ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 85, 2020-10-13 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ה בתשרי התשפ"א, 13 באוקטובר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (הוראת שעה) (מענק חד-פעמי חלף הגדלת קצבאות הנכות לשנת 2020), התשפ"א–2020.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, כמדי יום שני – כמדי יום שלישי; גם בימי שני, כשאין הצעות אי-אמון – אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבריי חברי וחברות הכנסת, כמו בכל שבוע גם הפעם אקריא את שמות ההרוגים בתאונות הדרכים בשבוע החולף: ביום חמישי 8 באוקטובר נהרג גבר בן 30 בתאונה חזיתית בין שני כלי רכב בכביש 232 בדרום; עוד באותו יום נהרג צעיר בן 20 כשמשאית התנגשה בו חזיתית בעת שרכב על אופניו החשמליים סמוך לקצרין; למוחרת, 9 באוקטובר, נהרג רוכב אופנוע, גבר בן 27, כאשר התנגש באוטובוס בעת שחצה צומת מרומזר בשדרות יצחק בן צבי בבאר שבע; באותו יום נהרג עוד רוכב אופנוע, הפעם צעיר בן 18, לאחר שהחליק בכביש 4 סמוך לאשדוד והתנגש במעקה בטיחות; בהמשך אותו יום דמים נהרג טארק אבו שקרה, בן 27, תושב אום אל-פחם, לאחר שהתהפך עם טרקטורון בעת שנסע ביער מגידו שבצפון; שלשום, 11 באוקטובר, התרחשה טרגדיה נוספת כאשר ילד בן 14 נהרג לאחר שהידרדר עם אופניו לוואדי בעוספיא שבכרמל.

בועז טופורובסקי: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אנטאנס שחאדה, בבקשה.

אנטאנס שחאדה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאהר אל-אח'רס הוא אחד מ-350 העצורים המינהליים שנמצאים בבתי הכלא בישראל.

אנטאנס שחאדה: מאהר שובת רעב כבר כ-80 יום, וליתר דיוק – 79 ימים.

אנטאנס שחאדה: הוא עתר לבג"ץ נגד המעצר המינהלי ובג"ץ דחה את העתירה.

אנטאנס שחאדה: מאהר אינו יודע על מה הוא עצור בעצם.

אנטאנס שחאדה: אין לו זכות לבקש מעורך דין להגן עליו בבתי משפט כי הוא מנוע מבתי משפט – כי זה טיבם של מעצרים מינהליים – כמו 350 העצורים האחרים.

אנטאנס שחאדה: גם משפחתו של מאהר אינה יודעת מהן ההאשמות שלו וגם הציבור אינו יודע מה ההאשמות שלו.

אנטאנס שחאדה: לכן נותר לו להשתמש במאבק העיקש והאמיץ של שביתת רעב, שהוא שובת כ-80 יום, בסכנת חיים – מצבו קריטי והוא בבית החולים קפלן – רק כדי לעצור את הכלי שמדכא את העצורים הפלסטינים, הכלי הלא-דמוקרטי, הלא-אנושי, של מעצרים מינהליים.

אנטאנס שחאדה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אתי עטייה, בבקשה.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לרגל ציון שלוש שנים לקמפיין MeToo, אקריא עדות של נפגעת אחת מני רבות שעברה מקרה אונס: לא התלוננתי, כי מי היה מאמין לי?

חוה אתי עטייה: הוא היה החבר שלי אחר הצבא.

חוה אתי עטייה: הוא היה בן טובים ממשפחה אמידה מאוד.

חוה אתי עטייה: הוא היה חייל בלונדיני עם עיניים ירוקות ביחידה קרבית מובחרת.

חוה אתי עטייה: אני הגעתי ממשפחה חסרת אמצעים.

חוה אתי עטייה: מי היה מאמין לי שהבחור שאהבתי כל כך אנס אותי בדירה של אבא שלו אחרי חגיגת יום ההולדת שארגנתי לו?

חוה אתי עטייה: במשך חמש שנים הלילה הזה היה חור שחור בתוך הראש שלי, כאילו זה לא קרה.

חוה אתי עטייה: היום אני זוכרת רק שהתעוררתי באמצע הלילה, והבנתי מה עבר עליי; ששאלתי אותו מה הוא עושה כשהוא הצמיד אותי עם הידיים למיטה ולא יכולתי לזוז, שביקשתי ממנו לעצור, שהוא לא ענה, שהלכתי להתקלח לפנות בוקר ושהתנגבתי במגבת ידיים משומשת.

חוה אתי עטייה: כשאני רואה את היחס שמקבלות נפגעות אחרות עם סיפורים מובהקים בהרבה משלי, אני מבינה שאף אחד לא היה מאמין לי, אז לא התלוננתי.

חוה אתי עטייה: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עמית הלוי – לא נמצא.

יריב לוין: חברת הכנסת סונדוס סאלח, בבקשה.

סונדוס סאלח: כנסת נכבדה, אני מניחה שעל מאהר אל-אח'רס חלקכם שמעתם.

סונדוס סאלח: מאהר נכלא לשווא בסוף יולי, ובתגובה הוא שבת שביתת רעב.

סונדוס סאלח: מאז 1,872 שעות הוא בשביתת רעב, 78 ימים, 12 שבועות – דבר שמחליש ומפרק את הגוף שלו.

סונדוס סאלח: היום דיברתי עם אשתו תגריד.

סונדוס סאלח: היא אומרת בפירוש: למרות כל החולשה הפיזית הם חזקים נפשית, מכיוון שהם בטוחים במיליון אחוז, כפי שהם מכירים את עצמם – הוא ישבות רעב עד שחרורו.

סונדוס סאלח: אני מחזיקה ביד נייר עמדה של הר"י, הרשות להסתדרות הרופאים בישראל – ומסבירים במפורט מה קורה לגוף בשביתת רעב: החל מהיום הראשון – פירוק הגליקוגן והשומן עד ניצול כל המאגרים והוויטמינים בגוף ועד מוות.

סונדוס סאלח: זה מתחיל להיות מסוכן החל מהיום ה-45, ועד היום ה-55 הוא נמצא בסכנת חיים.

סונדוס סאלח: הוא נמצא בסכנה בכל רגע נתון, אבל מאהר, כמו שאמרה תגריד, חזק עד שחרורו, עד שישתחרר.

סונדוס סאלח: כך מגיע למאהר.

סונדוס סאלח: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה; חבר הכנסת עופר כסיף – אף הוא לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת יבגני סובה – לא נמצא.

יריב לוין: נמצא, חבר הכנסת סובה?

יריב לוין: בבקשה.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי היום את שר החוץ גבי אשכנזי מכחול לבן מדבר על כך שבמשרד הוקמה ועדה לצורך בחינת הנושא של זוגות שלא יכולים להתחתן בישראל.

יבגני סובה: אנחנו קיימנו דיון בוועדת הפנים ב-7 בספטמבר ואמרנו: מדינת ישראל לא מאפשרת לזוגות האלה להתחתן.

יבגני סובה: כל שנה 9,000 זוגות נוסעים לחו"ל, ובגלל הקורונה ובגלל שבוטלו הטיסות אין אפשרות לרשום את הנישואים.

יבגני סובה: יושבים פה באולם שלושה נציגים של כחול לבן שאני מאוד מעריך אותם, ואני רוצה להזכיר לכם – גם השר ביטן, גם חברתי הילה שי וזאן – שאתם הבטחתם לפתור את הסוגיה הזאת.

יבגני סובה: נכנסתם לממשלה בלי שהתעקשתם על הסוגיה של רישום הנישואים, ואני אומר לכם, לכחול לבן, ששר המשפטים שלכם יכול לעשות את זה בחמש דקות.

יבגני סובה: פניתי לשר המשפטים בבקשה לפתור את הסוגיה הזאת, אם זה הוראת שעה ואם זה ניסיון למצוא את הפתרון, כי מדינת ישראל לא יכולה שלא להציע פתרון לאזרחים שלה.

יבגני סובה: הרי זה שאתה אומר: תיסע לחוץ לארץ, כשהרבנות לא מקבלת ולא מאשרת ומשרד הפנים נמצא בידיים של ש"ס, זה בסדר, מובן.

יבגני סובה: כשאין טיסות לחו"ל – מה אתם עונים לאזרחי המדינה?

יבגני סובה: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש וכל חבריי חברי הכנסת, זו סוגיה שנוגעת ל-9,000 זוגות כל שנה.

יבגני סובה: אני מבקש שכנסת ישראל, משרד המשפטים, משרד הפנים וגם משרד החוץ ייתנו את הדעת בעניין הזה, ואולי נוכל למצוא פתרון לאזרחי ישראל לכל דבר, שמשרתים בצבא, שמשלמים מיסים ומגיע להם גם לרשום את נישואיהם.

יבגני סובה: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היו"ר, כנסת נכבדה, ברגע הזה, ביום זה, גם בשבוע הזה, בימים הקרובים – הרבה מחאות ועצרות של אנשים שמוחים למען חוק בסיסי של כבוד אדם:

אימאן ח'טיב יאסין: לדעת על מה הוא יושב בכלא חודשים בלי לדעת, לא הוא, לא משפחתו, לא אף אחד אחר.

אימאן ח'טיב יאסין: הגיע הזמן שהזעקה הזאת של מאהר אל-אח'רס תגיע לאוזניים פתוחות וללב פתוח; שלא ניתן יד לכך שהבן אדם הזה יאבד את החיים שלו.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, הוא מתעקש ורוצה ללכת עד הסוף, כי הוא מאמין בזכות שלו ושל כל האסירים המינהליים, שמספרם לא קטן; אנחנו מדברים על כ-400 אנשים.

אימאן ח'טיב יאסין: הגיע הזמן שהמעצרים המינהליים ייעצרו.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת קרן ברק – איננה.

יריב לוין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לרגל ציון שלוש שנים לתנועת המחאה החברתית MeToo: קוראים לי רוחמה גמרמן, ואני שורדת כת.

אורלי פרומן: במשך שש שנים עברתי אונס ופגיעות מיניות מצד בן הזוג שהייתי נשואה לו.

אורלי פרומן: בכת עברתי פגיעה כפולה, גם מבן הזוג וגם מהמנהיג, כליאה פיזית מלאה בחלק מהזמן והגבלת חופש התנועה בשאר הזמן.

אורלי פרומן: נלקח ממני כל הכסף, נשללו ממני חופש היצירה וחופש הביטוי והגישה לטיפול רפואי.

אורלי פרומן: הגעתי לאשפוז פסיכיאטרי עקב פוסט-טראומה קשה מאוד.

אורלי פרומן: תויגתי באופן שגוי כבעלת הפרעת אישיות גבולית.

אורלי פרומן: ההתייחסות אליי הייתה כאל אחת שממציאה ומחפשת תשומת לב.

אורלי פרומן: במשטרה התייחסו אל העדות שלי כאל מידע מודיעיני בלבד.

אורלי פרומן: נגד מנהיג הכת הוצא צו חיפוש ונמצאו אצלו בבית הסמים שגם אותי הוא חייב לקחת כשהייתי בכת.

אורלי פרומן: הוא שוחרר בערבות וברח מהעמדה לדין לארצות הברית.

אורלי פרומן: סוף יותר טוב ואופטימי: כיום אני נשואה שנית באושר, פעילה חברתית, ויזמתי את יום המודעות לשבי בכתות.

אורלי פרומן: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ינון אזולאי – אינו נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: לרגל ציון יום השנה לתנועת MeToo: הייתי בת 19.

אלכס קושניר: הוא היה חבר טוב.

אלכס קושניר: נפגשנו לבילוי שגרתי בבית שלי.

אלכס קושניר: היו אמורים להגיע עוד חברים.

אלכס קושניר: הם לא הגיעו.

אלכס קושניר: הוא מזג לי משקה עם סם אונס בתוכו בכוס שלי, מהמקרר שלי.

אלכס קושניר: הוא כפה את עצמו עליי כשלא הייתה לי יכולת להגיב.

אלכס קושניר: התעוררתי בבוקר חבולה, עם חור ענק בזיכרון.

אלכס קושניר: הוא עוד התקשר בבוקר לברר מה אני זוכרת.

אלכס קושניר: הסימנים הכחולים עברו; הצלקת העמוקה בנפש – לא.

אלכס קושניר: אני בת 27 כיום, וסובלת מפוסט-טראומה.

אלכס קושניר: לקח לי שש שנים להיזכר מה קרה לי, ועד היום אני לא זוכרת הכול.

אלכס קושניר: אני נמצאת בטיפול פסיכיאטרי כבר שנתיים.

אלכס קושניר: אני מתעוררת מסיוטים כמעט כל לילה, אם אני מצליחה להירדם בכלל.

אלכס קושניר: הידיים שלו עליי בכל פעם שיש לי רגע שקט.

אלכס קושניר: לעיתים קרובות אני מרגישה פגועה, חלשה, מעצם העובדה שנאנסתי.

אלכס קושניר: אבל אני חיה ומצליחה בכל דבר שאני עושה.

אלכס קושניר: אני עוזרת לנשים אחרות עם הסיפור שלי.

אלכס קושניר: אני נחשפת כדי שאחרות יוכלו לקבל עזרה שאני לא קיבלתי.

אלכס קושניר: עברתי את זה.

אלכס קושניר: אני בוחרת בחיים כל יום.

אלכס קושניר: פאני אפרצב.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מלחמת העולם השנייה נגמרה ב-1945.

סמי אבו שחאדה: באותה תקופה הבריטים כוננו בארץ תקנות חירום.

סמי אבו שחאדה: המנהיגים היהודים יצאו נגד תקנות החירום, עד שהם עצמם הגיעו לשלטון.

סמי אבו שחאדה: מאהר אל-אח'רס, פלסטיני בן 49, אב לשישה, בעל עסקים מוצלח, נחטף על ידי מדינת ישראל ביולי 2020, נוסף לעוד מאות פלסטינים אחרים שנקראים במדינת ישראל "עצירים מינהליים".

סמי אבו שחאדה: בעברית ברורה: אלה אנשים שהמדינה חוטפת ולא מעמידה אותם לדין – אין לה על מה להעמיד אותם לדין – ופשוט מאוד מכניסה אותם לכלא.

סמי אבו שחאדה: מאהר החליט שהוא רוצה להיאבק למען החופש שלו, ועל כך הוא שובת רעב מזה כ-80 ימים.

סמי אבו שחאדה: בתקופה האחרונה הייתה הידרדרות גדולה מאוד בבריאותו של מאהר אל-אח'רס.

סמי אבו שחאדה: חייו ובריאותו של מאהר אל-אח'רס הם באחריותה של ממשלת ישראל.

סמי אבו שחאדה: ראש הממשלה וראש הממשלה החליפי אחראים באופן ישיר לחייו ובריאותו של מאהר אל-אח'רס.

סמי אבו שחאדה: יש לבטל את המעצרים המינהליים.

סמי אבו שחאדה: יש לבטל את תקנות החירום האלה.

סמי אבו שחאדה: (אומר בערבית: חירות למאהר אל-אח'רס ולכל אסירינו הגיבורים.

סמי אבו שחאדה: )

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת רם שפע, בבקשה.

רם שפע: אדוני היושב-ראש, אני פה למטה, ברשותך.

רם שפע: לרגל שלוש שנים לתנועת MeToo, גם אני מקריא עדות: הייתי בת 23, פליטת הציונות הדתית.

רם שפע: האמנתי באהבה ובאיחוד נשמות.

רם שפע: חיכיתי לנישואים.

רם שפע: הכרתי אותו בפאב השכונתי, חבר של חברים.

רם שפע: אבל הוא לא היה כמו השאר – אדיב, מכבד.

רם שפע: בן 30, כבר לא ילד.

רם שפע: הייתי בטוחה שהוא האחד.

רם שפע: בחודשיים הראשונים הוא היה מכבד.

רם שפע: בחודש השלישי הוא כבר התחיל לנדנד.

רם שפע: רק תורידי את התחתונים, אני נשבע, אני לא אעשה כלום.

רם שפע: יום שישי אחד חזרנו מהפאב.

רם שפע: נפלנו על המיטה, תוך כדי נשיקות ומזמוזים, וברקע הוא אמר לי שוב: רק תורידי את התחתונים, אני נשבע, אני לא עושה כלום.

רם שפע: התעוררתי מערפול חושים, עם תחושה בגוף שאני כבר לא מכירה.

רם שפע: הוא בתוכי.

רם שפע: צעקתי עליו: מה אתה עושה?

רם שפע: הוא יצא ואמר לי: מה, את מדברת כאילו אנסתי אותך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת וליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מחר ימלאו 80 יום לשביתת הרעב של מאהר אל-אח'רס על זה שלקחו אותו מהבית.

וליד טאהא: אין להם שום הוכחה נגדו כדי להביא אותו לבית משפט ולהוכיח שהוא עשה עבירה שבגינה הא צריך להיות במעצר, אז החליטו שהם מכניסים אותו למעצר מינהלי.

וליד טאהא: קבעו – עד 26 בנובמבר.

וליד טאהא: הבריאות של מאהר אל-אח'רס מידרדרת באופן דרסטי בימים האחרונים, והוא עלול לאבד את חייו בכל רגע.

וליד טאהא: מעצר מינהלי הוא מעצר שרירותי, בלתי חוקי, מעצר שמעיד על דיקטטורה של כל ממשל כלפי הבן אדם שהיא לקחה למעצר.

וליד טאהא: כיום יש כ-300 ערבים פלסטינים שנמצאים במעצר מינהלי כי פשוט לא יודעים להוכיח נגדם כלום, אז לוקחים אותם, שמים אותם בכלא וקובעים שהם עצורים במעצר מינהלי.

וליד טאהא: זאת בושה וחרפה לכל מדינה שמשתמשת בכלי האכזרי, הלא-דמוקרטי הזה.

וליד טאהא: אם יש לך טענה כלפי אדם, תוכיח אותה בבית המשפט.

וליד טאהא: אם אתה לא יכול, אז אין שום הצדקה לכך שאתה נוטל את חירותו של אדם ושם אותו בכלא על זה שהוא לא עשה כלום, על לא עוול בכפו.

וליד טאהא: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: שלוש שנים לתנועת MeToo.

תמר זנדברג: גם אני מקריאה עדות של נפגעת, שחשפה אותה פומבית לראשונה במסגרת MeToo.

תמר זנדברג: לבקשתה אני מציינת את שמה – שמה נוגה טל.

תמר זנדברג: גדלתי במשפחה חרדית, ומגיל חמש חוויתי נגיעות אסורות משני האחים שלי.

תמר זנדברג: אחד מהם היה נכנס אליי לחדר בלילה בזמן שכולם ישנים.

תמר זנדברג: הייתי קפואה ומעמידה פנים שאני ישנה, והוא היה נוגע בי ועושה בי כרצונו, ולמוחרת מעמיד פנים שהכול כרגיל.

תמר זנדברג: פעם אח שלי הציץ לי במקלחת, וכשתפסתי אותו על חם הוא שיחד אותי ב-20 שקלים כדי שלא אספר להורים.

תמר זנדברג: לא סיפרתי.

תמר זנדברג: בגיל 15 עברתי אונס מטלטל על ידי איש זר שלקח ממני בצורה אכזרית את הבתולים ואת התמימות האחרונה שנשארה בי.

תמר זנדברג: בגיל 15 אבא שלי, עצמי ובשרי, החל לפגוע בי מינית.

תמר זנדברג: אבא, למה לימדת אותי שהאנשים הכי קרובים אלינו יכולים לפגוע בנו בצורה הכי אכזרית שיש?

תמר זנדברג: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יוסף טייב.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על מקרה מזעזע ונבזה שקרה במוצאי שבת האחרון בפריז, שבו רוססו צלבי קרס ברחוב ריבולי, ליד מוזיאון הלובר, ברובע הראשון בפריז.

יוסף טייב: מתוקף תפקידי כיו"ר קבוצת ידידות ישראל-צרפת חובתי הייתה לגנות בחריפות את האנטישמיות הגואה שמשתוללת בצרפת.

יוסף טייב: מעשה נבזה יחידי שכזה עלול לגרום להסתה ולאנטישמיות נגד היהודים בצרפת ובעולם כולו.

יוסף טייב: לאחרונה קיבלתי נתון מדאיג על כך שישנה עלייה של 27% במקרי האנטישמיות בצרפת בלבד נגד היהודים.

יוסף טייב: אני מתריע כאן, מעל במה זו, כי מכך עלולה להיגרם פגיעה קשה ביהודי התפוצות, דבר שעלול לעלות בחיי אדם ולגבות מחיר כבד של שפיכות דמים.

יוסף טייב: היום זה אנטישמיות במילים, צלבי קרס, ומחר זה יכול להיות בכלים מסוכנים.

יוסף טייב: פניתי לעמיתתי בצרפת, ראש קבוצת הידידות צרפת-ישראל גב' אורור ברג'ה, וביקשתי ממנה לערוך דיון דחוף עם הפקת לקחים בעקבות מקרה אנטישמיות זה.

יוסף טייב: אני קורא מכאן לרשויות בצרפת לנקוט את כל הכוח, בכלים שיש להם, כדי לעמוד מול אותם פושעים אכזרים העושים מקרים אלה.

יוסף טייב: עלינו לעשות כאן כל שביכולתנו לעקור ולגדוע מהשורש את רוע השנאה האנטישמית נגד אחינו היהודים בתפוצות.

יוסף טייב: "מידה טובה מרובה ממידת פורענות".

יוסף טייב: עלינו להראות לאחינו בתפוצות כמה טוב וראוי לחיות כאן בישראל.

יוסף טייב: הם יראו לנכון לעלות לישראל, הם ובני משפחותיהם, ולקבוע את מרכז חייהם פה, בישראל.

יוסף טייב: אני מתכוון לעשות כל שביכולתי כדי שכמה שיותר יהודים יעלו ארצה.

יוסף טייב: בהזדמנות זו אני רוצה לברך את ידידי אריה אבוטבול, שהתמנה השבוע לראש משלחת צרפת, בלגיה ושווייץ בסוכנות היהודית, ואני מאחל לו הצלחה רבה בשליחות מקודשת זו.

יוסף טייב: שנזכה יחד לשתף פעולה ולהביא לכאן את אחינו שבתפוצות, בחזרה למקורות, לארץ הזאת, ארץ זבת חלב ודבש.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול נפתח מושב החורף של הכנסת העשרים-ושלוש, ואף אחד לא הזכיר את מחויבותה של כנסת ישראל להשבת החללים הדר ואורון והאזרחים אברה והישאם, המוחזקים בעזה מעל שש שנים, תוך הפרת הדין הבין-לאומי וצו המוסר.

מיכל וונש: אין עדות טובה יותר למשבר הערבות ההדדית שבמרכזו אנו נמצאים.

מיכל וונש: ערבות הדדית כזאת הייתה מחייבת את כולנו, ערבים ויהודים, חרדים ושאינם דתיים, צעירים ומבוגרים, לקחת את האחריות האישית הנדרשת לשמור על עצמנו ועל אהובנו.

מיכל וונש: היא שהייתה מאפשרת את השגרה החדשה והחיים בצל משבר הקורונה הבריאותי, הכלכלי, החברתי והנפשי, שאינו הולך לשום מקום.

מיכל וונש: מזה שש שנים הנשים והאנשים המדהימים מכלל החברה הישראלית, הנאבקים יחד למען השבת החללים והאזרחים, זועקים את ההכרח לערבות הדדית זו.

מיכל וונש: היא כיפת הברזל של החברה הישראלית.

מיכל וונש: רק היא תשקם את חוסנה.

מיכל וונש: ללא מחויבות חוצת מגזרים ומפלגות להשבתם גם כאן, בכנסת ישראל, לא ניתן יהיה לשקם את הערבות ההדדית.

מיכל וונש: המאבק להשבת הישאם, אברה, אורון והדר, על כל מה שמאחד ומפריד ביניהם, מסמל את האחדות והחוסן ההולכים ומתערערים, וללא שיקומם לא נצליח להתמודד גם עם משבר הקורונה.

מיכל וונש: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, תמיד התנגדתי למעצרים מינהליים נגד פלסטינים ונגד יהודים, והבעתי את עמדתי הזאת בעבר.

אחמד טיבי: אין סימטריה כמובן מבחינת מספר המעצרים – יותר מ-300 עצורים מינהליים הם פלסטינים.

אחמד טיבי: האחרון שבהם, השובת רעב, הוא מאהר אל-אח'רס.

אחמד טיבי: ביקרתי אותו בבית החולים יחד עם חבריי.

אחמד טיבי: מחר ימלאו 80 ימים לשביתת הרעב.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: 80.) אתם יודעים מה זה 80 יום?

אחמד טיבי: השביתות באירלנד נפתרו אחרי 65, 70 ימים.

אחמד טיבי: הוא אמר לי שהוא לא יפסיק את השביתה, כי זה עניין של כבוד לאומי ואנושי, אמר.

אחמד טיבי: גם העברתי לו את הברכה של אימא שלו, אל-חא'גה ח'ירייה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: העברתי לו את הברכה של אל-חאג'ה ח'ירייה, אימו.

אחמד טיבי: ) מאהר, אבו סלאם, הוא אבא לשישה ילדים.

אחמד טיבי: אני מאוד דואג לבריאותו, לחייו.

אחמד טיבי: הם התלו את המעצר המינהלי שלו בבג"ץ.

אחמד טיבי: ההתליה הזאת היא ישראבלוף.

אחמד טיבי: אמר אתמול נציג הפרקליטות בעליון שבעצם הוא עדיין במסגרת של עצור, רק לא בבית כלא, ואין שומרים אנשי שב"ס.

אחמד טיבי: אז מי שומר עליו בבית החולים?

אחמד טיבי: הפכת בית חולים לבית כלא באמצעות ההחלטה, ושומרים עליו מאבטחים של בית החולים.

אחמד טיבי: יש לשחרר אותו.

אחמד טיבי: יש רושם שהפרקליטות הצבאית ומי שעצר אותו גם משחק באגו: הוא לא ישבור אותנו, אנחנו נשבור אותו.

אחמד טיבי: הוכח כבר שכל שובת רעב ששבת רעב ניצח את הכיבוש.

אחמד טיבי: ניצח את הכיבוש.

אחמד טיבי: האנשים האלה הם דטרמנטים, נחושים, (אומר בערבית: נחושים, יש כבוד, יש עמדה.

אחמד טיבי: ולכן אנו צועקים בכל מקום – ברחוב, בבית החולים וגם פה לפניכם, כולכם: חירות למאהר אל-אח'רס ולכל העצורים המינהליים.

אחמד טיבי: )

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יואב להב הרצנו, בבקשה.

קריאה: – – –

יריב לוין: העברתי אותך לסוף התור?

יריב לוין: ככה עושים, מה לעשות.

יריב לוין: זה הנוהל, חבר הכנסת כהנא.

יריב לוין: מי שלא נמצא, בגדול, מפסיד את תורו.

קריאה: – – –

יריב לוין: לא היית, מה לעשות.

יריב לוין: לא היית, האמן לי.

יריב לוין: הסתכלתי היטב, לא היית.

קריאה: – – –

יריב לוין: ראיתי, חבר הכנסת כהנא, האמן לי.

יריב לוין: אין לי בעיה, אם זה מאוד חשוב לך, אני אקרא לך אחרי חבר הכנסת להב הרצנו, אבל גם ככה ההחזרה שלך לתור היא מחוץ לסדר הרגיל.

משה ארבל: – – – בשביל עם ישראל.

יריב לוין: זה אני בטוח.

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שלוש שנים לתנועת MeToo, והיום, כאן במליאת הכנסת, אני מבקש להביא את עדותו של מנחם רוט: בגיל 14 לא הכרתי את המושג מין, בטח שלא ידעתי את ההבדל בין מיניות בריאה לתקיפה מינית.

יוראי להב-הרצנו: לא ידעתי לנסח ביני לבין עצמי את סיפור התקיפה שעברתי, ולכן לא היו לי כלים לעבד את החוויה המזעזעת שעברתי.

יוראי להב-הרצנו: כמובן שלא היו לי שום אמצעים לשוניים לדווח עליה.

יוראי להב-הרצנו: גם לא היה בדיוק מי שיקשיב.

יוראי להב-הרצנו: הקושי להמשיג את מה שעשו לי יצר אפקט הגברה של הכאב, משום שלא יכולתי לתחום אותו.

יוראי להב-הרצנו: בהמשך סיפור הפגיעה התערבל עם ההתפתחות המינית הטבעית שלי וערער את הלגיטימיות שלה.

יוראי להב-הרצנו: היום, בגיל 45, אני אב לשתי בנות ומורה בחטיבת ביניים בירושלים.

יוראי להב-הרצנו: אני מאמין ששיח בריא על מיניות יכול לעזור להפחית מקרים של תקיפה ולהאיץ את תהליך הריפוי.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת מתן כהנא, בבקשה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, לא כל יום בית המשפט העליון מעניק לימין המשפטי מתנה כל כך גדולה.

מתן כהנא: לא כל יום בית המשפט העליון מנפק אמירות כל כך הזויות.

מתן כהנא: אבל המקרה הזה קרה בשבוע שעבר.

מתן כהנא: יש הטוענים שהשופטים המלומדים והנאורים מגינים על העם מפני חברי הכנסת, מאיתנו, החשוכים והנבערים, שאילולא ההגנה של שופטי בית המשפט העליון אנחנו הרי נהפוך לאיראן או לטורקיה.

מתן כהנא: אז בשבוע שעבר שופט העליון גרוסקופף קבע שהפרדה בבריכת שחייה היא פסולה, שהפרדה בבריכת שחייה היא אפליה מגדרית.

מתן כהנא: אתם מבינים?

מתן כהנא: שעות שחייה נפרדות זה אפליה מגדרית.

משה ארבל: מינוי של שקד, לא?

מתן כהנא: בית המשפט העליון – ששחייה נפרדת דורשת הצדקה מיוחדת.

מתן כהנא: אני רוצה, בשמכם, להודות לבית המשפט העליון המכובד, שקבע שבמלתחות אפשר להתלבש בנפרד.

מתן כהנא: באמת תודה לבית המשפט העליון.

מתן כהנא: אז אני אומר שיהירות, אטימות, התנשאות, ניתוק, דורסנות וכפייה כל כך גדולה – זה פשוט מטורף.

מתן כהנא: אז מי שמפחד מעריצות, שיחשוב טוב-טוב ממי הוא מפחד, מהכנסת או מבית המשפט העליון.

מתן כהנא: תודה.

אלכס קושניר: אבל – – – מהשמאל.

יריב לוין: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: – – – ייצג אותי נאמנה.

יריב לוין: ייצג אותך נאמנה.

יריב לוין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה.

אריאל קלנר: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריאל קלנר: כנסת נכבדה, לאחרונה אנו רואים עלייה בתופעת חסימות אנשי ימין – בפייסבוק, בטוויטר, היכן שרק אפשר.

אריאל קלנר: עמוד בפייסבוק עם תוכן ימני יקבל איומי סגירה או ייסגר; עמוד עם תוכן שמאלני, גם אם יעלה תוכן בוטה הרבה יותר, לא יקבל אפילו איום בסגירה.

אריאל קלנר: עידן הרשתות החברתיות, אשר העלה את נגישות השיח הציבורי והקשר בין הציבור לבין נבחרי הציבור ואנשי הציבור, מעלה תהיות קשות על דרך התנהלות החברות האחראיות לרשתות אלו באשר לסתימת הפיות לאנשי הימין אל מול שוויון הנפש כלפי שיח שמאלני מתלהם הרבה יותר, ולעיתים מסית באמת.

אריאל קלנר: בקיצור, ימין חוסמים; שמאל משאירים.

אריאל קלנר: דוגמאות לא חסר, ואין לי אפשרות לפרוס את המוכר והידוע בנאום בן דקה, אבל אם נדמה היה ולו לזמן קצר שהרשת החברתית היא המקום היחיד שבו יש לאזרח חופש להביע את דעתו או לשמוע דעות מגוונות, מתברר כיום שהמחטף של זירות הביטוי מתבצע גם שם.

אריאל קלנר: פייסבוק מתנהלת כעוד ערוץ תקשורת שמאלני שסותם פיות לימין בעקביות.

אריאל קלנר: הגיעה העת לעצור את התופעה האלימה הזאת, אשר פוגעת אנושות בחופש הביטוי ומחבלת בשיח המתקיים ברשת.

אריאל קלנר: חופש הביטוי הוא ערך חשוב ועליו אנו מנהלים ויכוחים מהותיים, אז למחוק אותו לגמרי?

אריאל קלנר: לאייד אותו בלי שום הסבר או מתן התייחסות?

אריאל קלנר: מדובר כאן במסע ציד נגד אושיות ימין ללא בושה, ללא מעצורים ובצורה בררנית.

אריאל קלנר: אני מבהיר: לא נשתוק עוד.

אריאל קלנר: לא נקבל את ההתנהלות הזאת.

אריאל קלנר: נפעל לוודא שחופש הביטוי יישמר גם ברשת החברתית.

אריאל קלנר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת מנסור עבאס – איננו.

יריב לוין: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אקרא עוד עדות ביום שמציין את המהפכה החברתית MeToo: היום, 13 באוקטובר, זה יום ההולדת של אבא שלי, ד"ר משה שרר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בגלל שאבא שלי הורשע במה שנקרא "מעשים מגונים בבן משפחה", אפשר להגיד את השם שלו; בגלל שאני עתרתי כנגד המדינה, אני יכולה להגיד את השם שלי: יעל שרר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבא שלי פגע בי מינית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בבית המשפט קראו לי "המתלוננת"; הרווחה קראה לי "הקורבן"; בעיתון קראו לי "הקטינה"; בבית החולים שלוותה קראו לי "הפרעת אישיות גבולית, אנורקסיה וניסיון התאבדות".

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אבל אני לא מתה, ואני לא צריכה שידביקו לי תוויות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש לי קול ויש לי פנים.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה שיש לי לומר אני אגיד בעצמי, בפנים גלויות ובלי בושה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שהוא יתבייש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אדבר בשביל כל מי שעדיין לא יכולים, כי אני עדיין כאן, ואני אדבר על מה שאבא שלי עשה לי ועל מה שאבאים עדיין עושים לבנות שלהם גם היום עד שתקשיבו.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר ביטון, חבריי חברי הכנסת, כפי שאתם שומעים, אני וחבריי ברשימה המשותפת החלטנו להקדיש את נאום הדקה היום לעניינו של האסיר השובת רעב מאהר אל-אח'רס, שעצור במעצר מינהלי מ-27 ביולי עד היום.

אוסאמה סעדי: מחר הוא מציין כבר 80 יום לשביתת הרעב שלו.

אוסאמה סעדי: אומנם כפי שציין חברי אחמד טיבי, לפני כשבועיים בית המשפט העליון – ואתמול היינו בדיון בעליון – התלה את המעצר המינהלי שלו, אבל זו למעשה, כבוד השר, פיקציה מבחינה משפטית, כי אומנם צו המעצר המינהלי בוטל, אבל למעשה הוא עדיין עצור בתוך בית החולים, ואומרים לו: אתה עכשיו תפסיק את שביתת הרעב שלך.

אוסאמה סעדי: ברגע שתחזור ותבריא, אז אנחנו מחדשים את המעצר המינהלי שלך.

אוסאמה סעדי: ביקרתי אותו עם חבריי גם שלשום.

אוסאמה סעדי: לפני כמה דקות דיברתי איתו.

אוסאמה סעדי: הוא באפיסת כוחות, ובית החולים ציין שיש סכנת חיים בכל רגע.

אוסאמה סעדי: לכן אני פונה אליך, כבוד השר במשרד הביטחון: קחו החלטה, תשחררו אותו.

אוסאמה סעדי: היום הוא לא מהווה שום סכנה.

אוסאמה סעדי: תנו לו לחזור לבית שלו, להיות מטופל בבית חולים.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: חירות למאהר אל-אח'רס.

אוסאמה סעדי: לא למעצרים המינהליים וכן לחירות לאסירים.

אוסאמה סעדי: ) אדוני היושב-ראש, ברשותך, ממש בשעות אלה – אנחנו דיברנו על מאהר אל-אח'רס, אבל ממש בשעות אלה שלח לי ראש מועצת ג'דיידה-מכר צווים והודעות שחילק היום משרד האוצר, היחידה לאכיפה במשרד האוצר, אזהרות לפני נקיטת הליכים בסכומים של 300,000 שקל ל-26 עסקים.

אוסאמה סעדי: אז לא מספיק שאנחנו כל היום וכל השבועות האלה מדברים על קריסתם של עסקים, עכשיו בא משרד האוצר, בימים אלה, כשיש סגר, ומחלק קנסות במאות אלפי שקלים.

אוסאמה סעדי: מה גם, כפי שאמר לי ראש המועצה סוהיל מלחם, שבאזור הזה מתוכנן אזור תעשייה; זה בוותמ"ל, זה לפני אישור, ואפילו לא מחכים ורוצים להרוס את כל העסקים האלה.

אוסאמה סעדי: די, נמאסתם, מנותקים.

אחמד טיבי: כמה אפשר להרוס?

אחמד טיבי: גם חיים וגם בתים.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אחרון הדוברים – חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

קריאה: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת לוי, גם אתה מבקש?

יריב לוין: כי אתה לא רשום.

יריב לוין: אז אני מוסיף אותך.

יריב לוין: אני מוסיף אותך, אין שום בעיה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אבקש בנאום בן דקה להקריא שיר קצרצר של לאה גולדברג, בן 13 מילים.

משה ארבל: "אין לך זכות חנינה בעולם.

משה ארבל: / הכול הוכרע.

משה ארבל: / חלומותייך טובעים בים / ואת אומרת שירה".

משה ארבל: את המילים הללו אני רוצה להקדיש לרב עוזי משולם.

משה ארבל: הרב עוזי משולם, זיכרונו לברכה, הקדיש את חייו ומסר את חייו למען חשיפת עוולה קשה מאוד בנושא חטיפת ילדי תימן.

משה ארבל: הרב עוזי משולם הלך לעולמו.

משה ארבל: הוגשה בקשה כל כך אלמנטרית לנשיא המדינה לעשות צדק.

משה ארבל: לא דיברנו על הענקת פרס ישראל, שבעיניי הוא ראוי לו; דיברנו על מתן חנינה לאחר מותו.

משה ארבל: החלטתו של נשיא המדינה שלא לאשר זאת היא החלטה קשה וכואבת.

משה ארבל: אני קורא כאן לחבריי לחשוב יחד איך אנחנו מחזירים את כבודו של הרב עוזי משולם על המפעל הגדול ועל חשיפת המוגלה הקשה הזאת, למען אזרחי מדינת ישראל.

משה ארבל: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני עולה כאן כאיש אופוזיציה לדבר מהצד הכלכלי בשבחו של שר האוצר.

מיקי לוי: היום מגיע שר האוצר ומגלה את אוזנו של ראש הממשלה ושל כל השדרה הכלכלית במדינת ישראל: תפתחו את המשק, תפתחו את המשק.

מיקי לוי: לא יכול להיות שלקפסולות של עשרה איש מותרת לשבת יחד ואי-אפשר לפתוח עסקים קטנים ובינוניים בני עשרה איש.

מיקי לוי: תפתחו את השמיים.

מיקי לוי: 250,000 משפחות נסמכות על ענף התיירות במדינת ישראל.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: זו התחננות.

מיקי לוי: החובות האלה הם חובות לדורות הבאים – לנכדים שלנו, כבר לא לילדים שלנו.

מיקי לוי: קראתי מאמר של פרופ' אבי ריבקינד ודיברתי איתו ברמה האישית: המסננים במטוסים מסננים הרבה יותר טוב מהמסננים של חדרי הניתוח.

מיקי לוי: יש כשל כלכלי, חברתי, בריאותי.

מיקי לוי: לפתוח את השמיים זה חלק מהמהלך הבריאותי של החברה בישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יריב לוין: מכאן אנחנו עוברים בהתרגשות לנאום הבכורה של חברת הכנסת הילה שי וזאן.

יריב לוין: בבקשה.

הילה שי וזאן: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, פעילים וחברים יקרים, ילדיי האהובים, תודה לכולכם על שאתם נמצאים פה איתי במעמד החשוב הזה.

הילה שי וזאן: הגעתי הנה בחודש סיוון בהתרגשות גדולה ותחושה עצומה של הגשמת ייעודי להיות נציגת ציבור בכנסת, מתוך אמונה שכאשר באמת רוצים להשפיע – זהו המקום.

הילה שי וזאן: כמה מעט אנשים יודעים להגדיר לעצמם מהו ייעודם בחיים, וכמה מעט עוד יותר זוכים להגשים אותו, ואני זכיתי – ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות פתחה לי שעריה.

הילה שי וזאן: אך המציאות, כתמיד, הייתה מורכבת ומאתגרת.

הילה שי וזאן: נכנסתי בתקופה משבר בריאותי וכלכלי גדול לכנסת מפולגת, מלאה בחברי כנסת שכולם, כל אחד בפני עצמו, מלא מוטיבציה להשפיע ולתרום, אך במקום שנירתם זה לטובת זה אנחנו מתמקדים בעיקר במבדיל ובשונה בינינו.

הילה שי וזאן: לשמחתי, חיי שזורים ברבגוניות של החברה שלנו, החל מילדותי בבת ים, דרך דרכי המקצועית כאישה דתייה בחברה חילונית וגברית ועד להגעה למפלגה פלורליסטית, מכילה, שבה יש מקום לי, בימין המפה הפוליטית, לא פחות מאשר לחבריי בשמאל.

הילה שי וזאן: אבי, זיכרונו לברכה, כלפו פדהצור שואשו, היה בלוב אדם אמיד.

הילה שי וזאן: כיתר יהודי לוב הוא עלה לארץ מציונות לשמה ולא כבריחה.

הילה שי וזאן: כשהגיע לארץ הוא קנה בכספו עדר כבשים במושב דלתון, כי זה מה שידע לעשות.

הילה שי וזאן: הוא לא קיבל הכוונה מהממסד, כמו יתר חבריו שהגיעו בעליות נוספות באותן שנים, אז עשה פשוט מה שהבין.

הילה שי וזאן: בתוך שנה אחת הייתה מגפה וכל העדר מת.

הילה שי וזאן: ולמרות זאת אבא מעולם לא צעק "אפליה" ולא חי או העביר לנו, ילדיו, תחושת קיפוח, כי אם חינך אותנו על הכרה בזכות לחיות ולגדול בארץ הזאת, ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות.

הילה שי וזאן: אבא נפטר לפני שנתיים.

הילה שי וזאן: הוא הקדיש את כל חייו לעבודת הציבור.

הילה שי וזאן: ממנו למדתי ענווה מהי, ובכל הישג שכבשתי בחיי אמרתי לעצמי: שלעולם לא יגבה ליבך.

הילה שי וזאן: תמיד תסתכלי לכולם בגובה העיניים ואל תשכחי – את פה בזכות הציבור ואת פה לשרת אותו.

הילה שי וזאן: אימא שלי, מלכה ג'ינה שי, ניצולת שואה ממחנה הריכוז ג'אדו שבלוב, עבדה כל חייה כבשלנית בישיבה תיכונית.

הילה שי וזאן: כילדה לא זכור לי שהיא סיפרה מה עבר עליה, אך עם השנים היא החלה להשתתף בפרויקט זיכרון בסלון.

הילה שי וזאן: רק שם שמעתי אותה מספרת על הרעב הגדול, על ההתרגשות מאכילת קליפות תפוחי אדמה.

הילה שי וזאן: שמעתי ממנה על ההתעללות של החיילים האיטלקים, שזרקו אבני חצץ לרצפה והכריחו אותם לאסוף אותן אחת-אחת, שוב ושוב.

הילה שי וזאן: היא סיפרה על הטיפוס שבו הם חלו ועל המתים שהיו נערמים בפינת הרחוב.

הילה שי וזאן: אך כאשר היו שואלים אותה על ההשוואה לשואת יהודי אירופה היא מייד הייתה עונה: אין מה להשוות, אלינו ההשמדה לא הגיעה.

הילה שי וזאן: ובכל זאת, כמה מצער שרבים בעולם, ואף בישראל, לא מודעים כלל לשואת יהודי צפון אפריקה, ולקחתי על עצמי לספר ולהפיץ אותה בכל מקום שאליו אלך.

הילה שי וזאן: בבני עקיבא גדלתי, וחינכתי דור של חניכים על מורשתו של יוני נתניהו, זיכרונו לברכה, לניצול כל רגע ורגע בחיים שלנו.

הילה שי וזאן: יוני כתב באחד ממכתביו: "מפני שכל רגע ורגע מורכב משניות ומחלקיקים עוד יותר קטנים, וכל חלקיק – אסור שיחלוף לשווא.

הילה שי וזאן: אני חייב להרגיש שלא רק ברגע מותי אוכל להגיש דוח על התקופה שבה חייתי, אלא בכל דקה ודקה מחיי אהיה מוכן להתייצב בפני עצמי ולומר: כך וכך עשיתי".

הילה שי וזאן: יוני היה מדריך חיי.

הילה שי וזאן: מכתביו ליוו אותי בכל התחנות שאותן עברתי כנערה, כמדריכה, בת שירות לאומי ועד היום – לניצול מקסימלי של הכלים וההזדמנויות שאנחנו מקבלים בכל תקופה בחיים.

הילה שי וזאן: אלה היו כור מחצבתי ומהם הגחתי לעולם – ילדה בבת ים של שנות השמונים, ילדות מעורבבת בין אשכנזים למזרחים, בין דתיים לחילונים, בין צברים לעולים הרוסים, בין הפעולות בתנועת הנוער לתארים באוניברסיטה, בין משחקי אבנים בבלוק למועצת התלמידים והנוער, בין מלחמה יום-יומית לאסקפיזם בחוף הים, בין עבר לעתיד.

הילה שי וזאן: כולם חלקים אינטגרליים שהפכו אותי לאדם העגול שגדלתי להיות, למיקרוקוסמוס של ישראל שלנו, ארץ בת אלפי זהויות, ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות.

הילה שי וזאן: זהותי מורכבת מהשואה שחוותה אימי, ממלחמת הקיום והקשיים של אבי, מילדותי בישראל השנייה, מהציונות הדתית שממנה באתי, ולא פחות מכל אלה – מהשתייכותי למין שפעם קראו לו "המין החלש".

הילה שי וזאן: נשים הן מזמן לא המין החלש.

הילה שי וזאן: כבר בתחילת דרכי הציבורית הבחנתי בפער שבין הנרטיב הקורבני השולט בשיח המגדרי לבין המציאות בשטח.

הילה שי וזאן: התביישתי לומר "אני פמיניסטית", כי לצערי, ההגדרה הזאת כפי שהיא רווחת כיום מנציחה את הנשים כקורבנות, ככאלה החיות בעולם פטריארכלי ומעליהן ניצבת תקרת זכוכית, תקרה כזאת שלא משנה כמה הן יהיו טובות הן לא יצליחו לשבור אותה.

הילה שי וזאן: אני מאמינה שאנחנו כבר בעידן אחר, כזה שבו נשים הן שוות בין שווים, ואולי הדרך לעיתים ארוכה יותר אך אין דבר שנרצה ולא נוכל להשיג.

הילה שי וזאן: אחרי שנים של עיסוק בנושא המגדרי אני יודעת שלהיות פמיניסטית אמיתית זה להיות אישה חזקה שמודעת ליכולותיה ונלחמת על כך שכל הדלתות יהיו פתוחות בפניה, אך זו גם אישה שלא מבקשת הנחות, מקדמי הנחה או אפליות מתקנות, וזה בדיוק חלק מהווייתי בארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות.

הילה שי וזאן: עבדתי כל חיי בעולמות שהם כביכול גבריים, אך מעולם לא הרגשתי שהמגדר שלי קבע את הישגיי.

הילה שי וזאן: כשהצלחתי הצלחתי כי הייתי טובה וכשנכשלתי מעולם לא אמרתי שהכשילו אותי כי אני אישה.

הילה שי וזאן: הקמתי תנועה חברתית שחורתת על דגלה שוויון הזדמנויות מלא בין נשים לגברים ומקדמת את ההבנה שלעולם לא תתוקן אפליה אחת ביצירת אחרת.

הילה שי וזאן: נכון, אני ניצבת פה על הבמה הזאת בזכות אותן נשים חלוצות שבשנות השבעים נלחמו על זכותן להצביע, על זכותן למנוע היריון בגופן.

הילה שי וזאן: אך נשים אלה מעולם לא ביקשו הקלות; הן ביקשו הזדמנות להגיע לאן שביכולתן להגיע.

הילה שי וזאן: אני סבורה שבמקום עוד חצי נקודת זיכוי במס, במקום עוד פלסטר, צריך לתת לנשים חכות ולא דגים ולעזור להן היכן שהן באמת צריכות: בהשתלבות בעולם הפוליטיקה, בדירקטוריונים, בחברות ציבוריות ועסקיות, בזיהוי ואבחון של הגורמים המדויקים לפערי השכר ובטיפול בהם.

הילה שי וזאן: אני מתחייבת להמשיך ולפעול לשוויון הזדמנויות אמיתי בין נשים לגברים ולשוויון בחקיקה, ולא להיכנע לפופוליזם זול וקבוצות לחץ, כי רק כך באמת נגיע לחברה שוויונית שמקדמת את כלל אזרחיה.

הילה שי וזאן: מרגרט תאצ'ר אמרה: בפוליטיקה, אם אתם רוצים שדברים ייאמרו בקשו מגבר; אם אתם רוצים שדברים ייעשו בקשו מאישה.

הילה שי וזאן: הגיע הזמן למנהיגות נשית אמיצה ומובילה של נשים טובות שלא צריכות טובות, מתוך היותנו שוות ומוכשרות לא פחות, מנהיגות שמתמקדת בעשייה ולא בדיבורי סרק.

הילה שי וזאן: דרכנו עוד ארוכה, היעדים רבים, וביניהם אל לנו לשכוח את שולי החברה, אך הגיע הזמן לברוא מציאות אחרת.

הילה שי וזאן: ארבעת החודשים האחרונים עברו ביעף אך טומנים בחובם כל כך הרבה.

הילה שי וזאן: הייתי חברה בוועדת קורונה, שקיבלה את ההחלטות האמיצות והנכונות עבור הציבור, קידמתי את ביטול המושג "עקרת בית", הפוגע בנשים בעת היציאה לפנסיה, קיבלתי על עצמי לנהל את ועדת המשנה לצרכנות מתוך ההבנה כי המשבר הנוכחי הוא לא פחות כלכלי מבריאותי ועלינו לשים את הצרכנים במרכז.

הילה שי וזאן: אני גם גאה להוביל את המאבק להחזרת המקדמות של הזוגות המתחתנים בקורונה, מאבק שאני מקווה שיגיע לסיומו בשבועות הקרובים, עם העברת החוק, ובכך זוגות אלו יוכלו להתחיל את חייהם המשותפים ללא מינוס של עשרות אלפי שקלים.

הילה שי וזאן: תחושת השליחות להיות חברת כנסת מגיעה, כמו אצל אבי ואימי בעלייתם ארצה, מאהבה גדולה לארצנו ולמורכבויות שבה, ועלינו ללמוד להסתכל על המורכבויות האלה כנקודות חוזקה, ולא לתת להן להמשיך ולהפריד בין חלקי החברה הישראלית.

הילה שי וזאן: עם ישראל והכנסת כראי לחברה שסועים מאי-פעם.

הילה שי וזאן: אני, שזהותי ואישיותי התעצבו מתוך הסתירות הטמונות בה, מבינה היטב מהיכן הקרעים מגיעים, אך אי-אפשר עוד להישאר אדישים.

הילה שי וזאן: ילדיי מתחנכים במערכת החינוך הדתית-לאומית, ממערכות החינוך הטובות ביותר שיש למדינה הזאת להציע.

הילה שי וזאן: הם גדלים בסביבה ימנית מובהקת, אך לא פחות מכך – ממלכתית וליברלית, איכותית, שאוהבת את עמנו וארצנו.

הילה שי וזאן: ועדיין מורגש בהם היום, כמו לצערי אצל יתר ילדי ישראל, הקיטוב, ההם ואנחנו, כאילו הפער בין השבטים נפער.

הילה שי וזאן: יחד עם הקושי של הכותרות הצעקניות בעיתונים, ההתבטאויות הגזעניות, הקללות ברשתות החברתיות והשיח הפוליטי הקיצוני שמתנהל פה לעיתים, אני נאבקת להסביר לילדיי – שנמצאים כאן כיום – שהילדה מתל אביב או הנער מבני ברק אינם הצד השני – אין צד שני אלא אחים שקצת שונים מאיתנו – וכאשר הם יגיעו לצבא הם לא יבדקו מי מבין החברים שנושאים איתם את האלונקה לצידם חובש כיפה או לאיזו מפלגה הם הצביעו.

הילה שי וזאן: אנחנו נמצאים במשבר גדול, מורכב ומדאיג.

הילה שי וזאן: אפשר לדבר עד מחר על אפידמיולוגיה, אבל הכול קם ונופל על אמון הציבור, ואת האמון הזה אנחנו מאבדים יותר ויותר מדי יום בהנחיות סותרות ומשתנות, בציפייה לציות עיוור להגבלות שאינן מתיישבות עם הנתונים בשטח, ובעיקר באי-מתן דוגמה אישית.

הילה שי וזאן: המשענת שלנו הופכת למשענת קנה רצוץ.

הילה שי וזאן: ההנהגה שלנו צריכה לשים את האינטרס הלאומי כראשון במעלה, ועלינו, הנבחרים, לעשות הכול כדי לרכוש את אמון הציבור בשנית.

הילה שי וזאן: עבור הילדה החולמת שהייתי והאישה שאני כיום – מגיעה לאזרחים במדינה הזאת מערכת טובה וצודקת יותר.

הילה שי וזאן: בעבור כל אותם ילדים מוכשרים שחוששים להיות פוליטיקאים כי זה מלוכלך, למרות שבוער בהם הרצון לעשות למען הכלל, תפקידינו להוכיח להם שיש דרך אחרת, ואין שעה הכרחית לכך יותר מזו.

הילה שי וזאן: לכם, ילדיי אבישי, תמר, אסף ואמיר, ולכל אותם נערים ונערות שרואים את הנאום הזה בסמארטפון, בין סרט יוטיוב או טיקטוק אחד לאחר, בין חלום לפנטזיה: צאו לדרך שבחרתם במסלול שציירתם לעצמכם בראש.

הילה שי וזאן: אין דבר שהוא בלתי אפשרי, וחלומות סופם להתגשם.

הילה שי וזאן: אני מתחייבת להפוך פה עולמות עבורכם ועבור ההורים ובני המשפחות שלכם בכל הדרכים, בכל החזיתות, כדי להחזיר לכם את התקווה והאמונה באפשרות לחיות פה בחברה טובה וערכית יותר, מפולגת פחות, בארץ שלנו, שהיא באמת ארץ נהדרת.

הילה שי וזאן: ואסיים בתפילת שליח הציבור לפני תפילת מוסף ראש השנה ויום הכיפורים: הינני הענייה ממעש / נרעשת ונפחדת – – – / באתי לעמוד ולהתחנן לפניך / על עמך ישראל אשר שלחוני / ואף על פי שאיני כדאית והגונה לכך / לכן אבקש ממך / אלוהי אברהם אלוהי יצחק ואלוהי יעקב – – – / היה נא מצליח דרכי / אשר אנוכי הולכת ועומדת לבקש רחמים עליי ועל שולחיי – – – / וכל צרות ורעות / הפוך נא לנו ולכל ישראל / לששון ולשמחה לחיים ולשלום / והאמת והשלום אהבו – – – / ברוך שומע תפילה.

יריב לוין: תודה רבה לחברת הכנסת הילה שי וזאן.

יריב לוין: אין, אין מחיאות כפיים במליאה.

קריאה: בהצלחה.

יריב לוין: אני מזמין כמובן את השר מיכאל ביטון לברך את חברת הכנסת הילה שי וזאן.

יריב לוין: בבקשה.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התפילה שלך, הילה, מהדהדת מייד אחר הימים הנוראים, וזה שהפכת אותה לשפה שלך כמנהיגה זה היה סיום מאוד מאוד מיוחד.

מיכאל ביטון: בני המשפחה הנרגשים של חברת הכנסת הילה שי וזאן, ילדיה שנמצאים איתנו – אבישי, תמר, אסף ואמיר, איפה אתם?

מיכאל ביטון: אתם שם.

מיכאל ביטון: רציתי להגיד לכם תודה.

מיכאל ביטון: אתם אומרים לאימא לצאת להנהגה ואתם שומרים על הבית, זה עלא כיפאק.

מיכאל ביטון: החברים והפעילים שמלווים אותה שנים רבות, שנמצאים איתנו כאן וצופים בנו, אתם כולכם בטח גאים.

מיכאל ביטון: יש לכם המון סיבות, ותכף אני אגלה לכם עד כמה.

מיכאל ביטון: שמחתי והתרגשתי כשחברת הכנסת הילה שי וזאן ביקשה שאברך אותה היום.

מיכאל ביטון: אני רואה בכך כבוד גדול.

מיכאל ביטון: אבל לפני שנדבר על הילה אני רוצה לדבר על השורשים המפוארים שלה.

מיכאל ביטון: כמו אצל רבים וטובים מאנשי העשייה, אי-אפשר שלא לראות שהכול מתחיל מהבית.

מיכאל ביטון: הילה גדלה בבית שורשי וחם וציוני ואוהב הארץ – אביה אלכס כלפו, זיכרונו לברכה, יליד טריפולי, ותיבדל לחיים ארוכים האימא מלכה ג'ינה, ילידת בנגאזי, שהטעינו את הילה באנרגיות שורשיות שהיא מבורכת בהן.

מיכאל ביטון: אני רוצה לפנות אלייך, מלכה ג'ינה, שלצערנו בגלל הקורונה את לא נמצאת איתנו כאן בכנסת, אבל אני בטוח שאת צופה מהבית וכל כך גאה בבת הנפלאה שלך.

מיכאל ביטון: כמו התבשילים המפורסמים שהיית מבשלת בישיבת אדר"ת בבת ים גם התבשיל הזה, בת הזקונים שלך, משובח ביותר, ואת יכולה להיות כל כך גאה במסע המופלא שהתחיל במחנה הריכוז ג'אדו ליד טריפולי בזמן השואה והמשיך בעלייה לארץ, לארץ הקודש, במורשת שהענקת, שזכית להעביר לבתך הצעירה, שפילסה את דרכה והיא עכשיו חברת כנסת בישראל.

מיכאל ביטון: אבל הילה היא לא מאלה שמסתפקים בתואר חברת כנסת.

מיכאל ביטון: היא לא נחה לרגע על זרי הדפנה.

מיכאל ביטון: תכף תראו את המספרים הפשוט-מדהימים של קצב העבודה שלה.

מיכאל ביטון: בזמן הקצר מאז שהתחילה לכהן כחברת כנסת היא כבר חברה בשבע ועדות.

מיכאל ביטון: אני לא מכיר – בתוך שלושה חודשים – גם היושב-ראש, לדעתי.

מיכאל ביטון: זה המון בשביל חבר כנסת צעיר.

משה ארבל: לקחתם את כולם לשרים.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת ארבל, זה רגע חגיגי.

מיכאל ביטון: אל תפריע לנו בקריאות ביניים – רק מפרגנות לחברת הכנסת.

משה ארבל: מגיע לה – – –

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: והיא הייתה שותפה ל-23 הצעות חוק בתוך פחות משישה שבועות.

מיכאל ביטון: בקצב הזה, הילה, בשנה הקרובה את מתקרבת ל-100 הצעות חוק.

מיכאל ביטון: זה ממש לא צחוק.

מיכאל ביטון: אזכיר כמה דוגמאות שמעידות על הכלל: בוועדת הכספים הילה כבר הצליחה להביא הישגים רבים למען הציבור, כמו למשל מענק בסך 80 מיליון ש"ח לעובדים בעסקים משפחתיים.

מיכאל ביטון: היא גם דאגה שהתמיכה בעמותות ובארגונים חברתיים תעלה מ-70% ל-100%.

מיכאל ביטון: בנוסף, הילה מכהנת כיושבת-ראש ועדת המשנה לצרכנות בוועדת הכלכלה, ושם היא מובילה את כל ההיבט הצרכני להורדת יוקר המחיה.

מיכאל ביטון: היא נלחמה עבור הזוגות הצעירים שהיו אמורים להתחתן בקורונה ולא התחתנו בגלל המגבלות אבל גם לא קיבלו את המקדמות שלהם בחזרה, והגישה הצעת חוק שתחייב את בעלי האולמות להחזיר את המקדמות.

מיכאל ביטון: בקיצור, אשת חיל שדואגת לטפל במצוקות של האזרחים, בחיים עצמם.

מיכאל ביטון: כמו שאמר רבן גמליאל, "כמדומים אתם ששררה אני נותן לכם?

מיכאל ביטון: עבדות אני נותן לכם".

מיכאל ביטון: להיות משרת ציבור אמיתי, כמו שהילה מראה לנו, זה לא לחפש כוח ושררה; זה להיות משרת, עבד של הציבור, בלי הפסקה, מסביב לשעון.

מיכאל ביטון: והילה מיישמת את זה הלכה למעשה.

מיכאל ביטון: העשייה של הילה לאורך כל הדרך, גם בתחום המוניציפלי, בהתמדה, בלי לוותר, מעידה עליה שהיא חלק ממנהיגי ציבור מזן חדש – מנהיגים שמבשילים ללא כוכבות אלא בעבודה סיזיפית כמשרתי ציבור, וללא כניסה על מגש של כסף לכנסת ישראל.

מיכאל ביטון: יש פסוק על יעקב אבינו – אומרים "כי במקלי עברתי את הירדן הזה ועתה הייתי לשני מחנות" – אחרי שהוא חוזר עם 17 שנות עבודה.

מיכאל ביטון: זה בערך מאז שהתחלת לעבוד כאדם בוגר, כן?

מיכאל ביטון: את בת 40, אני חושב, ואת במקלך – מה זה המקל?

מיכאל ביטון: זה מקל הנדודים; העלייה של ההורים, להיות בת לניצולי שואה, לגור במה שקראו לו פעם פריפריה חברתית, אבל זה גאוותנו – בת ים וירוחם.

מיכאל ביטון: אנחנו ירוחמים גאים ובת-ימים גאים.

מיכאל ביטון: אבל במקלך עברת את הירדן, בנחישות ובהתמדה.

מיכאל ביטון: בהתחלה היא הייתה במקום ה-41, בסיבוב הראשון; בבחירות השניות – מקום 40; בבחירות אחר כך – מקום 39.

מיכאל ביטון: זכות גדולה הייתה לי ולחבריי להתפטר, והיציאה שלנו הכניסה את חברת הכנסת הילה שי וזאן לכנסת ישראל יחד עם שורה של מנהיגות צעירות ודינמיות בכחול לבן.

מיכאל ביטון: אני יכול להגיד באופן אישי שעד שפגשתי אותך חשבתי שאני מנהיג צעיר.

מיכאל ביטון: עכשיו אני מרגיש שהזקנה קפצה עליי, השיער הכסוף אוחז בי.

מיכאל ביטון: אבל זה מחזק אותי לראות כוח צעיר ונמרץ כזה בכנסת.

מיכאל ביטון: בכל זאת אפשר לומר מילה אחת רצינית מהעמדה של המבוגר: להיבחר בימים האלה ובנסיבות של התקופה הנוכחית זה אתגר יותר מהרגיל.

מיכאל ביטון: זה דורש חוסן נפשי וכוחות פנימיים עצומים.

מיכאל ביטון: אפילו העניין הסמלי הזה שהילה הפסיקה להיות חברת כנסת לשבע שעות – זה היה לא מזמן – זה גם שיעור גדול, עד כמה השליחות שלנו היא זמנית וצריך למצות אותה עד כמה שאפשר, כל דקה, כמו בדברים של יוני נתניהו, זיכרונו לברכה, שהזכרת בנאום.

מיכאל ביטון: עכשיו בנימה אישית: הרגע שבו פגשתי את הילה לראשונה היה בכינון חוסן לישראל, באירוע ההשקה.

מיכאל ביטון: היו שלושה נואמים – זה היה לפי גיל: 40, 50, 60.

מיכאל ביטון: את – 40, אני – 50, וגנץ – 60, פחות או יותר.

מיכאל ביטון: הילה הייתה ראשונה, אחר כך אני נאמתי, ולבסוף – בני גנץ.

מיכאל ביטון: זכור לי שכבר אז התחברתי להילה, שאמרה לפני שנתיים את הדברים שנכונים עד היום: מצד אחד אני דתייה, ומצד שני אני חיה ועובדת בעולם חילוני, בת-ימית שגרה במודיעין, טריפוליטאית שמבשלת גם אוכל אשכנזי.

מיכאל ביטון: בקיצור, אני ישראלית.

מיכאל ביטון: ועוד הילה אמרה בנאום ההוא: עלינו לא לדאוג לקבוצה קטנה של מקורבים לצלחת אלא לדאוג באמת לכל אחד, לכל אזרח, לא משנה אם הוא ימני או שמאלני או מרכז, גר בפריפריה או במרכז, יהודי, דרוזי, בדואי, דתי, חילוני, ערבי, כי דברים יכולים להתנהל כאן אחרת.

מיכאל ביטון: זאת מהותה של חברת הכנסת הילה שי וזאן – מחברת בין עולמות, גשר.

מיכאל ביטון: יש לה יכולת נדירה לחבר בין עולמות ובין זהויות, להיות גשר באורח החיים שלה, בבחירות שהיא עושה, להתמקד בקהילות בתחום המוניציפלי החשוב כל כך, במקומות שמרקם החיים בהם הוא רב-זהותי וקהילתי.

מיכאל ביטון: לסיום אני רוצה לפנות אלייך, הילה היקרה, ולתת לך עצה קטנה: שמרי על האהבות שלך, על הדברים הקטנים שגורמים לך שמחה ואנרגיות חיוביות.

מיכאל ביטון: אני רוצה לגלות לכם משהו שלא כולם יודעים על הילה: היא הייתה מורעלת בבני עקיבא, מדריכה בתנועה כמוני, ובשעות הפנאי שלה, שבזמן האחרון לא קיימות, התחביב שלה זה לעסוק בספורט אקסטרים ורכיבת כביש.

מיכאל ביטון: אני רוכב בהרים, את – בכביש.

מיכאל ביטון: אני רוצה להגיד לך, הילה היקרה: הרכיבה בשטח הזה שנקרא פוליטיקה היא רכיבה מפרכת מאוד, רכיבה שכולה אקסטרים, ואני כבר רואה איזה יופי את רוכבת במסלול האקסטרים המורכב הזה.

מיכאל ביטון: חשוב לי לחזק אותך ואת כל דור המנהיגים הצעיר בכנסת שאת שייכת אליו, דור שמלא בנחישות ובתשוקה לעשייה.

מיכאל ביטון: אל תתייאשו.

מיכאל ביטון: גם אם שמים לכם מקלות בגלגלים, תמשיכו לרכוב; גם אם קשה, אל תאבדו את התמימות ואת הדרייב.

מיכאל ביטון: בהצלחה.

יריב לוין: תודה רבה לשר מיכאל ביטון.

יריב לוין: ברכות והמון הצלחה לחברת הכנסת הילה שי וזאן.

יריב לוין: עד כאן נאום הבכורה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

יריב לוין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ו תשרי התשפ"א, 14 באוקטובר 2020, בשעה 11:00.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.