ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 89, 2020-10-20 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, ב' בחשוון התשפ"א, 20 באוקטובר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: ראשית על סדר-יומנו – נאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום כנסת ישראל עושה עוד משהו חמור מאוד בעיניי.

סמי אבו שחאדה: היום הם מעלים על נס את זכרו של טרנספריסט גזען וקטן, שהיה גם שר במדינת ישראל והיה גם חבר כנסת, בשם רחבעם זאבי, שתרומתו הענקית הייתה במחשבה הטרנספריסטית שלו.

סמי אבו שחאדה: דרך אגב, הוא למד.

סמי אבו שחאדה: יש לזה שורשים מאוד עמוקים בתנועה הציונית.

סמי אבו שחאדה: אבל הוא התגאה בזה; בן אדם שהחזיק ברעיונות של טרנספר של בני אדם אחרים, והוא היה גאה בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: והכנסת – ניחא, אומרים: בכל חברה יש גזענים קטנים וקיצוניים, אבל כשהכנסת מחליטה כל שנה לדבר עליו כעל גיבור לאומי ולדבר על תרומתו לתנועה הציונית ולמדינה – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: לא, לא, לא, לא, לא.

יריב לוין: אסור, אסור.

יריב לוין: אני מבקש, עוד התערבות אחת ואני איאלץ להוציא את מי שהתערב.

יריב לוין: אסור, פשוט אסור, עם כל הכאב.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יריב לוין: עם כל הכאב.

יריב לוין: בבקשה, חבר הכנסת אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: בסך הכול נאום של דקה, ואני אסכם במה שאמרתי לו באחת הפגישות שלנו באוניברסיטת תל אביב, ואני אגיד את זה פה לחברים אחרים שמחזיקים ברעיון שלו.

סמי אבו שחאדה: היה לו פעם איזשהו רעיון.

סמי אבו שחאדה: הוא הציע לפלסטינים, לאוכלוסייה הילידית, כסף בשביל לעזוב.

סמי אבו שחאדה: אני קמתי ואמרתי לו: תשמע, אני נגד טרנספר.

סמי אבו שחאדה: אבל אם הרעיון, העיקרון, מקובל עליך, וכנראה מקובל על חברים אחרים שלו בכנסת – בוא נשאל כמה עולה לסמוטריץ' בשביל לעזוב.

סמי אבו שחאדה: אני אגייס לו את הכסף עכשיו, יש לו חברים טובים באמירויות, בבחריין.

סמי אבו שחאדה: אני שואל, אם הרעיון והעיקרון הזה מקובל, נתחיל עם כל מי שמחזיק ברעיון הזה ומאמין בו, נדע כמה אתם עולים ונדאג להעביר לכם את הכסף, ואולי ככה ניפטר מקצת טרנספריסטים.

סמי אבו שחאדה: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אבו שחאדה, שני דברים למדתי: האחד, שגם אתה בסוף מאמין ברעיון הזה.

סמי אבו שחאדה: חס וחלילה.

יריב לוין: לא יודע, כך אפשר היה להבין מדבריך.

סמי אבו שחאדה: חס וחלילה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: חס וחלילה – – –

יריב לוין: אז אני אומר לפרוטוקול שחבר הכנסת אבו שחאדה אומר שאין לו עניין לטרנספר יהודים משום מקום.

סמי אבו שחאדה: חס וחלילה, אני נגד.

יריב לוין: אבל מה שיותר חשוב הוא, חבר הכנסת אבו שחאדה, שאני רוצה להציע לך משהו.

יריב לוין: אולי תישאר איתנו ותהיה שותף לישיבת הזיכרון ותשמע על פועלו של רחבעם זאבי, ואז אולי גם תבין ואולי אפילו תשנה את דעתך.

יריב לוין: אז אני מציע לך, תנסה.

יריב לוין: תמיד אפשר ללמוד משהו חדש, חבר הכנסת אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, אני למדתי מדע המדינה, אני קראתי – – – אני גם יכול גם להרצות בעניין – – –

יריב לוין: תודה רבה.

סמי אבו שחאדה: אני מודה לך.

סמי אבו שחאדה: אבל אם הרעיון מקובל והעיקרון מקובל בכנסת, תשקלו.

סמי אבו שחאדה: שימו מחיר, אדוני.

סמי אבו שחאדה: שימו מחיר.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בכל תקנות הקורונה יש תחושה כללית שהן מועברות ללא דיון מעמיק, כלאחר יד.

מיקי לוי: רק היום אושרו בוועדת החוקה תקנות הקורונה שאושרו כבר בשבוע שעבר.

מיקי לוי: שני נושאים מרכזיים שהדעת איננה נותנת ואין שכל ישר שמושקע בהם: צימרים – הרי אין כבר הגבלה על נסיעה, הוסרה ההגבלה על מרחקים.

מיקי לוי: מדוע לא לאפשר למשפחה גרעינית שתיכנס למכונית, מקסימום חמישה איש, ותיסע צפונה או דרומה או לכל מקום אחר שבו יש צימרים לנופש?

מיקי לוי: תבוא, תינפש, תשנה אווירה, ותוכל לעשות את זה קצת אחרת.

מיקי לוי: מה ההיגיון להמשיך להחזיק את הצימרים?

מיקי לוי: גם בעלי הצימרים קורסים כלכלית.

מיקי לוי: שני נושאים אפשר להרוויח: גם אפשרות לתת למשפחה הגרעינית להתרענן וגם לתמוך מבחינה כלכלית במשפחות שמנהלות את הצימרים האלה.

מיקי לוי: פתחו היום את כל הגנים – – –

יריב לוין: הסתיים הזמן.

יריב לוין: תודה, חבר הכנסת לוי.

יריב לוין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המדינה צוללת ואיתה צוללות כל הבטחות הממשלה.

אורלי פרומן: המדינה צוללת ואיתה צוללות חבילות הסיוע למשק ולכלכלה.

אורלי פרומן: עוד אין תקציב למכלי חמצן שיחזיקו אותה במצולות ועוד מעט כבר לא תהיה לה דרך לעלות.

אורלי פרומן: המדינה צוללת ואיתה מצב הרוח של אזרחים בוגרים וצעירים.

אורלי פרומן: המדינה צוללת ואיתה עולם הרוח של האומנים והיוצרים.

אורלי פרומן: רב-החובל תקוע.

אורלי פרומן: הוא מנווט לנ"צ אחר.

אורלי פרומן: המדינה צוללת בלי פריסקופ, בלי זווית ראייה למקומות גבוהים יותר.

אורלי פרומן: המדינה צוללת ולממשלה כבר לא יעזרו חסדי שמיים.

אורלי פרומן: המדינה צוללת ואין באופק יונה לבנה שתבשר: הקלו המים?

אורלי פרומן: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אלכס קושניר – איננו; חבר הכנסת משה אבוטבול – איננו; חבר הכנסת יבגני סובה – איננו; חבר הכנסת ווליד טאהא – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה.

אריאל קלנר: חטפתם תביעה ועורך הדין שלכם חושב דווקא שהתובע צודק, אדוני היושב-ראש.

אריאל קלנר: מה עושים?

אריאל קלנר: אנשים נורמליים לוקחים עורך דין אחר.

אריאל קלנר: ומה אומר, אדוני היושב-ראש, אם שר בישראל מקבל עתירה כנגדו, או יותר נכון במדינת בג"ץ?

אריאל קלנר: יש עתירה והיועמ"ש תומך בעתירה, והשר – במקרה הזה, אמיר אוחנה – מבקש לקבל את יומו בבית המשפט באמצעות ייצוג עצמאי.

אריאל קלנר: בג"ץ בתגובה – למה שייתן לשר את יומו?

אריאל קלנר: למה שיתאמץ להכריע בין שתי עמדות?

אריאל קלנר: היועץ המשפטי חושב כך, כמו העותרים, העותרים חושבים אותו דבר – איזה יופי.

אריאל קלנר: חיים קלים בבית המשפט.

אריאל קלנר: ממש קרקס.

אריאל קלנר: מבחינת בג"ץ עמדת היועץ המשפטי היא עמדת השר.

אריאל קלנר: אם בעיניכם ככה צריכה להיראות דמוקרטיה, כשפקיד ממונה מחליט מהי עמדת הדרג הנבחר – אני מנחש שאלה שחושבים ככה הם גם אלה שחושבים שהחזקה בגרון אינה סחיטה, וגם מסוגלים אולי להסביר שהשמש זורחת באמצע הלילה.

אריאל קלנר: ואם לא – מבינים שמה שקרה ביום שני, אני חושב, בערב – בג"ץ חולל פיגוע נוסף בדמוקרטיה הישראלית, שהופכת יותר ויותר לאוליגרכיה פקידותית.

אריאל קלנר: אנחנו נמשיך להיאבק.

יריב לוין: חבר הכנסת טלי פלוסקוב – איננה; חבר הכנסת יוסף טייב – גם הוא לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, רציתי לדבר על יום המילואים, אבל פטור בלא כלום אני לא יכול.

אלעזר שטרן: הייתי מצפה מכל חבר כנסת, כולל חבר הכנסת שחאדה, שלפני שהוא מדבר על כן טרנספר, לא טרנספר, שידע שאנחנו עושים את היום הזה לשר בממשלת ישראל שנרצח על ידי הטרור הפלסטיני.

אלעזר שטרן: יש הרבה שרים שנפטרו מן העולם, אבל כל פעם שמדברים על גנדי יש לזכור כיצד הוא נרצח בפעילות טרור.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, כיוון שהזמן קצר, אני מבקש להעלות על נס את משרתי המילואים, ודאי לברך את חברי הכנסת אורנה ברביבאי ומתן כהנא על עצם ייזום היום הזה, ולומר שאנו צריכים לפקוח טוב-טוב עיניים.

אלעזר שטרן: זה מיעוט שמשרת את כולנו כאן, וראוי שמדינת ישראל כולה – לאו דווקא מערכת הביטחון – תישא אותם על כפיים בכל ההיבטים.

אלעזר שטרן: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אחמד טיבי – איננו; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – איננו; חבר הכנסת עוזי דיין – אף הוא לא נמצא; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – לא נמצא; חבר הכנסת יואב סגלוביץ' – לא נמצא; חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – איננו; חבר הכנסת יעקב טסלר – גם הוא לא נמצא; חבר הכנסת עופר כסיף – לא נמצא; חברת הכנסת אתי עטייה – לא נמצאת; חבר הכנסת אוריאל בוסו – לא נמצא; חבר הכנסת עודד פורר – לא נמצא.

קריאה: – – –

יריב לוין: הגעת – אז אוסיף אותך בהמשך.

יריב לוין: חבר הכנסת אופיר סופר – לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, מגפה קשה מתחוללת בקרבנו, ואני לא מדבר רק על מגפת הקורונה, שמכה בעוצמה בחברה הישראלית.

יוראי להב-הרצנו: אני מדבר על התופעה הנוראית שממשיכה ללוות אותנו – רצח נשים על ידי בני זוגן.

יוראי להב-הרצנו: המוח, הבטן, כל הגוף מתקשה לתפקד נוכח הדיווחים שזרמו אתמול.

יוראי להב-הרצנו: נג'אח מנסור, אם לארבעה, נרצחה באכזריות בדקירות סכין.

יוראי להב-הרצנו: כמה שעות חלפו, וכבר התבשרנו על מותה של אירנה גריבנב, שנמצאה בדירתה ללא רוח חיים – גם היא קורבן של אלימות בן זוגה.

יוראי להב-הרצנו: ואני שואל: איפה הממשלה?

יוראי להב-הרצנו: איפה אתם?

יוראי להב-הרצנו: למה התקציביים למניעת אלימות לא עוברים?

יוראי להב-הרצנו: 19 נשים נהרגו רק השנה.

יוראי להב-הרצנו: זה לא מספיק כדי שתפעלו, כדי שתציגו תוכנית פעולה?

יוראי להב-הרצנו: כדי שתתייחסו מעבר לדיבורים חלולים?

יוראי להב-הרצנו: עוד פוסט ועוד דיון ממשלה ועוד מס שפתיים – מה יגרום לכם לפעול?

יוראי להב-הרצנו: הרצח ה-20, ה-30, ה-50?

יוראי להב-הרצנו: דמן של נשים אינו הפקר.

יוראי להב-הרצנו: תמנעו, למען השם, את הרצח הבא.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – לא נמצאת; חבר הכנסת עמית הלוי – לא נמצא; חבר הכנסת אליהו ברוכי – לא נמצא; חבר הכנסת אופיר כץ – לא נמצא; חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין – לא נמצאת; חבר הכנסת מתן כהנא – לא נמצא; חבר הכנסת מנסור עבאס – לא נמצא; חברת הכנסת סונדוס סאלח – אף היא לא נמצאת.

יריב לוין: חברת הכנסת אתי עטייה, בבקשה.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על פי נתוני משטרת ישראל, 67 נשים נרצחו בשנים 2017 עד 2019, כשליש נרצחו על ידי בני זוגן.

חוה אתי עטייה: 19 נשים נרצחו מאז תחילת השנה.

חוה אתי עטייה: אתמול שתי נשים נרצחו בשעתיים.

חוה אתי עטייה: אני זועקת את זעקתן של המשפחות.

חוה אתי עטייה: נדקרו, נחבלו, נורו, נרצחו.

חוה אתי עטייה: שותתות דם – אלימות כלפי נשים היא תופעה מזעזעת הקיימת בכל שכבות האוכלוסייה.

חוה אתי עטייה: אלימות היא מחלה קשה ביותר, שגובה קורבנות ומפרקת משפחות.

חוה אתי עטייה: חייבים להילחם בה ללא פשרות.

חוה אתי עטייה: היא מתרחשת מדי יום.

חוה אתי עטייה: נשים נפגעות מאלימות פיזית, מינית ומילולית.

חוה אתי עטייה: אלימות בתוך המשפחה ובפרט אלימות כלפי נשים נוטה להחמיר במצבי משבר ולחץ.

חוה אתי עטייה: המשבר בעקבות נגיף הקורונה הביא לעלייה של מאות אחוזים במקרי אלימות בתוך המשפחה.

חוה אתי עטייה: החצר האחורית של אלימות בתוך המשפחה מוזנחת זה זמן רב.

חוה אתי עטייה: מוכרחים להחמיר את מדיניות הענישה ולנקוט אפס סובלנות.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: תודה רבה, אדוני.

עופר כסיף: אני רוצה לקרוא את שמות ההרוגים החודש בתאונות עבודה.

עופר כסיף: לצערנו, המגפה הזאת של תאונות עבודה לא פוסקת, ואולי אפילו מחמירה.

עופר כסיף: אז אקרא את שמות ההרוגים בחודש ספטמבר בתקווה שהזמן יאפשר לי, כי לצערי יש לא מעטים.

יריב לוין: אאפשר לך.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: פאייד דבור, בן 50 מבית ג'ן; עטווה יונס אבו עראר, בן 38 מערוער; נתי חולי, בן 48 מחולון; עדנאן מזאריב, בן 50 מזרזיר; עבד אלמג'יב חסן נאבלסי בן 40 מבעויינה-נוג'ידאת וחיים יעקב סין שלום מביתר עילית.

עופר כסיף: יהי זכרם ברוך.

עופר כסיף: אני מזכיר פה שוב – התופעה הנוראית הזאת של תאונות עבודה לא פוסקת, ואני פונה לכל חבריי בכנסת להצטרף אליי לחקיקה שתעגן בצורה משמעותית בחוק את הזכויות ואת ההגנה על חייהם ובריאותם של העובדים.

עופר כסיף: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יריב לוין: אנחנו נצא להפסקה של רבע שעה.

יריב לוין: נחדש את הישיבה בשעה 16:30, ונקיים את הישיבה לזכרו של חבר הכנסת והשר לשעבר רחבעם זאבי גנדי זיכרונו לברכה.

יריב לוין: הפסקה.

בשעה 16: << נושא >> ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת רחבעם זאבי (גנדי), זיכרונו לברכה, במלאות 19 שנים להירצחו << נושא >>

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת אנחנו חוזרים מההפסקה.

יריב לוין: נא לשבת.

יריב לוין: אני מחדש את הישיבה.

יריב לוין: נא לשבת, בבקשה.

יריב לוין: אני מתכבד בזאת לפתוח את הישיבה המיוחדת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת לשעבר האלוף במילואים רחבעם זאבי, גנדי, זיכרונו לברכה.

יריב לוין: נכבד את זכרו בקימה.

יריב לוין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של שר התיירות רחבעם זאבי, זיכרונו לברכה.

יריב לוין: ) נא לשבת.

יריב לוין: משפחת זאבי היקרה, הבנות – ערבה, צהלה ומצדה – בנו, בנימין, הנכדים היקרים, ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, שרות ושרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת סמי בקלש, מכובדיי כולם, 19 שנים חלפו מאז אותו בוקר ארור שבו נורה ונרצח רחבעם זאבי, גנדי, השם ייקום דמו, על ידי מחבלים בני עוולה.

יריב לוין: גנדי נרצח.

יריב לוין: סיפור חייו המופלא ומורשתו נותרו עימנו ויישארו לעד.

יריב לוין: גנדי היה איש אשכולות במלוא מובן המילה.

יריב לוין: הוא היה איש ספר, ובד בבד – לוחם עז נפש.

יריב לוין: הוא היה איש חזון, ויחד עם זאת לא הסתפק במילים ובנאומים, אלא חתר תמיד לתרגם אותם לפירות מעשיים.

יריב לוין: לאורך עשרות שנים שירת גנדי את עם ישראל כלוחם.

יריב לוין: גבורתו כמפקד בפלמ"ח, ולאחר מכן במלחמות ישראל, משמשת עד היום מופת לדורות של לוחמים.

יריב לוין: לאחר שחרורו מצה"ל פנה גנדי לפעילות ציבורית ומילא שורה של תפקידים במגוון תחומים, והקדיש את זמנו בפרט לכהונתו כיושב-ראש הנהלת מוזיאון ארץ ישראל.

יריב לוין: אולם, כדרכו, הוא לא הסתפק בכך.

יריב לוין: גנדי חש, ובצדק רב, כי תרומתו הייחודית חיונית גם במקומות שבהם נקבעת המדיניות ומתקבלות ההחלטות הגורליות – בכנסת ובממשלה.

יריב לוין: גנדי לא היסס גם הפעם.

יריב לוין: הוא הקים את מפלגת מולדת ונבחר לראשונה כחבר כנסת בשנת 1988.

יריב לוין: הוא זכה פעם אחר פעם באמון הציבור וכיהן בארבע כנסות ברציפות עד ליום הירצחו.

יריב לוין: לכל אורך שנות כהונתו בכנסת ובממשלה היווה תמיד מגדלור של עמידה על עקרונות ושל משנה ביטחונית נועזת וסדורה.

יריב לוין: איש ציבור אשר פיו וליבו שווים.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, השנה אנו מציינים את זכרו של רחבעם זאבי מספר ימים לאחר שאישרנו בכנסת את הסכם השלום ההיסטורי עם איחוד האמירויות הערביות.

יריב לוין: גנדי האמין בכל ליבו שדרך השלום עדיפה על פני המלחמה, אולם הוא לא טעה לחשוב שאפשר להתגבר על התנגדותם של אויבינו לעצם קיומנו כאן באמצעות מחוות, ויתורים ואשליות.

יריב לוין: הוא פעל תמיד מתוך הבנת ההבדל שבין הושטת יד לשלום ולחיים משותפים עם הרוצים בכך, לבין הושטת היד למאכלת של אלה המבקשים לגדוע את קיומנו כאן.

יריב לוין: רבים פקפקו בתפיסה זו, אך היא מוכחת בימים אלה כנכונה ומדויקת.

יריב לוין: כפי שגנדי האמין בשעתו, ראש הממשלה בנימין נתניהו מוביל היום את ישראל להסכמי שלום חסרי תקדים המבוססים על שלום מתוך עוצמה, שלום מתוך הערכה עמוקה לצד השני, אך ללא כניעה, ללא ויתורים וללא גירוש יהודים מאדמתם.

יריב לוין: גנדי ראה חשיבות היסטורית וקיומית באחיזתנו בארץ ישראל ובהפיכת ישראל למדינה בעלת עוצמה צבאית מרתיעה.

יריב לוין: אבל ארץ ישראל עבור גנדי הייתה הרבה יותר מאשר אמצעי קיומי.

יריב לוין: גנדי אהב את ארצנו.

יריב לוין: הוא הכיר אותה טוב מכל אחד אחר, והוא הרבה לטייל בה עם רעייתו האהובה, יעל, זכרה לברכה, עם ילדיו, עם נכדיו, והנחיל למשפחתו ולרבים רבים בעם את החשיבות שבהכרת הארץ.

יריב לוין: רעייתו, יעל, זכרה לברכה, היא זו שליוותה אותו במסעו הארוך גם בשבילי הארץ וגם לכל אורך דרכו הצבאית והציבורית.

יריב לוין: משפחת זאבי היקרה, בשנים האחרונות היו, לצערי, גורמים שניסו לאחר מותו של גנדי לפגוע בשמו הטוב ובמורשתו המפוארת.

יריב לוין: הם לא הצליחו.

יריב לוין: אני גאה שכנסת ישראל השכילה לחרות ולהנציח את זכרו בספר החוקים של מדינת ישראל.

יריב לוין: אני גאה שאנו מקיימים כאן את יום הזיכרון הזה.

יריב לוין: אני רואה זכות גדולה להוקיר את רחבעם זאבי, האדם והמנהיג, ואת מורשתו.

יריב לוין: דמותו המופלאה של רחבעם זאבי, גנדי, חסרה לנו.

יריב לוין: השנים החולפות רק מעצימות את החסר ואת ההערכה למנהיגותו ולפועלו.

יריב לוין: אנו מוקירים לו תודה, אנו נזכור אותו תמיד.

יריב לוין: יהי זכרו ברוך.

יריב לוין: אני מזמין את ראש הממשלה בנימין נתניהו לשאת דברים לזכרו של רחבעם זאבי, גנדי.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בני משפחת זאבי היקרים, גנדי היה מהיורשים, והוא היה גם מהמורישים.

בנימין נתניהו: הוא קיבל מקודמיו, הוא נתן לממשיכיו, כמו תחנת ממסר ציונית שעובדת במלוא העוצמה.

בנימין נתניהו: הוא ינק מן התנ"ך, מנכסי הרוח של עמנו, מהממצא הארכיאולוגי, מספרים עתיקים שאותם ליקט במאמץ בלתי פוסק.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הספרייה העצומה שלו.

בנימין נתניהו: היו שם מדפים עמוסים מן המסד ועד הטפחות.

בנימין נתניהו: אני גם זוכר אותו מספר כיצד היה עולה על סולם, יורד, שוב מטפס, שוב יורד, כדי לצטט שורה מדברי קדמונים על זיקתנו לארץ ישראל.

בנימין נתניהו: הוא היה בור סוד שאינו מאבד טיפה.

בנימין נתניהו: במקביל, גנדי שאב השראה ממעשי החלוצים שידעו גבורה וסבל, אומץ וקורבנות.

בנימין נתניהו: הם הגיעו בסוף המאה ה-19 לארץ שנחשבה מחוז נידח של האימפריה העות'מאנית השוקעת.

בנימין נתניהו: האמצעים היו דלים, הסביבה זרה ועוינת, אבל בעוז רוחם הם הניחו את היסודות להגשמת החזון הציוני – בבניין הארץ, בהתיישבות, בחקלאות, בכינון מוסדות לאומיים, וכמובן בביטחון.

בנימין נתניהו: גנדי, לוחם הפלמ"ח, אלוף בצה"ל, התגאה בהיותו בן דור תש"ח.

בנימין נתניהו: כשנקרא ביום פקודה, התייצב לדגל: במרומי הגליל העליון, בחזית סיני ובגבולנו המזרחי – בבקעת הירדן.

בנימין נתניהו: ההליכה בראש הכוח בארץ המרדפים היא עד היום סמל של דבקות במטרה: חותרים למגע, מסתערים וחוזרים רק לאחר ביצוע המשימה.

בנימין נתניהו: יחד עם חבריי ליחידה השתתפתי, משני צידי הירדן, בהרבה הרבה מאוד פעולות, מארבים, פשיטות, מבצעים מיוחדים וקרבות אש.

בנימין נתניהו: ידידי ועמיתי ליחידה עוזי דיין זוכר את זה היטב.

בנימין נתניהו: מי כאן לא זוכר?

בנימין נתניהו: יש הרבה שיכולים לספר גם הם – דיכטר, ובוודאי עוד.

בנימין נתניהו: ובכן, גנדי ירש וגנדי הוריש את הקריאה "אחריי", את תורת המרדף, את אהבת הארץ, את הכרת הארץ, את צדקת הדרך, את החיבור לשורשים, ומעל לכול – את ההבנה שאיננו חולות נודדים במזרח התיכון.

בנימין נתניהו: להפך, גנדי הבין שזהו מקומנו, זהו ביתנו, זוהי ארצנו כבר אלפי שנים.

בנימין נתניהו: גם בתקופת הגלות נר ישראל לא כבה, וכיום הוא מקרין אור גדול מאוד, למרות האתגרים, למרות הקשיים.

בנימין נתניהו: אלה יחלפו.

בנימין נתניהו: ההחלטה שלנו בממשלה להנציח את גנדי ואת רעייתו האהובה יעל בשומרון משקפת את עוצמת החיבור שהיה להם, לשניהם, אל נחלת אבותינו.

בנימין נתניהו: מרכז המורשת שיוקם בברקן, בשיתוף המועצה האזורית שומרון, ישמר את זכרו ואת פועלו של גנדי לדורות.

בנימין נתניהו: אני יכול להגיד לכם שהתכנון מתקדם, ובעוד כמה חודשים, בעזרת השם, נניח שם את אבן הפינה.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, השנה האחרונה לחייו של גנדי התאפיינה בסתירה מסוימת.

בנימין נתניהו: מצד אחד, גנדי שימש כשר התיירות, ומי כמוהו יכול היה לספר על אתרי התיירות בארצנו.

בנימין נתניהו: זה היה פשוט בנוי בשבילו.

בנימין נתניהו: הוא השקיע מאמץ מיוחד לעודד את תיירות הפנים כדי לחשוף לציבור גדול ככל האפשר את הנופים המגוונים ואת אתרי המורשת בכל הארץ.

בנימין נתניהו: אני לא אומר זאת כלאחר יד, משום שאני גאה על כך שהממשלות בראשותי השקיעו מאות מיליוני שקלים בחידוש ובשיקום אתרי מורשת גם מתקופת התנ"ך, מתקופת בית שני ומהתקופה החדשה, ההתחדשות הציונית.

בנימין נתניהו: גנדי הבין את זה.

בנימין נתניהו: הוא הבין את הדבר הזה, וזה יצר קשר וחיבור גדול מאוד בינינו.

בנימין נתניהו: אני לא חושב שהייתה שיחה בינינו שלא דיברנו על אתר זה או על אתר אחר.

בנימין נתניהו: הוא תמיד ניסה להכשיל אותי, לראות אם אני יודע או לא.

בנימין נתניהו: לפעמים הוא הצליח אבל אני לא מצאתי את ההפך אף פעם.

בנימין נתניהו: הוא באמת היה מחובר למורשת בכל נימי נפשו.

בנימין נתניהו: ובכן, כשר התיירות הוא נתן לזה ביטוי.

בנימין נתניהו: אבל מצד שני, השנה הזאת עמדה בסימן גל הטרור החמור שהפלסטינים יזמו, כולל ירי על ירושלים ופיגועי התאבדות.

בנימין נתניהו: בימים אלו אנחנו מציינים שני עשורים לפרוץ אותם אירועים אלימים, שנמשכו ארבע-חמש שנים.

בנימין נתניהו: גנדי מחה בכל פה נגד אוזלת היד של הממשלה דאז.

בנימין נתניהו: הוא דאב, כמו כולנו, על הלינץ' המזעזע שבוצע ברמאללה בחיילי המילואים יוסי אברהמי וּואדים נורז'יץ, זיכרונם לברכה.

בנימין נתניהו: הוא זעם, כמו כולנו, על ההשתוללות של כנופיות הטרור באתר קבר יוסף, שהרסו אותו בבריונות שלוחת רסן.

בנימין נתניהו: הוא מתח ביקורת חריפה, כמו כולנו, על הירי הבלתי-פוסק מבית ג'אלה לשכונת גילה – זה בלתי יאומן שהיה ירי כזה; התגובה הנרפית של הממשלה דאז רק הסלימה את המצב.

בנימין נתניהו: לדאבון הלב, גם גנדי נפל קורבן לרצחנות המחבלים צמאי הדם.

בנימין נתניהו: הם ראו בו מעיין נובע של רגש לאומי, יהודי וציוני, ועל כן הם פגעו בו, דווקא בו, בכוונה תחילה.

בנימין נתניהו: אלא שהמציאות, ולא בפעם הראשונה, טפחה על פניהם.

בנימין נתניהו: אני אומר את זה, "לא בפעם הראשונה", משום שהרצון להכחיד אותנו מלווה אותנו כאן כבר למעלה מ-100 שנים, ואנחנו רק הולכים ומתעצמים.

בנימין נתניהו: גם מי שלא הסכים עם דעותיו של גנדי, ויש בינינו לא מעטים, אין מישהו שלא העריך – אני אומר:

בנימין נתניהו: אם מישהו מסתכל בתוך ליבו או בתוך ליבה, אין מישהו שלא מעריך הערכה עצומה את המחויבות של גנדי למולדת, למדינה, לצה"ל.

בנימין נתניהו: זו הזדמנות גם לומר, ובעצם להצדיע למשרתי המילואים, שגנדי שכל כך אהב ואנחנו כל כך אוהבים, וזה יום ההוקרה לחיילי המילואים.

בנימין נתניהו: אני חושב שגם מי שלא הסכים עם גנדי נתמלא רצון ביום הירצחו להוכיח לאויבינו שבמאבק הזה אנחנו ננצח.

בנימין נתניהו: זה לקח זמן, אבל שינינו את הגישה, והתוצאות ברורות; אנחנו תוקפים את מבקשי נפשנו במעוזים שלהם – בצפון, בדרום, בכל מקום ובכל כיוון.

בנימין נתניהו: אויבינו למדו שמי שירים את ידו עלינו לא יינקה.

בנימין נתניהו: בעניין זה, אנחנו עומדים יחד – עומדים בפרץ יחד בכוחות משותפים, בדיוק כפי שאנו צריכים לנהוג עכשיו באתגר הקורונה.

בנימין נתניהו: אני חושב שאנחנו צריכים להתאחד במיוחד ביום הזה, המרגש הזה, שפתחנו אותו בקבלת המשלחת הרשמית הראשונה מאיחוד האמירויות בישראל – קבוצה של שרים יחד עם שר האוצר האמריקאי – ביום היסטורי.

בנימין נתניהו: אנחנו הפכנו את מדינתנו לכוח משמעותי בעולם, הצעדנו אותה להישגים אדירים, ועכשיו אנחנו מביאים אותה להישגי שלום שלא ידענו כמותם כבר 25 שנה, ובמובן מסוים לא ידענו כמותם גם קודם לכן, משום שהשלום הזה לא היה כרוך בוויתור על מילימטר מרובע של שטחי מולדת.

בנימין נתניהו: אני בטוח שאילו גנדי היה איתנו היום, ליבו היה מתרחב משמחה.

בנימין נתניהו: הוא היה מברך על הסכם השלום שחתמנו עם איחוד האמירויות, ואנחנו מכוננים עכשיו עם בחריין.

בנימין נתניהו: זהו שלום תמורת שלום, שלום מתוך עוצמה, שלום שלא כרוך במעשה ההזוי של עקירת אנשים, בני עמנו, מאדמתם, מבתיהם.

בנימין נתניהו: שלום אמיתי.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אויבי השלום שלקחו מאיתנו את גנדי נותרו מאחור בעליבותם, בקלונם.

בנימין נתניהו: אבל, אנחנו צעדנו קדימה – בביטחון, בכלכלה, ביחסי החוץ ובבניין הארץ.

בנימין נתניהו: גם על הקורונה נתגבר, בעזרת השם.

בנימין נתניהו: מדינת ישראל נוסקת מעלה – וגנדי תמיד איתנו.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

יריב לוין: אני מודה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

יריב לוין: אני מזמין את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

יריב לוין: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חבריי השרים, חברות וחברי הכנסת ואחרונים חביבים – מי שזכו להיות בני משפחתו, פעם ב-19 שנה נפגשים להם התאריך העברי והלועזי.

בצלאל סמוטריץ': שלשום, יום ראשון, התכנסו להם ל' בתשרי ו-18 באוקטובר למניינם, אותו היום המר והנמהר שבו נרצח בידי בני עוולה אלוף, חבר כנסת ושר בממשלת ישראל, רחבעם זאבי גנדי, הי"ד.

בצלאל סמוטריץ': "ואמר רבי אבא: אין לך קץ מגולה מזה, שנאמר 'ואתם הרי ישראל ענפכם תתנו ופריכם תשאו לעמי ישראל כי קרבו לבוא'".

בצלאל סמוטריץ': אין הכתוב יוצא מידי פשוטו.

בצלאל סמוטריץ': החקלאות העברית המתחדשת בארץ ישראל היא מסימני הגאולה המובהקים.

בצלאל סמוטריץ': ארץ ישראל נותנת, ברוך השם, פירותיה בעין יפה לעמי ישראל כי קרבו לבוא.

בצלאל סמוטריץ': אבל גם גידוליה האנושיים המובחרים של הארץ הזו בדורות האחרונים, דורות הגאולה, הם מסימני הגאולה המובהקים.

בצלאל סמוטריץ': גנדי, השם ייקום דמו, היה ללא כל ספק מן המובחרים שבגידולי הארץ הטובה הזו – בחור כארז, איש אשכולות.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא גדל בישיבות של הציונות הדתית, לא בחירות ואפילו לא באצ"ל או בלח"י.

בצלאל סמוטריץ': גנדי גדל והתחנך בתנועת הנוער המחנות העולים, למד בגימנסיה העברית ברחביה בירושלים ובהמשך עבר לקיבוץ מעוז חיים של הקיבוץ המאוחד, ומשם הצטרף לתנועת ההגנה, אחר כך לפלמ"ח.

בצלאל סמוטריץ': כל התחנות הללו בחייו היו, לכאורה, מעוזי השמאל המובהקים של אז.

בצלאל סמוטריץ': גנדי, השם ייקום דמו, העיד על עצמו לא פעם – וזאת שמעתי ממנו בצעירותי באוזניי – שאת האידיאולוגיה המגובשת של שלמות ארץ ישראל הוא רכש שם בצעירותו: בתנועות הנוער, בקיבוץ, בשירות במחתרות, ובהמשך בהיותו קצין צעיר בצה"ל.

בצלאל סמוטריץ': לא הוא זה שהשתנה לאורך השנים.

בצלאל סמוטריץ': הוא זה שנשאר נאמן לערכי היסוד שעליהם הושתתה התנועה הציונית ומדינת ישראל; הם אלה שהשתנו לבלי הכר, איבדו ברבות השנים חלק גדול מן הדרך ושחקו את האמונה בצדקת דרכם.

בצלאל סמוטריץ': מי שהראה את הדרך החוצה לערביי ארץ ישראל במלחמת השחרור לא היה גנדי, זה לא היה הימין, זה היה דוד בן-גוריון.

בצלאל סמוטריץ': מושגים כמו כיבוש הארץ, ההתנחלות בה, ייהוד הנגב והגליל היו לב-ליבה של העשייה הציונית, שליחותה, מקור גאוותה – ולא, חלילה, מילים מגונות שהס מלהזכיר.

בצלאל סמוטריץ': גנדי נהג לצטט את ברל כצנלסון, שאמר: לא היינו יכולים להקים את מרחביה ומשמר העמק בלי טרנספר.

בצלאל סמוטריץ': הוא הביא ציטוטים התומכים באידיאולוגיה שלו מבן-גוריון, אוסישקין, חיים ויצמן, יצחק רבין, נתן אלתרמן, משה שרת ועוד רבים וטובים – רבים וטובים שהבינו שעל הארץ הזו ניטש מאבק בין שתי שאיפות לאומיות סותרות שפשוט אינן יכולות לדור בכפיפה אחת; רבים וטובים שסירבו לעצום עיניים לנוכח המציאות ולהתמכר למקסמי שווא.

בצלאל סמוטריץ': גנדי היה גיבור בשדה הקרב, ולא פחות מכך – בשדה המאבק על הרוח.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא חשש להסתער לבדו כשזיהה נקודת אמת, הוא לא חיכה לחיבוק החם של הקונסנזוס אלא חתר כל העת כדי להחזיר את הקונסנזוס אל מקומו הטבעי.

בצלאל סמוטריץ': רחבעם זאבי ידע, והזכיר חזור והזכר, את מקור זכותנו על הארץ – את ספר הספרים, את הקושאן האמיתי, שמכוחו ובזכותו אנחנו כאן.

בצלאל סמוטריץ': הוא הכיר את התנ"ך ישר והפוך, החזיק בו וציטט אותו בכל הזדמנות.

בצלאל סמוטריץ': הוא חזר תמיד, בגאווה ובלי חשש, עם כיפת שמיים לראשו, על האמירה האלמותית: ארץ ישראל שייכת לעם ישראל על פי תורת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': שם, שם הוא למד את זה.

בצלאל סמוטריץ': כשנשאל מהי הזכות האלוקית שלנו, לא התבייש להשיב ציטוט: ליהודים הייתה זכות על הארץ הזו, ולו רק מפני שיש לנו הבטחה אלוקית על ארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ואז הוסיף: הבטחה אלוקית תכובד גם על ידי בוש ובייקר, מייג'ור ומיטראן, גם הם הרי חניכי התרבות הנוצרית שמכבדת את התנ"ך, ומי שמאמין בדת הרי חייב להודות שזו הארץ שהובטחה לנו בברית בין הבתרים.

בצלאל סמוטריץ': גנדי התקדם במעלה הדרגות במהלך שירותו בצה"ל עד לדרגת אלוף.

בצלאל סמוטריץ': הוא כיהן כאלוף פיקוד המרכז, ושלא כמו רבים אחרים, נשאר נאמן כל העת לאותם הערכים שעליהם חונך.

בצלאל סמוטריץ': מדהים לשמוע את דבריו, שנאמרו אז וכאילו נאמרו כאן רק היום: בדורי – אמר – חינכו אותנו שבאנו לכבוש את הארץ, לרשת אותה, להתנחל בה.

בצלאל סמוטריץ': אלו היו מצוות עשה, ואילו היום נעשו מילים אלו גסות.

בצלאל סמוטריץ': כשאתה אומר היום "נכבוש את הארץ", מייד עליך להתנצל.

בצלאל סמוטריץ': מדברים על כיבוש משחית.

בצלאל סמוטריץ': אותנו – אמר כאן, על הדוכן הזה, גנדי – חינכו על כיבוש הארץ, כיבוש השממה, כיבוש הביצות, כיבוש העבודה העברית.

בצלאל סמוטריץ': כשבן-גוריון הקים את פיקוד הנח"ל הוא הדגיש שמדובר לא רק בראשי תיבות של נוער חלוצי לוחם, אלא בחיל שיעמיד את הצעיר העברי בפני המצווה להתנחל בכל אתר ואתר בארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': איפה ישנם עוד אנשים כמו האיש ההוא.

בצלאל סמוטריץ': גם את תפיסתו הביטחונית ידע גנדי את "וזכרת את ה' אלוקיך, כי הוא הנתן לך כח לעשות חיל".

בצלאל סמוטריץ': יש לנו חיל; יש לנו צבא, מדינאות, מטוסים וטנקים, וטוב שיהיה לנו חיל ושנפתח ונשכלל אותו ונשתמש בו כשצריך, אבל "וזכרת את ה' אלוקיך כי הוא הנתן לך" לעשות חיל.

בצלאל סמוטריץ': כמה השם שגור – ושוב, אני זוכר את זה בחוויה כאיש צעיר, דתי, שפוגש אדם, על פניו בלי כיפה – כמה היה שם שמיים שגור על פיו.

בצלאל סמוטריץ': לאחר שחרורו מצה"ל התמנה ליועץ לענייני טרור של ראש הממשלה דאז יצחק רבין, זכרו לברכה, ובהמשך עסק גם בעולם נוסף שכל כך אהב, כפי שהזכיר היושב-ראש – עולם התרבות והספר, כשנתמנה להיות יושב-ראש מוזיאון ארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': גנדי הקפיד במשך הרבה מאוד שנים – אולי יגידו לנו בני המשפחה מתי זה התחיל – לענוד על צווארו דסקית שעליה חרת את שמותיהם של השבויים והנעדרים.

בצלאל סמוטריץ': חשוב היה לו לזכור ולא לשכוח שיש לנו עוד אנשים אחים, שעדיין לא חזרו הביתה.

בצלאל סמוטריץ': זה היה גנדי, איש של דברים גדולים ואמיתות גדולות שלא בז ליום קטנות.

בצלאל סמוטריץ': סולם שמוצב ארצה וראשו מגיע השמיימה.

בצלאל סמוטריץ': כמה חסרים לנו היום, בתוך ים הפופוליזם והאופורטוניזם, אנשי אמת ועקרונות, ידענים, ערכיים, אנשי ספר, עם השקפת עולם בנויה לתלפיות ומשנה סדורה.

בצלאל סמוטריץ': צריך לומר בצורה ברורה: הניסיונות לפגוע בשמו בצורה לא הגונה לאחר מותו נועדו בעיקר לפגוע במורשתו בידי מתנגדיה, ולכך אסור להסכים.

בצלאל סמוטריץ': הניסיון להציג את מורשתו של גנדי כמשהו קיצוני ולא מוסרי הוא עיוות, גם של אמת, גם של מוסר, אבל גם של מורשתו, שהייתה המוסרית, הצודקת, האנושית וההומנית ביותר.

בצלאל סמוטריץ': כך הסביר אותה באחת ההזדמנויות, כשדיבר על חשיבות השלום, אני מצטט: כשתבוא יום אחד ממשלה ערבית לדבר איתנו לשלום, ויש לעמול למען זו ולא רק בגלוי – הזכרתם קודם נכון את ההסכם שאושר כאן בשבוע שעבר, ומי יודע כמה שנים, בגלוי ושלא בגלוי, של מאמצים – נגיד להם בהיגיון פשוט: למען השלום עליכם לקחת מכאן את 1.5 מיליון הפלסטינים, ובכך תעשו צדק לכל שלושת הצדדים הנוגעים בדבר; עבורכם זהו דבר קטן מאוד, הרי האומה הערבית מונה למעלה מ-200 מיליון נפש, הפלסטינים הם פחות מ-1% מכלל האומה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו יישוב קטן, שקלטנו מעל 1.7 מיליון אחים ואחיות – ומאז, כמובן, כבר יותר – ולכן מותר לנו לומר לכם שתקלטו את אחיכם למען השלום, אם אכן אתם רוצים שלום.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, אפשר להסכים, אפשר להתווכח, אבל לומר שזה לא בא ממקום הגיוני, מוסרי, צודק, שמבקש שלום ומבקש כבוד הדדי והערכה הדדית?

בצלאל סמוטריץ': גנדי הבין אז את מה שהם מבינים היום יותר ויותר יהודים כאן בארץ ישראל, ועכשיו, אדוני ראש הממשלה – גם ערבים במדינות ערב המתונות:

בצלאל סמוטריץ': הערבים המכונים פלסטינים אינם מבקשים הגדרה לעצמם; את שלילת הגדרתנו וקיומנו אם מבקשים, ולכך אין להסכים.

בצלאל סמוטריץ': אם זה או הם הוא אנחנו, אז התשובה היא ברורה – אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': זה הדבר הצודק והמוסרי ביותר שקיים עלי אדמות.

בצלאל סמוטריץ': אזכיר עוד אנקדוטה אחת קטנה לסיום.

בצלאל סמוטריץ': גנדי התעקש פעם אחר פעם לרשום את המילים "ארץ ישראל" בצורה מלאה, לא הסכים לקרוא ולכתוב א"י עם צ'ופצ'יק.

בצלאל סמוטריץ': ימחל לנו שאנחנו לפעמים עושים את זה, רושמים את ארץ ישראל בראשי תיבות.

עודד פורר: לא הייתה לו מגבלת תווים בטוויטר.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתה לו מגבלת תווים בטוויטר.

בצלאל סמוטריץ': האמת, כשאני חושב על זה, אני לא חושב שהוא היה מסוגל, בעומק שלו, בביסוס המחשבתי של השקפת העולם – לא טוויטר ולא פייסבוק.

בצלאל סמוטריץ': אותנו, כצעירים, זה לא פעם התיש, אגב.

בצלאל סמוטריץ': באים לאיזשהו דיון מעשי ושומעים עכשיו איזה הרצאה מזקן השבט חצי שעה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אי-אפשר בלי, כי אי-אפשר להגיע לשורה התחתונה המעשית בלי שנבין את התיאוריה, את השקפת העולם ואת הרציונלים הכל-כך בנויים לתלפיות שעומדים מאחוריה.

בצלאל סמוטריץ': לסיום, אי-אפשר לסיים בלי לבקש מכם לקחת איתכם קצת גנדי לדרך.

בצלאל סמוטריץ': בראש ובראשונה אבקש מכם לקחת את נקודת האמת – את האמונה בצדקת הדרך המבוססת על התנ"ך ועל המורשת היהודית; את האומץ ללכת עם האמת גם נגד הזרם; קחו ממנו את אהבת הארץ ואת המסירות וההקרבה למעלה; קחו גם את מה שגנדי לקח על עצמו מאביו – לחיות על פי עקרונות עדש"ה: ענווה, דבקות, שמחה והתלהבות.

בצלאל סמוטריץ': גנדי גם מעיד על עצמו שלא עבר יום בלי שהשתדל לעשות לפחות מעשה טוב אחד.

בצלאל סמוטריץ': זה היה רחבעם זאב גנדי האמיתי, וכך נזכור אותו תמיד.

בצלאל סמוטריץ': אסיים במשפט שבו רחבעם זאבי סיים את כל נאומיו בכל מקום שבו זכה לדבר.

בצלאל סמוטריץ': "ה' עז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום".

בצלאל סמוטריץ': תהא נשמתו צרורה בצרור החיים לעולמים.

יריב לוין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

יריב לוין: אני מזמין את חברת הכנסת מאי גולן, בבקשה.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, משפחת זאבי היקרה, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי כולם, מי שמכיר אותי – אני בדרך כלל לא מדברת מן הכתב או בנאומים ארוכים.

מאי גולן: בדרך כלל מסתכלת ככה ישר בעיניים, אבל היום הזה חשוב מדי בעבורי, ולכן אני אקרא מן הכתוב.

מאי גולן: אני עומדת פה ומדברת מולכם באמת באמת ברגשות מעורבים.

מאי גולן: מצד אחד, אני נרגשת ומלאת הערכה לתרומה הענקית של גנדי, זיכרונו לברכה, למדינת ישראל, ולמורשת שלו, ולהשפעה העצומה שהייתה לו על אזרחים רבים וביניהם אני.

מאי גולן: אבל מן הצד השני אני גם כואבת את מסלול חייו, שנקטע בצורה כל כך טראגית על ידי בן עוולה, רוצח מתועב, שלא ראוי להיות בין החיים.

מאי גולן: מי יודע עוד כמה דברים היה מספיק גנדי בחייו הכה-מרשימים וכה משפיעים לולא הרצח המזעזע של המחבל שסיים את חייו.

מאי גולן: אני עוד זוכרת במדויק ולפרטי פרטים את היום העצוב שבו שמעתי על אותו רצח בלתי נתפס.

מאי גולן: הייתי רק תלמידת תיכון – שכן היום אני נציגת הצעירים – והתחילו להגיע דיווחים על מצבו של גנדי.

מאי גולן: אומנם הייתי רק בת 15, אבל אידאולוגיה ופוליטיקה כבר זרמו בעורקיי בצורה נחרצת, והייתי קשובה ונפעמת מגיל מאוד צעיר נוכח פועלו של גנדי, הן בבניית הארץ, הן בצבא, וכמובן גם כאן במליאת הכנסת.

מאי גולן: בעולם שהיה אז, ללא רשתות חברתיות, ווטסאפים ופוסטים, ההמתנה לדעת אם השמועות אכן נכונות הייתה קשה מנשוא.

מאי גולן: אני זוכרת את זה ממש כאילו זה היה אתמול.

מאי גולן: בסופו של דבר, אחרי שהגיעו החדשות הנוראיות, זה חלחל לליבי עד שלא יכולתי לשבת בכיתת בית ספרי, הדמעות זלגו, ונאלצתי לצאת מן השיעור כדי לנסות ולעכל את הבשורה.

מאי גולן: ישנו סיפור אחד על גנדי שדווקא לא זכה לתהודה ציבורית מספקת בעיניי, ולכן היום הזה הוא הזדמנות טובה לספר אותו שוב, כי הוא מסמל עד כמה גנדי תמיד הלך עם האמת שלו – משהו שאני מנסה לעשות בעצמי, תכונה שכל כך חסרה היום בינינו.

מאי גולן: ערב ההתפטרות מממשלת שרון התכנסה הנהלת מולדת, וגנדי השיב לאחד מחברי ההנהלה בדיון שהתנהל ביניהם: אני לא נולדתי שר ואני לא חייב למות שר; וכאילו בצורה מצמררת חזה את הנורא מכול – הוא נרצח כשהוא עדיין מכהן בתפקיד שר, רק שעות ספורות לפני שהתפטרותו על רקע התנגדותו להוצאת כוחות צה"ל משכונת אבו-סנינה בחברון נכנסה לתוקף.

מאי גולן: זה היה גנדי, אידאולוג בכל רמ"ח איבריו ושס"ה גידיו.

מאי גולן: אני מסתכלת על המליאה היום, וקשה לי, קשה לי להתעלם מהעובדה שכמה מסיעות הבית בחרו באופן חצוף, מזלזל ומתריס להחרים את האירוע הממלכתי שבו אנחנו נמצאים היום.

מאי גולן: מפאת הכבוד הרב שאני רוחשת ליום זה, לאיש ולמשפחתו, אני אשמור על איפוק מרבי ואשמור על כבודו של היום.

מאי גולן: אך אי-אפשר שלא לומר עד כמה זה מקומם, וכמה צביעות יש באותם אנשים שניסו להשחיר את שמו לאחר מותו כשהוא אינו יכול אפילו להגיב.

מאי גולן: אך אל תטעו, לא הצלחתם ולא תצליחו.

מאי גולן: למרות שהשרתים של מנוע החיפוש המוכר גוגל עמוסים במקרים ודוגמאות של תלונות וציטוטים אנונימיים של נשים שבאי המשכן הזה התנהלו כלפיהן בצורה לא נכונה, אנשים שכבר אינם בין החיים, ויכולתי לצטט רבים מהם היום – אני לא אעשה כך.

מאי גולן: לא אתנהל כמו התקשורת, שכהרגלה בקודש בחרה שלא להדגיש זאת ונטפלה כמובן רק לגנדי, וזאת – בל ניתמם – על שום היותו איש ימין מובהק, כפי שהיא עושה ללא מעט אנשי ימין בימינו שלנו.

מאי גולן: איש ארץ ישראל השלמה היה גנדי, ולכן אולי זה טוב שאותם אנשים צבועים לא פה.

מאי גולן: עדיף שהצביעות הזאת לא תטמא את היום הכה-ערכי הזה.

מאי גולן: ודווקא העובדה שראש הממשלה בנימין נתניהו נמצא איתנו כאן היום – זה אומר הכול.

מאי גולן: הסכמי השלום ההיסטוריים, המנהיגות האמיצה של ראש הממשלה, הובלת מדינת ישראל בביטחון בעשור האחרון – כל אלו מייצגים נאמנה את כל מה שגנדי פעל עבורו בכל שנותיו, ובעיקר בעיקר את המחויבות שלו למולדת, למדינה ולכוחות הביטחון.

מאי גולן: אני גם לא יכולה להתעלם מהעובדה שבזמן שאני מדברת, סאיב עריקאת – מבכירי הרשות הפלסטינית, כמו שהתקשורת אוהבת לכנות אותו – מטופל, ברגעים אלה ממש, בבית חולים ישראלי כאן בירושלים, עיר הקודש.

מאי גולן: כן, כן, אותו עריקאת שחגג ושמח לאחר הרצח המתועב של גנדי.

מאי גולן: אני תוהה, אני תוהה איך זאבי עצמו היה מגיב למקרה, שבו מדינת ישראל מעניקה טיפול רפואי לאדם ששמח לאחר רצח של גיבור ישראל, אלוף במילואים ופוליטיקאי בכיר.

מאי גולן: כמובן שאין לי את התשובה לכך, אבל אני רוצה להאמין בכל ליבי שהוא היה מזכיר לכולם את המשפט הידוע של חז"ל: מי שמרחם על אכזרים, סופו שיתאכזר לרחמנים.

מאי גולן: לסיום, אני רוצה לומר מילה אישית לילדיו של גנדי.

מאי גולן: ילדיו ונכדיו – השמות שלכם כל כך יפים וכל כך מרגשים, כל אחד ואחת מכם: יפתח-פלמח, בנימין, מצדה, צאלה וערבה, שמות שמבטאים בצורה העמוקה ביותר את אהבתו של אביכם לארץ ישראל.

מאי גולן: תודה לכם, תודה מקרב לב על היותכם תזכורת מתמדת לפועלו הבלתי-נשכח של אביכם היקר ולמורשתו שלעולם לא תסתיים.

מאי גולן: מכאן אני נוסעת לסיור בשומרון.

מאי גולן: כמה טוב ומנחם לדעת שבימים אלו אנשים טובים ויקרים, אנשי מולדת האמיתיים, עמלים על הקמת מרכז הנצחה בברקן, שם יוכלו תלמידי ישראל, חיילים, שוטרים, קבוצות ותיירים מכל העולם, להגיע וללמוד על מורשתו של עם ישראל, על הזכות ההיסטורית, סיפור שבטי ישראל וחזרתנו לארץ אבותינו; וגם כמובן על המורשת האמיתית שגנדי היקר הנחיל לנו.

מאי גולן: המורשת הזאת חיה ונושמת.

מאי גולן: שלא יהיה לאף אחד ספק, היא תמשיך לנשום, בעזרת השם, גם הרבה אחרי מותו של גיבור ישראל רחבעם זאבי.

מאי גולן: יהי זכרו ברוך.

מאי גולן: תודה.

יריב לוין: אני מודה לחברת הכנסת מאי גולן, ואני מזמין את אחרון הדוברים – השר אמיר אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: ראש הממשלה, חבריי וחברותיי השרים, חברי הכנסת, משפחת זאבי, אוהביו ומוקירי זכרו, מכובדיי כולם, הזכרת, חברת הכנסת גולן, את הרשות הפלסטינית, וראוי לומר כאן שגנדי טבע מונח: "הרשעות הפלסטינית" – כך הוא קרא, זכויות היוצרים הן שלו בהקשר הזה.

אמיר אוחנה: אני זוכר את היום שבו גנדי נרצח, ולא אשכח את היום הזה לעולם.

אמיר אוחנה: אני חוויתי בו בצער רב את אחת החוויות הכי ישראליות שחוויתי עד אז.

אמיר אוחנה: באותו בוקר שהיתי בחוץ לארץ, הייתי בביקור קצר של כמה ימים בשווייץ.

אמיר אוחנה: ישבתי על שפת האגם בלוזאן – מי שמכיר, אגם שלו, שקט, יפהפה, פסטורלי, ברבורים, ממש ברבורים, שטים באגם.

אמיר אוחנה: ואז אחד המשתתפים, שהיה לא ישראלי, אמר: מה שמעתי בחדשות, שרצחו את השר שלכם?

אמיר אוחנה: לא היו אז סמארטפונים, אז חשבתי שהוא בטח טועה, התבלבל אולי, מקום אחר אולי.

אמיר אוחנה: "לא, לא.

אמיר אוחנה: רצחו את השר שלכם, השר גנדי, בישראל".

אמיר אוחנה: וכשהבנתי שהוא לא טועה, אמרתי לעצמי: איזה מקום אנחנו חיים בו, שבכמה ימים, בשבוע, בישראל קורים דברים שבמדינות אחרות לא קורים שנות דור.

אמיר אוחנה: תראו איפה ישבתי, איזה מקום שלו, רגוע, שקט.

אמיר אוחנה: מה הצרות שלהם ומה הצרות שלנו.

אמיר אוחנה: אני לא זכיתי להכיר באופן אישי את השר רחבעם זאבי, אלוף וגיבור ישראל, איש דור הנפילים, איש הרעות, הלוחם והחולם, השם ייקום דמו, אך את רבים ממשיכיו ומוקירי זכרו זכיתי להכיר.

אמיר אוחנה: המאפיין אותם כתלמידיו: נחישות, ציונות לא מתנצלת, כוח, עוצמה ואהבת הארץ.

אמיר אוחנה: על אהבתם לארץ ישראל ועל דבקותם במשימת תקומת העם היהודי בארצו הצהירו גנדי ורעייתו, יעל, זכרה לברכה, באמצעות שמותיהם של היקרים להם מכול, ילדיהם: יפתח-פלמח, מצדה, סייר-בנימין, צאלה וערבה.

אמיר אוחנה: מן השמות הללו אנו למדים כי גנדי לא רק שהיה מאוהב ברעיון של שלמות הארץ.

אמיר אוחנה: הוא הכיר כל שעל משעליה ואהב כל רגב ומרגביה.

אמיר אוחנה: כזה היה גנדי: מצביא קשוח ומאהב רך של המולדת.

אמיר אוחנה: "אני נולדתי", כך אמר, "בארץ שבה העשן והאש, הדם והיגון היו כל ימי חיי.

אמיר אוחנה: מאז ועד היום נמצא האקדח מתחת לכר שלי, ולצערי זה עוד יהיה הרבה דורות".

אמיר אוחנה: פלמ"חניק מאובק ומדינאי בלתי מתפשר אשר נשא ברגישות על לוח ליבו, תרתי משמע, את שמותיהם של נעדרי צה"ל, כשערך הרעות מלווה אותו מול אוהבים, שרבים מהם היו גם יריבים בימים שבהם יריבות רעיונית לא הכשירה משטמה אישית.

אמיר אוחנה: זכרו של גנדי יישאר עימנו חזק, אוהב וברוך לעד.

יריב לוין: אני מודה לשר אמיר אוחנה.

יריב לוין: עד כאן הישיבה לזכרו של חבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר רחבעם זאבי (גנדי), זכרו לברכה.

יריב לוין: << הלסי >> ציון יום ההוקרה למען משרתי ומשרתות המילואים << הלסי >>

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לנושא הבא – יום ההוקרה לחיילות ולחיילי המילואים היקרים שלנו.

יריב לוין: הצעות לסדר-היום מס' 1523, 1712, 1582, 1693, 1714 ו-1717.

יריב לוין: שרות ושרי הממשלה, חברות וחברי הכנסת, חוסנה של מדינת ישראל נשען על מרכיבים רבים.

יריב לוין: מרכיב הכרחי הוא עוצמתנו הצבאית ויכולתנו להגן על עצמנו.

יריב לוין: ללא צה"ל חזק אין לנו קיום, ואין צה"ל חזק ללא מערך המילואים.

יריב לוין: במשך עשרות שנות קיומה של מדינת ישראל ידענו מלחמות רבות וטרור בלתי פוסק כנגד אזרחי ישראל.

יריב לוין: פעם אחר פעם התגייסו אנשי מערך המילואים לכל קריאה שאליה נדרשו.

יריב לוין: אולם אין זה מובן מאליו.

יריב לוין: הנכונות של רבים כל כך לעזוב פעם אחר פעם את הבית, את המשפחה, את העסק, לעיתים ללא כל התראה מוקדמת, ולהתייצב לשירות מילואים היא דבר מדהים.

יריב לוין: היא אחד מסימני ההיכר העוצמתיים ביותר של החברה הישראלית.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, הקושי הנלווה ליציאה למילואים הוא רב ביותר.

יריב לוין: קושי זה מתגבר עוד יותר בימים אלה, שבהם רבים נפגעים קשה כלכלית עקב תוצאותיה של המגפה.

יריב לוין: עזיבת הבית בימים כאלה, כאשר בתי הספר והגנים אינם פועלים באופן מלא, עזיבת העסק אשר גם כך נפגע כתוצאה מהקורונה ומהסגרים הנלווים לה – כל אלה מטילים על משרתי המילואים נטל חריג ויוצא דופן.

יריב לוין: על כן יום ההוקרה מקבל השנה משנה משמעות ומשנה הערכה, שלה זכאים אנשי מערך המילואים בימים אלה, הערכה שהיא גדולה אף מהראוי להם בימי שגרה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, הכנסת חייבת להתגייס כדי להבטיח שמשרתי המילואים יקבלו את המגיע להם ואף מעבר לכך.

יריב לוין: אני מאמין כי מי שתורם למדינה צריך לקבל ממנה.

יריב לוין: מי שתורם לביטחון המדינה צריך לקבל ממנה לפחות כמידת תרומתו.

יריב לוין: אנשי המילואים ראויים לזה, וזהו מבחן שמוטל עלינו לעמוד בו.

יריב לוין: יום ההוקרה הזה הוא ביטוי למחויבות של הכנסת לדאגה לאנשי המילואים ולזכויותיהם, יום של הבעת הערכה שבצידה חייבים להיות מעשים.

יריב לוין: משרתות ומשרתי המילואים היקרים, בשם הכנסת אני מבקש להודות לכם על שירותכם ועל תרומתכם.

יריב לוין: אנא ראו בבית הזה את ביתכם, אנא ראו בנו כתובת למתן מענה לכל הדרוש ולכל המגיע לכם.

יריב לוין: יישר כוחכם.

יריב לוין: אני מזמין את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שמבקש לומר כמה דברים בעניין הזה.

יריב לוין: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו ציינו 47 שנים למלחמת יום הכיפורים.

בנימין נתניהו: במלחמה הזו היה כשל בדרג המדיני, ומי ששינה את מהלך הקרבות היו חיילי צה"ל, רובם ככולם אנשי מילואים שבעצם התגייסו ועמדו בפרץ, וכעבור שלושה שבועות כוחותינו היו בפאתי דמשק ובפאתי קהיר.

בנימין נתניהו: זה הישג בלתי נתפס בתולדות הקרבות.

בנימין נתניהו: אולי יש כמה דוגמאות לכך בעולם העתיק, אבל מעט מאוד.

בנימין נתניהו: התגייסות כזאת באה מתוככי ליבם של האנשים.

בנימין נתניהו: היא באה מתחושת אחדות גורל, והייתי אומר – הגנה על הבית ועל ההיסטוריה שלנו, כי אם הבית היה נחרב, ההיסטוריה שלנו הייתה משתנית באבחה ולא הייתה חוזרת.

בנימין נתניהו: ולכן צריך להבין שבמבחן העליון – היה כאן מבחן עליון – אנשי המילואים, כוחות המילואים שלנו, משרתי המילואים שלנו, עשו את הבלתי-ייאמן.

בנימין נתניהו: החשיבות של השירות הזה היא ברורה גם בראייה מתמשכת, משום שאין ביכולתנו להציב צבא גדול כל כך עם האוכלוסייה שלנו, אף על פי שהיא גדלה.

בנימין נתניהו: אוכלוסיית ישראל היא כבר לא כל כך קטנה.

בנימין נתניהו: בחדרי מצוי מכתב של בן-גוריון שנתן לי אותו הנשיא פוטין – אין לי מושג איך הוא קיבל אותו – שבו הוא מדבר על אחד משכניי ברחוב הפלמ"ח בירושלים ומסביר לו שיום אחד, כשיהיו לנו שמונה מיליון יהודים, כן, המצב יהיה שונה לגמרי.

בנימין נתניהו: טוב, אנחנו מאוד קרובים ליום הזה – שמונה מיליון יהודים, ועשרה מיליון אזרחים במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו כבר לא מדינה קטנה, אבל עדיין נטל השירות הצבאי הוא כל כך גדול שאנחנו חייבים להתחלק בו.

בנימין נתניהו: ואכן אנחנו מתחלקים בו, אבל לא בצורה שוויונית, ואת גם זה צריך לומר.

בנימין נתניהו: מי שמשרת צריך לקבל מהמדינה, אבל מי שמשרת יותר צריך לקבל יותר.

בנימין נתניהו: ויש תמיד, כמו בכל מערכת – זה דבר טבעי, אתם מכירים את החוקים הללו של ה-20–80.

בנימין נתניהו: אינני יודע אם זה 20–80 או – – –

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: 90, אבל אני יודע שהדבר הזה קיים, ואנחנו צריכים לתגמל את אלה שעושים יתר.

בנימין נתניהו: הם צריכים לקבל יתר.

קריאה: זה 1–99.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: 1 ל-99.

בנימין נתניהו: אדרבה, אתם רק מחזקים אותי.

בנימין נתניהו: אבל אני לא מתעלם מה-99.

בנימין נתניהו: כן, אינני מתעלם מאחרים.

בנימין נתניהו: אבל אני חושב שאנחנו צריכים להתאים את זה.

בנימין נתניהו: ולכן אני מתכוון למנות בימים הקרובים ועדת שרים לטפל בעניין משרתי המילואים.

בנימין נתניהו: הגיע זמנה.

בנימין נתניהו: אני חושב שנעשה את זה בכוחות משותפים, ואני חושב שהדבר הזה יעצים מאוד את כוחנו.

בנימין נתניהו: ואולי דבר נוסף שצריך להבין אותו: זה לא רק נטל מספרי.

בנימין נתניהו: זה לא רק נטל.

בנימין נתניהו: זה גם אופי התרומה.

בנימין נתניהו: אנחנו חיים בעולם משתנה, בעולם של ידע.

בנימין נתניהו: היום דיברנו על כך עם שרי איחוד האמירויות.

בנימין נתניהו: אמרתי: העתיד שייך לאלה שמחדשים, לחדשנות.

בנימין נתניהו: האומות שלנו, האומה שלנו היא אומת חדשנות.

בנימין נתניהו: גם שלהם, דרך אגב, איחוד האמירויות.

בנימין נתניהו: חדשנות יזמית מדהימה.

בנימין נתניהו: אבל אותו הדבר נכון גם לגבי הצבא שלנו ולגבי כוחות הביטחון שלנו.

בנימין נתניהו: החדשנות הזו מחולקת באוכלוסייה שלנו.

בנימין נתניהו: וכשאנחנו מביאים את שירות המילואים אנחנו לא מביאים רק כתפיים, רגליים, ידיים; אנחנו מביאים מוחות, גם מוחות וגם לבבות, לעשייה משותפת לביטחוננו.

בנימין נתניהו: לכן שירות המילואים הוא נדבך יסוד לא רק בהבטחת קיומנו העכשווי אלא בהבטחת קיומנו העתידי.

בנימין נתניהו: לכן, אני רוצה להשתמש ברגע הזה, בבמה הזו, למסור תודה בשם כל חברי הכנסת, בשם כל עם ישראל, למשרתי המילואים.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם מקרב לב.

בנימין נתניהו: הצלתם את המדינה, אתם מבטיחים את עתידה.

יריב לוין: אני מודה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

יריב לוין: אני מזמין את יושבת-ראש השדולה למען משרתי ומשרתות המילואים, היושבת-ראש השותפה של השדולה, סגנית יושב-ראש הכנסת חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

יריב לוין: בבקשה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: ראש הממשלה – יצא.

אורנה ברביבאי: יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, חברי ושותפי להובלת שדולת המילואים חבר הכנסת מתן כהנא, אנשי מילואים בים, באוויר וביבשה, יום ההוקרה למערך המילואים, שאנחנו מציינים, היום מתקיים לאחר שנתיים שבהן הוא לא צוין בכנסת.

אורנה ברביבאי: לנוכח החשיבות שאנחנו מייחסים לשירות המילואים הקדשנו היום את הדיונים בוועדות הכנסת להעלאת סוגיות שיש בהן כדי להשפיע, ולהוקיר את מבצעי ומבצעות שירות המילואים.

אורנה ברביבאי: על כך אני רוצה גם להודות לך ששלחת את ברכתך, היא הגיעה ובהחלט הערכנו את המאמץ.

אורנה ברביבאי: מערך המילואים ההולך וקטן הופך את שירות המילואים לנבחרת כמעט התנדבותית של גברים ונשים הבוחרים להמשיך ולבצע שירות מילואים לאורך השנים.

אורנה ברביבאי: עובדה זו מחייבת אותנו למצוא דרכים יצירתיות לתת עדיפות לאלו המבצעים שירות מילואים והם אינם רואים בצו המילואים חובה אלא הזדמנות לתרום למדינה.

אורנה ברביבאי: דווקא על רקע מצבו העגום של שוק העבודה בצל הקורונה נדרשת הכרה של החברה והמעסיקים, לצד חקיקה שתבטא את הערכת המדינה לתרומתכם החשובה.

אורנה ברביבאי: הניסיון שאנשי המילואים מביאים עימם לשירות הצבאי והחיבור למשרתים בקבע ובחובה יוצרים נקודות מפגש המעצימות את צה"ל כצבא העם ומשדרגים את היכולת שלו להתמודד עם כל אתגר ומשימה.

אורנה ברביבאי: בעידן שבו השיסוי והפלגנות הפכו להיות נחלת הכלל זו ממש כמו מעין תופעת טבע חריגה להתבונן באנשי המילואים, המגיעים מכל קצוות הארץ – קשת הטרוגנית רחבה של דעות ומחשבות – והנכונים לשים בצד את המחלוקות למען ביטחון המדינה.

אורנה ברביבאי: אבל לא רק בביטחון המדינה מדובר אלא ביכולת לייצר מכנה משותף רחב בין אנשים; יכולת המוכיחה כי הדבר אפשרי וכי הערכים שמאפיינים את החברה הישראלית, ובכללם ערבות הדדית, עדיין כאן.

אורנה ברביבאי: דוגמה נפלאה לכך ראינו בימים האחרונים בסיפור המיוחד של רב-סרן רועי בורוכוב.

אורנה ברביבאי: רועי הוא מ"פ מפקדה בגדוד החילוץ וההצלה של פיקוד העורף והוא בעל בית קפה בכפר סבא.

אורנה ברביבאי: אחרי שנקלע למצוקה כלכלית קשה בעקבות משבר הקורונה רועי, לצערנו, אושפז.

אורנה ברביבאי: חבריו לפלוגה ולגדוד בפיקוד העורף התייצבו מייד לסייע, ובזמן ששהה בבית החולים הגיעו בכל יום לבית הקפה ודאגו שהעסק ימשיך לתפקד באמירה כי אם המצב היה הפוך הוא בוודאי היה שם בשבילם.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהסיפור האנושי הזה ממחיש את תפקידם של אנשי המילואים כמנוע חברתי, לא רק כחיילים בצה"ל אלא כמי שמתווכים בין הזירה האזרחית לזירה הצבאית ומשפיעים באופן הדדי על רוח הציבוריות הישראלית.

אורנה ברביבאי: האתגרים הביטחוניים שעימם צה"ל מתמודד מחייבים אותו להיות בכשירות מרבית לאורך כל ימות השנה ומול כל אויב, קרוב או רחוק.

אורנה ברביבאי: היכולת להבטיח את עליונות צה"ל לא תיתכן ללא מערך מילואים שהוא כשיר ומאומן לכל משימה.

אורנה ברביבאי: לקחי מלחמת יום הכיפורים, שאותה אנחנו מציינים בימים אלה, עדיין צרובים בתודעה של כולנו.

אורנה ברביבאי: מעבר לחובתנו להיות ראויים להקרבה של מי שחירפו את נפשם כדי לאפשר לנו לחיות כאן כעם חופשי בארצנו, אנחנו נדרשים כבית המחוקקים להיות ערים לצרכים המתפתחים של צה"ל בכל התחומים, תוך שאנחנו מלווים את העשייה בחקיקה תומכת ובוודאי בהוקרת המשרתים.

אורנה ברביבאי: בימים האלה, שבהם החברה הישראלית, כמו האנושות כולה, מתמודדת עם ההשלכות של נגיף הקורונה, היתרון היחסי של צה"ל מאפשר לו לקחת חלק במערכה למיגור הנגיף.

אורנה ברביבאי: הוא עושה זאת באמצעות הקמת מחלקות אשפוז ייעודיות, מלוניות, פעילויות פיקוד העורף, סיוע לוגיסטי, וכעת גם מערך סיוע לקטיעת שרשרת ההדבקה.

אורנה ברביבאי: מאמץ זה לא יכול היה להתקיים ללא תרומתם המשמעותית של אנשי המילואים בכל מקום שבו הם נדרשים להיות.

אורנה ברביבאי: לצד זאת, עלינו להבטיח כי צביונה של ישראל כמדינה דמוקרטית יישמר, ולכן נדרשות הקפדה ורגישות בבחירת המשימות המוטלות על לובשי המדים.

אורנה ברביבאי: לא יהיה זה ראוי, ואין זה מתפקידם, לבצע משימות אכיפה מול אזרחים המבקשים לממש את זכותם הדמוקרטית לחופש הביטוי.

אורנה ברביבאי: איש או אשת המילואים לא יוצאים למילואים לבד.

אורנה ברביבאי: כל יציאה כזו מהבית, ממקום העבודה או מהלימודים משנה את מרקם החיים, והיא לא יכולה להתאפשר ללא תמיכה משפחתית, תמיכת המעסיקים, האקדמיה והחברה כולה.

אורנה ברביבאי: אני מבקשת להודות מכאן לא רק למבצעי שירות המילואים אלא לכל מי שתומך ומסייע להם להתמסר לשליחות ולדרך שאותה הם מייצגים בחברה הישראלית.

אורנה ברביבאי: בשם כנסת ישראל והשדולה לחיילות וחיילי צה"ל בסדיר ובמילואים אני אומרת לכם תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אני מזמין את היושב-ראש השותף של השדולה למען משרתי ומשרתות המילואים חבר הכנסת מתן כהנא.

יריב לוין: בבקשה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ציינו היום בכנסת את יום ההוקרה למערך המילואים, זו והזדמנות מבחינתנו לעצור ולהגיד תודה לכל אלה שעוזבים הכול, עוצרים את החיים שלהם, עוזבים את הבית והמשפחה, את הילדים ואת העבודה, ובאים לשרת במילואים, באים להגן עלינו.

מתן כהנא: והם עושים את זה אולי בעשור הכי קשה של החיים שלהם, עשור שבו הם מתבססים בעבודה, במקום מגורים, בבניית הבית, בניית המשפחה, ועושים את הכול בשבילנו.

מתן כהנא: האנשים האלה הם עמוד השדרה המבצעי של צה"ל.

מתן כהנא: מניסיוני בחיל האוויר אני יודע להגיד לכם שאנשי המילואים הם מובילי המבנים, הם מספרי 2 הוותיקים, הם אלה שיצאו ראשונים לכל המקומות הכי מסוכנים במזרח התיכון, הם המפקדים של כל המשימות בתאי השליטה, עליהם הכול עומד.

מתן כהנא: היום, כשהתכוננתי ליום הזה, למדתי את המספרים.

מתן כהנא: גיליתי אולי לראשונה שמדובר בערך במעט מעל 1% מהאוכלוסייה.

מתן כהנא: זהו.

מתן כהנא: אלה האנשים שמשרתים שירות פעיל במילואים.

מתן כהנא: אני חייב להגיד שהמשפט הראשון שקפץ לי לראש זה המשפט של צ'רצ'יל שמעולם לא חבו רבים כל כך הרבה כל כך למעטים כל כך.

מתן כהנא: אבל זאת בדיוק הסיטואציה.

מתן כהנא: אני אומר לכם מידיעה שחלק מהאנשים האלה שמשרתים מילואים ממש משלמים כסף, זה עולה להם כסף לשרת במילואים.

מתן כהנא: לא רק שאנחנו לא מחזירים להם את מה שמגיע להם, זה ממש עולה להם כסף לשרת במילואים.

מתן כהנא: אני רוצה בהזדמנות הזו להגיד תודה גם למעסיקים.

מתן כהנא: עוד דבר שלמדתי היום הוא שהמעסיקים של אנשי המילואים משלמים גם הם על הזכות שהעובדים שלהם משרתים במילואים.

מתן כהנא: אני חושב שצריך לתקן את זה, אבל בינתיים בואו לפחות נגיד להם תודה.

מתן כהנא: אני רוצה לנצל את ההזדמנות לציין פה את העוול ההיסטורי המתמשך שנעשה כלפי לוחמי המילואים שלחמו במבצע חומת מגן בג'נין, ועד היום שמם מוכפש בסרט שהוא שקר מתחילתו עד סופו, שמופץ על ידי תומכי טרור מנוולים.

מתן כהנא: אנחנו פה, חברי כנסת מכל הקשת הפוליטית, מלווים את המאבק שלהם, ונמשיך ללוות את המאבק שלהם.

מתן כהנא: אני קורא גם לממשלה ולשר הביטחון להצטרף למאבק הצודק של המילואימניקים האלה לטהר את שמם מהשקרים המתועבים שמפציצים אלה שמפיצים את הסרט הזה.

מתן כהנא: אני רוצה להודות לכל ראשי הוועדות בכנסת שפינו היום זמן כדי לדון בנושאים שקשורים באנשי המילואים.

מתן כהנא: זה באמת היה חשוב ומגיע לאנשי המילואים.

מתן כהנא: תודה מיוחדת לחברתי האלופה במילואים אורנה ברביבאי, שיחד אנחנו מובילים את השדולה הזאת.

מתן כהנא: כמו שציינתי קודם, זה שיתוף פעולה בין הקואליציה העתידית לאופוזיציה העתידית, זה יפה מאוד.

אורנה ברביבאי: אל תקלקל.

מתן כהנא: ובאמת, בסוף בסוף, תודה ענקית לכל נשות ואנשי המילואים, ה-1% האלה, שאנחנו חייבים להם כל כך הרבה.

מתן כהנא: תודה רבה.

יריב לוין: אני מודה לחבר הכנסת מתן כהנא, ומזמין את חבר הכנסת עוזי דיין, בבקשה.

עוזי דיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, השר במשרד הביטחון ידידנו מיכאל ביטון, ראשי השדולה אורנה ברביבאי ומתן כהנא, ויש פה בכלל חברי כנסת, אני רואה, שנפגשנו כבר בהרבה מקומות בדרכים האלה.

עוזי דיין: אנחנו בסיומו של יום הוקרה, ואפשר כבר לאסוף את הדברים – כשאתם הולכים ברחוב, אחד ממאה עושה מילואים.

עוזי דיין: אלה האנשים שאנחנו חייבים להם, שאנחנו צריכים אותם, אנחנו לא עושים להם טובה.

עוזי דיין: יש להם דליים של תשבחות והכרה והוקרה, וכולם – אין מישהו שלא בעד אנשי המילואים.

עוזי דיין: אבל אנחנו צריכים להתחיל לתת להם הוקרה ממשית.

עוזי דיין: אני מבקש להזכיר חמש נקודות בקצרה בסיומו של יום כזה, חלקן כבר מטופלות בוועדות ובמקומות אחרים אבל צריך להביא אותם לידי ביצוע: הראשונה – צריך לבטל את קיצור השירות הסדיר.

עוזי דיין: הדבר הזה התחיל בחטא, אני לא רוצה להיכנס אליו, כרוכים בו גם סיכומים של הצבא מפעם עם האוצר, כל מיני דברים יותר פופוליסטיים.

עוזי דיין: היום מדובר על עוד חודשיים קיצור.

עוזי דיין: כשמקצרים לסדירניק את השירות בחודשיים, שני אבות באותה שנה אורזים תרמיל והולכים למילואים.

עוזי דיין: זה החשבון.

עוזי דיין: עד שאין אפס אנשי מילואים שעושים תעסוקה מבצעית, אין הצדקה לקצר את השירות, בוודאי לא בתקופה הזאת.

עוזי דיין: הדבר הזה הוא בידיו של שר הביטחון, ניתן להחזיר את הגלגל לאחור.

עוזי דיין: יהיה בכך עוד דבר שחשוב לעשות אותו, בגלל שיש חיילים שמשרתים היום ולא ברור להם כתוצאה מזה מתי הם ישתחררו.

עוזי דיין: זה דבר שהוא חובה שלנו לדעתי, גם להם ולבני המשפחות שלהם.

עוזי דיין: הדבר השני הוא חוקים שהיום אנחנו בולמים אותם בגלל הפריטטיות – אשמה שלנו.

עוזי דיין: השר מיכאל ביטון, ידידי, אם אנחנו היינו יושבים בחדר אחד, אף בעיה לא הייתה עם זה, נכון?

עוזי דיין: נכון.

עוזי דיין: לכן, מה שאני מבקש, בדברים שקשורים באנשי מילואים – חקיקה, ודבר ראשון: בתי הלוחם.

עוזי דיין: בואו נחליט בינינו שהם הולכים לוועדת שרים.

עוזי דיין: אפשר להתווכח, אפשר לאזן וכו', אבל אין הצדקה לדעתי שנכי צה"ל יקבלו רק 16% מעלות בתי הלוחם לתפעולם ואת כל השאר הם מכסים מדמי החבר שלהם וקצת תרומות.

עוזי דיין: לכן אני מבקש להביא את החוק הזה ונלך ביחד לחוקים שנוגעים לאנשי מילואים – יש גם חוק העורף ואחרים – ועליהם לא נעשה חשבונות פריטטיים.

עוזי דיין: דבר שלישי – הזכיר מתן כהנא את הסרט ג'נין ג'נין.

עוזי דיין: 19 שנה.

עוזי דיין: עכשיו, זה לא שמישהו נגד.

עוזי דיין: שר הביטחון אתמול ענה לאנשי המילואים ולמשפחות השכולות ואמר שהוא איתם, ואמר מה שבתי המשפט אמרו, שזו עלילה.

עוזי דיין: הכול ידוע.

עוזי דיין: הבעיה היא ששלטון החוק עומד מהצד.

עוזי דיין: אז בואו אנחנו – שר הביטחון מוכן להיכנס לכל התחייבות בדבר הזה – לאסור את הקרנת הסרט בישראל.

עוזי דיין: לא עניין הפיצויים ולא מי אשם או מי אמר.

עוזי דיין: לאסור את הקרנת הסרט בישראל, ואם מישהו רוצה אחרי זה – שיתבע אותנו, ולא נצטרך אנחנו ללכת לבתי המשפט.

עוזי דיין: נקודה רביעית – אימונים.

עוזי דיין: אנשי המילואים סובלים מחוסר משווע באימונים, ולא יעזרו אימוני "זמן יקר", מי שמתמצא, שזה דבר חשוב אבל זה שמחת עניים.

עוזי דיין: הם צריכים להתאמן הרבה יותר, ובתקופת קורונה אין שום הצדקה שאנשי המילואים אוטומטית יעשו מילואי קורונה.

עוזי דיין: זה מוצדק בלית ברירה, זה מוצדק בהתאם למקצועם.

עוזי דיין: זה לא מוצדק אם נטען שהמערכת תביא לזה אנשים שהם בחל"ת או מובטלים חס וחלילה, ולא תצטרך לשלם כפול, גם לאלה שמובטלים וגם לאלה שעובדים, אנשי מילואים שעובדים אבל נקראים למילואים.

עוזי דיין: בהקשר הזה, יש התחייבות של ועדת חוץ וביטחון, שאני חבר בה, לעשות דבר שחובה עליה לעשות – לאשר את גרף המילואים, את גרף האימונים של המילואים.

עוזי דיין: ועדת חוץ וביטחון צריכה לאשר ויש לה עוד כמה חובות שלא נזכיר אותן כאן, אבל נדאג שהן יתקיימו.

עוזי דיין: אחרון חביב – אני שמח שהצלחנו היום ליצור את ההכרזה שבזמן הקרוב והקצר תהיה ועדת שרים לענייני מילואים.

עוזי דיין: דרך אגב, הדבר נקבע על פי חוק, ואז תהיה גם ועדת המנכ"לים לענייני מילואים, שזה המקום שבו דברים שנשחקים ומתפוצצים שבועות וחודשים ארוכים – סוגרים אותם בוועדת המנכ"לים.

עוזי דיין: לא נותר אלא להודות, עוד פעם, כמו כולנו, לאנשי המילואים – אחיי גיבורי התהילה.

עוזי דיין: תודה רבה לכם.

משה ארבל: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי דיין, האלוף במילואים.

משה ארבל: חבר הכנסת משה אבוטבול יעלה ויבוא.

משה ארבל: חמש דקות לרשותך, אדוני.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרים שנמצאים כאן, חברי הכנסת היקרים, היום זה יום הוקרה למען המשרתים היקרים בשירות המילואים, שמוסרים נפש למען עם ישראל.

משה אבוטבול: ישנה חשיבות של הכרת הטוב לכל אותם אלה שמוסרים ומתמסרים למען ביטחונה של מדינת ישראל – ההגנה על אזרחיה, על תושביה ובניה, ודווקא בתקופת הקורונה, שבאמת הרבה מהם יוצאים למילואים כדי לעזור לכוחות הביטחון ולכוחות הבריאות במשימה החשובה הזאת.

משה אבוטבול: במשך שנים, וחלקם גם עשרות בשנים, נוטלים ימים מתוך היומן שלהם ויוצאים לשירות המילואים, להגן ולשמור על העם היושב בציון ובארץ ישראל.

משה אבוטבול: כמובן שראויים הם לכל חיבוק, הוקרה, הערכה – על פועלם, על נטישתם את שולחן השבת, את המשפחה, את הבנים, את הילדים, את הנכדים, את החברים, ביציאה למשימות חשובות למען העם והארץ, וחלקם לצערנו גם לא שבו לביתם, ועל כך אני בוכייה.

משה אבוטבול: כמובן שכשאנו מתכוונים לחיבוק חם, זה גם כן להיטיב איתם, בכל התנאים שלהם, וצריכים לעזור ולסייע בנושא הזה.

משה אבוטבול: הבוקר גם דיברתי על זה בוועדת העבודה והרווחה, בדיון שהיה שם בנושא הזה.

משה אבוטבול: העלינו את העניין הזה ואני חושב שבאמת זו אחת הסוגיות המוצדקות ביותר, שצריכים לפתור אותן.

משה אבוטבול: כעת שבתי מישיבת סיעת ש"ס מיוחדת, כמובן בהשתתפות יושב-ראש תנועתנו השר הרב אריה דרעי, שרי התנועה, השרים, הסגנים, הח"כים, ישיבה מיוחדת לזכרו של מרן הגאון, הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, לרגל שבע שנים לפטירתו.

משה אבוטבול: מרן הותיר את חותמו בכל פינה במדינה ובכל תחום.

משה אבוטבול: שבע שנים עברו מאז פטירתו, אבל את טביעות אצבעותיו רואים גם כן בתחומים שונים ומגוונים: בתחום ההלכה, הספרות – הוא קיבל פרס ישראל לספרות – בתחום החברתי וכן בתחום הפוליטי, בהקמת תנועת ש"ס, שבה הוא ראה חזון של עשייה ולא פוליטיקה, אלא שליחות ציבורית למען כל איש ואישה בעם ישראל.

משה אבוטבול: כמה מרן אהב את חיילי צבא הגנה לישראל ואת המשרתים בשירות הביטחון.

משה אבוטבול: הוא היה מגיע למחנות צה"ל לתת שם דרשות והרצאות.

משה אבוטבול: הרצאה קבועה הייתה לו כל שנה לפני יום הכיפורים בבסיס חיל האוויר ובתעשייה האווירית, למאות ואלפים של חיילים, עם דרשות מרתקות, סיפורים מעניינים.

משה אבוטבול: כמה היה מדבר אליהם בחביבות, באהבה, ומברך אותם ב"מי שבירך" המפורסם לחיילי צבא ההגנה לישראל.

משה אבוטבול: זה היה מרן, גדול בתורה אך זוכר להודות בענווה ובאהבה לכל המשרתים בצבא, והוא אף התייחס בפסיקותיו ובספריו לשאלות ותשובות שהתעוררו בתוך מחנות הצבא, ונדרש להן.

משה אבוטבול: דווקא מעל במה זו אני רוצה לנצל את כאבי, וגם כאבם, של חיילים המוגדרים כחיילים חרדים שמשרתים בשירות האזרחי בצבא: כבר למעלה מחצי שנה אנו מתמודדים מול משרד האוצר, הביטוח הלאומי ועוד כדי להסדיר את מעמדם בתקופת הקורונה.

משה אבוטבול: גם להם מגיעה הוקרה, גם להם מותר להתפרנס בכבוד.

משה אבוטבול: והמדינה הרי מנסה לעודד חרדים ללכת לשרת בצה"ל, אבל בעצם מזניחה אותם בתנאים האלה ומשאירה אותם פצועים בקרב הכלכלי.

משה אבוטבול: נקווה, כפי ציינתי זאת הבוקר בוועדת העבודה והרווחה, שגם נושא זה יבוא על פתרונו גם במשרד האוצר, במשרדי הממשלה הרלוונטיים, למען המשרתים בצבא שלנו.

משה אבוטבול: לסיום אני רוצה להודות לעוד סוג אחר של אנשים שגם הם ראויים להוקרה, ודווקא בימים אלה.

משה אבוטבול: פתחנו בהוקרה לכל אלה שעושים עבודת קודש קודשים, אם זה בזק"א, אם זה גם כן ביד שרה, אם זה גם כן באיחוד הצלה, במד"א, בכל הארגונים הנפלאים האלה, שנמצאים בהם רבבות רבבות של מתנדבים חרדים שרואים בזה שירות למען הצבא, למען העם, למען המדינה שלנו.

משה אבוטבול: גם הם ראויים להוקרה, ובטוח שכנסת ישראל תמצא זמן, בהזדמנות, להוקיר את הרבבות האלה שמוסרים את נפשם למען עם ישראל.

משה אבוטבול: המתנדבים בעם ברכו ה'.

משה אבוטבול: תודה רבה.

משה ארבל: תודה רבה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

משה ארבל: חבר הכנסת אלכס קושניר יעלה ויבוא.

משה ארבל: בבקשה.

אלכס קושניר: כבוד היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, יושבי-ראש השדולה אורנה ברביבאי ומתן כהנא – קודם כול תודה לכם על זה שארגנתם את היום הזה.

אלכס קושניר: זה בכלל לא מובן מאליו.

אלכס קושניר: היום אנחנו מציינים את יום ההוקרה לחיילי המילואים.

אלכס קושניר: אני לא אגלה פה סוד צבאי גדול אם אומר שמערך המילואים מהווה בסיס לעוצמתו וכשירותו של צה"ל.

אלכס קושניר: אבל מעבר לזה, מערך המילואים הוא הביטוי הטוב ביותר לכך שצה"ל הוא צבא העם, הוא הביטוי הטוב ביותר לציונות.

אלכס קושניר: גברים ונשים עוזבים ועוזבות את החיים שלהם כשהמדינה קוראת להם, עוזבים את המשפחה, את הילדים, את העבודה, את העסק, את הלימודים.

אלכס קושניר: הם מהווים רק 1% מהאוכלוסייה, 1% שצריך להעריך ולטפח אותו.

אלכס קושניר: אני לא יודע, אני יכול להקריא את הנאום שכתוב לי, אבל אני נזכר בפניות שקיבלתי במשך החודשיים האחרונים מחיילי גדוד 9271 – אני לא זוכר את השם של החטיבה, אבל אוגדה 80, שמספרים לי סיפור.

אלכס קושניר: הם קיבלו צו מילואים שהתחיל ב-24 בדצמבר והסתיים ב-18 בינואר.

אלכס קושניר: לפני שהתגייסו הם קיבלו מייל מקצינה שאחראית על התעסוקה המבצעית שלהם, והיא כתבה להם בצורה מפורשת שהם יקבלו את המענק המוגדל למרות שהשירות שלהם חוצה שנה קלנדרית.

אלכס קושניר: דבר מובן מאליו, נכון?

אלכס קושניר: אבל הסתבר שלא כך הדבר, והפניות של החיילים אל צה"ל נענו בשלילה.

אלכס קושניר: והחיילים פנו גם לדרג המדיני, גם לשר הביטחון, שלצערי הרב לא נמצא כאן.

מיכאל ביטון: השר במשרד הביטחון.

אלכס קושניר: השר במשרד הביטחון נמצא, ואני חייב להודות שלפני יומיים גם פניתי אליו עם הסיפור הזה, אבל אין תשובה.

אלכס קושניר: אין שום תשובה.

אלכס קושניר: היום, במהלך היום שארגנו חבריי חברי הכנסת, פגשתי את הקצין – קוראים לו נמרוד, נכון, מתן?

אלכס קושניר: הוא אחראי למערך הזה, סגן אלוף.

אורנה ברביבאי: ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים.

אלכס קושניר: ראש אגף תכנון כוח אדם מילואים.

אלכס קושניר: שאלתי אותו: תגיד לי, נמרוד, איך יכול להיות שאתם לא מוצאים פתרון כדי שהחיילים ששירתו תקופה של 18 פלוס שישה, שזה 24 ימים, יקבלו את המענק המלא?

אלכס קושניר: אז הוא התחיל להסביר לי על עבודות המטה הקשות והמסובכות שהם עושים.

אלכס קושניר: ועכשיו אני שמעתי את ראש הממשלה מדבר פה על ועדת השרים לענייני מילואים, כאילו מערך המילואים התחיל לעבוד רק אתמול.

עוזי דיין: זאת ועדה על פי חוק, זה לא קשור.

אלכס קושניר: אני רק שואל.

אלכס קושניר: יש פה שלושה אלופים, יש פה אלוף משנה, נכון, מתן?

אלכס קושניר: וגם אתה, אדוני השר, קצין בכיר בצבא, אני חושב.

מיכאל ביטון: רב-סרן.

אלכס קושניר: רב-סרן, קצין בכיר.

קריאה: הוא רב-סרן.

קריאה: הוא רב, הוא רב.

אלכס קושניר: ואני שואל שאלה.

משה אבוטבול: ואני בלי סרן.

אלכס קושניר: ואני שואל באמת שאלה, חברים: אתם מכירים את המערכות בצה"ל, האם זה כל כך מסובך לחשב שירות מילואים פעיל כשירות אחד גם אם הוא חוצה שנה קלנדרית?

קריאה: – – – אם אנחנו מכירים את המערכות בצה"ל אז התשובה היא כן.

אלכס קושניר: מה גם שיש מכתב מקצינה שאחראית על זה שכותבת שכך יהיה הדבר.

אלכס קושניר: עכשיו, עזבו שאני לא מקבל תשובות, לא אני צריך לקבל תשובות, אבל יש גדוד שלם של חיילים שלא מקבל תשובה, ועוד מעט יש לו עוד תעסוקה מבצעית.

אלכס קושניר: איך אתם חושבים שהוא יתגייס?

אלכס קושניר: למה אתם חושבים שהאנשים האלה, שמרגישים מרומים, ילכו עכשיו להתגייס לשירות מילואים פעיל?

אלכס קושניר: אז אתם רוצים שהאחוז הזה ירד עוד קצת ועוד קצת ועוד קצת?

אלכס קושניר: באמת, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, את היום הזה, ואני פונה אליך, השר מיכאל ביטון, אני יודע שחשוב לך ואכפת לך, ואני יודע שאת הדבר הזה אפשר לפתור בהחלטה: תשלמו לאנשים האלה את מה שמגיע להם, להם ולכאלה אחרים שאני בטוח ששירתו בדיוק בתפר השנים ולא קיבלו את הכסף.

אלכס קושניר: זה לא מסובך.

אלכס קושניר: ולסיום, אני אגיד לכם ככה: לעמוד כאן על בימת הכנסת ולדבר מילים יפות על החיילים ועל המילואימניקים זה כמובן חשוב וחייבים להגיד להם תודה, אבל בסוף אנחנו אלה שיכולים לתת להם את התגמול שמגיע להם.

אלכס קושניר: ובאמת, אני מברך על כך שקמה שדולה, אני מברך על כך שבשדולה הזאת אין קואליציה ואופוזיציה, ואני מברך על כך שעדיין נשאר לנו משהו שנמצא בקונסנזוס.

אלכס קושניר: תודה רבה.

משה ארבל: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס קושניר.

משה ארבל: חבר הכנסת האלוף במילואים יאיר גולן יעלה ויבוא.

משה ארבל: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר מיכאל ביטון, חברי הכנסת עמיתיי האלופה אורנה ברביבאי ומתן כהנא – יישר כוח גדול על הובלת נושא המילואים, חברי הכנסת, אנשי המילואים יתייצבו גם אם הימ"ח יהיה ריק, ואנשי המילואים יתייצבו גם אם לא התאמנו יום אחד בשנה האחרונה, אבל אנשי המילואים לא יתייצבו אם לא יהיה להם אמון במנהיגות, אם הם יודעים שהמנהיגים שלהם משקרים להם.

יאיר גולן: ב-6 באוקטובר 1973 נקראו רבבות אנשי מילואים אל המערכה.

יאיר גולן: הם התייצבו בזריזות, הם נטלו מהימ"חים את מה שמצאו, הם מיהרו לחזית, הם נלחמו כאריות ושילמו מחיר דמים כבד מנשוא.

יאיר גולן: כשחזרו הביתה אחרי המלחמה, חסרים ומצולקים, הם גילו שהיה מחדל, שהמנהיגות הבכירה מעלה בתפקידה.

יאיר גולן: הם יצאו לרחובות, הם הפגינו, הם מחו.

יאיר גולן: ועוד איך הם מחו.

יאיר גולן: וגולדה ודיין הלכו הביתה כי הם איבדו את הלגיטימציה להנהיג.

יאיר גולן: תשע שנים אחרי כן החלה מלחמת לבנון הראשונה.

יאיר גולן: הייתי צוער במלחמה ההיא, ומהיום הרביעי למלחמה נלחמנו שכם אל שכם עם אוגדה 880, אוגדת מילואים.

יאיר גולן: לוחמי המילואים נלחמו היטב, אבל כשהם חזרו הביתה הם גילו שרימו אותם, שמשימת הסרת איום הקטיושות על יישובי הצפון התחלפה במשהו רחב הרבה יותר, שממשלת בגין לא ממש הבינה מה היא עושה.

יאיר גולן: המילואימניקים חשבו שהם באו למלחמת "אין ברירה" אבל גילו שזו התפתחה להיות מלחמת "יש ברירה".

יאיר גולן: אז הם יצאו לרחובות, הם הפגינו, הם מחו.

יאיר גולן: ועוד איך הם מחו.

יאיר גולן: ובגין אמר "איני יכול עוד", והלך הביתה.

יאיר גולן: הוא איבד לגיטימציה להנהיג בעיני עצמו.

יאיר גולן: והיום, היום אנחנו מובלים על ידי ראש ממשלה נאשם בפלילים, על ידי ראש ממשלה חליפי שהפר את אמון הבוחר, והשניים האלה הקימו ממשלה מנופחת, בזבזנית, שמהיום הראשון אינה מקיימת את ההסכם בין שני מרכיביה העיקריים; ממשלה שמנהלת את משבר הקורונה ואת המשבר הכלכלי החמור על בסיס מערכת שיקולים משפטיים ופוליטיים של העומד בראשה, ובהיסמכות על כניעותם של שלושה תריסרי שרים כמעט, ובניגוד לכללים הנהוגים בניהול משבר, ובניגוד מובהק לטובתם הכוללת של אזרחי המדינה.

יאיר גולן: ואני אומר לך, ראש הממשלה, אנשי המילואים הם אזרחים, והאזרחים היקרים והמסורים הללו נכונים לכל משימה ובלבד שיש להם אמון בהנהגת המדינה.

יאיר גולן: אתה, ראש הממשלה, ואתה, ראש הממשלה החליפי, איבדתם את אמון האזרחים הלוחמים, איבדתם את אמון המילואימניקים.

יאיר גולן: אם אתם לא מאמינים, אז נא הצטרפו אליי בכל מוצאי שבת.

יאיר גולן: בואו לירושלים ותראו את אלפי אנשי המילואים שאומרים "ביבי הביתה".

יאיר גולן: תפגשו את רבבות המילואימניקים שאומרים דבר פשוט: לך.

יאיר גולן: תפגשו את צבא העם במיטבו, את האזרחים המסורים שמוכנים לתת את הכול בשביל המדינה, שמוכנים, אם צריך, להקריב את חייהם ובלבד שידעו שהמטרה צודקת ושהמנהיגות שלחה אותם למשימותיהם כי לא הייתה שום ברירה אחרת.

יאיר גולן: מר נתניהו ומר גנץ, העם אמר ואומר את דברו בדיוק כמו אז אחרי המלחמות, והעם אומר: אין לנו אמון בכם, לכו הביתה, פנו את הדרך למנהיגות שאינה נגועה בחטא היוהרה או בחטא השחיתות או בחטא זחיחות הדעת או בחטא חולשת האופי.

יאיר גולן: בצבא בכלל, ובצבא היבשה בפרט, חסרים הרבה דברים לאנשי המילואים, חלקם הגדול פורט פה.

יאיר גולן: המצב רחוק מלהשביע רצון, ובעיקר בגלל מיעוט האימונים ובגלל רמת הכשירות הלקויה, אבל הבעיה המרכזית שממנה סובל מערך המילואים היא בעיית האמון במנהיגות, האמון במנהיגות המדינה.

יאיר גולן: ביום זה שבו אנחנו מוקירים את מערך המילואים, ראוי לומר לכם, הנשים והגברים הנהדרים שלנו, שנשבענו להעמיד לכם הנהגה ראויה, הנהגה אחראית, עניינית, מסורה וישרת דרך.

יאיר גולן: הידד לכם, חברות וחברים יקרים, ביחד לעולם ננצח.

משה ארבל: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר גולן.

משה ארבל: חברת הכנסת מיכל וונש תעלה ותבוא.

משה ארבל: חמש דקות לרשותך.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-1 בספטמבר, כאשר הרבה מחבריי ביקרו בבתי ספר לכבוד היום הראשון הלימודים, ביקרתי באחד ממלונות הקורונה בתל אביב שבו שוכנו משפחות העולים החדשים בבידוד במהלך השבועיים הראשונים שלהם בארץ.

מיכל וונש: לצד המפגש המרגש עם אזרחי ישראל הטריים, הורים וילדים, פגשתי שם גם את קציני פיקוד העורף, כולם במילואים, אשר מפעילים את המערך מזה חודשים.

מיכל וונש: אחרי חודשים ארוכים של מילואים, גיבורים אלו ממשיכים לשרת ולתרום לחברה הישראלית, לקבל את פניהם ולהוות תמיכה ראשונית לעולים, שהותירו הכול מאחור על מנת להגיע ארצה בתקופה של חוסר ודאות כללית המתווספת לזו האישית-משפחתית.

מיכל וונש: המילואימניקים שאני פגשתי היוו ומהווים את העורף לאלה שהשאירו משפחות רבות מאחור.

מיכל וונש: הם שעובדים לילות כימים בערים ובכפר, עם כלל הקהילות והמגזרים ללא הבדל, הם שניצבים בחזית הביצועית תמיד על מנת להגן, לתרגם, להנגיש ולאפשר את משימות ההתמודדות גם בעורף, לרבות עם משבר הקורונה הכלכלי, הבריאותי והחברתי-נפשי.

מיכל וונש: חיילי המילואים הם אחד הנכסים האסטרטגיים הגדולים של מדינת ישראל וממלאים וגם ממלאות תפקידים חיוניים, לא רק בחזית הביטחונית על גבולותיה, אלא גם בחזית החברתית פנימה.

מיכל וונש: מעבר להיותם חוד החנית בהגנה על אזרחי ישראל מאיומים מחוץ, מערך המילואים כולו משקף ומעמיק את הערבות ההדדית של החברה הישראלית פנימה.

מיכל וונש: כמי שמגיעים מכל הרקעים וכל המגזרים, שעושים ולא מדברים, שמחברים ולא מפרידים, שלוקחים אחריות ולא מגלגלים אותה על אחרים, מערך המילואים מהווה השראה ותקווה להיתכנות לאיחוי הקרעים והשסעים בכלל החברה הישראלית.

מיכל וונש: יתר על כן, הידע, הניסיון והבגרות של אנשי המילואים חיוניים לשמירה על ביטחונה של ישראל ולהבטחת הלכידות החברתית שלה.

מיכל וונש: מחויבותם לחברה וניסיון חייהם הופכים אותם לשומרים גם על ערכי צה"ל.

מיכל וונש: כוחות המילואים הם שממחישים הכי טוב את משמעות צה"ל כצבא העם להגנת העם, המגלם את הטוב שבעם.

מיכל וונש: אל לנו לקחת כמובן מאליו את הוויתורים האישיים הרבים שעושים אנשי ונשות המילואים כדי לשרת את המדינה ואת אזרחיה.

מיכל וונש: עם קבלת ההתראה הם משאירים מאחור את עבודתם, משפחתם וענייניהם האישיים לתקופות ממושכות על מנת לשרת את ביטחון ישראל ואזרחי ישראל.

מיכל וונש: במקרים רבים ומצערים חיילי המילואים אף מקריבים את חייהם למען מדינת ישראל.

מיכל וונש: רק השבוע ציינו 20 שנה לאירוע הלינץ' ברמאללה, שבו נרצחו באכזריות שני מילואימניקים חיילי צה"ל, ואדים נורז'יץ ויוסי אברהמי.

מיכל וונש: חשוב לזכור כי משרתי המילואים אינם יוצאים למילואים לבד ואינן יוצאות לבד – גם בנות ובני הזוג שלהם והילדים מתמודדים עם היציאה למילואים וגם להם מגיעה הוקרה היום.

מיכל וונש: ביום זה אנו מכירים ומוקירים את תרומתם האדירה של חיילות וחיילי המילואים ומאחלים להם – מייחלים לנו, יותר נכון – שבהובלתם בזיהוי ומיצוי ההזדמנויות שלצד המשבר הנוכחי שבו שרויה החברה הישראלית, נשכיל לשקם את הערבות ההדדית שעל בסיסה הוקמה מדינת ישראל והמהווה את כיפת הברזל להמשך קיומה.

מיכל וונש: לא נכון יהיה לסיים את דבריי היום על אודות הערבות ההדדית שאותה מגלמים חיילות וחיילי המילואים, שמלמדים ומזכירים לנו בכל יום מהי, מבלי להזכיר שני חיילים המוחזקים בעזה מעל לשש שנים ואיתם גם שני אזרחים, בהפרה בוטה של הדין הבין-לאומי ושל צו המוסר.

מיכל וונש: אותם הערכים שמקיימים חיילי המילואים בכל יום ואשר מגלמים את ההסכם הבלתי-כתוב בין המדינה לבין אזרחיה מחייבים אותנו לדרוש את השבתם של שני חללים בכל הזדמנות ומעל לכל במה.

מיכל וונש: רק כך נמלא את חובתנו כלפי כלל חיילי ואזרחי מדינת ישראל גם ביום זה של הוקרה למערך המילואים.

מיכל וונש: תודה.

משה ארבל: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל וונש.

משה ארבל: ישיב כבוד השר במשרד הביטחון לעניינים אזרחים, השר מיכאל ביטון.

משה ארבל: השר ביטון, עד שאתה תעלה אני רוצה לומר לך שכתובע במילואים בפרקליטות הצבאית, לא אושר לי להמשיך לעשות מילואים כחבר כנסת, אבל את חוגר המילואים אני עדיין שומר בתוך הארנק לצד תמונתו של מרן הרב עובדיה.

משה ארבל: הכנסת כנראה תחלוף ונחזור לעשות מילואים.

משה ארבל: בבקשה, אדוני השר.

מיכאל ביטון: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, קודם כול אני רוצה לברך אותך על השקת האמנה לכבוד הדדי בכנסת הבוקר, במעמד נשיא המדינה.

מיכאל ביטון: יגעת ומצאת – תאמין.

משה ארבל: תודה רבה.

מיכאל ביטון: 70 חברי כנסת חתמו שהם גוזרים על עצמם להתייחס בכבוד לעמיתיהם ולדבר בכבוד ובענייניות.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת דיין, חתמת?

עוזי דיין: חתמתי, אבל לא הזמינו אותי להשקה, לעומת זאת.

משה ארבל: אילוצי קורונה, אילוצי קורונה.

מיכאל ביטון: אבל אתה תנהג בו בכבוד על אף המצב.

מיכאל ביטון: באמת, אני קורא לכולם להצטרף.

מיכאל ביטון: כבר ראינו פה תופעה שהאמנה הזאת משפיעה כשבעידנא דרתחא חבר כנסת פנה לשר מהיציע באופן לא מכובד, ואחרי שתי דקות ביקש מיושב-ראש הכנסת רשות דיבור לשתי דקות ואמר: אמרתי מילים לא לעניין, אני מבקש להתנצל בפני השר.

מיכאל ביטון: זו הייתה ממש הוכחה שזה דבר רציני ואפשרי, והבשורה הזאת – עם ישראל זקוק לה.

מיכאל ביטון: כבוד יושבי-ראש השדולה לחיילות וחיילי המילואים בצה"ל, האלופה הראשונה ואולי היחידה בצה"ל – נכון?

מיכאל ביטון: יחידה גם.

אורנה ברביבאי: בינתיים.

אורנה ברביבאי: אני מקווה שתהיינה נוספות.

יאיר גולן: ראשונה אך לא אחרונה.

מיכאל ביטון: אמרתי ראשונה ויחידה, נכון?

מיכאל ביטון: חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

עוזי דיין: בצה"ל תשפ"א אין במטכ"ל לא אלופה אישה ולא אלוף חובש כיפה.

אורנה ברביבאי: האלוף עוזי דיין, האקדמיה קבעה שבגלל החריגות של התופעה, הדרגה תהיה אלופה לאישה ולא אלוף, כדי לציין את החריגות.

עוזי דיין: אמרתי אלופה.

עוזי דיין: וב.

עוזי דיין: אני בעד.

עוזי דיין: אני מוכן – – –

מיכאל ביטון: אבל אני שמעתי על אחד שכל שבת הולך לתפילה ואומר דברי תורה, אין לו כיפה אבל ילדיו בחינוך דתי.

מיכאל ביטון: אתה יודע, מסורתיים זה שליש מהעם.

מיכאל ביטון: האלוף איתי וירוב הוא שומר מצוות, נכון?

מיכאל ביטון: כבוד היושב-ראש עמית של השדולה למען חיילי המילואים אלוף משנה מתן כהנא, במילואים, חברי כנסת נכבדים, משרתי המילואים ובני ובנות זוגם הנמצאים במשכן – רצינו שיגיעו לכאן הרבה יותר, אבל הקורונה מנעה מאיתנו לעשות את זה ברוב עם, ונקווה בשנים הבאות לראות ביציע את המפקדים, הלוחמים, הלוחמות, ושתהיה לנו זכות שישתתפו בעצמם גם בוועדות.

מיכאל ביטון: ברכות ליושב-ראש הכנסת ולראשי השדולה על קיומו של יום ההוקרה למערך המילואים בכנסת ישראל, על הדיונים החשובים בוועדות השונות לאורך היום, על ההצעות וההחלטות.

מיכאל ביטון: שר הביטחון נמצא במשימה ביטחונית בדרום הארץ וביקש ממני להעביר באופן אישי תודות לכם, ליושבי-ראש השדולה, על העלאת הנושא, ולחברי הכנסת שפעלו בנושא לאורך היום ולאורך השנה – זה לא רק לאורך היום: אני רואה את הפעילות של האנשים פה כל השנה, ולא רק ביום הזה – ולהביע את הערכתו ותודתו לכל חיילי וחיילות המילואים של צה"ל.

מיכאל ביטון: אתמול הוקרן הפרק הראשון בסדרה נעילה, על מלחמת יום כיפור, ואזרחים רבים נחשפים להיסטוריה של המלחמה הזאת.

מיכאל ביטון: אני הייתי בן שלוש במלחמת יום כיפור.

מיכאל ביטון: יש פה אנשים שזוכרים יותר, ויש אפילו כאלה שהשתתפו.

מיכאל ביטון: נכון, האלוף דיין?

מיכאל ביטון: היית בסיירת ביום כיפור?

עוזי דיין: הייתי ביחידה – – –

מיכאל ביטון: אתה עד היום לא מוכן להגיד סיירת מטכ"ל.

מיכאל ביטון: ביחידה.

עוזי דיין: אתה יודע, זה כמו העמק, יש רק אחד.

מיכאל ביטון: זה סודי.

מיכאל ביטון: כן, אתה ממש השתתפת.

מיכאל ביטון: עכשיו אני קורא ספר של האלוף אורי אור וגם של ברן, אברהם עדן, ובאמת אחד הדברים המדהימים – אברהם עדן גייס את היחידה שלו, את האוגדה שלו במילואים, והצליח להכניס טנקים ראשונים אולי תוך 12 שעות לקרב.

מיכאל ביטון: אף אחד לא האמין שהוא יעשה את זה.

מיכאל ביטון: הלו"ז לא קבע שהם ייכנסו תוך 12 שעות.

מיכאל ביטון: גם אורי אור.

מיכאל ביטון: מהר מאוד הטנקים הגיעו ובעצם היו הכוח של קרבות הבלימה והמעבר להתקפה ולהכרעת המלחמה הזאת.

מיכאל ביטון: אולי יום כיפור מלמד אותנו – – –

עוזי דיין: חצי מההרוגים ביום כיפור היו טנקיסטים, ורבע היו קצינים צעירים.

מיכאל ביטון: זה מחזק את הדברים, ואולי ההוכחה הנוקבת ביותר – מה זה המילואים עבורנו.

מיכאל ביטון: ללא כוח כשיר ומאומן ומטופח ומתוגמל של מערך מילואים לא נוכל לשמור על ביטחון ישראל ולא נוכל להכריע גם את המערכות הבאות.

מיכאל ביטון: השנה מערך המילואים הוכיח את יכולותיו – אותם גדודי מילואים שגויסו לפיקוד העורף, 3,500 חיילי פיקוד העורף ברגע זה עושים מילואים, ואני אפרט את העשייה שלהם תכף בפירוט רב.

מיכאל ביטון: בכלל, אין דבר שהוא יותר ישראלי ממילואים.

מיכאל ביטון: כשאתה מסתכל על ההיסטוריה שלנו, מה זה ישראליות, מה זה לא נורמליות ישראלית או אידיאליזם ישראלי או שליחות ישראלית, זה מילואים.

מיכאל ביטון: מצד אחד אני רק רב-סרן, כמו שציינו פה, ויש פה שלושה אלופים ואלוף משנה ותובע צבאי שרוצה להצטרף, וגם הרבה אנשי ש"ס עשו צבא.

מיכאל ביטון: נכון, השר?

מיכאל ביטון: רובם עשו צבא.

יצחק כהן: גם השתתפתי במלחמת יום כיפור.

מיכאל ביטון: השתתפת, ואתה גם אח שכול, לא עלינו.

מיכאל ביטון: אז תראה איזו תרומה אדירה.

מיכאל ביטון: אני רוצה להגיד לכם שאני החלטתי לעשות מילואים.

מיכאל ביטון: השתחררתי בדרגת סגן, היום אני רב-סרן וחסרים לי 28 יום להיות סגן אלוף במילואים.

מיכאל ביטון: אבל לא רוצים לגייס אותי למילואים, כמוך.

מיכאל ביטון: אז אנחנו צריכים לפתור את העניין.

משה ארבל: יום יבוא.

מיכאל ביטון: לא, נבחרי ציבור אוטומטית מוחרגים ממילואים.

מיכאל ביטון: הם צריכים להסביר במיוחד למה הם עדיין מתאימים לעשות מילואים.

מיכאל ביטון: אז זה מאמץ גדול, להישאר.

משה ארבל: השר ביטון, נבחר ציבור זה מום עובר.

מיכאל ביטון: לא, חס ושלום.

מיכאל ביטון: אנחנו לא מאמינים בזה.

עוזי דיין: גם אסור ללכת למילואים בקורונה.

מיכאל ביטון: אבל אני רוצה להגיד לכם שהמילואים היו אחת החוויות המעצבות בחיים שלי, וגדלתי וצמחתי במילואים.

מיכאל ביטון: התגייסתי בגיל 17, השתחררתי בגיל 20.

מיכאל ביטון: הייתי בלי השכלה, בלי בגרות, בלי עבודה, והתחלתי מילואים.

מיכאל ביטון: וכל שנה אני הולך למילואים 30 יום, 40 יום, 25 ימים, ובזמן המילואים הגעתי לחטיבה בצפון, 228, חטיבה שנפתחה ונסגרה, ישבה בירדן בצמח והימ"חים שלה בעפולה, במחנה עמוס, ועשינו קו על הירדן.

מיכאל ביטון: שומרים על גבול הירדן, לפני הסכם השלום – 1992, 1993.

מיכאל ביטון: אבל זה היה צפון וזאת הייתה יחידת מילואים לא מספיק קרבית, האלוף דיין.

מיכאל ביטון: היו מין חטיבות כאלה חרמ"ש, ואני הייתי גולנצ'יק ורציתי יותר קרבי, אז הלכתי למפקד של החטיבה הזאת, אמרתי לו: אני רוצה יותר קרבי.

מיכאל ביטון: ואז הזדמן לי להתגייס לפלס"ר, פלוגת סיור של שריון במילואים בחטיבה שישבה בדרום, פלס"ר של חטיבה 519.

מיכאל ביטון: כדי להיות מפקד בצוות פלס"ר אתה צריך לצאת לקורס.

מיכאל ביטון: אז יצאתי לקורס קציני סיור במילואים.

מיכאל ביטון: נעדרתי מהבית חודש וחצי, עם ילדים בבית, ואני הייתי קצין סיור בפלס"ר 519.

מיכאל ביטון: הצבא החליט שהוא סוגר את חטיבה 519, והחיילים לא מוכנים להיסגר.

מיכאל ביטון: הם עושים מחאה וממזגים אותנו עם חטיבה אחרת, חטיבה 600, ושם אנחנו מקימים מחדש ומחיים ומרחיבים את פלס"ר 600.

מיכאל ביטון: וגם אותו רוצים לסגור.

מיכאל ביטון: חל עלינו הפסוק "וכִתתו חרבותם לאִתים" – כל יחידה שהגענו אליה.

מיכאל ביטון: וכך אנחנו, 20 שנה, 30 שנה, עושים מילואים.

מיכאל ביטון: ואנחנו מתחילים סטודנטים וצעירים, עם שיער מגודל, שבאו מהודו ועוד מבולבלים ולא יודעים מה זה מילואים.

מיכאל ביטון: הם עושים תואר ראשון ותואר שני, ומקימים עסקים, ומקימים משפחה, והופכים לקהילת חיים; הופכים לאיזה משהו מלוכד בחומת מגן או באירועים כאלה שגויסנו בהם.

מיכאל ביטון: אחוז המתגייסים בפלס"ר הזה הוא 120%.

מיכאל ביטון: כשהיינו באים לתעסוקה היינו באים עם יותר כוח אדם ממה שהצבא דורש.

מיכאל ביטון: פשוט התגייסות טוטלית.

מיכאל ביטון: למה?

מיכאל ביטון: כי זה הדבר הכי אמיתי, הכי נקי, הכי ישראלי.

מיכאל ביטון: כשאתה עושה מילואים עם אנשי מופת אתה הולך הביתה שמח.

מיכאל ביטון: מי שמשלם את המחיר של המילואים זה לאו דווקא הקצין של המילואים.

מיכאל ביטון: זה בן או בת זוגו.

מיכאל ביטון: כשאתה נעדר מהבית ורעייתך עם ילדים קטנים – אתה עושה מילואים, בסדר, אבל היא עם שלושה, ארבעה וחמישה ילדים קטנים.

מיכאל ביטון: אז ביום הזה אנחנו לא מזכירים רק את לוחמות ולוחמי המילואים ואת כל מי שעושה מילואים; מזכירים את המערך התומך, את בני המשפחה.

מיכאל ביטון: בקיצור, סגן היושב-ראש, אנחנו עדיין רוצים להתגייס למילואים.

מיכאל ביטון: אבל לא הכול טוב.

מיכאל ביטון: במהלך השנים, למשל, איבדנו את הרס"פ שלנו, הרב-סמל הפלוגתי, שהיה סגן של רכז הביטחון השוטף בקיבוץ נירים בעוטף עזה, שנהרג ממרגמה – שחר מלמד, חייל שלנו, הרס"פ.

מיכאל ביטון: איבדנו ממחלה מפקד שלי בגולני, שהיה סמל שלי בגולני ואחר כך אני הייתי המפקד שלו במילואים – ירון דהרי.

מיכאל ביטון: איבדנו חייל בטרם עת, סטודנט – אופיר בוחניק.

מיכאל ביטון: פגשנו חולי, פגשנו קשיים, פגשנו אנשים בתוך הפלוגה שיש להם בעיית פרנסה.

מיכאל ביטון: הייתה עזרה הדדית ואנשים נקלטו לעבודה, ונעשו מאמצים משותפים.

מיכאל ביטון: הפכנו למשפחה.

מיכאל ביטון: אפילו בימים אלה אנחנו מתכתבים על פוליטיקה, שזה הכי קשה.

מיכאל ביטון: ואתה רואה שבמילואים יש כבוד.

מיכאל ביטון: אתה לא צריך את האמנה שלך בווטסאפ הפלוגתי כי זה אנשים בני 70 ובני 30, כי הוותיקים השתחררו והצעירים הגיעו, ואנחנו באמצע; ויש קוד אתי מה זה מילואים, מה זה אחוות רעים של חיילי מילואים.

מיכאל ביטון: זה דבר שאין בשום מקום.

מיכאל ביטון: זה משהו ייחודי למדינה, ובתוך המדינה אולי גולת הכותרת – של תמימות, יושרה, ערבות הדדית ורעות שכמעט קשה למצוא היום.

מיכאל ביטון: עכשיו כמה ענייני דיומא: בעשור האחרון חיילי המילואים עשו בממוצע קרוב ל-2 מיליון ימי מילואים כל שנה.

מיכאל ביטון: השנה לא נסתיימה – בערך 1.2 מיליון ימי מילואים, ויש תאוצה בגלל הקורונה ויש תאוצה בגלל אישור תקציב תוספתי למערכת הביטחון, שמאפשר להחזיר את גלגל האימונים להיקפים גדולים.

מיכאל ביטון: זה יהיה פחות או יותר הממוצע.

מיכאל ביטון: אבל מה מיוחד בנתונים?

מיכאל ביטון: 35,000 מתוך – לא נגיד את סך כל משרתי הביטחון כי זה מספר ביטחוני – – –

קריאה: אמרו את זה היום.

מיכאל ביטון: אמרו את זה היום אבל אני שומר על מה שאני יכול.

מיכאל ביטון: אבל זה הרבה.

מיכאל ביטון: 35,000 מתנדבים למילואים.

מיכאל ביטון: אתה יודע, האלוף אודי אדם היה אלוף פיקוד צפון, אחרי זה מנהל קמ"ג, אחרי זה מנכ"ל משרד הביטחון.

מיכאל ביטון: מה הוא עושה במילואים, סגן היושב-ראש?

מיכאל ביטון: הוא עולה על סמיטריילר ומזיז כוחות של טנקים, ומפקד על החבר'ה.

מיכאל ביטון: והוא נוהג בעצמו.

מיכאל ביטון: הוא עושה את זה שנים – לא עכשיו – 20 שנה.

מיכאל ביטון: הוא לא היחיד – גם האלוף מצנע – – –

עוזי דיין: מוסה פלד.

מיכאל ביטון: מוסה פלד.

מיכאל ביטון: זה חבורה של קצינים בכירים.

מיכאל ביטון: אמרו: גמרנו להיות לוחמים עד גיל 50, 60; אנחנו יודעים לנהוג – נישאר במילואים.

מיכאל ביטון: זה אחד הדברים המדהימים.

מיכאל ביטון: 35,000 בשנה מתנדבים למילואים.

מיכאל ביטון: הם בכלל לא חייבים לעשות מילואים.

מיכאל ביטון: הם בוחרים, רוצים ודורשים לעשות מילואים.

מיכאל ביטון: יש לנו תופעה מיוחדת בשנים האחרונות, ש-50% מהנשים שהתגייסו לצה"ל עושות מילואים.

מיכאל ביטון: זה דבר שלפני 20 שנה בכלל לא היה, היה בשוליים.

מיכאל ביטון: זאת תופעה מיוחדת, משמעותית.

מיכאל ביטון: זה מעיד על התקדמות, על שוויון הזדמנויות, על נטילת חלק במערך הלחימה של צה"ל על ידי נשים.

מיכאל ביטון: יחידות שלמות, משולבות או נפרדות, שלוחמות ומגויסות אחר כך למילואים.

מיכאל ביטון: עשרות אלפים משרתים מעל עשרה ימים בשנה.

מיכאל ביטון: הרמטכ"ל רואה בזה נושא מרכזי, והפך אותו בתוכנית תנופה שלו, הרב-שנתית, לבניית הכוח והיערכות אסטרטגית של צה"ל לשנים הקרובות.

מיכאל ביטון: הוא הטיל על סגן הרמטכ"ל הקמת צוות עבודה שנקרא "מילואים בתנופה", כחלק מהתוכנית הרב-שנתית תנופה.

מיכאל ביטון: זה כולל חיזוק מערך המילואים כמערך כשיר, מקצועי ומיומן המחויב למימוש ולביצוע משימותיו בכל מצבי השגרה, החירום והמלחמה.

מיכאל ביטון: עיקר התוכנית: הכשירות של משרת המילואים, חוסן ולכידות, ניהול מידע והנגשה, הוגנות, הוקרה ותגמול – שדיברנו עליהם פה, והכנסת יכולה לתרום לכך, ומשרדים שונים יכולים לשאת את הדגל וגם ועדות שונות, וחקיקה תרומם את מעמדם של משרתי המילואים.

מיכאל ביטון: המפקדים – אותם אנשים, למשל, מג"ד במילואים.

מיכאל ביטון: הייתה בעיה: הבן אדם עושה לפעמים 90 ימי מילואים בשנה או יותר, ולא תמיד יש לו רכב כדי לבוא למילואים.

מיכאל ביטון: זה דבר שפותרים אותו.

מיכאל ביטון: או שמג"ד רוצה לעשות טלפונים ל-30 קצינים שלו והוא צריך לעשות הכול מהבית.

מיכאל ביטון: אז אנחנו חושבים לעשות מרכזי עבודה לקצינים במילואים, כמו open space, שכשהוא יגיע לבאר שבע יהיה לו הכול.

מיכאל ביטון: יהיה סיווג, תהיה סודיות.

מיכאל ביטון: נכנס, עובד, עושה את כל עבודתו כקצין כהכנת היחידה.

מיכאל ביטון: ותוכנית אימונים חדשה מרמת החייל ועד המפקד.

מיכאל ביטון: שיתפנו את המילואימניקים במחשבות האלה.

מיכאל ביטון: בוצע אכ"אתון – זאת מילת מפתח היום לסיעור מוחות.

מיכאל ביטון: מתוך 300 אנשי מילואים שהשתתפו בסיעור מוחות על השבחת מערך המילואים היו הצעות מעניינות: למשל, תו תקן לעסקים קטנים ובינוניים שמוקירים את משרתי המילואים.

מיכאל ביטון: פשוט לתת להם הוקרה, לשים: "זה עסק שמכבד את אנשי המילואים" – זה הופך אותו ליוקרתי ואנשים ירצו להתייחס לעסק הזה ולתת לו עדיפות; לשבץ אנשי מילואים גם לפי הכשרתם, השכלתם והמקצוע שלהם שנרכש במהלך החיים האזרחיים; לתת נגישות למידע; אתר מילואים; שיפור המעבר בין סדיר למילואים.

מיכאל ביטון: פעם היו עושים – וזה ממשיך – צוות בגולני ממשיך לחטיבת מילואים בגולני, והיום מדברים גם שאיש מודיעין ימשיך ליחידה שדומה לו, איש הגנה אווירית ליחידה – לייצר אורגניות.

מיכאל ביטון: כשאתה הולך עם הצוות שלך, עם החיילים שהיית איתם בסדיר, יש לכידות ואתה רוצה להתייצב, כי אלה אנשים שהתגייסת איתם בגיל 18.

מיכאל ביטון: אבל אני רוצה שנהיה גאים מאוד ב-3,500 אנשי המילואים של פיקוד העורף.

מיכאל ביטון: לא רק פיקוד העורף – – –

יצחק כהן: נביא חלות לשבת.

משה ארבל: אני מבין – – –

מיכאל ביטון: אנחנו נכין לך כל מה שצריך.

מיכאל ביטון: אתה יודע, השר, שאנחנו יודעים לעשות את זה.

מיכאל ביטון: אבל יש יום אחד בשנה והוא נקבע, ואנחנו נמצה את הפוטנציאל שלו.

מיכאל ביטון: יש 3,500 חיילים ברגע זה שגויסו למילואים בפיקוד העורף.

מיכאל ביטון: לצידם עוד אנשי מילואים של אמ"ן ואחרים.

מיכאל ביטון: וכל אלה גויסו למערך הקורונה.

מיכאל ביטון: לצידם עוד חיילי מילואים שגויסו למרכיבי ביטוח ולאתגרים שיש לנו בצפון, וברגע זה ממש הם עושים את המילואים.

מיכאל ביטון: אנשי המילואים שגויסו לפיקוד העורף בקורונה בעיניי עשו דברים מופתיים: כל מערך המלוניות, ניהולו, תפעולו, הפיקוד עליו, הקמת מפקדת אלון ויחידת אלה, שעוסקות בנושא הבדיקות, תיאום המערך עם משרד הבריאות, זירוז הבדיקות, עידוד הבדיקות, ניהול הערים שבמשבר, ערים אדומות, עם היקל"רים – יחידות קישור לרשויות.

מיכאל ביטון: יש אולי 140 רשויות שיש לנו בהן יקל"רים.

מיכאל ביטון: אנשי מילואים של פיקוד העורף צמודים לראש העיר, עובדים איתו על אתגרי העיר במזון, בתרופות, בהסעות, בבדיקות, בליווי משפחות – כל דבר שצריך.

מיכאל ביטון: הדבר הזה הוא חסר תקדים והוא מוכיח את העוצמה של המילואים.

מיכאל ביטון: אני רוצה באופן מיוחד להוקיר את חיילי פיקוד העורף במילואים על התקופה הקשה הזו שנמשכת.

מיכאל ביטון: עם הפנים לעתיד – אנחנו עוסקים בכמה פעולות ועסקנו השנה.

מיכאל ביטון: למשל, הקדמנו את המענקים לפני הפסח לחיילי המילואים, הגדלנו את המשתתפים במועדון "בהצדעה", שנותן הטבות, בוחנים מאמצים לסיוע לעצמאים ושכירים בתקופת המשבר שנפגעו גם כשעשו מילואים, וכל הסיפור של היחס לאנשי המילואים בתקופת הקורונה.

מיכאל ביטון: גם את ההערה של חבר הכנסת אלכס קושניר אני לקחתי לתשומת ליבי ונבחן מה ניתן לעשות שם.

מיכאל ביטון: לגבי חקיקה בכנסת, אנחנו מדברים על חוקים שמתקדמים כבר: חוק הארכת המועדים, שמשמעותו דחיית גבייה של תשלומים לרשויות ציבוריות לחיילים המופעלים בצו 8 ובצו 9 באופן גורף.

מיכאל ביטון: משרד המשפטים יפרסם טיוטת חוק בשבועיים הקרובים.

מיכאל ביטון: בנוסף, תזכיר חוק השוואת תנאים והסדרים של משרתי המילואים ובנות הזוג במכללות הטכנולוגיות; יש לנו חקיקה שמטיבה איתם באוניברסיטאות, ואנחנו רוצים שגם מי שעושה הכשרה מקצועית במכללה טכנולוגית יהיה זכאי להטבות ולהסדרים כפי שמעניקה המועצה להשכלה גבוהה.

מיכאל ביטון: נושאים נוספים להצעות מחליטים: מתן עדיפות לחיילי מילואים במכרזים, הכרה בניסיון הפיקודי כניסיון ניהולי – זה חשוב, הנחות בשירותים חינוכיים כמו קייטנות, צהרונים, סבסוד וכניסה לאתרים, וכל מני הטבות שמוסדות לאומיים יכולים להעניק לחיילי המילואים.

מיכאל ביטון: לא שיערתי שאחרי 25 שנות מילואים אמצא את עצמי אחראי על המערך הזה.

מיכאל ביטון: זו ההזדמנות שלי להצדיע למשרתי המילואים באשר הם – ממש מצדיע להם.

מיכאל ביטון: אבל אני גם מצדיע לבני ובנות הזוג, ולהורים ולילדים של משרתי המילואים.

מיכאל ביטון: אתה לא יכול להיות משרת מילואים טוב בלי גב בבית.

מיכאל ביטון: גם למשפחות אני מצדיע, כי הם מבינים את חשיבות השירות של בן או בת הזוג ונותנים גב לדבר הזה.

מיכאל ביטון: אני מצדיע לעסקים.

מיכאל ביטון: יש עסקים שמבינים שאיש המילואים, גם אם הוא נעדר מתפקידו, הוא נהדר בתפקידו, כי זה איש ערכי ומסור.

מיכאל ביטון: גם אם הוא נעלם ל-20 יום אז ב-345 ימים הנותרים הוא הרבה יותר טוב מכל עובד אחר, כי הוא חרוץ, כי הוא מפקד, כי הוא מנהיג, כי אכפת לו, כי יש לו ערכים.

מיכאל ביטון: יש עסקים שמרוממים את אנשי המילואים; אנחנו מכירים כאלה שפוגעים באיש מילואים בגלל שהוא עושה הרבה מילואים, אבל יש ששואלים כאלה בריאיון: אתה עושה מילואים, אתה קצין – בהייטק, במקומות כאלה – אז אתה מגויס אלינו, כי יש לך איכויות, כי יש לך סיפור, כי אתה מביא עולם ערכי.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים לרומם ולהצדיע לעסקים הללו שמתייחסים בהתאם.

מיכאל ביטון: אני רוצה להודות לחברי הכנסת הפעילים היום, וכל השנה, למען חיילי המילואים, ויש פה רבים במשכן.

מיכאל ביטון: תודה לכולכם, ולראשי השדולה, לאלופה אורנה ברביבאי ולחבר הכנסת מתן כהנא – ראשי השדולה.

מיכאל ביטון: ההערה שנאמרה היום, צריך לקבל אותה באהבה ולהכניס אותה לעתיד, ושהשדולה תהיה מורכבת מקואליציה ואופוזיציה יחד.

אורנה ברביבאי: אנחנו נשמח.

מיכאל ביטון: זה מאוד מאוד חשוב לעתיד לבוא.

מיכאל ביטון: אני מודה לכם ומצדיע לכם על קיום היום הזה.

מיכאל ביטון: לרמטכ"ל ולסגן הרמטכ"ל שעובדים קשה ברגע זה, וכל השנה, וחשוב להם לעשות את מערך המילואים טוב יותר, וכללו אותו בתוכנית הרב-שנתית תנופה להשבחת מערך המילואים; לראש אכ"א, שיסיים את תפקידו בקרוב, האלוף מוטי אלמוז, שהיה שותף ומחויב לאתגרי ההון האנושי בצה"ל ולמערך המילואים בצה"ל, ולצוות שלו שעבדו על המשימה; לאלוף שייכנס בקרוב, כרגע תת-אלוף יניב עשור, שיהיה ראש אכ"א ממש בחודשים הקרובים – נאחל לשניהם, לאחד תודה ובהצלחה ולאחד כניסה לתפקיד והמשך המאמץ למען חיילי המילואים; לקצין מילואים ראשי ארי סינגר ולרח"ט תומכ"א אמיר ודמני ולראש עתכ"א, שזה ענף תכנון וניהול כוח אדם, שנאמר פה קודם, נמרוד זיגלמן – על ההכנה של היום הזה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכולם.

משה ארבל: תודה רבה לכבוד השר מיכאל ביטון.

משה ארבל: אנחנו נמשיך בסדר-היום, לא לפני שנזכיר כמובן את פעולתו של שר הפנים להנחה בארנונה לחיילי המילואים – פעולה חשובה.

משה ארבל: הנושא הבא זה שאילתות ותשובות לשר האוצר.

משה ארבל: יציג את שאילתה מס' 244 חבר הכנסת יעקב אשר, בנושא: הודעה קולית על זכאות למענק עבודה לבעלי טלפון כשר.

משה ארבל: בבקשה, אדוני.

משה ארבל: ישיב השר במשרד האוצר ושר השיכון חבר הכנסת יצחק כהן – יעלה ויבוא.

קודם כול, אני אחרוג מהפרוטוקול ואאחל לשר במשרד האוצר, שר השיכון, בהצלחה גדולה.

יצחק כהן: ברוך תהיה.

יצחק כהן: תודה רבה, אמן.

אדוני השר, רשות המיסים שלחה מסרונים לזכאים פוטנציאליים למענק עבודה לשנת 2019 שטרם מימשו את זכאותם.

אציין כי נישומים שהמכשיר שברשותם אינו תומך בקבלת מסרון, כגון מכשיר "כשר", לא קיבלו הודעה.

רצוני לשאול: מה יעשה משרדך על מנת שבעלי טלפונים "כשרים" יקבלו גם הודעה קולית או כתחליף?

יצחק כהן: תודה על השאלה.

יצחק כהן: רשות המיסים שולחת מסרונים אישיים ללקוחותיה עם הודעות על אירועים שונים בנושא המס ככלל.

יצחק כהן: מסרונים אלה נשלחים עם נוסח אישי, תוך שימוש בשירות של רשות התקשוב הממשלתי המבצע עבור הרשות את משלוח ההודעות, הכולל, בין היתר, הודעות קוליות לבעלי טלפונים אשר אינם מקבלים הודעות כתובות.

יצחק כהן: קרי, טלפונים "כשרים".

יצחק כהן: משלוח המסרונים בנושא מענק עבודה, שבוצע ב-23 באוגוסט 2020, כלל 114,084 מסרונים.

יצחק כהן: מאחר שמשלוח כמות כה גדולה של מסרונים יש בו כדי ליצור הכבדה משמעותית על שרתי המחשב, ובדרך כלל הוא דורש מספר שעות, השתמשנו בשיטה אחרת למשלוח המסרונים, שבה אנו מעבירים קובץ לרשות התקשוב והיא מעבירה אותו לספק המסרונים לצורך ביצוע משלוח מרוכז בהליך מקוצר הנמשך כחצי שעה בלבד.

יצחק כהן: כיוון שמדובר בשתי שיטות שונות למשלוח המסרונים, התהליך המרוכז לא כלל הקראה קולית.

יצחק כהן: לאור פניית חבר הכנסת הרב יעקב אשר סוכם עם רשות התקשוב כי מעתה גם משלוח מסרונים בשיטה המרוכזת יכלול הקראה קולית לאוכלוסייה בעלת טלפונים שאינה מקבלת הודעות כתובות.

יצחק כהן: יישר כוח, בזכותך הבעיה הזו נפתרה.

משה ארבל: חבר הכנסת יעקב אשר בשאילתה נוספת בנושא ביטול שירות האל-תור.

לא, שאלת המשך.

לא כל כך הבנתי – זה מתחיל מעכשיו?

משה ארבל: בעקבות פנייתך.

את הקרדיט נשמור לאחר כך.

זה נכנס עכשיו כדבר קבוע – מי שיש לו מסרון, מקבל?

יצחק כהן: כן, ויישר כוח על תשומת הלב.

תודה רבה, ותודה רבה לעוזרים שלי שהביאו את הדברים לתשומת ליבי, ובקשות של אנשים, אבל סתם, אדוני שר האוצר, אני חושב שהמבצע הזה שנעשה, בכלל, גם במסרונים, ועכשיו בוודאי הוא דבר חשוב מאוד.

הוא נותן לאנשים את הערנות לעקוב אחרי מה שמגיע להם וכו'.

יישר כוח גדול מאוד, והגעתם להרבה מאוד אנשים שיכול להיות שהיו נופלים בין הכיסאות בעניין הזה.

עכשיו אשאל את השאילתה השנייה.

כבוד השר, בנקים רבים ביטלו את שירות אל-תור.

מהלך זה פוגע באוכלוסייה המבוגרת, המתקשה להפקיד במכונות האוטומטיות ולהסתדר עם המחשוב שלהן, ובאנשים מקבוצת סיכון היום, הנמנעים להשתמש במכונות האוטומטיות מטעמי היגיינה בפרט בתקופת הקורונה.

כך יוצא שללא שירות האל-תור הם נאלצים לעמוד בתור ולשלם עמלה גבוהה.

רצוני לשאול: האם בכוונת משרדך להורות לבנקים להחזיר את שירות האל-תור ללקוחות?

יצחק כהן: שוב תודה, חבר הכנסת הרב יעקב אשר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, מדובר בפרלמנטר מצטיין, לפי השאילתה שאני מקבל ממנו.

יצחק כהן: יישר כוח.

יצחק כהן: בשנים האחרונות, כבוד הרב, פותחו במערכת הבנקאית פתרונות טכנולוגיים המאפשרים ללקוחות להפקיד צ'קים באמצעות אפליקציות הבנקים ובאמצעות המכשירים האוטומטיים.

יצחק כהן: פתרונות אלו מאפשרים ללקוחות להפקיד את הצ'קים, ההמחאות, בנוחות מביתם או באמצעות המכשירים האוטומטיים בעמלה מופחתת ומבלי לעמוד בתור.

יצחק כהן: בנוסף לנוחות ולמחיר המוזל, אמצעים אלו בטוחים בהרבה מהפקדה באמצעות מעטפות, ולכן הם עדיפים ללקוחות.

יצחק כהן: בהתייחס לאוכלוסייה שכבודו מציין אותה, אשר מתקשה לעשות שימוש בכלים דיגיטליים, בדגש על אוכלוסיית האזרחים הוותיקים, הפיקוח על הבנקים פועל באופן תדיר לרתום את הבנקים להשקיע בהדרכות ייעודיות לאוכלוסיות אלו שאתה מכוון אליהן.

יצחק כהן: במסגרת זאת התקיימו בשנים האחרונות פעילויות ארציות להעצמה בנקאית דיגיטלית לאזרחים ותיקים, ובמהלכן האזרחים הוותיקים הוזמנו להרצאות על אודות הבנקאות הדיגיטלית ולאחר מכן התקיימו הדרכות אישיות לכל אזרח ותיק שביקש זאת.

יצחק כהן: הדרכות אלו התמקדו באופן ביצוע פעולות בסיסיות במכשירים האוטומטיים: בירור יתרה, הפקדת צ'ק, משיכה או הפקדה של מזומן, לרבות תרגול מעשי והיכרות עם אתר האינטרנט או האפליקציה של הבנק.

יצחק כהן: ואכן, נראה כי במיוחד בתקופה זו של משבר וירוס הקורונה אזרחים ותיקים רבים עושים שימוש הולך וגובר בערוצים הישירים לביצוע פעולות בנקאיות, במטרה להפחית את ההגעה אל הסניפים ולשמור על בריאותם.

יצחק כהן: כבודו מתייחס לאוכלוסייה החרדית שאין לה אינטרנט ואין לה מכשירים דיגיטליים.

יצחק כהן: לגבי האזרחים הוותיקים שמשתמשים בטכנולוגיה, זה הפתרון.

יצחק כהן: לגבי האוכלוסייה שאין לה שום נגישות לטכנולוגיה כזו או אחרת, תכף נתייחס לזה.

יצחק כהן: לעניין גובה העמלה בעת ביצוע הפעולה באמצעות פקיד בסניף, המוזכר בשאילתה, בנק ישראל מבהיר כי ככל שאזרח ותיק בוחר בכל זאת לבצע את הפעולה באמצעות בנקאי, הוא זכאי לארבע פעולות בחודש במחיר מופחת הזהה למחיר ביצוע פעולה בערוץ ישיר.

יצחק כהן: הפקדת האל-תור אינה שירות שמוגדר כשירות שמוטלת על הבנקים חובה לספקו.

יצחק כהן: יודגש כי מעטפות השירות הן אמצעי בלבד לביצוע הפעולה של הפקדת שיקים וככל שהבנקים מציעים אמצעים אחרים ונוחים לביצוע הפעולה כאמור לעיל, הפיקוח אינו מוצא לנכון להתערב בכך.

יצחק כהן: עם זאת, הטענה העולה מהשאילתה כי האמצעים האחרים המוצעים על ידי הבנקים לביצוע הפעולה אינם מספקים עבור חלק מהלקוחות שכבודו מכוון אליהם הועברה אל הבנקים לתשומת ליבם ולטיפולם, שייתנו פתרונות לעניין הזה.

יצחק כהן: לכן נעמוד על כך שיינתן פתרון.

יצחק כהן: שנינו נעקוב, כבוד הרב, גם אתה וגם אני, לראות איך הבנקים מנגישים את השירות הזה גם לאוכלוסייה שאין לה נגישות לטכנולוגיה.

אדוני ידע שגם יש החלק של הציבור החרדי, אבל אנשים מבוגרים, עם כל הקורסים שעושים להם והכול – הם לא באים לקורסים.

להיכנס למחשוב אצלם זה דבר שהוא קשה.

אני יודע גם שאין אפשרות לאכוף על הבנקים את זה, אבל אני חושב שאפשר להבהיר להם שלפחות בנקודות מסוימות שיהיו – האל-תור הזה, יש אנשים ששנים על גבי שנים עובדים כך.

אני לא זוכר הרבה תלונות על דברים לא בטיחותיים שקרו שם, שנעלמו כספים או דברים מסוג זה.

אני חושב שהפקדות נעשו שם ונעשו בדרך כלל במקומות ציבוריים שהם מאובטחים יחסית.

אשמח מאוד, גם מניסיוני מול בנק ישראל וגם מול הבנקים, אם יבהירו להם שיש צורך בכך לפחות בשנים הקרובות, לאט-לאט עד שכולם יעברו לטכנולוגיות ועד שלכולם גם תהיה טכנולוגיה שלא צריך בשבילה מחשב.

נגיע יום אחד לדבר הזה גם כן, אבל בינתיים לעשות כל מאמץ, כי זה שירות חשוב מאוד שאנשים רגילים אליו.

ככה הם התרגלו הרבה שנים, וצריך לתת להם את האפשרות הלאה.

אני מודה לך, אדוני.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: יישר כוח.

משה ארבל: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

משה ארבל: חברת הכנסת סונדוס סאלח בשאילתה בנושא: הגנה על משפחת סומרין מפני פינוי מביתם בסילוואן.

משה ארבל: בבקשה.

סונדוס סאלח: כבוד השר, מכובדיי חברי וחברות הכנסת, בזמן שהיה מאוכלס בבני משפחה של בעל הבית, הוכרז בית משפחת סומרין בסילוואן כנכס נפקד ונמכר לקק"ל ולעמותת אלעד.

סונדוס סאלח: כעת המשפחה בסכנת פינוי למרות ששני יועצים משפטיים וועדת חקירה ממשלתית כבר ב-1992, קבעו שזה שימוש פסול בחוק נכסי נפקדים.

סונדוס סאלח: רצוני לשאול: מה עושה משרדך על מנת למנוע את נישולם מביתם?

סונדוס סאלח: תודה.

יצחק כהן: תודה, חברת הכנסת סונדוס סאלח.

יצחק כהן: בעניין הגנה על משפחת סומרין מפני פינוי מביתם בסילוואן, גברתי, חוק נכסי נפקדים הוחל לכל דבר ועניין, כמו כלל החקיקה הישראלית, בשטח מזרח ירושלים, ובכלל זה בשכונת סילוואן, על פי צו החלת המשפט מתאריך 28 ביוני 1967.

יצחק כהן: פעולות האפוטרופוס לנכסי נפקדים הרלוונטיות, בהתייחס לנכס הנטען, בוצעו כחוק ובתום לב וזאת כבר בשנת 1987.

יצחק כהן: יובהר ויודגש שמעת שהנכס הועבר לרשות הפיתוח, ולאחר מכן לצד ג', הרי שהנכס הועבר משפטית ועניינית מאחריותו של האפוטרופוס ועובר לקניין הרוכשים הפרטיים הנ"ל לכל דבר ועניין.

יצחק כהן: טענות משפחת סומרין לרכישה לכאורה של הנכס על ידם, כמו גם נושא ההקניה של הנכס, היו נושא לשרשרת התנהלות משפטית ארוכה מאוד, כשהחוליה האחרונה בשרשרת התנהלה בבית המשפט המחוזי בירושלים בה"פ 633/99 (מחוזי ירושלים) מוחמד סומרין ואח' נ' חברת הימנותא בע"מ ונגד רשות הפיתוח והאפוטרופוס לנכסי נפקדים.

יצחק כהן: בפסק דין של בית המשפט, שניתן בתאריך 26 באפריל 2004, נדחתה על ידי בית המשפט טענת רכש הנכס על ידי המשפחה, והמצב המשפטי של הקניית הנכס לאפוטרופוס לנכסי נפקדים נותר בעינו, ובכלל זה הפעולות שבוצעו על ידי האפוטרופוס.

יצחק כהן: על פסק הדין הנ"ל הוגש על ידי משפחת סומרין ערעור ע"א 9606/04 מוחמד סומרין נ' חברת הימנותא בע"מ ורשות הפיתוח והאפוטרופוס לנכסי נפקדים.

יצחק כהן: הערעור נדחה, כך שפסק הדין המחוזי הפך חלוט על כל המשתמע מכך.

יצחק כהן: החלטות בית המשפט פתוחות לעיון הציבור.

יצחק כהן: שאילתה נוספת?

סונדוס סאלח: בינתיים יש משפחה שהיא לא בבית והיא בסכנה בכל המצוקה הזאת.

סונדוס סאלח: האם אתם מציעים תחליף מסוים למשפחה מבחינת שמירה על זכויות אדם וזכות של המשפחה להיות בבית, או שמתנהלים בלי שום התייחסות למצבה של המשפחה?

יצחק כהן: כמו אלפי משפחות שיש להן מצוקת דיור, יש למדינה מספר רב של מנגנונים לזכאויות, אם הם זכאים, לדיור ציבורי.

יצחק כהן: אני מניח שאם יגישו בקשה – בסך הכול אזרחי מזרח ירושלים הם אזרחי ישראל; אם הם יגישו בקשה היא תידון בכלל הפתרונות שיש למדינה – אני לא מכיר את זה, אבל שיבדקו את הדברים האלה.

משה ארבל: תודה רבה לשר הבינוי והשיכון והשר במשרד האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

משה ארבל: תם סדר-היום.

משה ארבל: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ג' במרחשוון התשפ"א, 21 באוקטובר, בשעה 11:00.

משה ארבל: ישיבה זו נעולה.