא ואומר: אי-אפשר לעשות את זה בלי תקציב תומך, בשביל זה יש את 922, וגם החלטה שקיבלו ביום ראשון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אי-אפשר לעשות את זה בלי הסרת חסמים מסודרים, ובאמת אנשים שיהיו מחויבים לזה בממשלה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: משרד המשפטים מחויב, אנחנו נרתום גם את יתר הגורמים בשביל שיהיה תכנון מפורט עד כמה שאפשר, כמה שיותר מהר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו מודעים למצוקה, ולצורך לפתור את זה.

מנסור עבאס: תודה, אדוני השר.

מנסור עבאס: אין ספק שאנחנו מברכים אותך.

מנסור עבאס: אתה הובלת ודחפת למדיניות החדשה וההקלות.

מנסור עבאס: זה עוזר ועוד צריך להשלים את התמונה, אבל תבורך ותודה לך.

מנסור עבאס: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, מס' 44, של חבר הכנסת איימן עודה: פרסום תיעוד הירי באיאד אלחלאק.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כבוד שר המשפטים, בהתחלה אנחנו יודעים גם להגיד מילה טובה, אז אנחנו מאוד מעריכים את הנחישות שלך.

איימן עודה: רצינו לבטל את חוק קמיניץ, אבל הגענו עד הלום – הקפאה לשנתיים.

מנסור עבאס: איימן, להיצמד בבקשה לשאילתה.

איימן עודה: כן, כבוד היושב-ראש, תן לי קצת.

איימן עודה: זה בסוף היום.

מנסור עבאס: אני בירכתי אותו בשם כולם.

איימן עודה: אין עוד דיונים, תן לי להמשיך את המשפט, בבקשה.

איימן עודה: אומנם זה לא ביטול כמו שרצינו, אבל הקפאה לשנתיים זה 50% מהעשייה.

איימן עודה: אני מקווה שנשלים.

איימן עודה: אני מעריך יותר מ-20 ישיבות יחד איתך, ומעריך מאוד שהזכרת את השם של המשותפת גם בהודעה שהוצאת, זה היה הגון מצידך.

איימן עודה: כבוד שר המשפטים, בתאריך 30 במאי 2020 איאד אלחלאק, צעיר עם צרכים מיוחדים, נורה למוות בדם קר בידי שוטרים על לא עוול בכפו.

איימן עודה: רצוני לשאול: 1.

איימן עודה: מדוע טרם פורסם תיעוד הירי באיאד? 2.

איימן עודה: מדוע לא פורסמו שמות השוטרים שירו באיאד? 3.

איימן עודה: אילו פעולות ננקטות כדי לוודא שהתחקיר יהיה שקוף?

איימן עודה: תודה.

מנסור עבאס: תודה.

מנסור עבאס: בבקשה.

אחמד טיבי: יש לי בדיוק אותה שאילתה.

מנסור עבאס: אז נצרף גם את השאילתה.

מנסור עבאס: אתה מסכים, אדוני השר?

מנסור עבאס: אז נצרף את השאילתה של חבר הכנסת אחמד טיבי, 367 – הריגתו של איאד אלחלאק.

מנסור עבאס: בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

אחמד טיבי: מכובדי השר, אני מצטרף לברכות על המאמץ והכנות.

אחמד טיבי: זה צעד בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: התיקון, במיוחד בתים לפני 1 בינואר 2017.

אחמד טיבי: צריך הרבה עבודה כדי – –

אברהם (אבי) ניסנקורן: 2018.

אחמד טיבי: 2018.

אחמד טיבי: – – לבטל את חוק קמיניץ כולו.

אחמד טיבי: ההחלטה לשקול להעמיד לדין את השוטר היורה בחשד להמתה בקלות דעת של איאד אלחלאק התקבלה לאחר בחינת חומר הראיות, נסיבות ביצוע הירי וניתוח מעמיק של ההיבטים המשפטיים של האירוע.

אחמד טיבי: רצוני לשאול: 1.

אחמד טיבי: מהן הראיות?

אחמד טיבי: 2.

אחמד טיבי: האם ישנו תיעוד ממצלמות האבטחה במקום?

מנסור עבאס: תודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה רבה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: קודם כול, אין ספק שמדובר במקרה מאוד טרגי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: גם כאבא לילד עם מוגבלות ואוטיזם זה מזעזע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בכל פעם שחושבים על האירוע הזה ועל איאד אלחלאק, זה פשוט מעורר צמרמורת, האירוע הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ליבי עם המשפחה באירוע המצער הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עוד דבר אחד שחשוב לי להגיד הוא שמח"ש כרגע עוברים תהליך של רפורמה שאני מוביל, ובין היתר, חלק מהרפורמה היא שמחלקת החקירות כולה תהיה מאוזרחת ולא תאויש על ידי שוטרים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: שני הסגנים שם כבר לא עובדים במחלקה, הם בתהליך שהם יוצאים מהמחלקה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ראש מחלקת החקירות – וזה בלי לדבר כמובן לרעת אנשים, אלא על העיקרון של האזרוח – ראש מחלקת חקירות בעצם בתהליך של פרישה עכשיו וגם יוצא מהמחלקה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מקווה שהמכרז על ראש מחלקת חקירות חדש יצא כבר או מחר או ביום ראשון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אחר כך ימונו גם סגנים כך שמחלקת חקירות תהיה מאוזרחת כולה בעצם ממש בתקופה הקרובה מאוד.

יוסף ג'בארין: במכרז עכשיו יהיה תנאי, למשל שהוא שופט?

אברהם (אבי) ניסנקורן: לא, לא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוא חייב להיות אזרח, הוא לא יכול להיות שוטר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יהיה תנאי של ותק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו רוצים אדם ברמה גבוהה יחסית, זאת אומרת, מיומנות גבוהה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יהיה תנאי של ותק והכשרה בשביל שיהיה בן אדם – – –

יוסף ג'בארין: עלתה הצעה שיהיה שופט מחוזי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לא, לא.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה חוקר, אנחנו מדברים על מחלקת חקירות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה צריך להיות מישהו עם ניסיון בעולם החקירות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דרך אגב, היום עשיתי סיור במח"ש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מח"ש זה מקום שגם יש בו גיוון תעסוקתי, דרך אגב, המגוון שקיים במדינת ישראל – גם בחקירות וגם בפרקליטות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ואנחנו גם עובדים על גיוון; לא רק במח"ש, דרך אגב, אבל בין היתר במח"ש יש גיוון.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הדבר השני שאנחנו עושים במסגרת הרפורמה של מח"ש – אני מעבה את מצבת הפרקליטים שם, גם כן כדי לשפר ולייעל את העבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו נקלוט שם עוד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בעצם היום יש 18 פרקליטים, וייקלטו עוד חמישה-שישה פרקליטים נוספים למח"ש בשביל לייעל את העבודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הדבר השלישי, שנוגע גם לנושא הזה – במסגרת השיפור של עבודת מח"ש יש גם שני דברים: אחד, פתחנו היום מענה טלפוני לציבור ייעודי למח"ש, מה שאמור לשפר את השירות לציבור; הדבר השני, פורסם נוהל טיפול חדש על ידי הייעוץ המשפטי לממשלה, שבעצם מקצר את הזמנים של הטיפול של מח"ש.

אברהם (אבי) ניסנקורן: באופן ספציפי, לגבי עבירות שיש טענה שהן עבירות שקשורות לגזענות או לחסרי ישע, הנוהל יהיה מזורז במיוחד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: פורסם נוהל שהוא מזורז במיוחד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עכשיו בנושא של איאד אלחלאק.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בעצם, ב-21 באוקטובר 2020 הודיעה המחלקה לחקירות שוטרים לבאי כוחו של השוטר החשוד בגרימת מותו של איאד אלחלאק המנוח כי נשקלת העמדתו לדין בעבירה של המתה בקלות דעת, זאת בכפוף לשימוע שייערך לו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: כרגע התיק מצוי בשלב העברת חומר חקירה ותיאום מועד לשימוע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ההחלטה התקבלה לאחר חקירה יסודית ומקיפה של האירוע, שהתנהלה במשך חמישה חודשים, ולאחר בחינת מכלול נסיבות העניין.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הודעה נמסרה לבני משפחת המנוח בפגישה שנערכה עימם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לפני שזה הודע, נערכה פגישה עם המשפחה עצמה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במסגרת פעולות החקירה שביצעו חוקרי המחלקה תושאלו עדים ונתפסו מצלמות האבטחה הנוגעות לכל מרחב התרחשות האירוע, לרבות המצלמות המוצבות ברחוב שבו אירע המרדף אחרי המנוח.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אירוע הירי בוצע בתוך מתחם השייך לעיריית ירושלים והמנוהל על ידי חברת ניקיון פרטית.

אברהם (אבי) ניסנקורן: המצלמות הקיימות במתחם הזה, איפה שהיה אירוע הירי, לא היו מחוברות לחשמל.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הניתוק מהחשמל התרחש יום לפני האירוע על ידי אחד מעובדי המקום, ולכן אין תיעוד לאירוע הירי עצמו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ההחלטה לשקול להעמיד לדין את השוטר היורה בחשד להמתה בקלות דעת התקבלה לאחר בחינת חומר הראיות, נסיבות ביצוע הירי וניתוח מעמיק של היבטים משפטיים של האירוע.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בנוגע לפרסום שמות החשודים בתיק – זמן קצר לאחר האירוע הוצא צו איסור פרסום שהוארך כמה פעמים ואשר אוסר על פרסום שמות החשודים נכון להיום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני רק רוצה להגיד משהו על מדרג הענישה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני מניח שרבים יודעים, אבל עדיין, לחדד את זה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מדרג הענישה: בגרם מוות ברשלנות עד שלוש שנות מאסר; המתה בקלות דעת – עד 12 שנות מאסר; המתה בנסיבות של אחריות מופחתת – עד 15 או 20; רצח בנסיבות מחמירות – עד מאסר עולם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: במקרה הזה, לאחר בדיקה, הוחלט על המתה בקלות דעת, שזה עד 12 שנות מאסר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני עוד פעם חוזר: מח"ש עוברת תהליך של רפורמה, שתמשיך, ואני עוקב אחריה באופן אישי, כמעט באופן שבועי, למרות שהפעילות של מח"ש משתפרת כל הזמן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: דבר שני, עוד פעם, אני מצטער על האירוע הטרגי הזה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: באמת, הלב של כולם מאוד כואב מהאירוע הזה.

מנסור עבאס: תודה, אדוני השר.

מנסור עבאס: אתם רוצים שאלות?

מנסור עבאס: אז תודה, אדוני השר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה רבה.

מנסור עבאס: תם סדר-היום.

מנסור עבאס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ב' בכסלו התשפ"א, 18 בנובמבר 2020, בשעה 11:00.

מנסור עבאס: ישיבה זו נעולה.