ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 82, 2020-09-24 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום חמישי, ו' בתשרי התשפ"א, 24 בספטמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: אומרים שהנבואה ניתנה לשוטים, אז אני מקווה שלא תראו בדברים שאמרתי אתמול משום נבואה אלא משום הערכה ריאלית שאנחנו אכן מתכנסים כאן היום לישיבה נוספת, ובפתחה אני מבקש למסור הודעה.

יריב לוין: הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020.

יריב לוין: אתמול, יום רביעי, ה' בתשרי התשפ"א, 23 בספטמבר 2020, הונחו מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת ע'דיר כמאל מריח, תהלה פרידמן וסונדוס סאלח בנושא: נשק חם במרחב האזרחי והשפעתו על הביטחון האישי של נשים תחת מגפת הקורונה.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, אנחנו התכנסנו כאן להתחיל ראשית בדיון בהצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020, לקריאה הראשונה – הצעה שקיבלה פטור מחובת הנחה, וכפי שהקראתי קודם, הונחה על שולחן הכנסת.

יריב לוין: יציג את ההצעה השר דוד אמסלם, שאמור להיכנס לכאן בכל שנייה.

יריב לוין: תכף נראה היכן הוא.

אוסאמה סעדי: איפה המחסומים?

יריב לוין: לא, הוא בבניין, למיטב ידיעתי, כן, כן.

יריב לוין: הוא מגיע?

יריב לוין: עוד רגע.

יריב לוין: טוב.

יעקב אביטן: גמר חתימה טובה, היושב-ראש.

יריב לוין: חתימה טובה.

יריב לוין: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – –

יעקב אביטן: אני יכול לצאת לדקה אחת?

יעקב אביטן: זה לא יפריע?

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: לא, כי ממילא השר אמסלם מציג את החוק, אז אתה יכול לצאת עד שהוא מסיים את ההצגה, אין שום בעיה.

יריב לוין: טוב, אנחנו נמתין עוד רגע לראות אם השר אמסלם מגיע, ואם לא, נטיל – – –

אלי אבידר: זה לא חולק.

יריב לוין: זהו, בדיוק זה מה שהתכוונתי לעשות – להטיל על חבר הכנסת אבידר.

קריאה: אדוני, הוא לא יכול להחליף אותו.

אוסאמה סעדי: הוא ינמק את זה מצוין.

יריב לוין: כן, זה יהיה ניסיון מעניין, כן.

יוראי להב-הרצנו: יכול להיות שהשר אמסלם חזר בו מתמיכתו בחוק?

יריב לוין: יכול להיות.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שיכול להיות.

יריב לוין: טוב, רבותיי, אם כך, אני מכריז על הפסקה, והישיבה לא תחודש לפני השעה 17:30.

בשעה 16: << הצח >> הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020 << הצח >> [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1366).

בשעה 16: ]

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יריב לוין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020, לקריאה הראשונה.

יריב לוין: ההצעה, כאמור, קיבלה פטור מחובת הנחה, ואני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת דוד אמסלם להציג את הצעת החוק, בבקשה.

יריב לוין: אתה רואה, חבר הכנסת אבידר?

אלי אבידר: אל תשאל מה עשית, השר.

יריב לוין: הצעתי לחבר הכנסת אבידר לחליף אותך – הוא לא הסכים – –

אלי אבידר: לא מגיע לרגליים שלו.

יריב לוין: – – לא הסכים, אז – – –

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאני מציג את הצעת החוק, אני רוצה לשתף אתכם באיזושהי חוויה שעברתי בשעה האחרונה.

דוד אמסלם: לפני כשעה הייתי אמור להיפגש עם ראש עיריית עכו אצל שר האוצר בסוגיות שקשורות לעיר עכו, להטבות המס בעכו.

דוד אמסלם: קבענו את הפגישה לשעה 15:30.

דוד אמסלם: אני רוצה לצאת – אומרים לי: תשמע, הכיכר חסומה, אז אני הולך ברגל.

דוד אמסלם: אני יורד ברגל, אני רואה שם קבוצת אנרכיסטים – –

קריאה: עוד פעם הם אנרכיסטים?

דוד אמסלם: שנייה, דקה, חבר'ה, רבותיי.

דוד אמסלם: – – סוגרים את הכיכר מאות אנשים.

דוד אמסלם: לדעתי, אם אני לא טועה, גם חבר הכנסת יאיר גולן היה איתם.

דוד אמסלם: אם אני לא טועה.

קריאה: איפה?

דוד אמסלם: בכיכר למטה.

תמר זנדברג: תגיד לי, אתה לא מתבייש – – – 100,000 מובטלים בשבוע, איפה אתם?

תמר זנדברג: בזה אתם מתעסקים – – – אנרכיסטים – – – תתחילו לעבוד – – – תתביישו לכם.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, חברת הכנסת זנדברג, חברת הכנסת זנדברג, הרי תמיד ידעתי שאת אישה אלימה.

דוד אמסלם: גם כשהוצאתי אותך, כשהייתי חבר כנסת צעיר והייתי יושב-ראש הוועדה, אז את התפרעת בוועדה כמה פעמים והוצאנו אותך.

דוד אמסלם: אז הלכת לתקשורת ואמרת שאנחנו אנשים אלימים.

דוד אמסלם: הרי את בן אדם אלים מטבעך.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה.

תמר זנדברג: בושה – – –

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: רק צורחת ואלימה.

דוד אמסלם: אני יורד למטה, אני רואה קבוצה של 500 איש – בואו אני אספר לכם – הם רואים אותי, מה הם צורחים?

דוד אמסלם: גנב; חבר הכנסת אמסלם, השר אמסלם, אתה נוכל, אתה מניאק.

קריאה: מי אמר את – – –

דוד אמסלם: שלחתי לך, שילמתי לך 10,000 שקל; אתה תיכנס לבית סוהר; יא שמן – –

תמר זנדברג: איך – – –

דוד אמסלם: – – יא מסריח וכו' וכו'; יא בן – – –

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג – – –

דוד אמסלם: בבקשה לא להפריע לי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, לא להפריע לי.

דוד אמסלם: כשאת עולה לפה, אנחנו לא מפריעים לך במילה – –

תמר זנדברג: – – – באמת – – –

דוד אמסלם: – – אבל את אישה אלימה, משתלטת פה, כמו כל החברים שלך.

דוד אמסלם: זה הסגנון שלכם.

דוד אמסלם: את בן אדם אלים.

תמר זנדברג: – – –

קריאות: – – – ככה מקללים אנשי שמאל – – – תתבייש לך – – –

דוד אמסלם: ככה, דרך אגב – אני רוצה להגיד לכם, אלה ספרי השירה שלכם.

דוד אמסלם: דרך אגב, היו שם עיתונאים, כמעט כל העיתונאים.

דוד אמסלם: הרי אם זה היה מישהו מהימין, זה היה פותח את כל מהדורות החדשות.

דוד אמסלם: הרי היו שם – תסתכלו – מאות אנשים.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל התנועה נחסמה, עשרות אוטובוסים עומדים שם עם אנשים שרוצים להגיע הביתה.

דוד אמסלם: לא מגיעים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שאדוני הארץ החליטו שהיום לא נוסעים בכביש הזה.

עידן רול: – – – אתה לא מעניין – – – לאנשים יש בעיות פרנסה – – –

דוד אמסלם: אתם מבינים איך הם מדברים, מה השפה שלכם?

דוד אמסלם: לא מתביישים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אלה האנשים שבסוף הולכים גם – – –

תמר זנדברג: – – –

עידן רול: לאנשים אין אוכל לפני החגים.

עידן רול: אתה לא מעניין אף אחד – – –

דוד אמסלם: אני מניח שאם אלה היו חברי לה פמיליה, אמרתי, הייתם פותחים בזה את כל החדשות, גם מראים שהם גזענים ואנשים שמדברים בשפה נמוכה.

דוד אמסלם: אבל אתם הרי משוררים.

דוד אמסלם: אתם, יש לכם ספרי שירה – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – אתם הרי אדוני הארץ, הרי אתם אנשי האליטה.

יוראי להב-הרצנו: תתבייש לך, תתבייש לך כבר – – –

דוד אמסלם: מה קרה לכם?

דוד אמסלם: אתם הרי אנשים מלומדים.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם חצופים.

דוד אמסלם: אתם מובילים לאנרכיה במדינת ישראל – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – כבר ארבעה חודשים.

דוד אמסלם: חלקכם, דרך אגב, נמצאים גם בבלפור, בכל ההפגנות.

דוד אמסלם: אתם שותפים במדינת ישראל, להתפשטות המגפה.

דוד אמסלם: לא אכפת לכם.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: להפך, ככל שיותר רע, יותר טוב, מבחינתכם; ככל שיותר רע.

דוד אמסלם: הרי מה קרה?

דוד אמסלם: אני אספר לכם מה קרה – – – בשבוע שעבר.

עידן רול: – – – השקרים שלך – – –

דוד אמסלם: כשהתחלנו, דרך אגב, עם הקורונה, היינו בממשלת מיעוט.

עידן רול: עדיין לא מעניין.

דוד אמסלם: זה לא היה עכשיו, זה היה לפני שבעה חודשים, שישה חודשים.

דוד אמסלם: אני שר צעיר – – –

אלי אבידר: לא העברתם לפיקוד העורף, ואתם פושעים בגלל זה.

דוד אמסלם: – – – ממשלת מעבר.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו – אני שומע שבעצם הממשלה רוצה – – –

אלי אבידר: אתה שותף לפשע.

אלי אבידר: לא העברתם לפיקוד העורף.

דוד אמסלם: אלי, לא להפריע לי.

דוד אמסלם: אלי, אתה רוצה לצעוק – אני אשתוק.

דוד אמסלם: בבקשה, צעק, צעק 30 שניות ואחרי זה אני אמשיך.

תמר זנדברג: – – –

אלי אבידר: לא העברתם לפיקוד העורף.

אלי אבידר: לפיקוד העורף לא העברתם.

דוד אמסלם: תגיד לי מתי אתה רוצה שאני אמשיך.

אלי אבידר: לא העברתם לפיקוד העורף.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: עכשיו אני יכול להמשיך?

יבגני סובה: תענה לו פעם אחת – הוא לא ישאל אותך.

יבגני סובה: תענה לו פעם אחת.

דוד אמסלם: אני יכול להמשיך?

דוד אמסלם: אדוני הארץ, אני יכול להמשיך או שאני ארד?

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אתם מרשים לי להיות פה?

דוד אמסלם: אתם מרשים לי לדבר או לא? לא הבנתי.

דוד אמסלם: אתם מרשים לנו להיות חברי כנסת?

קריאות: – – –

דוד אמסלם: הציבור שלנו, אתם חושבים שהוא ראוי בכלל, שהוא בוחר בנו?

דוד אמסלם: אתם סופרים אותו – –

קריאה: הוא ראוי יותר – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: – – או שאתם בעצם חושבים שהם אנשים, לרוב, אוכלי עשב – – – צריך בעצם להיות – – –

עידן רול: – – – אתה לא מעניין אותנו.

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: לא, אני שואל, אנשים אולי בלי שיקול דעת שלחו אותנו פה לכנסת, מה אתם אומרים?

דוד אמסלם: הרי אתם לא נותנים לנו גם לדבר.

דוד אמסלם: השתלטת על הכול.

דוד אמסלם: עזוב, זה שאתם שולטים בכלל בכל המוסדות במדינת ישראל מאז קום המדינה זו עובדה, אבל גם בכנסת אתם לא נותנים לנו לדבר – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – מרוב שאתם רגילים להיות אדוני הארץ.

דוד אמסלם: כל דבר מגיע לכם.

קריאות: – – –

אלי אבידר: – – – אל תשקר – – –

דוד אמסלם: אז אני אספר לכם, אני אספר לכם מה שקרה.

דוד אמסלם: מה שקרה, דרך אגב, אני מספר, בסופו של עניין – אני אשמח מאוד אם תצאי.

דוד אמסלם: דרך אגב, הרי אמרתי, גם בוועדת הפנים נקטת אלימות.

דוד אמסלם: לא חשוב.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: לכם אני אומר בגדול, אתם הרי לא רגילים למשהו אחר.

דוד אמסלם: עכשיו, אני רוצה לספר לכם, כל סוגיית ההפגנות, כשהיא עלתה בזמנו על ידי היועץ המשפטי, הרי הוא התנה את זה כמעט בתקנות לשעת חירום שהיו אז, שהממשלה רצתה להשתמש בהן.

דוד אמסלם: מה הקשר בין ההפגנות לבין תקנות שעת חירום?

דוד אמסלם: מה הקשר בין הפגנות לבין תפילה?

דוד אמסלם: איך בן אדם, בכלל, גם דתי, משווה בין הפגנה לבין תפילה?

דוד אמסלם: אני כל בוקר מתפלל.

דוד אמסלם: אני בלי כיפה.

דוד אמסלם: אני מתפלל שלעולם, שהקדוש ברוך הוא ייתן לי לעשות קידוש שם שמיים.

דוד אמסלם: איך אתה משווה?

דוד אמסלם: 2,500 שנה היהודים נכנסו לכבשן האש כדי להתפלל.

דוד אמסלם: איך אתה משווה בין תפילה לבין הפגנה?

דוד אמסלם: הפגנה אתה יכול לעשות עוד שבועיים; תפילה אתה חייב להתפלל כל יום.

דוד אמסלם: אני צריך ללמד אותך, מר מנדלבליט?

דוד אמסלם: איפה חילול השם שיש פה?

דוד אמסלם: זה לא מעניין אתכם בכלל.

דוד אמסלם: איך אתה משווה בכלל בין הפגנה לבין תפילה?

דוד אמסלם: יש שם 15,000 איש, 10,000 איש שכל יום יושבים, עושים שם חנגות.

דוד אמסלם: מה, אתם לא רואים שהנגיף הזה מתפשט?

דוד אמסלם: אתם לא רואים מה קרה לנו במדינה?

דוד אמסלם: אבל איך אמרתי – זה לא חשוב כרגע, זה לא הסיפור של ה-5,000 או 10,000 איש שם, או כאן בכיכר – 500 איש.

דוד אמסלם: כשאנשים בטלוויזיה ראו את זה במשך ארבעה חודשים, כל בר-דעת – דרך אגב, זו לא שאלה משפטית.

דוד אמסלם: כל בר-דעת שיושב בבית רואה את זה ואומר: רק שנייה, אז למה שאני לא אלך לבקר את אימא שלי?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: למה אני צריך להשאיר אותה לבד?

דוד אמסלם: למה אני לא יכול ללכת ללוויה, חס ושלום, של בן משפחה שלי או חבר?

דוד אמסלם: למה אני לא יכול ללכת לבית הכנסת להתפלל?

דוד אמסלם: למה אני לא אחתן את הבת שלי במרחב הפתוח, בחוץ, בחצר, 200 איש?

דוד אמסלם: למה אתם שולחים משטרה לפזר את החתונה?

דוד אמסלם: 200 אנשים בחוץ, בכפר, במרכז הכפר, לא במבנה.

דוד אמסלם: למה אי-אפשר להתפלל, דרך אגב, בחוץ, לא במבנה, עם כמות כזאת של אנשים?

דוד אמסלם: אבל להפגין – חס ושלום.

דוד אמסלם: זה הדבר הכי חשוב במדינת – בכלל באנושות.

דוד אמסלם: מה זה הפגנה לעומת ערך חיי אדם?

דוד אמסלם: בטל בשישים.

דוד אמסלם: מה זה בכלל?

דוד אמסלם: אני כל פעם צובט את עצמי כדי להאמין שאנשים עם סמכויות – – –

אוסאמה סעדי: למה אתה מאשים – – – השר אמסלם?

דוד אמסלם: אני אסביר לך משהו.

דוד אמסלם: אוסאמה, אני אגיד לך מה מפריע לי כאן.

אוסאמה סעדי: אני שואל אותך.

אוסאמה סעדי: אני לא מפריע, אני רוצה לשאול אותך, ותענה לנו.

אוסאמה סעדי: אתה מאשים כל הזמן את מנדלבליט, היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: למה אתה לא מאשים את הממשלה, את משרד הבריאות, את הגורמים המקצועיים?

אוסאמה סעדי: אנחנו חודשיים – בוועדות, בוועדת החוקה, בוועדת הקורונה ובכל הוועדות – שומעים את הגורמים המקצועיים של משרד הבריאות שאומרים שהפגנות לא מידבקות.

אוסאמה סעדי: תסביר לנו.

אוסאמה סעדי: אתה כל היום מאשים – – –

דוד אמסלם: אוסאמה, אני אסביר לך.

דוד אמסלם: אין בעיה, אתן לך את התשובה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: אוסאמה, הרי אני מכבד אותך וגם מעריך אותך.

דוד אמסלם: אתה מבין לבד, אתה לא צריך מומחים ופרופסורים, שהנגיף הזה עובר בין בני אדם.

דוד אמסלם: אם אני לא אפגוש אותך, אתה לא תפגוש אותי, אף אחד לא יפגוש את אף אחד, לא יהיה כלום.

דוד אמסלם: ברגע שיש מפגש בינינו ואנחנו בלי מסכה ואנחנו קרובים, זה לא משנה איפה אנחנו נמצאים.

דוד אמסלם: אני לא צריך בשביל זה פרופסורים, לא מחקרים – – –

אוסאמה סעדי: אני מדבר איתך על מסכה, אני מדבר איתך – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה, תן לי רק שנייה.

אוסאמה סעדי: לא, לא.

דוד אמסלם: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אני מדבר איתך על מסכה, על ריחוק של שני מטרים ועל שמירת מרחק.

אוסאמה סעדי: למה זה אסור?

אוסאמה סעדי: תגיד לי.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: בגלל שבהפגנות זה לא קורה.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: זה לא קורה בחתונות, וזה לא קורה בהתקהלות בבתי הכנסת וזה לא קורה בהפגנות.

דוד אמסלם: אתה רואה את זה בטלוויזיה כל ערב.

דוד אמסלם: מה הבעיה בהפגנות?

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: זה לא ההפגנה עצמה, זה לא כמות האנשים ששם; הרי העסק הזה מסוקר כאילו זה האירוע היחיד שקיים במדינת ישראל, כאילו אין קורונה, כל ערב.

דוד אמסלם: דרך אגב, אמרתי: אתה שומע את נוסבאום, אתה שומע את הכתבים.

דוד אמסלם: הם מפיקים, הם חלק מההפקה של האירוע.

יבגני סובה: מתי יש לך זמן – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, המשטרה, איך אמר נוסבאום?

דוד אמסלם: הם ארגנו להם את השיירה.

דוד אמסלם: המשטרה כבר מארגנת.

דוד אמסלם: הם מפחדים מהם.

דוד אמסלם: עד שעצרו את הראשון – תבין, היה שם שוטר שקיבל מכות.

דוד אמסלם: מישהו חסם כביש; הוא לקח אותו, כמו שוטר רגיל שמבין את התפקיד שלו, ואמר: אין פה אנרכיה.

דוד אמסלם: עצר את הבן אדם והביא אותו לשופטת.

דוד אמסלם: השופטת נזפה בשוטר למה הוא עצר אותו – הוא הפגין.

דוד אמסלם: זה לא משנה, אלה אותם שופטים, או חברים שלהם, שעצרו קרוב ל-700 ילדות שגירשו אותן מגוש קטיף והרסו את הבתים שלהן.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הן חסמו כביש לכמה דקות.

דוד אמסלם: לא משנה, שם זה ילדות קטנות.

דוד אמסלם: מה זה משנה.

דוד אמסלם: סגרו כביש.

דוד אמסלם: לא הפגינו – סגרו כביש.

דוד אמסלם: פה זה מפגין מכובד מהשמאל – איך עצרתם אותו?

דוד אמסלם: איך לא התביישתם?

דוד אמסלם: עכשיו, השוטרים – – –

אוסאמה סעדי: – – – השתמש בכוח בלתי סביר, לכן – – – לא בגלל – – –

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: השוטרים עכשיו הבינו: הם גם מקבלים קללות, גם מקבלים מכות.

דוד אמסלם: שנייה.

אוסאמה סעדי: – – – על מה אתה מדבר?

דוד אמסלם: שנייה, תן לי.

דוד אמסלם: אוסאמה, תן לי לסיים.

דוד אמסלם: השוטר המסכן יושב שם שעות בשמש, בחום, הוא עומד על הרגליים שלו שעות.

דוד אמסלם: מקללים אותו, מבזים אותו, זורקים עליו בריירות, יורקים עליו.

דוד אמסלם: בסוף, כשהוא עוצר מישהו והוא בא לשופט, כמעט עוצרים את השוטר.

דוד אמסלם: אז הוא מבין.

דוד אמסלם: הינה, עכשיו ירדתי כאן.

דוד אמסלם: אמרתי לך, 500 אנשים אנרכיסטים.

דוד אמסלם: יש משטרה – היא לא מדברת איתם.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: השוטר מבין.

דוד אמסלם: באינסטינקט, הוא צריך – יש פה איזה הפרה וזה דבר חמור, אבל הוא אומר: אם אני אעצור אותו, אני אבוא לבית משפט ועוד יעצרו אותי.

דוד אמסלם: היו מכת"זיות, אתה זוכר?

דוד אמסלם: הן נכנסו למוזיאונים בינתיים.

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה, הכניסו אותן לאחסנה יבשה.

דוד אמסלם: אני אספר לך.

אוסאמה סעדי: – – – אתה ראית שוטר אחד נעצר?

אוסאמה סעדי: על מה אתה מדבר?

אוסאמה סעדי: ראית שוטר אחד שנעצר?

אוסאמה סעדי: ראית שוטר אחד – – –

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: אתה הבנת את – – –

אוסאמה סעדי: 40–50 אזרחים ערבים נהרגו על ידי שוטרים, אחד לא הועמד לדין.

אוסאמה סעדי: על מה אתה מדבר?

אוסאמה סעדי: אחד לא הועמד לדין.

אוסאמה סעדי: השר אמסלם, אחד לא הועמד לדין.

אוסאמה סעדי: על מה אתה מדבר?

אוסאמה סעדי: הרגו אזרחים ערבים.

דוד אמסלם: אוסאמה, אל תערבב לי תחומים.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר איתי על מה שקרה בשנת 2000, אירוע אחר, אבל אנחנו מדברים על זה.

דוד אמסלם: אני שואל אותך בחיטים, אתה עונה לי בשעורים.

דוד אמסלם: עזוב את זה עכשיו.

אוסאמה סעדי: אתה מדבר על שוטרים?

דוד אמסלם: עכשיו אני מספר לך: אם חשובים לך הילדים שלך וחשובה המשפחה שלך וחשוב לך הציבור הישראלי – –

אוסאמה סעדי: – – – חשוב לי.

דוד אמסלם: – – אתה לא יכול להרשות לדברים כאלה לקרות, כאזרח.

דוד אמסלם: הרי אתה יודע לבד.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתמול ראית בטלוויזיה – אני לא צריך טלוויזיה בשביל זה – אתמול מפקד התחנה בירושלים נדבק בקורונה.

אוסאמה סעדי: מהמפגינים.

דוד אמסלם: אני מעריך שיכול להיות, כן.

דוד אמסלם: אני מעריך שבמפגינים – – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: אז אני מבין לבד ממך – אוסאמה, אני מבין שאתה חושב שכנראה הווירוס לא נכנס לכיכר פריז, הוא לא אוהב את הכיכר, הוא נחסם ביפו.

דוד אמסלם: זו השיטה שלך.

דוד אמסלם: יכול להיות שאתה צודק.

דוד אמסלם: אני חושב שזה האבסורד הכי גדול.

דוד אמסלם: אני חושב שאפילו בתיאוריה אתה לא חושב – – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: אתה יודע שאת הילדים שלך לא היית שולח לשם בגלל שאתה מבין שיכול להיות שהם יידבקו.

דוד אמסלם: בערך 11% מהבדיקות הן חיוביות, אז אתה מבין שסטטיסטית יש פה בעיה – –

אוסאמה סעדי: ראש הממשלה, מהיום הראשון, כל שני וחמישי – – –

דוד אמסלם: – – אבל אותך זה לא מעניין, בדיוק כמו שאותם זה לא מעניין, בגלל שמה שמעניין אותך זה להכפיש את ראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: אותי זה מעניין מאוד.

אוסאמה סעדי: מה שמעניין אתכם זה למנוע את ההפגנות ותו לא.

אוסאמה סעדי: רק למנוע את ההפגנות – זה מה שמעניין אתכם.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אוסאמה, אני רוצה להגיד לך משהו.

אוסאמה סעדי: אני אשאל אותך, תענה לי, בבקשה: ראש הממשלה אמר כל פעם: לשמור על מרחק של שני מטר, מסכה, ואף פעם לא אמר שאסור לעשות הפגנה.

אוסאמה סעדי: מה קרה?

אוסאמה סעדי: מה השתנה?

אוסאמה סעדי: מה השתנה?

אוסאמה סעדי: אני מסכים שתעשה את אותם כללים על הפגנות, על תפילות, על כל דבר, אבל אל תמנע את זה.

אוסאמה סעדי: אל תמנע את זה.

דוד אמסלם: אוסאמה, אוסאמה, אני אומר לך, אתה יודע את האמת – עזוב.

דוד אמסלם: אנחנו תמיד בעד הפגנות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו דמוקרטים בנשמה.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו יותר מזה: גם אם אנחנו חושבים רק פוליטית, ההפגנות האלה טובות לנו.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: אבל אני רואה את הציבור הישראלי, אני רואה את מה שקורה, אני מתפוצץ בבית.

דוד אמסלם: אני לא מאמין.

דוד אמסלם: כל יום אני רואה את אחוז הנדבקים – 7,000 איש, כמעט 40 מתים ביום.

דוד אמסלם: אני נחרד.

דוד אמסלם: כבר לא מעניינת אותי הפוליטיקה, יש פה ציבור.

דוד אמסלם: אבל אצלכם הכול פוליטיקה.

דוד אמסלם: מנדלבליט עוד בא ומתעקש על ההפגנות.

דוד אמסלם: אני לא מבין מאיפה ההיגיון הזה שלו.

דוד אמסלם: אמרתי לו באחת מישיבות הממשלה: אתם יודעים מה, אתה, מלצר וחיות, קחו אחריות על הקורונה, טפלו בה.

דוד אמסלם: אתם תחליטו מה שאתם רוצים, רק תביאו מזור לעם ישראל.

דוד אמסלם: בבקשה, תחליט מה שאתה רוצה – הפגנה.

דוד אמסלם: טפל לנו במחלה.

דוד אמסלם: אולי אתה גאון, אולי מלצר גאון גדול, הוא וחיות.

דוד אמסלם: טפלו במחלה, בווירוס, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אתה מבין בקורונה?

אוסאמה סעדי: ראש הממשלה מבין בקורונה?

דוד אמסלם: אבל מה קורה?

דוד אמסלם: הם מביאים לך 15,000 איש – רק שנייה – אתה ראית, אתה רואה אותם בטלוויזיה – – –

אוסאמה סעדי: יש גורמים מקצועיים.

אוסאמה סעדי: תן להם לטפל.

אוסאמה סעדי: לא אתה ולא מנדלבליט – הגורמים המקצועיים.

אוסאמה סעדי: אתה מסכים איתי, הגורמים המקצועיים?

דוד אמסלם: אוסאמה, רק שנייה.

דוד אמסלם: לא, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: מה לא?

דוד אמסלם: אוסאמה, אני אוחז ממך, אמרתי לך.

דוד אמסלם: עזוב, אתה לא בן אדם טיפש, אתה ראית איך 5,000 או 7,000 איש מצטופפים שם.

דוד אמסלם: אי-אפשר לשמור מרחק, אי-אפשר, כמו שבאולם אי-אפשר.

דוד אמסלם: זה לא 50 איש ששומרים מרחקים ועושים איקסים.

דוד אמסלם: כששמו להם קפסולות, הם צחקו על השוטרים.

דוד אמסלם: הם חשבו שהשוטרים באים לרעתם.

דוד אמסלם: בשביל מה יש קפסולות?

דוד אמסלם: לשמור עליכם.

דוד אמסלם: אבל מה לעשות, איך אמרתי בפעם הקודמת – אם אתה רוצה רק להזיק לעצמך, תזיק.

דוד אמסלם: אבל אתה נוסע איתי בספינה ואתה קודח חור בתא שלך ואתה אומר לי: עזוב, מה זה מעניין, זה אצלי בתא, ואתה מטביע את כולנו – זה מה שקורה היום.

דוד אמסלם: הם נבהלו היום בגלל שהם מבינים שהאירוע המרכזי של התפשטות המחלה הוא בהפגנות – לא בגלל ההפגנה; הם מדברים איתנו פה: למה אתם מדברים על ההפגנות?

דוד אמסלם: זה לא ההפגנה, זה מה שקורה בתודעה הציבורית: כמעט כל אזרח במדינת ישראל מבין שכנראה הקורונה זה בלוף.

דוד אמסלם: אם פה היועץ המשפטי, חיות, בית המשפט, מאפשרים להם וזה כמעט הדבר הכי חשוב – יותר מתפילות יום כיפור – אז הם אומרים לעצמם: עזוב.

דוד אמסלם: זו לא שאלה של איזו נוסחה אטומית.

דוד אמסלם: אני מבין לא פחות ממנדלבליט.

דוד אמסלם: אני מבין לא פחות מחיות.

דוד אמסלם: אם הם מרשים לכל אלה להתכנס כאן

דוד אמסלם: אז למה שאני לא אלך עם הילדים שלי עכשיו לבקר את אימא שלי, לבוא להתפלל עם 1,000 איש?

דוד אמסלם: להפך, בתפילה עוד אתה בא לשם שמיים.

דוד אמסלם: הוא לא יכול לדחות את ההפגנה בשלושה שבועות?

דוד אמסלם: מה הוא משווה לתפילה?

דוד אמסלם: מה נגיד ליהודים, אל תתפללו שלושה שבועות?

דוד אמסלם: הרי הוא צריך להתפלל שלוש פעמים ביום, מה לעשות?

דוד אמסלם: אי-אפשר לצבור את התפילות, שבסוף נתפלל, מה שנקרא, שלוש פעמים כפול 30 ביום אחד.

דוד אמסלם: זה לא עובד ככה.

דוד אמסלם: לכן, האבסורד שקורה כאן, לדעתי, זה אמון הציבור שנפגע.

דוד אמסלם: ולכן המשימה היא, בגדול, שהציבור ירגיש שיש בלגן במדינה.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי: למה הם עושים את זה?

דוד אמסלם: הרעיון הוא פשוט מאוד.

דוד אמסלם: איך אמר לפיד?

דוד אמסלם: ב-77' נפלה הממשלה לא בגלל הפגנות.

דוד אמסלם: הם רוצים לייצר כאוס – שהציבור ישב בבית, ירגיש שהמדינה יצאה משליטה.

דוד אמסלם: יצאה משליטה.

דוד אמסלם: הכול יצא משליטה פה.

דוד אמסלם: כל יום אתה שומע את המספרים עולים.

דוד אמסלם: אני חושב שלאן שמנדלבליט הביא אותנו זה אסון.

דוד אמסלם: זה בן אדם אחד – אני מעולם לא תיארתי לעצמי שיהיה בן אדם אחד שיעשה כזה נזק למדינה, ועוד פקיד.

דוד אמסלם: לא האמנתי.

דוד אמסלם: לא העליתי על דעתי שיש אופציה כזאת, אבל תראו לאן הגענו:

דוד אמסלם: 7,000 חולים ביום; 11% מהבדיקות הן חיוביות, קרי, אתה הולך ברחוב – סביר להניח שאחד מעשרה אנשים הוא חולה, אולי קצת פחות, אבל באחוזים ניכרים מאוד.

דוד אמסלם: והעיקר – ההפגנות.

דוד אמסלם: מתווכחים וכחול לבן משווים בין הפגנות לבין תפילות.

דוד אמסלם: מה הם טוענים?

דוד אמסלם: תראה את הטענה האבסורדית: יש מיליון מתפללים ו-15,000 מפגינים.

דוד אמסלם: קודם כול זה הבלוף הכי גדול והשקרים הרגילים.

דוד אמסלם: הרי המתפללים מתפללים במניינים של 20–30.

דוד אמסלם: הרי יש תשעה מיליון איש במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אז מה?

דוד אמסלם: שלושה בבית כזה, ארבעה בבית כזה – הכול בסדר.

דוד אמסלם: אין התכנסות אחת של 15,000 או 10,000 או 5,000.

דוד אמסלם: הרי הרעיון זה לא במספר האנשים שמתפללים, זה בהתכנסות שלהם.

דוד אמסלם: דבר שני – בתי הכנסת לא מסוקרים מהבוקר ועד הלילה על ידי הטלוויזיה ולא מופקים בטלוויזיה.

דוד אמסלם: עכשיו, הציבור במדינת ישראל – ילדים, נערים, חיילים, חבר'ה צעירים – הם לא מפגרים כמו שחושבים.

דוד אמסלם: אמרתי: לא מדובר באיזו נוסחה כימית מסובכת שלא מבינים.

דוד אמסלם: מבינים.

דוד אמסלם: חבר'ה, אם להם מותר, למה אסור לי לשחק כדורגל עם החברים שלי?

דוד אמסלם: בוא תסביר לי.

דוד אמסלם: מר מנדלבליט, בוא תסביר לילדים בחוץ.

דוד אמסלם: בוא תסביר להם שזה חוקתי.

דוד אמסלם: בוא תסביר להם אתה.

דוד אמסלם: דרך אגב, הצעת החוק הזאת נולדה בגלל הסיפור הזה – בגלל שכל הדבר כבר הוסדר בחוק הקורונה, בעיקרון.

דוד אמסלם: אני הייתי אצל שר האוצר.

דוד אמסלם: מה אומר לי שר האוצר?

דוד אמסלם: שאתמול הוויכוח בממשלה לקראת הסוף היה – אני מצטט אותו – שמנדלבליט אמר להם: או שאנחנו סוגרים את כל המשק, אבל אם פותחים – יש הפגנות.

דוד אמסלם: אז רק שנייה, לא הבנתי, אז בגלל זה עכשיו לסגור את המשק – בגלל ההפגנות?

דוד אמסלם: כאילו מה, אתה רוצה לצאת עם הכבוד של עצמך, ומבחינתך, אין לך בעיה שיסגרו את הכול.

דוד אמסלם: נניח שעכשיו חושבים לפתוח 30%.

דוד אמסלם: מה זה, פרוטקשן?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: מאיפה באו לך בכלל החוצפה והעוז הזה?

דוד אמסלם: מניין אתה לוקח את זה?

דוד אמסלם: דרך אגב, איפה זה כתוב בחוק שמותר לך לעשות דבר כזה?

דוד אמסלם: והממשלה – אתה מכתיב לה את הקצב.

דוד אמסלם: אין ברירה, צריכים להתקדם.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, כל החוק הזה לא היה בא לעולם אם לא היה סיפור ההפגנות, בגלל שבחוק הקורונה, שהוא טען – אמרתי לכם בפעם הקודמת מה קרה.

דוד אמסלם: כשהתחלנו את תקנות שעת חירום פתאום עלה חוק הקורונה.

דוד אמסלם: אני שאלתי אותו: תגיד, מה הקשר בין ההפגנה לקורונה?

דוד אמסלם: הוא אמר: ככה.

דוד אמסלם: ראש הממשלה, הבנתי שאם אנחנו לא – אתה זוכר את זה, היושב-ראש?

דוד אמסלם: אתה היית באותן ישיבות ליליות.

דוד אמסלם: אני הבנתי שאם אין הפגנות אז אין תקנות שעת חירום.

דוד אמסלם: תבינו טוב: אם אין הפגנות, אין תקנות שעת חירום.

דוד אמסלם: אתם רואים את זה היום הלכה למעשה.

דוד אמסלם: ואז עברנו, אמרנו: טוב, תשמע, בסוף בסוף בסוף מי שאחראי לקורונה זה הממשלה.

דוד אמסלם: הנגיף הזה, אנחנו צריכים להילחם בו, עם מנדלבליט ובלי מנדלבליט, אבל בסוף הוא נמצא.

דוד אמסלם: התקדמנו, הוקמה הממשלה, בא היועץ המשפטי ואומר: רק שנייה, חבר'ה, עכשיו נגמרו תקנות שעת חירום, יש ממשלה, אתם צריכים לחוקק חוק.

דוד אמסלם: הם ניסחו את החוק הקורונה הגדול – הכניסו בפנים גם הפגנות.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו רוצים להגביל את ההפגנות – הוא אומר בישיבת הממשלה לפני שבוע וחצי: זה החוק.

דוד אמסלם: אני אומר לו: אבל אתה המצאת את החוק הזה.

דוד אמסלם: תספר להם שאתה המצאת את החוק, אתה לא מספר לאנשים.

דוד אמסלם: אתה עכשיו כאילו – אני ישבתי עם אחד השרים, הוא חשב שזה חוק-יסוד.

דוד אמסלם: אני אומר לו: תגיד, אתה שומע – הוא אומר לי: דודי.

דוד אמסלם: אני אומר לו: כבוד השר, איך אתה – הוא אומר לי: תשמע, דודי, זה חוק-יסוד.

דוד אמסלם: אני אומר לו: תגיד, אתה שומע את עצמך?

עמית הלוי: זה בניגוד לחוק-יסוד.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: אבל היועץ המשפטי אמר לנו שזה החוק.

דוד אמסלם: אמרתי לו: אבל היועץ המשפטי המציא את החוק הזה.

דוד אמסלם: אתה לא מבין את הבלוף שקורה פה?

עמית הלוי: השר אמסלם – – –

דוד אמסלם: עכשיו, כל הסיפור הזה – אוסאמה, אני אומר לך, הסיפור הציבורי עכשיו להילחם במגפה – אירוע לא פשוט.

דוד אמסלם: בהתחלה, כשהממשלה קיבלה החלטה, הציבור עשה בדיוק לפי ההוראות ופחד.

דוד אמסלם: היום הוא לא מפחד והוא מזלזל, בגלל ההפגנות.

אוסאמה סעדי: הוא לא מאמין לכם.

דוד אמסלם: לא לנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך משהו.

אוסאמה סעדי: הוא לא מאמין לכם – – –

דוד אמסלם: אוסאמה, באמת, אני רוצה להגיד לך משהו.

אוסאמה סעדי: הוא מאמין לכם – – – נכון?

אוסאמה סעדי: הציבור לא מאמין.

דוד אמסלם: אבל רק שנייה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: בגלל ההתנהגות שלכם הציבור לא מאמין לכם.

דוד אמסלם: אוסאמה, אני רוצה להגיד לך משהו.

אוסאמה סעדי: יום אחד ככה, יום אחר ככה.

דוד אמסלם: אוסאמה, אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

אוסאמה סעדי: עוד לא עבר שבוע של סגר כולל.

דוד אמסלם: אבל אוסאמה – – –

אוסאמה סעדי: עוד לא עבר שבוע.

אוסאמה סעדי: עוד לא עבר שבוע.

דוד אמסלם: אוסאמה, אמרתי לך.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו, אוסאמה.

דוד אמסלם: אני מכבד אותך ומעריך אותך מאוד, אתה יודע.

דוד אמסלם: אני גם אוחז מהראש שלך.

דוד אמסלם: אתה יודע לבד: סיפור הקורונה לא קשור לפוליטיקה.

דוד אמסלם: יש פה מגפה בעולם – עזוב את העולם; במדינת ישראל אנחנו צריכים להתגבר עליה, כולנו.

דוד אמסלם: מה זה משנה יהודים, ערבים, נוצרים?

דוד אמסלם: כולם חולים.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: עכשיו, אנחנו מקבלים החלטות.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: הממשלה, כמובן, מנחה את הציבור, לפעמים ככה, ככה.

דוד אמסלם: הציבור לא לא מאמין לממשלה.

דוד אמסלם: זה לא קשור.

דוד אמסלם: הציבור, הבן אדם הרגיל בבית, יש לו את ההערכה האישית שלו.

דוד אמסלם: הוא לא מאמין בגלל שהוא רואה בטלוויזיה את ההפגנות, והוא מבין שכנראה – – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד אמסלם: תקשיב, הוא מבין שהווירוס הזה זה בלוף.

דוד אמסלם: לא היה יכול להיות, הוא אומר, שיש 15,000 שמאלנים, שהם האליטה במדינה, אדוני הארץ, שבאים להידבק.

דוד אמסלם: לא נשמע לו הגיוני.

דוד אמסלם: אז הוא אומר: אם הם, מותר להם, למה לי אסור ללכת?

דוד אמסלם: זו ההקבלה.

דוד אמסלם: אני מספר לך שבכפרים הערביים, שהם עושים את החתונות, זה בגלל ההפגנות.

דוד אמסלם: הרי מה אומר בעל החתונה?

דוד אמסלם: אני עושה את זה בחוץ, בכיכר.

דוד אמסלם: אני לא עושה את זה במבנה, אין אולם.

דוד אמסלם: בחוץ.

דוד אמסלם: שם יש 10,000, פה אנחנו 200 איש.

דוד אמסלם: למה לי אסור?

דוד אמסלם: ואללה, צודק.

דוד אמסלם: אתה לא תצליח לשכנע אותו.

דוד אמסלם: הוא גם חושב שהנגיף כנראה תופס כמה אנשים מבוגרים, זה לא קשור אליו.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הוא אומר: לא יכול להיות שאלה שם מצטופפים בכמויות כאלה, לא הגיוני.

דוד אמסלם: לכן, זו הבעיה.

דוד אמסלם: לך תשכנע את האנשים עכשיו שזו סכנת נפשות אמיתית.

דוד אמסלם: אתה לא תצליח להוציא להם את זה מהראש הרבה זמן.

דוד אמסלם: לכן, זו הצעת החוק וזו המטרה של כל החוק הזה, שבא לעולם כדי לתקן את מה שמנדלבליט עשה לנו לפני שישה חודשים.

דוד אמסלם: תודה.

יריב לוין: תודה רבה לשר אמסלם.

יריב לוין: אנחנו מכאן עוברים לדיון.

יריב לוין: נדמה לי בהסכמה כללית כאן שמזל גדול שהשר אמסלם בממשלה, כי אם הוא היה באופוזיציה, הו, היו פה פיליבסטרים ארוכים מאוד.

יריב לוין: אתם מסכימים.

יריב לוין: אז אני מזמין את חברת הכנסת ע'דיר כמאל מריח להיות ראשונת הדוברים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – – –

יריב לוין: אני חייב להגיד לך שגם כשאתה שומע אותו חצי שעה זה עדיין מעניין.

יריב לוין: את זה אי-אפשר לקחת ממנו.

ע'דיר כמאל מריח: דודי, אתה יודע איך מסכמים בערבית במילה אחת את המופע הזה שהיה עכשיו?

ע'דיר כמאל מריח: תנחש.

עאידה תומא סלימאן: חרטא?

אוסאמה סעדי: חרטא.

ע'דיר כמאל מריח: בטיח'.

ע'דיר כמאל מריח: בטיח'.

ע'דיר כמאל מריח: אתה יודע מה זה בטיח'?

ע'דיר כמאל מריח: יעני, כלאם פאדי, יעני, בולשיט, באנגלית.

קריאה: הוא לא יודע אנגלית.

ע'דיר כמאל מריח: אולי אתה מבין אנגלית ואולי לא, אבל דבר אחד אתה בוודאות מבין: לסנגר ולסגוד לאדון שלך, וזה – שאפו.

ע'דיר כמאל מריח: אני אקדיש לך נאום אחר, לא עכשיו.

ע'דיר כמאל מריח: אדוני כבוד היושב-ראש, התבשרנו הבוקר שידידינו יזהר שי שוקל להתפטר – אז יזהר שי, ידידי, אני חייבת לומר לך שהייתה בי תחושה עצומה של הקלה כששמעתי שאתה שוקל להתפטר והצבעת נגד.

ע'דיר כמאל מריח: אני מכירה אותך היטב.

ע'דיר כמאל מריח: היית מקורב אליי בחוסן.

ע'דיר כמאל מריח: אני מכירה אפילו את אשתך המדהימה, הילה, אני מכירה את הילדים המקסימים שלך, אני יודעת על איזה ערכים אתה מגדל את המשפחה שלך ואני יודעת שאתה זר לעצמך; כשאתה מסתכל במראה, זה זר לך.

ע'דיר כמאל מריח: יש דיסוננס עצום בין יזהר שי האמיתי ליזהר שי תחת האלונקה, אז אני מחכה שיזהר שי יחזור להיות האדם שאני מכירה, יחזור לתלם, יחזור לדרך שהוא איבד.

ע'דיר כמאל מריח: יזהר, תחזור למוסר.

ע'דיר כמאל מריח: ידידתי מיקי חיימוביץ', אני רואה את היסודיות שלך, אני רואה באיזו מקצועיות את מנהלת את ועדת הפנים, אבל אני גם מכירה אותך מספיק טוב לדעת שקשה לך, אפילו מאוד קשה לך.

ע'דיר כמאל מריח: אני קוראת לך לשים יד על הלב ובאומץ רב – להפגין אומץ רב ולהגיד: עד כאן.

ע'דיר כמאל מריח: לא בבית ספרנו.

ע'דיר כמאל מריח: לכל דבר יש סוף.

ע'דיר כמאל מריח: אתמול קראנו את מה שידידתי מירב כהן אומרת.

ע'דיר כמאל מריח: היא אומרת: לא נעים לי.

ע'דיר כמאל מריח: מירב, זה לא נעים לי, לא לא נעים לי – זה גורל של עם שלם.

ע'דיר כמאל מריח: זו מדינה, זה שלטון, זה משבר, זה מחדל.

ע'דיר כמאל מריח: אין פה נעים לי, לא נעים לי.

ע'דיר כמאל מריח: לא נעים לך – קומי ותתפטרי.

ע'דיר כמאל מריח: חברים, השחרתם את המוסר, הכשרתם את השחיתות.

ע'דיר כמאל מריח: כל כך מקל לראות שמבצבצים ניצנים של אור, של תקווה, של לקיחת אחריות, של גילוי מנהיגות, דווקא בערב יום כיפור, כי אף פעם לא מאוחר לבוא ולומר: שגינו, טעינו, זו הייתה תקלה, זו הייתה שגיאה.

ע'דיר כמאל מריח: תדפקו על השולחן ותעשו זאת.

ע'דיר כמאל מריח: תנו לאנשי מקצוע לנהל את המשבר הזה, לטפל כלכלית ובריאותית.

ע'דיר כמאל מריח: הרי מה עושה ביבי?

ע'דיר כמאל מריח: ביבי כובל אתכם; ביבי מחליט בשבילכם; ביבי משתיק אתכם; ביבי נוטש אתכם – טס לחו"ל, חותם על הסכמים כאוות נפשו ולא מתייעץ אתכם.

ע'דיר כמאל מריח: ומה אתם עושים מהארץ?

ע'דיר כמאל מריח: בני גנץ מאחל לו הצלחה.

ע'דיר כמאל מריח: הוא מאחל לו הצלחה – על מה בדיוק, אני לא יודעת.

ע'דיר כמאל מריח: הרי הם שורפים את המדינה, הורסים את הארץ, ובני מאחל לביבי הצלחה.

ע'דיר כמאל מריח: חברים, אתם חצי שנה נכשלים – נכשלים בלייצר אחדות, נכשלים בלטפל במשבר הזה.

ע'דיר כמאל מריח: אתם יודעים במה אתם מצליחים?

ע'דיר כמאל מריח: בדבר אחד אתם מצליחים: בלבייש עצמכם, בלבייש את עם ישראל, בלבייש קהל הבוחרים שלכם, שבטח בכם והאמין בכם.

ע'דיר כמאל מריח: אני ממליצה לכם לצאת מהלשכות, לראות את השלטים המתווספים מדי יום, "להשכרה" ו"למכירה", לראות בתי עסק נסגרים, לראות אזורים שוממים.

ע'דיר כמאל מריח: הרי פירקתם משפחות שלמות, סגרתם חנויות, הרסתם כלכלות, ואתם מדברים איתי על אלונקה ועל בטיח'?

ע'דיר כמאל מריח: לא אקורדיון ולא זיג-זג; זה מחדל, זה פיאסקו.

ע'דיר כמאל מריח: קומו ותתפטרו, את ההזיה הזאת שנקראת "ממשלת אחדות" פרקו ויפה שעה אחת קודם.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אליהו חסיד – איננו; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – גם הוא לא נמצא.

יריב לוין: חבר הכנסת איימן עודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עודה, אתה רוצה?

יריב לוין: בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני רוצה להתריע מפני סכנה ממשית שקורית בצל נגיף הקורונה.

איימן עודה: כולם מדברים על הקורונה, ובצדק, בצדק מוחלט.

איימן עודה: בצל הקורונה עולה כוח התנחלותי, פשיסטי, שמהווה נגיף נגד השלום, נגד הדמוקרטיה, נגד השוויון, ואני מתכוון למפלגת ימינה ולנפתלי בנט.

איימן עודה: היום הליכוד יחד עם ימינה, לפי כל הסקרים – רק שניהם ביחד עולים על 50 מנדטים.

איימן עודה: חברים, הפשיזם משתלט.

איימן עודה: הפשיזם עולה מדרגה ומתקרב להרכיב את הממשלה הבאה.

איימן עודה: חשוב לי להגיד לכם שכל הפשיסטים בעולם עלו בצל משבר ענקי בתוך המדינות, וזה מה שקורה עכשיו.

איימן עודה: המאמר של אלוף בן על בנט, שהוא מספר בו, מספר בו שהוא דיבר עם בני משפחתו, ואמרו לו: תעזוב, הוא ישתנה.

איימן עודה: מה שרואים מכאן לא רואים משם.

איימן עודה: זה יהיה אחרת.

איימן עודה: העיקר עכשיו לא פוליטיקה אלא איך למגר את הקורונה.

איימן עודה: אני רוצה להתריע, להזהיר את האזרחים מפני הפשיזם העולה במדינה.

איימן עודה: פעם רבין היוצא ממלחמת 67' – ואין לי שום דבר משותף איתו בשנת 67' ובשנות השבעים – אמר על המתנחלים ההם שהם סרטן בגוף הדמוקרטיה הישראלית.

איימן עודה: בשנות התשעים, אחרי הטבח בחברון, אחרי רצח ראש הממשלה, הם היו בשפל.

איימן עודה: היום הם מקבלים 22 מנדטים, ואנשים כביכול מהמרכז אומרים שזה לא העיקר; תנו לו, יש לו תוכנית.

איימן עודה: מה התוכנית הזאת?

איימן עודה: מה התוכנית הזאת?

איימן עודה: הווירוס מתהפך מצחוק מהתוכנית של בנט.

איימן עודה: אין לו תוכנית, אבל הוא יושב בצד, מהאופוזיציה, מותר לו להגיד מה שהוא חושב שנכון, ואנשים הולכים שבי אחריו.

איימן עודה: אני מתריע.

איימן עודה: אני מזהיר את האזרחים מעליית הפשיזם.

איימן עודה: כן, כן להיאבק נגד נגיף הקורונה, ויחד עם זאת להיאבק נגד הפשיזם.

איימן עודה: שניהם ביחד.

איימן עודה: תודה.

אלי אבידר: עזרת לו.

אלי אבידר: הוא לא צריך לגעת בסימפטום.

יריב לוין: תודה רבה, ובשמו של חבר הכנסת אבידר, אני לפחות מציין שסיעת ישראל ביתנו לא נכללה בקבוצה שהזכיר חבר הכנסת עודה, וכל אחד יסיק מזה את המסקנה שלו.

יריב לוין: אני מזמין את חבר הכנסת רם בן ברק, בבקשה.

איימן עודה: – – –

אלי אבידר: כולנו הבנים של הקדוש ברוך הוא.

אלי אבידר: הוא ברא אותי כמו שהוא ברא אותך.

יריב לוין: חבר הכנסת אבידר, חמם את הגרון, עוד מעט תורך.

קריאה: – – –

יריב לוין: ספר לי על זה.

יריב לוין: בבקשה.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אנצל את קרבתו של יום הכיפורים ואשא תפילה לקדוש ברוך הוא: אבינו מלכנו, שמע נא קולנו, אבינו מלכנו, רחם נא עלינו, אבינו מלכנו, תפטור אותנו מעונשו של זה.

רם בן ברק: תפטור אותנו מראש ממשלה שמנהל משבר משיקולים אישיים ולמען טובתו האישית.

רם בן ברק: תפטור אותנו מממשלה מנותקת, ממשלה ששריה אינם מסוגלים לעמוד בפני הרודן, והם מפוחדים ורועדים ופועלים בניגוד מוחלט לצו מצפונם ובניגוד מוחלט להחלטות מקצועיות שיוציאו אותנו מהמשבר ויובילו אותנו לחוף מבטחים.

רם בן ברק: כל ההחלטות של ראש הממשלה בנימין נתניהו ללא יוצא מן הכלל מיועדות למטרה אחת בלבד, ואין בין המטרה לבין הבראת הכלכלה והתחלואה שום קשר.

רם בן ברק: המטרה היא לגרום כאן לאנרכיה, לגרום כאן לכאוס כלכלי ובריאותי, ובסופו של דבר להביא לכך שנתניהו יצליח בתחבולותיו וישיג את מטרתו העיקרית: לדחות את משפטו.

רם בן ברק: לראש הממשלה לא אכפת שעל הדרך יעלה מספר הנדבקים.

רם בן ברק: לא אכפת לו שעל הדרך תיהרס הכלכלה ומאות אלפי אנשים יאבדו את פרנסתם.

רם בן ברק: לא אכפת לו מבתי החולים הקורסים, כי אם היה אכפת לו כבר היו מועברים מיליארדי שקלים שאינם מועברים כבר שנים.

רם בן ברק: ואני מזכיר לכם, הוא היה עשר שנים שר הבריאות.

רם בן ברק: לא אכפת לו ממיליון המובטלים, כי אם היה אכפת לו, מזמן היה במודל הגרמני ולא בשטות שנקראת חל"ת.

רם בן ברק: לא אכפת לו מהחקלאות הישראלית, כי אם היה אכפת לו הוא לא היה מייבא עגבניות סוג ג' מטורקיה על חשבון החקלאים הישראלים בתקופת משבר.

רם בן ברק: לא אכפת לו, והוא מלבה שנאה בין חרדים לחילונים.

רם בן ברק: לא אכפת לו, והוא מלבה שנאה בין מה שהוא מכנה "ישראל הראשונה וישראל השנייה".

רם בן ברק: אבל לנו אכפת.

רם בן ברק: אנחנו כולנו ישראלים, חילונים וחרדים, מזרחים ואשכנזים, יהודים, מוסלמים ונוצרים.

רם בן ברק: כולנו, כל הישראלים, אכפת לנו.

רם בן ברק: אכפת לנו מהמדינה הזאת, ולהבדיל ממך, נתניהו, לא ניתן לאף אחד להרוס אותה.

רם בן ברק: אנחנו נמשיך לעמוד בצמתים ולהפגין בבלפור, ונעשה כל שנוכל כדי לקחת את ראש הממשלה, שאיבד לחלוטין את אמון הציבור, ולשלוח אותו הביתה.

רם בן ברק: אני פונה מפה לחברי הקואליציה, חברי הליכוד וחברי כחול לבן ולחבריי מהמפלגות החרדיות: אל תרימו ידכם בעד הסגר הזה.

רם בן ברק: אל תיתנו את ידכם להרס הכלכלה של מדינת ישראל.

רם בן ברק: אל תיתנו את ידכם לחוקים שמגבילים זכויות יסוד הקבועות בחוק.

רם בן ברק: אני מציע לראש ממשלתנו היקר: במקום לספר לנו שכל מנהיגי העולם מתקשרים אליך, תתקשר לראש עיריית כפר קאסם עאדל בדיר ותשאל אותו איך הוא הביא את עירו מעיר אדומה לעיר ירוקה.

רם בן ברק: תתקשר לראשת עיריית ירוחם טל אוחנה ותשאל אותה איך היא גרמה לירידה בתחלואה.

רם בן ברק: בעיקר, תתחיל להתנהל מקצועית ולא פוליטית, כי במלחמה צריך לעשות את הדברים הנכונים ולא דברים שיצילו אותך ממשפט.

רם בן ברק: אבינו מלכנו, שלח רפואה שלמה לחולי עמנו.

רם בן ברק: אבינו מלכנו, קרע את רוע הגזרה מלפנינו.

רם בן ברק: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: ועכשיו, לא מהיציע וגם לא מהשורה האחורית במליאה אלא מהדוכן עם המיקרופון – אני מזמין את חבר הכנסת אלי אבידר, בבקשה.

קריאה: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת סובה, אתה יודע, כל אחד והכבוד המגיע לו.

יריב לוין: בבקשה.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו בישורת האחרונה לפני יום הכיפורים הקדוש, והמשבר שאנו חווים ראוי שיהיה לפני יום של תענית.

אלי אבידר: השאלה היא, איזה עוון עשינו שנגזר עלינו ראש ממשלה שקרן, מושחת, נצלן, רמאי, כושל ודיקטטור?

אלי אבידר: בלימודי העומק של היהדות מסבירים שכל תהליך שעובר עלינו מבורך, גם אם יש בו סבל, כיוון שהסבל בא כתשלום על משהו.

אלי אבידר: הקושי הגדול, מלמדים אותנו, הוא שיש להתייחס למי שגורם לנו את הסבל כאל שליח לדבר מצווה.

אלי אבידר: לא פשוט.

אלי אבידר: זו הסיבה שאסור להשחית זמן בלשנוא או לחשוב על נקמה בנתניהו, רק להוציא אותו מחיינו ומהר.

אלי אבידר: תומכיו של נתניהו פרוסים בין תומכי הליכוד, הציונות הדתית והעדה החרדית.

אלי אבידר: התומכים מתחלקים לשתי קבוצות: האחת תומכת מתוך אינטרסים ורואה בו את הרע במיעוטו.

אלי אבידר: הקבוצה השנייה מעניקה לו תמיכה שמבוססת רגשית.

אלי אבידר: ואני שואל: איך הם, שספגו ערכים מיומם הראשון, יכולים לתמוך באדם שאין לו ערכים?

אלי אבידר: איך הם, שיודעים לאהוב ולהעניק אהבה, יכולים לתמוך באדם שאוהב רק את עצמו?

אלי אבידר: איך הם, שמבינים את החשיבות של הרגש, יכולים לתמוך באדם חסר רגשות?

אלי אבידר: לשמיים הפתרונים.

אלי אבידר: אנחנו נמשיך לעשות את שלנו ונקווה שהם יתעוררו לפני שיהיה מאוחר מדי.

אלי אבידר: רבותיי חברי הכנסת, לכל עם יש תקופות אפלות.

אלי אבידר: לנו יש את התקופה הזאת, שבה מובא היום לכנסת חוק שהופך אותנו מדמוקרטיה מעוררת גאווה לדיקטטורה אפלה.

אלי אבידר: לסגר הראשון נכנסנו כי נתניהו טען שימותו מאות אלפים ושאין לנו מספיק מכונות הנשמה.

אלי אבידר: היום הוא מטיל סגר הרסני לכלכלה ולעתיד של כולנו כשיש רק 168 חולים מונשמים ואלפי מכונות הנשמה פנויות, ברוך השם.

אלי אבידר: לכולם ברור שהסגר הוא בגלל המחאה.

אלי אבידר: המחאה היא שמטריפה אותו.

אלי אבידר: אל דאגה, נלמד את הממשלה הזאת ערכי דמוקרטיה, כי אין במדינת ישראל מספיק שוטרים כדי לעצור את המחאה, אין מספיק ניידות כדי לחסום את כל הכבישים ואין מספיק פקידים בכירים שייתנו יד לחוק אנטי-דמוקרטי שמובא כאן היום.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, נתניהו ינצח כשאנחנו נרים ידיים, ואנחנו לא נרים ידיים.

אלי אבידר: ננהג בחוק הזה כפי שראוי לו.

אלי אבידר: נמשיך להפגין עד שיתפטר.

אלי אבידר: תודה רבה, אדוני.

יריב לוין: חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת אבידר, זה יותר אפקטיבי לקרוע לארבעה.

יריב לוין: ככה, בפעם הבאה תעשה עוד פעם.

אלי אבידר: אני שומר את זה למזכרת.

יריב לוין: לא, לא, יש מה לשפר.

אלי אבידר: זה למזכרת.

אלי אבידר: נקווה שזה יהיה האחרון שאני אקרע.

יריב לוין: יש מה לשפר.

אלי אבידר: שלא יהיה צורך.

יריב לוין: חבר הכנסת אבידר, תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת הלוי, בבקשה.

עמית הלוי: תודה.

עמית הלוי: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי לכנסת, ב-24 השעות האחרונות ניצבו מול עינינו, מול עיני כל ישראל, שתי דמויות, זו לעומת זו, שלדעתי מיטיבות לתאר את הסיטואציה שאנחנו חווים בימים האחרונים.

עמית הלוי: מצד אחד ניצב הרב דוד יוסף, שראיתי אותו אתמול בסרטון קורא מעומק ליבו לאלפי שומעיו, לכל אדם בישראל, לכל מתפלל, ואומר לו: עזבו ממשלה, עזבו כנסת, תגלו אחריות אישית, תגלו אחריות אזרחית, תישארו בבית, תתפללו בבית, תסגרו את בית הכנסת.

עמית הלוי: מופת של אחריות אזרחית.

עמית הלוי: הרב דוד יוסף, מופת.

עמית הלוי: וזה יום כיפור, נשמת אפו של העם היהודי, והוא אומר: נשמת אפכם יותר חשובה, תישארו בבית.

עמית הלוי: מול זה קודם כול אתם, ראשי האופוזיציה, שבאמת, אני אומר בצער, לא מתביישים להתסיס את הציבור, לקרוא – יש פה ראש של מפלגה אחת שכבר אמר שתוך 48 שעות הוא יחסל את הנייה וכאילו הוא יכול תוך 48 שעות לחסל את הקורונה.

עמית הלוי: בשביל מה אתם עושים את זה, לקרוא לא לשמור על ההנחיות?

עמית הלוי: בשביל מה, בשביל הון פוליטי כזה קטן?

עמית הלוי: זה ריקוד על הווירוס, זה ריקוד על הדם של חולי הקורונה, על הגב שלהם.

עמית הלוי: ויותר חמור מכם – היועץ המשפטי לממשלה, שאומר שאם לא מצב חירום ימשיכו להפגין 2,000 איש – כי מה?

עמית הלוי: באמת אני שואל, מה?

עמית הלוי: מה בדוקטורט שלך, ד"ר מנדלבליט, הסמיך אותך – – –

יואב סגלוביץ': הוא לא אומר את זה, אתה אומר שהוא אומר את זה.

עמית הלוי: לא, הוא אומר.

עמית הלוי: אנחנו כאן, יואב, בשביל לתקן מצב חירום, אחרי שהכנסת הזאת, בחוק-יסוד – וכידוע, חוק-יסוד זה אחד מהדברים הקדושים בחיינו הציבוריים – בחוק-יסוד, בסעיף 39, הסמיכה הכנסת את הממשלה לקבוע תקנות שעת חירום.

עמית הלוי: אנחנו הסמכנו, אבל זה לא הספיק לו.

עמית הלוי: הוא אומר: תעשו בחקיקה.

עמית הלוי: עכשיו הוא אומר: תעשו בחקיקה מצב חירום מיוחד, כי אחרת ימשיכו להפגין 2,000 איש.

עמית הלוי: למה לא 1,900, למה 2,000?

עמית הלוי: למה, כי זה עניין משפטי?

עמית הלוי: כי אתה מומחה לבריאות, ד"ר מנדלבליט?

עמית הלוי: הוא שנים אומר:

עמית הלוי: אני אובייקטיבי וטובת הציבור לנגד עיניי.

יוראי להב-הרצנו: למה לסגור את המשק?

עמית הלוי: ככה לא מתנהג אדם שטובת הציבור לנגד עיניו.

עמית הלוי: זה חוסר אחריות לאומית.

עמית הלוי: תלמד, ד"ר מנדלבליט, מהרב דוד יוסף.

עמית הלוי: אני אומר כאן לאזרחי ישראל: תגלו אחריות ציבורית.

עמית הלוי: אנחנו נחליט כאן מה שנחליט – אתם תגלו אחריות ציבורית, תגלו אחריות אזרחית.

עמית הלוי: תשמרו על עצמכם, תשמרו על הסבא והסבתא, על הקהילה, על העם.

עמית הלוי: זו אחריות לאומית, ובעזרת השם נעבור את התקופה הזאת וניחתם לחיים טובים ולשלום.

עמית הלוי: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום, מצא את מותו עוד פועל, עבד אל-מג'יב נאבלסי, זיכרונו לברכה, פועל בניין מכפר בועיינה-נוג'ידאת; מצא את מותו, אדוני היושב-ראש, בעוד תאונת עבודה קטלנית.

יריב לוין: נורא ואיום.

אוסאמה סעדי: הוא הקורבן ה-42 מתחילת השנה.

אוסאמה סעדי: במקום שכולנו, ובמיוחד הממשלה, נתעסק בנושאים האלה – הם מתעסקים כאילו בבריאות הציבור ואכפת להם.

אוסאמה סעדי: שמענו את הנאום של השר אמסלם, אבל אני אומר לכם: החוק הזה, לא צריך אותו.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, לא צריך חוק כזה.

אוסאמה סעדי: רק סיימנו, עוד לא יבש הדיו מחוק הקורונה הגדול, חוק המסגרת שדנו בו חודשים – וגם אותו לא היה צריך, אבל אמרתם שצריך – עם כל הסמכויות ועם כל ההגבלות.

אוסאמה סעדי: בבקשה, אז יש שם אפשרות להטיל הגבלות גם על הפגנות, עו"ד הלוי, גם על תפילות ועל כל התקהלות.

אוסאמה סעדי: אבל אסור למנוע בכלל, כי זו זכות – אתה מדבר על מדינה דמוקרטית – זו זכות יסוד, אבן יסוד, להפגין.

אוסאמה סעדי: אז מה אתה עושה בחוק הזה?

אוסאמה סעדי: זה ישראבלוף.

אוסאמה סעדי: אתה אומר, למעשה: אני אוסר כל הפגנה.

אוסאמה סעדי: כי מה אתה אומר פה?

אוסאמה סעדי: אני מתיר הפגנות במרחק של 1,000 מטר, של 20 איש.

אוסאמה סעדי: ואללה, תודה רבה.

אוסאמה סעדי: איזו הפגנה זאת?

אוסאמה סעדי: זו הפגנה סופר-דה-לוקס.

אוסאמה סעדי: איזו הפגנה זאת?

אוסאמה סעדי: אתם עושים צחוק מהעבודה?

אוסאמה סעדי: תבואו ותגידו במפורש :

אוסאמה סעדי: אנחנו אוסרים להפגין.

אוסאמה סעדי: נקודה.

אוסאמה סעדי: בלי כל ההתחכמויות האלה.

אוסאמה סעדי: מה שנשאר מכל הסגר המלא – ומחר אנחנו ניווכח בזה, זה לא רחוק; אתה תראה שהינה, בנימין נתניהו כבר החריג את ענף הבנייה, שיעבוד במתכונת מלאה, ויחריגו את נמל התעופה, יחריגו את מפעלי ההייטק ויחריגו אני לא יודע מה, ואז יישאר רק מפעל אחד שסגור הרמטית, וזה מפעל ההפגנות.

אוסאמה סעדי: זהו, זו המטרה של החוק הזה.

אוסאמה סעדי: תודו ואל תתביישו.

אוסאמה סעדי: אני מבין, אדוני היושב-ראש, שכולנו – תאמין לי, אין אחד פה שלא אכפת לו מבריאות הציבור.

אוסאמה סעדי: השר אמסלם אמר לי – בוודאי, אנחנו בחברה הערבית, אכפת לנו ממה שקורה בחברה הערבית, מהתפשטות הנגיף.

אוסאמה סעדי: אכפת לנו, ואנחנו קוראים יום-יום, שעה-שעה, לציבור שלנו לשמור על ההוראות.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, רק משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: אני מסיים.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הציבור איבד אמון בממשלה הזאת, כי ההחלטות הן לא החלטות מקצועיות.

אוסאמה סעדי: הייתי מבין אם היו מביאים לנו את הגורמים המקצועיים – חוות דעת מקצועיות שההפגנות, ואללה, הן הגורם לנגיף ולהתפשטות הנגיף, אם הגורמים המקצועיים היו מגיעים ואומרים: אנחנו בעד לאסור הפגנות.

אוסאמה סעדי: אבל אין.

אוסאמה סעדי: ולכן, ברגע שאין החלטות מקצועיות, הציבור איבד את האמון בהחלטות הפוליטיות שהמטרה שלהן היא אך ורק למנוע את ההפגנות.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת יואב סגלוביץ', בבקשה.

יואב סגלוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ב-1973 היה מחדל.

יואב סגלוביץ': עכשיו אנחנו בעיצומו של חידלון, לא מחדל.

יואב סגלוביץ': אין פה הפתעה, יודעים מה צריך לעשות, יודעים בדיוק מה צריך לעשות, ופשוט לא עושים.

יואב סגלוביץ': ביום חמישי האחרון, לפני שבוע בדיוק, אושרו התקנות שהביאה הממשלה לוועדת החוקה.

יואב סגלוביץ': ישב פרופ' גרוטו בוויכוח, גם איתי, כששאלתי אותו את השאלות, והוא אומר לי: מקצועית זה מה שנכון לעשות.

יואב סגלוביץ': לא סגר.

יואב סגלוביץ': אני שאלתי אותו את השאלה הזאת.

יואב סגלוביץ': נגמר הדיון, עברו התקנות – שמענו את ראש הממשלה עושה פרומו.

יואב סגלוביץ': עושה פרומו למה?

יואב סגלוביץ': לסגר.

יואב סגלוביץ': היום, בוועדת הכנסת, כשהביאו את הפטור מחובת הנחה, שאלתי את נציג היועץ המשפטי לממשלה שאלה נורא קטנה ונורא פשוטה: האם יש בפניכם את חוות הדעת האפידמיולוגית שאומרת שצריך לעצור את כל הפעילות במשק?

יואב סגלוביץ': היא אמרה לי, לא ציטוט מדויק: אני אעביר את זה הלאה, זה באמת חומר למחשבה.

יואב סגלוביץ': אתם יודעים מדוע להעביר הלאה, מדוע זה חומר למחשבה?

יואב סגלוביץ': כי בחוק המופרע הזה שנמצא פה היום, שדודי אמסלם בכלל לא דיבר עליו – הוא דיבר על הרבה מאוד דברים ולא על החוק – כתוב שם שאחרי שהחוק יחוקק יראו אותו כאילו – כאילו – התקבלה חוות הדעת הזאת.

יואב סגלוביץ': ואני אומר לכם במפגיע, ואינני רופא, וגם לא בן של רופא: אנחנו נשב בוועדת החוקה היום, ואני אשאל את המומחים של משרד הבריאות:

יואב סגלוביץ': האם יש חוות דעת כתובה שאומרת שצריך לסגור את כל מפעלי התעשייה, את כל מפעלי ההייטק, צריך לסגור את הכול בסגר טוטלי?

יואב סגלוביץ': ואני אומר לכם מראש, התשובה תהיה: לא.

יואב סגלוביץ': היא תהיה: לא.

יואב סגלוביץ': אבל את זה נעשה אחרי שתהיה קריאה ראשונה, כי בדרך, לפני הקריאה הראשונה, אף אחד לא יקום ויגיד: המלך הוא עירום.

יואב סגלוביץ': עזבו שלמלך במקרה הזה יש כתב אישום על שוחד, מרמה, והפרת אמונים – וכן, זה מכתיב את כל דרך ההתנהלות כאן.

יואב סגלוביץ': כן, זה מכתיב.

יואב סגלוביץ': כי אפילו אם יקבלו החלטה עניינית, אתה כבר לא יודע אם זה ענייני או בלתי ענייני.

יואב סגלוביץ': אינך יודע.

יואב סגלוביץ': במשך למעלה משבעה חודשים מקבלים החלטות בלתי ענייניות כל הזמן, כדרך שגרה, עוטפים אותן בחוקים ובתקנות ומשכנעים אותנו שזה גם נכון, אבל מה לעשות ש-24 שעות אחר כך משנים את ההחלטה, כל פעם משיקול אחר.

יואב סגלוביץ': בשבוע שעבר אלה היו התקנות האחרונות; שבוע לפני זה פרופ' גמזו ישב ודיבר והסביר איך צריך לאשר את תקנות הרמזור – ומה עשו?

יואב סגלוביץ': גלגלו אותו מכל המדרגות.

יואב סגלוביץ': למה?

יואב סגלוביץ': כי ראשי רשויות כתבו לו מכתבים.

יואב סגלוביץ': למה?

יואב סגלוביץ': כי הממשלה הזאת לא יודעת להתנהל.

יואב סגלוביץ': היא לא ידעה מתחילת המשבר הזה.

יואב סגלוביץ': זו ממשלה של חידלון.

יואב סגלוביץ': לא חדלות פירעון – חידלון.

יואב סגלוביץ': יודעים מה לעשות ולא עושים.

יואב סגלוביץ': מתווכחים ביניהם, רבים ביניהם, כחול לבן, אבל, בסוף מי שנפגע – כחול לבן והליכוד רבים ביניהם ובסוף מי נפגע?

יואב סגלוביץ': הכלכלה.

יואב סגלוביץ': הולכים לסגור את כל המשק, את כולו הולכים לסגור בשביל גחמה, וכל העניין הוא חידלון אחד עצום וגדול.

יואב סגלוביץ': תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברת הכנסת הילה שי וזאן – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת יאיר גולן.

יריב לוין: בבקשה.

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו כאן בדיון חירום כי גל תחלואה שני, חמור מהראשון, זה אשמת נתניהו; 6,000 נדבקים ויותר ביום אחד זה אשמת נתניהו; מערכת בריאות קורסת זה אשמת נתניהו; מיליון מובטלים זה אשמת נתניהו; סגר שני בוודאי שזה אשמת נתניהו; משק מרוסק זה אשמת נתניהו; וההסתה, ההכפשה והסכסכנות המתפשטת זה אשמת נתניהו.

יאיר גולן: נתניהו מרסק את הדמוקרטיה, מרסק את הכלכלה, מרסק את החברה הישראלית, מרסק העתיד של כולנו, אבל הוא אף פעם לא ייקח אחריות.

יאיר גולן: אף פעם.

יאיר גולן: הוא אף פעם לא אשם.

יאיר גולן: פעם זו הכנסת שמפריעה לו, פעם זו יפעת שאשא ביטון שמחבלת במאמציו, פעם זה פרופ' גמזו שלא נותן לו לפעול, פעם זה אפילו ישראל כץ, נעבעך, ופעם זה המפגינים.

יאיר גולן: זה מה שמפריע לו.

יאיר גולן: הכול שקר וכזב.

יאיר גולן: הכול מרמה, הסתה, שיסוי וביזוי.

יאיר גולן: שנים השיטה הזאת עובדת.

יאיר גולן: לא עוד, נתניהו.

יאיר גולן: המחאה, כפי שידוע ומוכר בכל העולם, לא תיעלם.

יאיר גולן: המחאה תפרוץ ותאגף אותך, נתניהו, ותטביע אותך בזרם אדיר של תקווה.

יאיר גולן: כי בישראל תהיה סולידריות, תהיה שותפות, תהיה אחריות, תהיה ענווה, והכי חשוב – הגיע סוף עידן החרדה והיוהרה ומתחיל או-טו-טו עידן הבנייה מחדש ועידן חדש של תקווה.

יאיר גולן: כמו שצועקים פה ממש בכניסה לכנסת, ממש ברגעים אלה, הפתרון הוא: ביבי הביתה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת גולן.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

אורנה ברביבאי: שלוש דקות, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, מעולם לא התעסקנו בפוליטיקה, אנחנו מדברים אך ורק על בריאות הציבור – כך הבהירה אתמול השרה מירי רגב בפומפוזיות בריאיון לעודד בן-עמי.

יוראי להב-הרצנו: מעולם לא התעסקנו בפוליטיקה.

יוראי להב-הרצנו: מהמם, לא?

יוראי להב-הרצנו: ממש לתפארת השליחות הציבורית, השרה רגב.

יוראי להב-הרצנו: רק מה מירי שכחה לספר?

יוראי להב-הרצנו: שאתמול בוועדת הכספים אישרו כספים קואליציוניים כמעט במיליארד שקל.

יוראי להב-הרצנו: בואו נלך, חבריי חברי הכנסת, למסע קצר שבו נבין בכמה מעט פוליטיקה עסוקה הממשלה שלנו.

יוראי להב-הרצנו: הינה טעימה קטנה מהיעדים של אותו כסף:

יוראי להב-הרצנו: 293 מיליון שקלים לתמיכה במוסדות לימוד תורניים; סמינרים לבנות – 33 מיליון שקלים; מיזם שבת ישראלית – חשוב לטובת הקורונה – 10 מיליון שקלים.

יוראי להב-הרצנו: אמרנו בלי פוליטיקה, נכון?

יוראי להב-הרצנו: הלאה: 30 מיליון שקל לחיזוק התרבות היהודית, אתמול; החטיבה להתיישבות קיבלה 30 מיליון שקל; פעילות מעיין החינוך התורני החרדי – 26 מיליון שקל.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו מדברים אך ורק על בריאות הציבור, זוכרים?

יוראי להב-הרצנו: תזכרו, כל הכסף הזה רק לבריאות הציבור.

יוראי להב-הרצנו: גם ה-3 מיליון שקלים שהולכים להנצחת רבנים ראשיים – בריאות הציבור; 2 מיליון שקלים לקשרים עם הגולה – בריאות הציבור; 2.5 מיליון שקלים לוועד מקומי חברון – בריאות הציבור.

יוראי להב-הרצנו: ערב סגר כללי על המדינה, וזה מה שאתם מאשרים?

יוראי להב-הרצנו: בדברים האלה אתם מתעסקים?

יוראי להב-הרצנו: תגידו לי, נפלתם על כל הראש?

יוראי להב-הרצנו: המשק הישראלי בקריסה, מפעלי חיים של אנשים נמחקים, עשרות אלפים מתמוטטים – ואתם עוסקים בהעברת כספי שוחד מאחד לשני לשלישי?

יוראי להב-הרצנו: וכל זה קרה אתמול, שעות לפני שהממשלה החליטה להכריז מלחמה נגד אזרחי ישראל, נגד הכלכלה והמשק הישראלי.

יוראי להב-הרצנו: כל המומחים מתנגדים, ולמרות זאת המנהיג העליון שלנו, ה-supreme leader בנימין נתניהו, החליט על סגר כללי.

יוראי להב-הרצנו: העלות – בין 30 ל-50 מיליארד שקלים.

יוראי להב-הרצנו: מי ישלם?

יוראי להב-הרצנו: מי?

יוראי להב-הרצנו: אתם ממשכנים לנו את העתיד וגם את העתיד של הילדים שעדיין אין לי וגם את העתיד של הנכדים שעדיין אין לי.

יוראי להב-הרצנו: אתם הופכים את בני הדור שלי לדור אבוד בלי עתיד, לדור של אנשים שנלחמים על ההישרדות שלהם, ואין לזה שום היגיון, שום סיבה.

יוראי להב-הרצנו: יש אדם אחד בישראל שרוצה סגר מוחלט, אחד, כי זה משרת את הפרנויות שלו, את המטרות האישיות שלו, את ההישרדות הפוליטית האישית שלו – בנימין נתניהו.

יוראי להב-הרצנו: ואנחנו, חבריי חברי הכנסת, אנחנו, הציבור הישראלי, אנחנו, הצעירים, נשלם את המחיר הכבד על כך.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה, חבר הכנסת להב הרצנו.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עידן רול, בבקשה.

עידן רול: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, ברשותכם אני רוצה לדבר על תנועת הליכוד.

עידן רול: אני לא כל כך מבין מה ראיתי פה לפני כמה דקות, ואני אומר זאת מתוך הערכה לתנועה המפוארת שהייתה פעם תנועת הליכוד.

עידן רול: זה לא נאמר בציניות – הינה, חברתי מאי גולן יושבת שם ומחייכת, כי היא יודעת שאני לא אומר את זה בציניות, על התנועה הזאת.

עידן רול: הייתם תנועה שפועלת למען העם, הייתם תנועה שמסתכלת על הצרכים של החלש, נלחמת על פרנסה.

אורנה ברביבאי: שומעים אותו?

אורנה ברביבאי: נראה שלא שומעים אותך מספיק.

עידן רול: אני צרוד מהצעקות עם אמסלם, וכבר נגיע בדיוק לזה.

עידן רול: אתם הייתם תנועה שבאמת טוענת – וגם ככה פעלתם: נלחמתם עבור אנשים, נלחמתם עבור הפרנסה, עבור המגורים של אנשים, עבור ארץ ישראל היפה.

עידן רול: ועכשיו אני אומר, ואני לא בא להתנצח ולהפוך את זה לבדיחה: אנחנו יושבים פה כבר חודשים בקדנציה הזאת ומתווכחים על ניהול הקורונה, ואנחנו רגילים לכל מיני מופעים כאלה – השר אמסלם עולה, עושה צחוק מהכול, סבבה; זה כבר נהיה איזה מין קטע כזה שבכנסת אנחנו כבר מחליקים.

עידן רול: זה לא, זה פשוט לא.

עידן רול: עומד השר המקשר, השר אמסלם, וצריך להציג חוק מאוד משמעותי.

עידן רול: לא משנה מאיזו מפלגה אתם, הוא מאוד משמעותי – הוא הולך למחוק את הכלכלה הישראלית, הוא הולך לסגור אנשים בבתים; הוא יסגור את כל האנשים בבתים – הוא יסגור גם את אלה שבחרו בך, מאי, גם את אלה שבחרו בי.

עידן רול: ומה שמשותף לכולם – – –

מאי גולן: – – – קדושת החיים לא חשובה לך?

עידן רול: אני חושב שאפשר למנוע את זה שהם ימותו, חס וחלילה, בלי להרוס את הכלכלה.

מאי גולן: – – – רוצים להרוס את הכלכלה בישראל.

עידן רול: לא.

עידן רול: אני חושב שהמהלך הזה – – –

קריאה: – – – עובדים ביום.

עידן רול: קודם כול, זה לא רק הליכוד, זה גם כחול לבן.

עידן רול: זה שגנץ מסתובב עם פרצוף של "אני לא יודע איך נקלעתי לסיטואציה" לא מסיר אחריות ממנו בשום צורה.

עידן רול: אבל אתם מנהלים פה את הממשלה, אתם מנהלים את הקואליציה, ובסוף גם האנשים שלך וגם האנשים שלי יושבים בבית באמת במתח, מסתכלים על המסך, עוקבים אחרי הכנסת היום ומנסים להבין איך ייראו החיים שלהם החל ממחר בשעה 14:00.

עידן רול: ואז מגיע השר אמסלם – ואני שוב אומר: זאת לא התנצחות; הוא בחור מקסים, הוא גם מצחיק והכול – והוא בא ומתחיל לדבר על זה שאנרכיסטים מפגינים קראו לו שמן.

עידן רול: אז קראו לך שמן, למי אכפת?

מאי גולן: אתה יודע איך הם קראו לי עכשיו כשהגעתי?

עידן רול: את יודעת בכמה כינויים קראו לי?

מאי גולן: אני לא יודעת אם מותר לי להגיד את המילים האלה בכנסת ישראל.

מאי גולן: לקרוא לאימא שלי על שם המקצוע העתיק בעולם, כשאני חברת כנסת שמגיעה לכנסת ישראל, זו לא הפגנה על כלכלת ישראל.

עידן רול: הם לא צריכים – – –

מאי גולן: זו הפגנה פוליטית, עידן.

קריאות: – – –

אורנה ברביבאי: עידן, הזמן שלך.

עידן רול: הם לא צריכים לקרוא לשר אמסלם שמן.

עידן רול: אנחנו נבחרי ציבור.

מאי גולן: – – – אתה מצדיק – – –

קריאות: – – –

עידן רול: חברים, אנחנו נבחרי ציבור, ונבחרי ציבור – – –

יבגני סובה: – – –

מאי גולן: – – – אתה מצדיק – – –

יבגני סובה: אנחנו – – –

קריאות: – – –

יבגני סובה: – – – את יודעת איך פגעו בי – – –

מאי גולן: – – –

אורנה ברביבאי: חבריי, חברת הכנסת גולן.

קריאות: – – –

עידן רול: חברת הכנסת גולן.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת גולן, בואי תאפשרי לעידן לסיים את הנאום שלו.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

מאי גולן: – – – בושה.

יבגני סובה: תפסיקי לדבר על זה.

יבגני סובה: תחשבי על עם ישראל.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת גולן.

מאי גולן: – – –

עידן רול: בדיוק מזה רציתי להימנע.

עידן רול: בדיוק מזה רציתי להימנע.

קריאות: – – –

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת רול, תתמקד בנאום שלך, כי חבל על הזמן.

מאי גולן: בושה – – –

יבגני סובה: תפסיקי – – –

עידן רול: חברים, זה בדיוק העניין.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת גולן, חברת הכנסת, את עולה לדבר עוד מעט.

אורנה ברביבאי: תאפשרי לחבר הכנסת רול לסיים את הנאום.

אורנה ברביבאי: בבקשה.

עידן רול: עולה פה השר, שהוא השר המקשר, הוא מדבר בשם הממשלה.

עידן רול: יש פה ציבור מפוחד, והציבור הזה כולל גם מצביעי ליכוד וכולל גם מצביעים של כל מפלגה אחרת.

עידן רול: יש לנו אחריות, וכשאנחנו מגיעים לפה, בין שאנחנו מסכימים ובין שלא, אנחנו לא מתעסקים בעצמנו.

עידן רול: זה בזוי.

אורנה ברביבאי: סיים, בבקשה.

עידן רול: לא אכפת לי אם קראו לו שמן, אם קראו לו אינפנטיל או קראו לו לא משנה מה, אידיוט.

עידן רול: קראו לי בכל כינוי בחיים שלי.

עידן רול: אז מה, אז קראו לו שמן.

עידן רול: זה גם לא משנה איך קראו לך, וזה גם לא משנה איך קראו לי – –

מאי גולן: – – – לגיטימית.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עידן רול, תודה רבה.

עידן רול: – – ולא משנה ההפגנה.

עידן רול: הדבר היחיד שמשנה הוא החובה שלנו לעזור לציבור לצלוח את המשבר הזה, וכששר שבא להציג את החוק, כל מה שמעניין אותו – ואני רואה את כל הפושים: קראו לי שמן, קראו לי זה, קראו לי זה, הבת שלי רוצה להתחתן.

עידן רול: זה לא עליך, השר אמסלם.

עידן רול: אתה לא העיקר כאן – –

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עידן רול, תודה רבה.

עידן רול: – – ואני לא העיקר כאן, וגם חברתי מאי גולן לא העיקר כאן.

עידן רול: אנחנו משרתי ציבור.

עידן רול: תתאפסו על עצמכם ותזכרו שאנחנו באים לעזור לציבור המפוחד לצלוח משבר קולוסלי.

עידן רול: זה מביך אותי, זה מביך אתכם.

עידן רול: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, זוכרים את שיר הרכבת, שבעזרתו הגענו למסקנה ששני קטרים לא יכולים לנוע על מסילה אחת, שהקראתי לפני כחודשיים?

אורנה ברביבאי: זוכרים, זוכרים.

אורלי פרומן: אז הינה לכם ההמשך העצוב, הידוע מראש: עוד עומדת הרכבת / אשר לה שני קטרים // גב אל גב, נמאס לשבת // כך מאה ימים עוברים.

אורלי פרומן: // ובתוך ימי החסד / לא קידמו הם שום דבר / אזרחים מן המרפסת / כבר קוראים רק "זוזו כבר".

אורלי פרומן: // בקרונות המלאים / שר כזה ושר אחר / תקציבים להם קפואים / אין שום קשר לבוחר.

אורלי פרומן: // שותפי הקואליציה / נכנסים למבוכה – – –

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת זנדברג, אתם מפריעים שם.

אורלי פרומן: שותפי הקואליציה / נכנסים למבוכה / הם קולטים שזוהי פיקציה / מתאדה המלוכה.

אורלי פרומן: // כל הטוב שהם הבטיחו / כל העז והיציב / מנהיגי ה"ברוך" הבריחו / לא הסכימו על התקציב.

אורלי פרומן: // אבל, זה למתחילים/ מתקדמים מייד יבינו / שזה הבל הבלים / ולכן, כלל לא קיווינו / שיגיע יום תרועה / וקטר יתפוס פיקוד / ושקשוק וקול תנועה / גם לו רמז לתפקוד.

אורלי פרומן: // עוד התחנות בדרך / מלאות המון זועם / חלקו כבר כורע ברך / מה זה חרטא הוא טועם.

אורלי פרומן: // הרי כבר מראש ידענו / זו תרכובת מעוותת / לא תוכלו לזוז, התרענו / והינה, תבל קולטת.

אורלי פרומן: // מנהיגות היא לא רק דרך / לתקציב או מינויים / היא מכלול שלם של ערך, / ותקווה ושינויים.

אורלי פרומן: // לפחות קחו אחריות / ותאמרו: אכן טעינו.

אורלי פרומן: / כלכלה אין, אין בריאות / גם כל פתרון דחינו.

אורלי פרומן: // והיום כמו קללה / תהדקו את צו הסגר / שוב תפקירו ת'כלכלה / בלי לחשוב אם זה בסדר.

אורלי פרומן: // לפלג בין אזרחים / זו מזמן הפכה שיטה.

אורלי פרומן: / צד אחד – אלפי מוחים / צד שני – תפילה שקטה.

אורלי פרומן: // מרתון של דיונים / יסתיים בעוד גזרה: / מי לטוב?

אורלי פרומן: חיוניים / ולשאר – תובטח עזרה.

אורלי פרומן: // בקיצור, עמדו באומץ / עוד בטרם אות קלון / כל הצוות, לא רק קומץ / ותודו בכישלון.

אורלי פרומן: שנדע שנה טובה יותר.

אורלי פרומן: גמר חתימה טובה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חברת הכנסת פרומן.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת שלמה קרעי – אינו נוכח.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, נתניהו לא אשם לבדו באסון הבא עלינו לרעה.

עופר כסיף: הוא לא הקים עם עצמו ממשלה.

עופר כסיף: היו אחרים שנכנסו מתחת לאפיריון המלוכה שלו, העניקו לו במתנה קולות בוחרים שהושגו במרמה.

עופר כסיף: אמרנו לכם מראש: הוא ציני, הוא מסוכן, הוא מטורף על כל הראש.

עופר כסיף: אמרנו לכם שהסכם איתו יוביל אותנו לאבדון.

עופר כסיף: אמרנו ולא הקשבתם.

עופר כסיף: בגדתם בבוחריכם, בגדתם באזרחי המדינה, נתתם לו כוח להמשיך ולעשות במדינה כרצונו.

עופר כסיף: הדם של 1,300 ישראלים שאיבדו חייהם במגפה – על הידיים שלכם; הסבל והכאב של עשרות אלפים שהתמודדו עם השלכות הקורונה אחרי שהחלימו – על הידיים שלכם; עשרות קשישים עריריים שמתו בגפם – שמעתי עכשיו בטלוויזיה מישהו מזק"א שמדבר על המספרים הנוראיים האלה – עשרות קשישים שמתו בגפם והתגלו רק לאחר שצחנתם הזעיקה את השכנים – גם זה על הידיים שלכם; אובדן הפרנסה של מיליוני ישראלים, עובדים, עצמאים ועסקים קטנים – גם זה על הידיים שלכם; אובדן הביטחון התזונתי של מיליוני ילדים – על הידיים שלכם; אובדן התקווה שנצליח לצאת מהקורונה בלי שהטרגדיה עוד תחריף – על הידיים שלכם; ייסודה של אוטוקרטיה ביביסטית ומיסודה – גם זה על הידיים שלכם.

עופר כסיף: מדינת ישראל היא הטיטניק, והאסון שמתהווה לנגע עינינו הוא רק קצה הקרחון.

עופר כסיף: היה אפשר להתמודד עם הקורונה; היה אפשר לנתק שרשראות הדבקה ולהציל את המדינה.

עופר כסיף: לא עשיתם את זה.

עופר כסיף: הייתם עסוקים מדי בחלוקת הג'ובים בממשלה ובוויתורים אין קץ למנהיג העליון.

עופר כסיף: הקמתם משרדי מים וקהילות, וכל מה שקרה לאחר מכן – באשמתכם.

עופר כסיף: גם עכשיו אפשר להתמודד עם הקורונה.

עופר כסיף: המומחים מציעים אפשרויות, אבל אתם בוחרים לתת לנתניהו את המושכות ולהפקיר את כולנו לאסון.

עופר כסיף: בזמן שמומחים אומרים שצריך למנוע התקהלויות בחלל סגור אך שחיוני לאפשר תנועה באוויר הפתוח, אתם עושים הפוך.

עופר כסיף: בזמן שהמומחים אומרים שהנזק הפסיכולוגי והכלכלי שבסגר הדוק עלול להיות רב מתועלתו הבריאותית, אתם עושים הפוך.

עופר כסיף: מהלכי החקיקה שהובלתם מהקמת הממשלה ועד היום הם חסרי תקדים.

עופר כסיף: הם הפכו את ישראל מדמוקרטיה ליהודים בלבד – כי כך הייתה תמיד – לאוטוקרטיה של ממש.

עופר כסיף: רוקנתם את הכנסת מתוכן, והחוק שתעבירו היום הוא המסמר האחרון בארון הקבורה שלה.

עופר כסיף: אני קורא לאזרחי ישראל להיזהר ולהישמר בהחלט.

עופר כסיף: הממשלה לא דואגת לכם.

עופר כסיף: שמרו על עצמכם – – –

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת כסיף.

עופר כסיף: אני מייד מסיים, גברתי.

עופר כסיף: שמרו על עצמכם ועל חיי הקרובים לכם.

עופר כסיף: המשיכו להפגין.

עופר כסיף: נמשיך להפגין, בזהירות המתבקשת – –

מאי גולן: – – –

עופר כסיף: – – בזהירות המתבקשת, נגד הרודנות ובעד דמוקרטיה מלאה ואמיתית; נגד הקרבת

עופר כסיף: כם לטובת המיעוט המושחת ולמען רווחה ושגשוג לכולם.

עופר כסיף: ברשותך, משפט אחרון.

אורנה ברביבאי: לסיום, בבקשה.

עופר כסיף: ג'פרסון, תומס ג'פרסון הידוע, אמר: אם החוק אינו צודק, לא רק שמותר לאדם שלא לציית לו, הוא חייב שלא לציית לו.

עופר כסיף: זה המצב שבפניו אנחנו עומדים.

עופר כסיף: בזהירות, על פי כללי הבריאות, אבל כן להפר חוק לא צודק.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת כסיף.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: אני לא זוכרת מתי הייתה לנו תחושה כזאת קשה, תחושה של כל אזרח ואזרחית בישראל שהחיים שלנו מופקדים בידי הנהגה חסרת עכבות שגוררת אותנו לתהום.

תמר זנדברג: מציאות של 100,000 מובטלים בשבוע, עשרות מתים חדשים ביום, אלפי נדבקים חדשים ביום במגפה משתוללת, ואת ההנהגה מעניין רק דבר אחד: הפגנות, הפגנות, הפגנות.

תמר זנדברג: מכנסים את הכנסת ערב יום כיפור בשיאו של משבר.

תמר זנדברג: למה, בשביל לדון במתווה פיצויים?

תמר זנדברג: בשביל לדון בתוספת תקציב לבתי החולים?

תמר זנדברג: בשביל להעמיד את האחיות שקורסות על הרגליים?

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: בשביל לחסל את בלפור.

תמר זנדברג: תגידו, אתם לא מתביישים?

תמר זנדברג: 14 שעות ישבו הקבינט והממשלה.

תמר זנדברג: כמה שעות מזה דנו על המובטלים, כמה שעות מזה דיברו על בתי החולים, על הצפיפות, וכמה שעות דיברו על ההפגנות?

תמר זנדברג: די כבר.

תמר זנדברג: השתגעתם?

תמר זנדברג: בשביל זה לגרור את כל המדינה, רק לדבר אחד?

תמר זנדברג: הפגנות, הפגנות, הפגנות.

תמר זנדברג: ניפחתם את הראש.

תמר זנדברג: אנשים מתים, משפחות לא יודעת מה יהיה עם הילדים, איך יצאו לעבודה, מתי יחזרו, מה קורה, לאן מובילים אותם, וכל מה שהם שומעים מהממשלה זה רק דבר אחד: לא מעניין.

תמר זנדברג: זה מחדל בסדר גודל היסטורי, ואף אחד לא יינקה, שלא תחשבו.

תמר זנדברג: נתתם את המנדט לראש ממשלה שאי-אפשר להאמין למילה שיוצאת לו מהפה, ואי-אפשר להאמין אמון בסיסי של אזרח, שידע שבתקופה של משבר הוא מפקיד את חייו בהנהגה שראויה לזה, בהנהגה שלנגד עיניה עומדים האינטרסים של האזרחים, ולא לברוח ממשפט.

תמר זנדברג: קראנו כולנו את התיאורים בעיתונות על ישיבת הממשלה וישיבת הקבינט.

תמר זנדברג: קראנו את הדברים של השר יזהר שי.

תמר זנדברג: אומרים שרים מתוך הקבינט ומתוך הממשלה: כשאומרים את המילה "הפגנה" ראש הממשלה קופץ.

תמר זנדברג: איך יבטחו האזרחים בכם?

תמר זנדברג: איך ידעו שאתם מטילים סגר אחרי ששקלתם לעומק את ההשפעה על כל משפחה, על כל אזרח, על כל עסק ועל כל ענף?

תמר זנדברג: שלחתם אנשים החוצה לבחור בין לחלות במחלה לבין פרנסה, בזמן שראש הממשלה יושב שם ויש רק דבר אחד שמעניין אותו: לחסל את ההפגנה נגדו.

תמר זנדברג: ואז הגעתם לכאן עם דבר שלא ייעשה, ודבר שלדיראון עולם בני גנץ, ראש הממשלה החלופי – שלא יהיה ראש ממשלה – ושר המשפטים אבי ניסנקורן – ידידי, שאני מעריכה אותך – ושר התיירות אסף זמיר, ומיקי חיימוביץ', וכל אותם שרים שרוממות הדמוקרטיה בגרונם, והשר חילי טרופר – שקראנו בקבוצת ווטסאפ שדיבר על הממלכתיות – הממלכתיים והדמוקרטים, אתם מביאים לכאן חוק שבו דמוקרטיה עוצרת את המחאה נגד עצמה.

תמר זנדברג: ממשלה מרשה לעצמה לשלוח יד למחאה נגדה, מחאה שאין מוצדקת ממנה ואין חשובה ממנה – –

אורנה ברביבאי: את צריכה לסיים.

תמר זנדברג: – – ורק הניסיון להגביל אותה הוא שמוכיח למה היא כל כך מוצדקת.

תמר זנדברג: וזה כתם שלא יימחה גם אם וכאשר יחזרו ההפגנות ותחזור הדמוקרטיה כשהממשלה הרעה הזאת תלך.

תמר זנדברג: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה לך.

אורנה ברביבאי: אימאן ח'טיב יאסין.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושבת בראש, חברות וחברים נכבדים, אכן, תחושה כבדה וקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יודעת מה עוד אפשר להגיד במקום הזה כדי שהעיניים ייפקחו.

אימאן ח'טיב יאסין: באמת לא יודעת מה עוד להגיד.

אימאן ח'טיב יאסין: ימים מאוד קשים עוברים על כולנו.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להגיד לכל מי ששומע, ואולי יגיע למי שצריך לשמוע: היום, רק היום, עוד עובד נפל במקום עבודתו, מול הבן שלו, ואיבד את חייו – בן 48 – והשאיר אחריו שלושה ילדים; היום עוד צעיר נהרג בתאונת אופנוע בצפת; היום עוד אישה נפלה למותה מקומה שלישית בחיפה.

אימאן ח'טיב יאסין: היום מאות אלפי מובטלים יושבים בבתים ולא יודעים מה יקרה אתם ולא יודעים איך אפשר לחיות ואיך אפשר להסתדר; היום מאות ואלפי סטודנטים שצריכים לחזור ללימודים שלהם לא מצליחים לחזור.

אימאן ח'טיב יאסין: ומה עושים?

אימאן ח'טיב יאסין: מזעיקים אותנו ביום כזה כדי לדון בסגר.

אימאן ח'טיב יאסין: והשאלה האמיתית: על איזה סגר אנחנו מדברים?

אימאן ח'טיב יאסין: האם יש תוכנית ברורה לסגר הזה?

אימאן ח'טיב יאסין: האם אנחנו דואגים לאנשים ששלחו אותנו לכאן כדי לדאוג להם?

אימאן ח'טיב יאסין: מה אנחנו מסתירים בסגר הזה ואת מה אנחנו מנסים לדרוס בסגר הזה?

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, התחלואה גוברת, ונכון מאוד שצריך למצוא את הדרך לעצור את התחלואה, אבל האם הסגר הוא באמת הדרך?

אימאן ח'טיב יאסין: כולנו יודעים לאן נלך בסגר, לאן ילכו האנשים – ישבו בבתים.

אימאן ח'טיב יאסין: האם אתם חושבים שלכולם יש וילות ומרחבים שהם יכולים להסתובב שם ולשמור על ריחוק פיזי?

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שבאמת די.

אימאן ח'טיב יאסין: אי-אפשר להמשיך בהצגה הזאת, וצריך להתעסק בדברים האמיתיים ולתת מענים.

אימאן ח'טיב יאסין: הייתי מצפה לשמוע, לפני שמכריזים על סגר, שיש תשובה לחולים, לבתי החולים, למובטלים ולסטודנטים.

יואב קיש: היושבת-ראש.

אורנה ברביבאי: היא מסיימת.

אימאן ח'טיב יאסין: זה מה שצריך לעשות ולא משהו אחר.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

קריאה: סגן השר, אתה מנהל את הישיבה?

יואב קיש: אני לפעמים עוזר לה – – –

אורנה ברביבאי: לא לדאוג, אנחנו ערים לצרכים בכל הקשת הפוליטית.

יצחק פינדרוס: החלוקה היא כך: אלה מפגינים ואנחנו מתפללים, אז בואו נעשה את זה – – –

אורנה ברביבאי: אבל הזמן הוא אותו זמן, לא לדאוג.

אורנה ברביבאי: יום כיפור יצא בסוף לכולם באותה דקה.

אורנה ברביבאי: לא לדאוג.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, בתחילת מאי, כשהגל הראשון של הקורונה נרגע, אמר נתניהו במסיבת הניצחון שלו על הנגיף שצריך לשמור על ערנות, ואם נגיע למצב שיהיו 100 חולים חדשים ביום יידרשו צעדים מחמירים יותר כדי לעצור את ההדבקה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול תועדו בישראל 7,000 מקרי קורונה.

עאידה תומא סלימאן: זה הנתון הגבוה ביותר בעולם.

עאידה תומא סלימאן: המומחים כבר מתריעים שעוד לפחות 1,000 אזרחים ימותו בשבועות הקרובים, ושעבורם כבר אין מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: איך הגענו לכאן?

עאידה תומא סלימאן: במאי, כשהמקרים התחילו לעלות לאט-לאט, נתניהו הפציר באזרחים לצאת לבלות.

עאידה תומא סלימאן: כשהתחיל הגל השני נתניהו ושריו רק שחררו עוד ועוד תחומים.

עאידה תומא סלימאן: הם התעלמו כשהיו 100 חולים, ואז 200, ואז 300, ואז 1,000, ובזמן שבתי החולים התחילו להתמלא, כשהיה ברור שהמגפה לא מנוהלת, נתניהו עסק בעצמו ובהסתה נגד המפגינים שמוחים נגדו.

עאידה תומא סלימאן: בזמן שהממשלה סירסה כל אפשרות להתמודד עם המגפה, הראש של נתניהו היה בוושינגטון ובאבו דאבי; שיחק שלום-כאילו עם מדינות שאין לישראל סכסוך איתן ושרק יזיק לפתרון צודק מול העם הפלסטיני.

יואב קיש: אז למה כאב לכם הלב?

עאידה תומא סלימאן: והיום, כשכולנו בסכנה אמיתית לבריאותנו, נתניהו עוסק אך ורק בהפגנות ובניסיון לחסל את ההפגנות.

עאידה תומא סלימאן: זו הרי המשמעות היחידה של החוק שלפנינו.

עאידה תומא סלימאן: נתניהו מכניס אותנו לסגר מוחלט בניגוד לעמדות המומחים כדי להשקיט את הכעס הציבורי המוצדק נגדו.

עאידה תומא סלימאן: הוא עושה את זה בלי לתת שום תוכנית כלכלית מלווה משמעותית שתציל את האזרחים מעוני ומצוקה.

עאידה תומא סלימאן: נתניהו ביסס את עצמו בחודשים האחרונים כשליט יחיד, אבל את האחריות של שליט יחיד הוא לא לקח.

עאידה תומא סלימאן: הוא מאשים את העולם ואשתו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נגיד לך: אתה אחראי ואתה גם אשם.

עאידה תומא סלימאן: אתה אשם במוות של האזרחים שהפקרת למרות כל האזהרות.

עאידה תומא סלימאן: אתה אשם בריסוק מערכת הבריאות שייבשת במשך שנים.

עאידה תומא סלימאן: נתניהו, אתה אשם בסגר ההרסני שאנחנו נכנסים לתוכו בלי שום דאגה לעניים ולעניים החדשים.

עאידה תומא סלימאן: אתה אשם בזה שהציבור כבר לא מאמין לא לך, לא לשרים ולא למערכות שאמורות להגן על האזרחים.

עאידה תומא סלימאן: והציבור יוצא ומפגין בהפגנות צודקות.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה להכניס אותנו לסגר?

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה משמעת?

עאידה תומא סלימאן: אולי תבטיח לציבור שכשייגמר הסגר הזה אתה כבר לא תהיה פה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אתה תתפטר, ותאמין לי, אז לא יהיו הפגנות, ונטפל במגפה בצורה יותר טובה.

אורנה ברביבאי: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני לא אדבר על נתניהו ולא על השרים שלו ולא על הממשלה שלו, כי האמת – –

קריאות: – – –

וליד טאהא: – – זה לא רק נתניהו.

וליד טאהא: זה גם נתניהו וגם ניסנקורן, שבממשלה שלו, וזה גם גנץ; זה כל אחד שנמצא בקואליציה הזאת.

וליד טאהא: אני לא אדבר על אף אחד מאלה.

וליד טאהא: אתם יודעים למה?

וליד טאהא: כי אני רוצה לדבר על אלה שלא מעניינים את נתניהו ולא את ניסנקורן ולא את כל חברי הממשלה.

וליד טאהא: אני אדבר על הסטודנטים שאמורים לחזור לארצות שבהן הם לומדים ולא יודעים איך הם יעשו את זה כאשר החוק הזה יתקבל.

וליד טאהא: אני אדבר על הסטודנטים, אלפי הסטודנטים שאנחנו מנסים להחזיר ללימודים בירדן ולא מצליחים – – –

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו מודעים לבעיה הזאת והיא תטופל.

יצחק פינדרוס: קיבלת תשובה – תגיד תודה ותרד.

אורנה ברביבאי: הייתה לך תשובה מהירה.

וליד טאהא: אבי נתן לי תשובה שאני יודע.

וליד טאהא: לא הפתעת אותי.

וליד טאהא: אנחנו יוצרים קשר כל יום בעניין הזה.

וליד טאהא: אבל במקום להביא חוק סמכויות מיוחדות אנחנו צריכים גם סמכויות להיערכות לשרת את האנשים שלא יודעים מה לעשות כאשר אתם כולכם, כל אלה ששותפים בקואליציה הזאת, כאשר תעבירו את החוק – אתם צריכים לתת מענה לתושב בבית שאין לו מושג איך הוא יתנהל עם כניסת החוק הזה לתוקף.

וליד טאהא: מאי, האימא שיוצאת לעבודה – – –

מאי גולן: אני כוכבת במליאה היום.

מאי גולן: זה לא ייאמן.

מאי גולן: טוב שאני לא – – –

וליד טאהא: כן, כי את אימא.

מאי גולן: לא, עדיין לא.

מאי גולן: בעזרת השם.

וליד טאהא: בעזרת השם.

וליד טאהא: אז האימא שיוצאת לעבודה ומשאירה ילדים בבית ולא יודעת מי יטפל בהם, מי ישמור על שלומם, מי ידאג שילמדו באמצעות הזום – אנחנו רוצים לתת גם לה מענה.

וליד טאהא: אף אחד לא נותן לה מענה.

וליד טאהא: אז לספר כל יום על בלפור והפגנות ונתניהו – זה בסדר.

וליד טאהא: תנו מענה לאזרחים, לאזרחים שסובלים ורוצים תשובות, רוצים לטוס ללמוד כל אחד במדינה שבה הוא לומד, רוצים להחזיר את הסטודנטים לירדן, רוצים שמישהו יביא פתרון לאימא שיוצאת לעבודה, ולהפסיק כל הזמן לקשקש רק פוליטיקה.

וליד טאהא: צריך גם לשרת את האזרחים.

וליד טאהא: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אוריאל בּוֹסוֹ, בבקשה.

אורנה ברביבאי: זה בּוּסוֹ או בּוֹסוֹ?

קריאה: – – –

אורנה ברביבאי: בּוּסוֹ.

אוריאל בוסו: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, בימים האחרונים נחשפנו לדיון אחד: האם יהיו הפגנות או שיהיו תפילות.

אוריאל בוסו: תגידו, אתם נפלתם על הראש?

אוריאל בוסו: יש יותר זלזול ביום הקדוש הזה מאשר ההשוואה של זכות ההפגנה לזכות התפילה?

אוריאל בוסו: אתם רוצים לכפות את דעת המיעוט על דעת הרוב?

עופר כסיף: אוריאל, זה לא נכון – – –

מאי גולן: – – –

אוריאל בוסו: 10,000 מפגינים, 20,000, 50,000 לעומת מיליון איש שרוצים ביום הקדוש להתפלל בבתי כנסת?

קריאות: – – –

אוריאל בוסו: מיליונים.

אוריאל בוסו: אבל אני דואג לא לאותם מיליונים שמתפללים גם ככה.

אוריאל בוסו: הרב פינדרוס, אנחנו נתפלל בכל מקרה, אבל אני דואג לאותם אלה שפעם בשנה מחכים לבוא לבית הכנסת.

אוריאל בוסו: יש לכם בכלל הבנה מה זה היום הזה?

אוריאל בוסו: אדוני שר המשפטים, אתה בעצמך נמצא בממשלה.

אוריאל בוסו: אתכם צריך לשכנע?

אוריאל בוסו: כל כך הרבה שרים בממשלה, ורק השר אריה דרעי צריך לשכנע את כולם שהתפילה כל כך חשובה, יותר מהפגנה?

אוריאל בוסו: זה נשמע לכם נורמלי, במדינת היהודים, ביום הכי קדוש?

אוריאל בוסו: תגידו לאנשים: רבותיי, היום הזה הוא יום שנמצא בקונסנזוס.

אוריאל בוסו: חבר הכנסת אבידר, שאתמול תקפת את השר אריה דרעי ונגד כל הרבנים, יהיו נגדך כשאתה רוצה לסגור את בתי הכנסת.

אוריאל בוסו: חשבתי שתעלה לפה להתנצל.

אוריאל בוסו: ואני אומר כאן תודה רבה בשם מאות אלפים ומיליונים שמודים לרב אריה דרעי, שנלחם – היחיד בממשלה – למען בתי הכנסת, למען היום הקדוש הזה.

אוריאל בוסו: אני התפללתי בראש השנה בחוץ וגם ביום כיפור אני אתפלל בחוץ, מתוך אחריות.

אוריאל בוסו: תקראו אתם לאנשים שלכם להביע אחריות.

אוריאל בוסו: אל תבואו להפגין.

אוריאל בוסו: חבר הכנסת שלח, שנמצא פה, אמר לאנשים: רבותיי, תעשו סטופ.

אוריאל בוסו: אל תבואו להפגין.

עופר כסיף: מה הבעיה?

אוריאל בוסו: אתמול כתב הטלוויזיה משה נוסבאום אומר להם: רבותיי, זה מוגזם.

אוריאל בוסו: זה נשמע לכם נורמלי?

אוריאל בוסו: לפגוע ביום הקדוש הזה בשביל הפגנה?

אוריאל בוסו: עזבו את החוק בצד.

אוריאל בוסו: איפה האחריות?

אוריאל בוסו: איפה האחריות שלכם – לבוא ולהדביק?

אוריאל בוסו: אני אומר לאבא שלי: אני לא אוכל איתך בראש השנה את הארוחה.

אוריאל בוסו: מוצאי ראש השנה הוא רואה סרטונים של מאות אנשים שחוגגים.

אוריאל בוסו: זה נשמע לכם נורמלי?

אוריאל בוסו: ולא בשביל התפילות.

אוריאל בוסו: לעולם לא תשוו את ההפגנות לתפילות, חלילה, אבל ההפגנות, זה רק סימבולי להראות לכולם: אם מישהו רוצה לזלזל בהנחיות, כולם תבואו.

אוריאל בוסו: ואנחנו יודעים לשחק את המשחק.

אוריאל בוסו: ראיתם שאלפים של חרדים במוצאי ראש השנה הלכו מבני ברק לירושלים ומירושלים לבני ברק בשם הפגנה.

אוריאל בוסו: אם יודעים לשחק – אבל כולם אמרו: הולכים לבלפור, זו לא בעיה.

אוריאל בוסו: אבל קצת אחריות אישית.

אוריאל בוסו: לכן אני כאן, בשם מאות האלפים שקודם כול רוצים להודות למי שנלחם למען בתי הכנסת.

אוריאל בוסו: ותאמינו לי, הרבנים שלנו אמרו לסגור את בתי הכנסת, אמרו להתפלל בחוץ, וכולם עומדים מאחורי הרב אריה דרעי, בניגוד למה שחבר הכנסת אבידר אמר.

אוריאל בוסו: אבל אני קורא למפגינים: תגלו אחריות אישית, אל תחכו לחוק.

אוריאל בוסו: תגלו אחריות ותגידו: אנחנו עושים פוס בשביל להציל.

אוריאל בוסו: 30 הרוגים ביום.

אוריאל בוסו: אם היו מתפוצצים אוטובוסים והיו נהרגים כל יום 30–40 איש הייתם אומרים אותו הדבר?

אוריאל בוסו: זה 30 הרוגים ביום.

עופר כסיף: – – – אף אחד לא בהפגנות.

אוריאל בוסו: איפה האחריות האישית?

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת בוסו.

קריאות: – – –

אורנה ברביבאי: לסיום.

אוריאל בוסו: אני מצפה, ולכן אני אומר לכולם – נתפלל גם בשביל המפגינים, ובעזרת השם שיהיה לכולם גמר חתימה טובה.

אורנה ברביבאי: אמן.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, האמת, אני חושב שאת הממשלה הזאת חייבים להרחיב.

אורנה ברביבאי: חייבים ל-?

סמי אבו שחאדה: להרחיב.

קריאה: ממשלה קטנה מדי.

סמי אבו שחאדה: ממשלה קטנה, עם 36 שרים, שלא היה אפשר לפתוח את הדיון היום – לא היה להם שר – מתוך ה-36.

סמי אבו שחאדה: כולם עסוקים בלהתמודד עם מגפת הקורונה, וכולם שכחו שצריך לפתוח כאן דיון.

סמי אבו שחאדה: אנחנו הוזמנו היום לבוא לכנסת כי צריך להיות דיון ביום חריג.

סמי אבו שחאדה: יש משהו חשוב – צריך לפתוח דיון ב-13:00.

סמי אבו שחאדה: קצת לפני ידענו שזה ב-14:00.

סמי אבו שחאדה: קצת לפני 14:00 הבנו שזה ב-15:00.

סמי אבו שחאדה: פתחנו דיון ב-16:30 – לא היה שר מתוך ה-36.

סמי אבו שחאדה: כולם עסוקים.

סמי אבו שחאדה: כדי לפתוח את הדיון נדחה הדיון ל-17:30.

סמי אבו שחאדה: אף אחד לא יודע מתי זה אמור להסתיים, אף אחד לא מבין איך הדברים האלה מתנהלים, וככה מתנהלת לה הממשלה כבר הרבה זמן.

סמי אבו שחאדה: היום בדרך לירושלים הייתי כמו אזרחים רבים שעמדו בכביש מס' 1 בלי להבין למה יש פקק.

סמי אבו שחאדה: מה ההיגיון?

סמי אבו שחאדה: מדוע עומדים בכביש מס' 1 שוטרים?

סמי אבו שחאדה: סתם עומדים, ואז מחליטים מתי פותחים, מתי לא פותחים.

סמי אבו שחאדה: וזה הזכיר לי את מיליוני הפלסטינים בני עמי שככה הם חיים כל יום תחת הכיבוש.

סמי אבו שחאדה: עומד ילד או ילדה במדים ויכולים להחליט לאנשים אם הם יכולים לזוז או לא יכולים לזוז, מתי, איך שבא להם, כמו שבא להם, ותוקעים את האנשים.

סמי אבו שחאדה: ככה זה תחת הכיבוש.

סמי אבו שחאדה: הכיבוש קורה למדינת ישראל פה לכולם מתחת לאף, והולכים לעשות שלום עם מדינות שאין איתן מלחמה בכלל ומתעלמים מהכיבוש האמיתי.

סמי אבו שחאדה: פרופ' גמזו, הפרויקטור, שנלחם על הסמכויות שלו, וכולם אמרו שהם תומכים בו, לא חושב שצריך את הסגר שהממשלה מובילה.

סמי אבו שחאדה: גם לא פרופ' גרוטו, וכמעט אף אחד מהמומחים.

סמי אבו שחאדה: כשמדברים על המגפה, כשהיחס הוא לקורונה, אף אחד חושב שצריך להעביר את התיקון לחוק של היום.

סמי אבו שחאדה: גם הממשלה עצמה לא חשבה ככה.

סמי אבו שחאדה: הרי אנחנו הצבענו על החוק הזה לפני כמה ימים.

סמי אבו שחאדה: גם הממשלה לא חשבה ככה, והיא מתנהלת מהרגע להרגע.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, להתנהלות הזאת יש קורבנות: בעלי המסעדות לקחו בחשבון שהם עובדים בסוף שבוע הזה – –

אורנה ברביבאי: צריך לסיים.

סמי אבו שחאדה: בזה אני אסיים.

אורנה ברביבאי: בבקשה.

סמי אבו שחאדה: – – לקחו בחשבון שהם עובדים בסוף השבוע הזה.

סמי אבו שחאדה: הם הלכו וקנו סחורה הם הלכו והשקיעו כסף.

סמי אבו שחאדה: לא רק שהממשלה לא עוזרת להם בפיצויים ולא עוזרת להם לשרוד את התקופה – הממשלה נותנת לעסקים שלהם לקרוס, פשוט בלי לחשוב על זה יותר מדי.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

סמי אבו שחאדה: ככה לא מנהלים מדינה.

סמי אבו שחאדה: ככה בטח לא מנהלים מדינה עם משבר, גברתי היושבת-ראש.

סמי אבו שחאדה: ככה מנהלים את הקיוסק הפרטי של נתניהו ומשפחתו.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת אנדרי קוז'ינוב, בבקשה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת מיקי לוי, אחריו אתה תישא דברים – מאיפה?

מיקי לוי: – – –

אורנה ברביבאי: משם?

אורנה ברביבאי: בסדר גמור.

קריאה: – – –

אורנה ברביבאי: לא.

אורנה ברביבאי: אתה מס' 33, ועשינו שינויים.

אורנה ברביבאי: יש לך זמן.

אורנה ברביבאי: בבקשה, אנדרי.

אנדרי קוז'ינוב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אנדרי קוז'ינוב: אני הולך לספר לכם משל של הבעל שם טוב – קצת מפתיע.

אנדרי קוז'ינוב: המשל הוא על השועל והאריה.

אנדרי קוז'ינוב: אני מניח שחלק

אנדרי קוז'ינוב: כם – – –

יוסף טייב: אנדרי, זה לא מפתיע.

אנדרי קוז'ינוב: לא, חלקכם מכירים את זה.

אנדרי קוז'ינוב: השאלה היא מה מוסר ההשכל מזה.

אנדרי קוז'ינוב: אז פעם האריה, מלך החיות, כעס על החיות, והחיות התייעצו: מי ילך לפייס את המלך?

אנדרי קוז'ינוב: השועל בא והציע את עצמו, כי הלשון שלו חלקלקה והוא יודע 300 משלים.

אנדרי קוז'ינוב: אז הוא עושה צעד ושוכח 100 משלים, עושה עוד צעד – עוד 100 משלים.

אנדרי קוז'ינוב: כשהוא מגיע אל אריה, הוא פתאום אומר לחיות: שכחתי את כל המשלים, אתן עכשיו לנפשכן, אתן לבד.

אנדרי קוז'ינוב: החיות האלה חשבו שהוא ידע לעזור, והן בעצם רימו את עצמן.

אנדרי קוז'ינוב: הכוונה שלו בכלל הייתה שהן ייכנעו למלך ויפסיקו למרוד, שלא ימרדו במלך.

אנדרי קוז'ינוב: והינה אנחנו עומדים בימינו אנו במצב שבו יותר ויותר חולים מדי יום, אבל מה שחשוב לממשלה הזאת זה לספר לנו סיפורים, אותם המשלים.

אנדרי קוז'ינוב: כמו לשועל, יש לממשלה ולעומד בראשה 300 סיפורים: סיפרו לנו שבית המשפט אשם במצבנו, בפעם אחרת היה זה הציבור שלא נשמע להנחיות ולהוראות, פעם זו הכנסת הסוררת שמבטלת תקנות כאלה ואחרות, ואחר כך ההפגנות אשמות.

אנדרי קוז'ינוב: שמענו גם על הסיוע הכלכלי לעסקים קטנים, שנגמר בחלוקת כספים קואליציוניים בתקציב תוספתי, וממש לאחרונה סיפרו לנו על תוכנית הרמזור, ואז הפכו אותה ללא רלוונטית.

אנדרי קוז'ינוב: היה אמור להיות סגר נקודתי וזה נגמר בהתנצלות של הפרויקטור, ושבוע אחרי זה כבר סיפרו לנו על סגר אחר, סוג של סגר חלקי, סגר חלקי עם תוכנית כלכלית לא ברורה, על שיפוי, על שימור של עובדים בהתאם לטבלת אחוזים מבולבלת ומסורבלת.

אנדרי קוז'ינוב: ועכשיו מספרים לנו עוד סיפור – על סגר קשיח, סגר ללא מתווה יציאה, ללא יעדים ברורים, שנתפר בן-לילה, ללא דיון בהשלכות ארוכות הטווח שלו.

אנדרי קוז'ינוב: מעבירים גם חוק ששוב מתיימר לייתר את הכנסת, וכולנו מבינים שהקואליציה לא מתכוונת לדון בו ברצינות אלא רק להעביר אותו.

אנדרי קוז'ינוב: הנמשל המקורי לסיפור השועל ואריה הוא שהחיות נאלצו לסמוך רק על עצמן ובסוף לעמוד כל אחד על נפשו או על נפשה מול האריה.

אנדרי קוז'ינוב: והינה, הציבור כבר מבין שאין על מי לסמוך בממשלה, שיודעת רק להחמיר מגבלות ולא להסתכל לטווח הארוך, ובטח לא לראות את הציבור ולמצוא פתרונות יצירתיים שיאפשרו גם חיים, את החיים עצמם, לא רק ההגבלות והסגר ועוד סגרים ועוד הגבלות.

אנדרי קוז'ינוב: אין פלא שהייאוש גובר והציבור כבר לא מאמין לשום דבר שהממשלה עושה או אומרת, ולכן הוא קם, הוא מורד, הוא לא נכנע והוא סומך רק על עצמו.

אנדרי קוז'ינוב: הציבור במצב הזה צריך מנהיגות שלא תספר סיפורים ותאשים מכל הבא ליד אלא תקבל החלטות עקביות, ללא זיגזגים וללא חניקה כלכלית.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת אנדרי.

אנדרי קוז'ינוב: המנהיגות הזאת היא לא הממשלה הנוכחית, ובזה סיימתי.

אנדרי קוז'ינוב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורנה ברביבאי: אוקיי, תודה רבה לך.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מתחיל דווקא מן הסוף, כי הייתי נוכח בנאום הבוטה של השר אמסלם.

מיקי לוי: לשר אמסלם בכלל היה נוח בנאומו להתרכז במפגינים בבלפור, ביועץ המשפטי לממשלה, בכבוד נשיאת בית המשפט העליון, במשנה לנשיאה כבוד השופט מלצר, בשפה בוטה, גסה, חסרת תרבות וחוצת גבולות.

מיקי לוי: כולם אשמים, השר אמסלם, מלבד נתניהו, ששולח אותנו לעשות חיים, לשתות בירה, ושכח לנהל את המדינה.

מיקי לוי: על הכול דיברת, השר אמסלם, רק לא על דבר אחד: על החוק המונח לפנינו.

מיקי לוי: ראש הממשלה, על פי ההדלפות, הוא אשר חתר לסגר כללי, בניגוד לכל דעת המומחים, גמזו והצוות שלו ואנשי כלכלה.

מיקי לוי: אני מניח שאחרי שאני אסיים יעלו מלחכי הפנכה וירוממו ויגדילו את שמך, אדוני ראש הממשלה.

מיקי לוי: מילים, מילים, מילים אתם בודים ממוחכם הקודח.

מיקי לוי: מדינת ישראל בפשיטת רגל כלכלית, בריאותית ומוסרית.

מיקי לוי: מוסרית, מכיוון שכל מה שעומד לנגד עיניו של ראש הממשלה נתניהו – נאשם בשוחד, מרמה והפרת אמונים – זה ההפגנות בבלפור.

מיקי לוי: אני נדהם מהדיווחים של השרים שגם אם התקיים דיון, הדיון לא היה בסוגיות בריאותיות, בסוגיות כלכליות.

מיקי לוי: על פי דיווחי השרים שהודלפו מהישיבה, כדברי השרים, כל מה שעניין את נתניהו אלה ההפגנות בבלפור.

מיקי לוי: שרים התרעמו על דרך קבלת ההחלטות.

מיקי לוי: אין דרך, פשוט אין דרך.

מיקי לוי: ההחלטות מתקבלות ללא התייעצות באנשי מקצוע.

מיקי לוי: ראש הממשלה נתניהו עקף את קבינט הקורונה, השתיק את כל גורמי המקצוע.

מיקי לוי: המטרה היא אחת: סגר, סגר שיגביל את ההפגנות בבלפור וירסק את הכלכלה.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אני שמח לבשר לך כי גם אם יוטל סגר כלכלי שיפגע בכלכלה פגיעה קשה, לאחר הסגר המוני בית ישראל יצאו ויפגינו מחדש על הגשרים, מול ביתך בקיסריה ובבלפור, כל מוצאי שבת.

מיקי לוי: החברה בישראל כואבת את כאבה של המדינה – החברה שאותה ריסקת, הכלכלה שאותה אתה מרסק יום אחרי יום.

מיקי לוי: סכסכת והובלת לשנאה – הכול כדי להימלט מאימת הדין.

מיקי לוי: כל מה שרוצים אזרחי מדינת ישראל, כמחצית מהם לפחות – מבקשים את התפטרותך.

אורנה ברביבאי: צריך לסיים, חבר הכנסת.

מיקי לוי: הם זכאים לראש ממשלה – אני מסיים – הם זכאים לראש ממשלה שאינו מואשם בעברות שוחד, מרמה והפרת אמונים.

מיקי לוי: מגיע לנו ראש ממשלה ישר.

מיקי לוי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת נפתלי בנט כאן?

אורנה ברביבאי: אינו נוכח.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת בראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, כמו כולם גם אני שומע את אותם מאות אנשים שנמצאים מחוץ לכנסת ומוחים ומפגינים, ובדיוק כמו כולם אני גם שומע את השכנים שלי, את החברים, את אותם אנשים שאני רגיל מדי שנה להתפלל איתם בראש השנה וביום כיפור.

מיכאל מלכיאלי: וכולם בשאלה אחת: איך אנחנו הולכים להתפלל בראש השנה הקרוב?

מיכאל מלכיאלי: איך הולכים להתפלל ביום כיפור?

מיכאל מלכיאלי: אנחנו את המגפה הזאת ננצח רק אם נצליח להחזיר את האמון של העם – קודם כול בממשלת ישראל, בהחלטות של הממשלה, אבל גם בגורמי המקצוע ובהחלטות שלהם.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, אני אומר לכם, אני לא יודע לבוא לאף אדם ולומר לו למה אנחנו נתפלל ביום כיפור 30 אנשים בחום, לא במזגן, במרחקים גדולים, ובמקומות אחרים אנשים נמצאים מאות ואלפים.

מיכאל מלכיאלי: ורבותיי, אני לא עושה השוואה.

מיכאל מלכיאלי: עיני אינה צרה באף אדם – מי שרוצה להפגין, שימשיך להפגין – אבל אנחנו כנציגי ציבור הולכים ומגיעים מבית לבית ומבית כנסת לבית כנסת ואומרים לאנשים שהחובה שלנו היא ללכת ולשמור על ההנחיות, ולנו אין תשובות לאנשים למה יש מי שמותר לו ויש מי שאסור לו.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני חושב שדווקא כאן, בכנסת ישראל, צריך להאזין לדבריהם של גדולי ישראל, של הרבנים.

מיכאל מלכיאלי: תראו באיזו מלחמה ובאילו אמירות הם יוצאים על סגירת בתי כנסת.

מיכאל מלכיאלי: מי ששמע אתמול את הרב דוד יוסף, איך הוא מדבר מעומק הלב; אדם שכל חייו הוא מתפלל בבית כנסת – ויום כיפור זה היום המרכזי, יש לו קהילה ענקית – איך הוא מדבר מעומק הלב ובכאב גדול על ללכת, לקום ולסגור בתי כנסת.

מיכאל מלכיאלי: זה לא פשוט.

מיכאל מלכיאלי: יום כיפור זה יום שאנחנו מחכים לו כל השנה, וללכת ולסגור בית כנסת זה מעשה שצריך אומץ הלכתי לעשות את זה, וגדולי ישראל עושים את זה.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, אני חושב שהגיע זמן גם לחשבון נפש אמיתי מול הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו רואים יום-יום התקפות על הציבור שלנו בטלוויזיה, בתקשורת, מדברים – פעם במליאה כאן הבאתי עשרות דוגמאות על איך פותחים מהדורות חדשות על קורונה במגזר הערבי ומראים ילדים חרדים ברקע; מדברים על ההתפרצות בגימנסיה ורואים את ישיבת חברון ברקע; רואים חוף ים וכותבים למעלה "בני ברק".

מיכאל מלכיאלי: בבני ברק יש חוף ים?

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, הדבר הזה זה הסתה כלפי ציבור שלם תקופה מאוד מאוד ארוכה, והגיע הזמן לומר שאפו גדול לציבור שלא היה רגיל, וחצי שנה מענה את עצמו בדברים שלא היו רגילים להם עד עכשיו.

מיכאל מלכיאלי: בשונה מכל מי שקורא הפוך, אני קורא להמשיך ולשמור על ההנחיות, להמשיך לשמוע למה שגדולי ישראל ציוו אותנו – כן, גם לקום ולסגור את בית הכנסת, שזה קשה; לעשות הכול על פי ההנחיות.

מיכאל מלכיאלי: אבל אנחנו מצפים לתגובה הולמת, שתהיה לנו תשובה מול האנשים שלנו.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה.

יבגני סובה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אולי אנחנו נקרא למדינת ישראל מונרכיה.

יבגני סובה: למה צריך כנסת?

יבגני סובה: בשביל מה צריך כנסת?

יבגני סובה: באמת אני שואל.

יבגני סובה: בואו נבטל.

יבגני סובה: הייתה כבר החלטה, חוק, למעשה, שהחלטות הממשלה נכנסות לתוקף ואז לכנסת יש אפשרות לאשר רטרואקטיבית.

יבגני סובה: השבוע, למשל, דנו בוועדת הכלכלה בתקנות שקשורות לתחבורה הציבורית, ואז מתעוררות שאלות ומסבירים לנו שאין אפשרות לשנות תקנות – או שאתה מצביע בעד הכול או שאתה לא מצביע בעד הכול.

יבגני סובה: הכנסת איבדה את תפקידה העיקרי.

יבגני סובה: אז אנחנו עוד מעט עושים שלום עם בחריין, ובחריין זו מונרכיה.

יבגני סובה: בואו נקרא גם למדינת ישראל מונרכיה.

יבגני סובה: לפחות לא נהיה הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

יבגני סובה: יושב פה ידידי סגן שר הבריאות יואב קיש – ואתה יודע שאני מאוד מכבד אותך ומעריך אותך, ואני חושב שתרומתך למדינת ישראל היא הרבה מעבר להרבה אנשים בבית הזה.

יבגני סובה: אתה טייס, טייס קרב, נכון?

יבגני סובה: כל השנים למדת לקבל החלטות באלפית השנייה.

יבגני סובה: אתה והחברים שלך בליכוד לא מבינים שהמטוס שלנו מתרסק?

יבגני סובה: כשהמטוס נמצא בהתרסקות אתה מדבר על מה שקורה בשירותים מאחור?

יבגני סובה: אתה מדבר על מה שאוכלים הנוסעים במטוס?

יבגני סובה: אתה עושה הכול בשביל להציל את המטוס ובשביל להציל את האזרחים.

יבגני סובה: תחשוב במושגים של טייס, אל תחשוב במושגים של פוליטיקאי או סגן שר הבריאות.

יבגני סובה: אני מתפלא לפעמים.

יבגני סובה: אני מסתכל על אנשים במפלגת השלטון, בליכוד, ואתם יודעים מה, אני נזכר בשנת 2006, כשהליכוד קיבל 12 מנדטים, כשהציבור העניש אתכם.

יבגני סובה: למה הוא העניש את הליכוד?

יבגני סובה: על מה?

יבגני סובה: בין היתר על ההתנתקות, שאנשים לא קמו בזמן ולא אמרו די ולא התפטרו בזמן.

יבגני סובה: אני מזכיר לכם שהיו אנשים ששילמו בכיסאות שלהם על הטעויות של ההתנתקות, כשהליכוד הוביל את ההתנתקות, ואחר כך באו ואמרו: איזה טעות עשינו, איזה טעות נוראית.

יבגני סובה: אנחנו כרגע נמצאים לקראת קטסטרופה כלכלית.

יבגני סובה: מי אמור לקום ולהגיד שזאת קטסטרופה אם לא אתם, אנשי הליכוד?

יבגני סובה: אתם מפלגת השלטון.

יבגני סובה: אתם אנשים שתרמו למדינה.

מאי גולן: הקורונה עובדת – – –

יבגני סובה: ואני קורא לך, אדוני סגן שר הבריאות, לבוא ולקרוא לחברים שלך לקום ולעצור.

יבגני סובה: אלפי עסקים כבר איבדו את התקווה שלהם במדינה.

מאי גולן: – – –

יבגני סובה: אני אומר לכם שאם אתם לא תקומו, אז כחול לבן צריכים לקום, כי לכם יש אחריות בדיוק כמו שלליכוד יש אחריות.

יבגני סובה: הכלכלה קורסת, מדינת ישראל בקריסה, ואתם מדברים על ספין של הפגנות?

יבגני סובה: אגב, אני חייב להגיד מילה על יום הכיפורים.

יבגני סובה: זה באמת היום הכי קדוש, כולנו פה מכבדים את היום הזה.

יבגני סובה: אגב, אני גם צם ביום הזה.

יבגני סובה: זה היום הכי קדוש.

יבגני סובה: עכשיו אני קורא לש"ס: אל תהפכו את זה לספין.

יבגני סובה: אל תהפכו את זה לספין, כי אתם הופכים את יום הכיפורים לספין ועושים את ההשוואה הזאת.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

יוסף טייב: כל היהדות – – –

יבגני סובה: אתם הפכתם את זה לספין.

יבגני סובה: תשאירו את הקדושה הזאת ליום הקדוש הזה.

יבגני סובה: והליכוד: תקומו ותגידו שזאת קריסה כלכלית ותעצרו את הטירוף הזה.

קריאות: – – –

יבגני סובה: אחרת אנחנו נתרסק במטוס הזה, שטס לתוך הקרקע ומתרסק.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת יבגני סובה.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ' כאן?

אורנה ברביבאי: איננה; חברת הכנסת מרב מיכאלי, היא הייתה פה ורצתה לדבר, נכון?

אורנה ברביבאי: מרב מיכאלי – איננה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת עפר שלח, בבקשה.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: חבריי חברי הכנסת, אלה הדברים שיש לדעת ערב יום הכיפורים הזה: ידעו בעלי העסקים העצמאים והמובטלים בישראל שהוטלה עליהם כליה כלכלית רק בגלל ההיסטריה של ראש הממשלה ובני משפחתו אל מול ההפגנות בבלפור.

עפר שלח: בניגוד להיגיון, בניגוד לדעתו של פרויקטור הקורונה, בניגוד למתווים הקפדניים שהתוו בעלי המקצוע, ביבי מטיל סגר חונק על כל העסקים בישראל רק כדי להצדיק את התקנה הדרקונית וחסרת השחר שלפיה מותר להפגין רק 1,000 מטר מהבית.

עפר שלח: ידעו מעט התומכים שנשארו לבני גנץ וגבי אשכנזי ששני רמטכ"לים פחדנים מכרו אותם, ואפילו לא בנזיד עדשים.

עפר שלח: מגיני הדמוקרטיה, מביסי הקורונה, אדריכלי קבינט הפיוס, נכנעו באופן שמבייש אפילו את כניעתם הקודמת.

עפר שלח: ידעו הרבים שהיו תחם פיקודם של שני אלה בגולני ובצנחנים שליד הערך "פחדנות" במילון מופיעה התמונה של מי שהיו המח"טים שלהם.

עפר שלח: ידע הציבור החרדי שיש לו רב גדול אחד, הרב דוד יוסף, אבל מנהיגים אין לו.

עפר שלח: לפני כמעט 30 שנה שלח אביו של הרב יוסף את אריה דרעי, בשבת, לראש הממשלה שמיר, כדי למנוע מלחמה מיותרת ולהציל חיים.

עפר שלח: היום, כשנדרשת מנהיגות לא פחות גדולה אל מול המגפה, הרב יוסף הבן אומר דברי אמת, ודרעי, איפה הוא?

עפר שלח: מתחבא מגודל השעה.

עפר שלח: ידעו אחיי המפגינים שלא ניתן לשפן מבלפור לרסק את הדמוקרטיה.

עפר שלח: חשבתי ואמרתי שלנוכח הבהלה בציבור מנהיגי המחאה צריכים להשעות לשבועיים את ההפגנות ההמוניות ולהמשיך את המחאה בכל האמצעים האחרים.

אלי אבידר: למה?

אלי אבידר: למה?

עפר שלח: מתוך אותו היגיון ממש, חבר הכנסת אבידר, אני אומר לכם עכשיו: דקה אחרי שמחת תורה, בהפגנה הראשונה, בצעדה הראשונה, אני, ואני מניח שגם חבר הכנסת אבידר – –

קריאה: הוא יטיל סגר בגללך.

עפר שלח: – – נהיה בשורה הראשונה יחד איתכם כדי להחזיר את המחאה אל הכיכר ולהעיף את המחדלטור הכושל והמושחת.

עפר שלח: תדע הקהילה הישראלית המופלאה, תדע הקהילה הישראלית המופלאה – – –

אלי אבידר: – – –

מאי גולן: עפר, אתה בכוח רוצה למלא את ארונות הקבורה?

עפר שלח: חבר הכנסת אבידר, תן לי.

מאי גולן: בכוח אתה רוצה למלא את ארונות הקבורה, נכון?

מאי גולן: אתה לא תנוח עד שיהיו פה ארונות קבורה.

עפר שלח: עד שאתה התערבת הכול היה בסדר.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת גולן, חברת הכנסת גולן.

עפר שלח: תדע הקהילה הישראלית המופלאה שבעת הזאת אין מלך בישראל, אבל לא איש הישר בעיניו יעשה.

עפר שלח: נקבל יחד החלטות נבונות, נשמור על עצמנו ועל הקרובים לנו, נחיה את הערבות ההדדית למרות ההסתה מלמעלה, נפעל נכון וננצח.

עפר שלח: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

בועז טופורובסקי: אנחנו כאן סתם – –

קריאה: – – –

אורנה ברביבאי: אני אתן לך בסוף, חכי.

בועז טופורובסקי: – – אבל זה לא באמת סתם, הרי לא צריך את החוק הזה בשביל להפסיק את ההפגנות.

בועז טופורובסקי: היום אמרה גם נציגת הממשלה – ואנחנו גם יודעים את זה: בחוק הקורונה הנוכחי אפשר למנוע הפגנות.

בועז טופורובסקי: הסיבה שיש את החוק הזה והסיבה שכולנו עכשיו כאן במקום להיות בבית או בעבודה, במקום שעובדי הכנסת ינוחו קצת, זה כי נתניהו רוצה שנדבר על הפגנות אל מול תפילות ולא נדבר על הכישלון שלו כראש ממשלה בהובלת מדינת ישראל במשבר הקורונה; שלא נדבר על הכישלון שלו עם כמות הנדבקים בקורונה; שלא נדבר על הכישלון שלו בהכנת מערכת הבריאות להתמודדות עם הקורונה; שלא נדבר על הכישלון שלו ושל הממשלה בראשותו בכל המוכנות של מדינת ישראל בחצי השנה האחרונה מאז שהקורונה פרצה לחיינו – היא עוד פרצה לפני כן – ועד עכשיו.

בועז טופורובסקי: אני רוצה לספר לכם משהו על הפגנות, כי לי יש קצת ניסיון עם נתניהו והפגנות, אבל בכיוון אחר.

בועז טופורובסקי: כשאני הייתי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, גם אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב, נתניהו היה יושב-ראש האופוזיציה, ואני הובלתי הפגנות נגד הממשלה, שאז עמד בראשה אהוד אולמרט – הפגנות, שביתת סטודנטים, היה על ועדת שוחט, על ההשכלה הגבוהה; גם היינו שותפים בהפגנות המילואימניקים.

בועז טופורובסקי: אני זוכר שנתניהו דחף אותנו להפגין ולא להפסיק, להפגין ולא להפסיק.

בועז טופורובסקי: והוא אמר: אם אתם תפסיקו, ייהרס המומנטום.

בועז טופורובסקי: אל תפסיקו, כי אתם במומנטום.

בועז טופורובסקי: הפגנות אסור להפסיק עד שאנחנו לא משיגים את המטרה.

בועז טופורובסקי: הוא סיפר לנו איך אסור להפסיק הפגנות, והוא לא שוכח את זה עד היום, בגלל זה הוא רוצה שנפסיק את ההפגנות.

בועז טופורובסקי: ולכן, המפגינים, אני בהחלט מבין אתכם.

בועז טופורובסקי: אני בהחלט מבין למה רוצים להפסיק את המומנטום הזה.

בועז טופורובסקי: אני יודע שאחרי הסגר ההפגנות יחזרו.

בועז טופורובסקי: אני יודע שגם התרגיל הזה לא יצליח לראש הממשלה, כי העם קורס, הכלכלה קורסת, מערכת הבריאות קורסת, וזה לא ייפתר בסגר הזה של השבועיים, כמו שלא נפתר בחצי שנה האחרונה.

בועז טופורובסקי: לכן, למרות התרגיל השקוף הזה של נתניהו, שאנחנו נדבר רק על הפגנות ותפילות, אנחנו לא נשכח ולא נשכיח מהציבור הישראלי את הכישלון של נתניהו וגנץ בניהול הממשלה הזאת, בניהול המאבק הזה כנגד נגיף הקורונה.

בועז טופורובסקי: עוד מעט, כשאנחנו נצא מהסגר, אנחנו נפגין בצורה חזקה יותר, באמירה ברורה יותר, הרבה יותר אנשים ברחובות, בגשרים ובכל מקום, עד שאנחנו נביא לבחירות ועד שאנחנו נחליף את הממשלה הזאת ונביא לשלטון שסוף-סוף דואג לאזרחי מדינת ישראל ולא לעצמו.

בועז טופורובסקי: תודה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חבר הכנסת טופורובסקי.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כידוע לכם, התפטרתי מהממשלה לאות מחאה, כאשר לדעתי עבדו עלינו כל הזמן.

יעקב ליצמן: הפרויקטור, כאשר הוא הציע כל הזמן – דרשתי שיעשו סגר.

יעקב ליצמן: אני בעד סגר; היה 2,000, וכשהיינו ב-2,000 אמרתי שצריך לעשות סגר, וזה היה בסוף אוגוסט, בתחילת אלול.

יעקב ליצמן: ואמרתי לו, וגם אמרתי את זה לשר דרעי, שהוא זומם לסגור את בתי הכנסת בחגים, בראש השנה וביום כיפור אף אחד לא האמין לי בזמנו, ואפילו כתבתי את זה בעיתון שלי, בעיתון המודיע, איפה שמפלגתי, שאם יעשו את זה – יסגרו את בתי כנסת בחגים – אני אתפטר מהממשלה, ותתפלאו לשמוע, יש בן אדם שבאמת מקיים מה שהוא אמר; התפטרתי.

יעקב ליצמן: אף אחד לא מאמין לי שבגלל העיקרון הזה, שבתי הכנסת יהיו סגורים בראש השנה וביום כיפור, אני מתפטר.

יעקב ליצמן: אז קודם כול זו הסיבה שהתפטרתי, וזו הסיבה שגם היום אני אצביע נגד הדברים שמביאים היום.

קריאה: יישר כוח, ליצמן.

יעקב ליצמן: מישהו צריך לתת את הדעת למה כשהיו 2,000 נדבקים כל יום, מאומתים, עד 7,000 – מי משלם את המחיר על זה שאנשים מתו?

יעקב ליצמן: מי משלם את המחיר הזה על כל אלו שנפגעו?

יעקב ליצמן: אנחנו מדברים על מאות מתים מאז מה שקרה.

יעקב ליצמן: מי משלם את המחיר על זה?

יעקב ליצמן: רק בגלל זה לסגור את בתי הכנסת?

יעקב ליצמן: אין לו שום רגישות?

יעקב ליצמן: אני לא נכנס בכלל לנושא של כן הפגנות, לא הפגנות.

יעקב ליצמן: אבל גם בית כנסת הוא הפגנה שאנחנו מזדהים עם הקדוש ברוך הוא ואנחנו מתפללים, מבקשים שנה טובה.

יעקב ליצמן: איזה בית לא הולך לבית כנסת בראש השנה וביום כיפור?

יעקב ליצמן: מישהו לקח בחשבון כמה אנשים לא יבואו ביום כיפור לבית כנסת?

יעקב ליצמן: אומרים שזה בחוץ.

יעקב ליצמן: לכמה אנשים זה יגרום לא לצום?

יעקב ליצמן: ולכן, אני חושב שכל הדברים האלה – – –

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת גינזבורג, זה מפריע, בבקשה.

אורנה ברביבאי: כן.

אורנה ברביבאי: רק שים לב לזמן, תכף זה מסתיים.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: ולכן מכל הסיבות האלה בהחלט אני נגד מה שמחליטים היום.

יעקב ליצמן: אני חושב שלכל דבר יש זמן.

יעקב ליצמן: סגר צריך לעשות כשהיינו עוד למטה.

יעקב ליצמן: כשהיינו בהתחלה אני זוכר שראש הממשלה אמר שכשנגיע ל-2,000 הוא יעשה את כל הצעדים הדרושים.

יעקב ליצמן: לצערי, הוא לא עשה את זה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אני מסיים, גברתי.

יעקב ליצמן: ולכן, כפי שאמרתי, אני מוחה על כל הדברים שסחפו את זה כל הזמן, ונצביע נגד.

יעקב ליצמן: אני רוצה לאחל לכולם גמר חתימה טובה ושנה טובה, ושכולם יבואו לבית כנסת ביום כיפור, ולצום כפי שצריך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת מאי גולן, בבקשה.

אורנה ברביבאי: אחרייך ינון, ואחר כך – מרב מיכאלי, הדוברת האחרונה.

מאי גולן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הקדוש ברוך הוא, עד כמה שידוע לי, לא שומר רק על המפגינים בבלפור, ולמשל לא שומר על המתפללים באומן.

מאי גולן: אבל כנראה שיש איזו שיטה טובה, שלא למדנו עליה עדיין, שבה 2,000, 3,000, 5,000 מפגינים יכולים להתקבץ כולם יחדיו ולא להידבק.

מאי גולן: יש פה איזו שיטה עולמית, איזו תרופה חדשה.

מאי גולן: אני מבקשת שאולי יגלו לנו את שיטת הפלא הזאת, שנוכל אולי להנדס אותה ולהעביר אותה הלאה.

מאי גולן: אבל הפתרון הוא כנראה אחר: מעבר לכיבוי הטלפונים, כנראה שבית המקדש של אותם מפגינים בבלפור הוא דווקא זה של בג"ץ, ששומר עליהם.

מאי גולן: חברים, זכות הציבור לדעת את האמת.

מאי גולן: למה הם מפגינים בחוץ?

מאי גולן: באמת, בואו נשאל את עצמנו למה הם מפגינים.

מאי גולן: אני חושבת שרוב הציבור לא באמת יודע את השאלה הזאת עם התשובה ככה עד הסוף.

מאי גולן: האם זה בגלל המצב הכלכלי?

מאי גולן: המצב הנפשי?

מאי גולן: המצב הבריאותי?

מאי גולן: אכן, התשובות הן לא, לא, ולא.

מאי גולן: הם הפסידו בקלפי והם הפסידו שוב ושוב ושוב, ואגב, הם יפסידו שוב אם יהיו עוד בחירות, רחמנא ליצלן, אבל הם לא מקבלים – הם לא מקבלים את ההחלטה הדמוקרטית של העם, ולכן הם מנסים לבצע סוג של הפיכה שלטונית.

מאי גולן: על ידי מי?

מאי גולן: על ידי מיעוט של ציבור חסר רסן, מופרע, מסכן, מפקיר ומופקר, שלא אכפת לו שהארונות קבורה שמכינים יתמלאו, חס ושלום.

מאי גולן: אבל מספרים לנו שאין הדבקה בהפגנות, פשוט אין הדבקה.

מאי גולן: באמת, השיטה של לכבות את הפלאפונים היא באמת שיטה שאיינשטיין לא ידע עוד אז, והמציאו אותה כבר היום.

מאי גולן: אבל מה מעניין?

מאי גולן: כשהיה ראש ממשלה מהשמאל בשנת 1993, בתקופה של אוסלו, כשייבאו לפה רוצחים ויהודים העזו להפגין נגד מחבלים, בג"ץ התערב; הוא לא רק התערב, הוא תחם את המקום, הוא הגדיר כמה אנשים יוכלו להיות, מה גובה הדציבלים, באיזה רחוב ספציפי ומספר הם יוכלו להיות, כמה זמן הם יוכלו להפגין, כמה אנשים.

מאי גולן: אבל היום, כשיש מגפה – שקט, דומייה.

מאי גולן: בג"ץ לא מתערב.

מאי גולן: למה?

מאי גולן: בגלל הסיבה ששמעתם בכל הנאומים פה: זהות היושב בבלפור.

מאי גולן: יש פה מנהיג מהימין, יש פה ראש ממשלה שקוראים לו בנימין נתניהו – –

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך, חברת הכנסת גולן.

מאי גולן: – – ואת זה הם לא יכולים – כולם קיבלו פה אולי עוד טיפה.

אורנה ברביבאי: אני אתן לך לסיים כמו לכולם.

מאי גולן: תני לי לסיים.

אורנה ברביבאי: אני אתן לך לסיים.

מאי גולן: מעניין שאף אחד לא הפסקת חוץ ממני.

אורנה ברביבאי: לא לדאוג, לא לדאוג.

אורנה ברביבאי: אני אתן לך לסיים.

מאי גולן: אני באמת מסיימת מייד.

מאי גולן: בג"ץ מעדיף את זכות הציבור להפגין על פני זכות הציבור לחיות; מנדלבליט מעדיף את זכות הציבור להפגין על פני זכות הציבור לחיות; השמאל מעדיף את זכות הציבור להפגין על פני זכות הציבור לחיות.

מאי גולן: גם שר המשפטים אבי ניסנקורן, שהתגאה בכך שהוא הצליח למנוע מראש הממשלה לעשות פה סגר אלא אם כן יש סגר מלא – גם אתה מעדיף את זכות הציבור להפגין מאשר את זכות הציבור לחיות, וזה יהיה על ראשכם.

מאי גולן: הסכנה הזאת של ארונות הקבורה תהיה על ראשכם.

מאי גולן: ואני מסיימת.

מאי גולן: יום הכיפור, יום הכיפורים, היום הקדוש ביותר למדינת ישראל, לעם ישראל, שלא להתפלל בבתי הכנסת ילווה את עם ישראל בייסורים קשים, ייסורים שאתם אפילו לא יכולים להבין.

מאי גולן: את זה מותר לאסור – –

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

מאי גולן: אני מסיימת.

מאי גולן: – – אבל לאסור הפגנות לא.

מאי גולן: אז שחבורת הפריבילגים המנותקים ינוחו לחודש.

מאי גולן: אל תדאגו, ראש הממשלה בנימין נתניהו ימשיך להיות פה ותוכלו להמשיך להפגין.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חברת הכנסת.

מאי גולן: חג שמח.

מאי גולן: חתימה טובה.

אורנה ברביבאי: חג שמח, כל טוב.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אורנה, אני מציע שנעמוד ונשיר את התקווה עכשיו.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת ינון אזולאי.

קריאה: יופי – – – נתניהו, כל הכבוד.

מאי גולן: איפה הדיקטטור שלך, שלא ליקקת לו כבר כמה שעות?

מאי גולן: איפה הוא בדמוקטטורה שאתה חי בה?

מאי גולן: אתה מעז לדבר על אחרים.

אורנה ברביבאי: כן, בבקשה.

ינון אזולאי: גברתי היושבת בראש הישיבה, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, האמת, אני שומע פה את השיח המתלהם, זה מצד זה וזה מצד זה, ערב יום הכיפורים, והלב נצבט עד לאן הגענו.

ינון אזולאי: הלב נצבט והלב שלי נחצה לשניים, ואני לא מבין איפה אנחנו נמצאים ערב יום הכיפורים, אנחנו, נציגי העם, אשר צריכים לתת דוגמה לאחדות.

ינון אזולאי: כדאי לכם לשמוע, ומי שלא רוצה לשמוע יכול לצאת החוצה על מנת שלא יפריע.

ינון אזולאי: ולכן אני לא מתפעל מידידי עפר שלח, שנותן את הציון לגאון הגדול הרב דוד יוסף – הרב דוד יוסף, עטרת ראשנו, בנו של מרן – כי אם הוא היה אומר לפתוח את בתי הכנסיות הוא לא היה עומד ומפרגן פה.

ינון אזולאי: ולא נשמע אותו שהוא אומר מילה טובה, אם זה על האדמו"ר מגור, אם זה על רב חיים קנייבסקי – גדולי עולם – כי הם לא אומרים בדרך שלו, אז לכן אני גם לא מתפעל מזה שהוא מפרגן.

ינון אזולאי: אני אומר, אני לא מתפעל משום פרגון של מי שלא מבין מהי דעת תורה, כי לנו, אנחנו יודעים מהי דעת תורה על ימין שהוא שמאל ושמאל שהוא ימין.

ינון אזולאי: כשאמרו לנו בפסח לסגור את בתי הכנסיות ולהתפלל מהמרפסות וביחידות עשינו זאת בגאווה, כי זו הייתה שעת חירום.

ינון אזולאי: ושעת החירום הזאת כנראה עכשיו חוזרת, וכל אחד יעשה כרבותיו.

ינון אזולאי: אני לא בא להשוות הפגנות לתפילות ולא בתי כנסת למסעדות, כי זה לא מעניין אותי.

ינון אזולאי: אני צריך להישמר בעצמי.

מרב מיכאלי: נכון.

ינון אזולאי: כואב לי מהיום הקדוש שיש כאלה – בא אליי אתמול אחד מהעוזרים של השרים שהוא לא דתי, אומר לי: תעשו את הכול שבתי הכנסת יישארו פתוחים.

יוראי להב-הרצנו: למה?

ינון אזולאי: מכיוון – הוא אומר לי: מאז שאני בר-מצווה אני צם ביום הכיפורים.

ינון אזולאי: אני יכול באותו זמן לבוא ולאכול מרוב שעמום או לשחק בסמארטפון, לחלל את היום הקדוש הזה.

ינון אזולאי: לא ידעתי מה לענות לו, כי אני לא יודע באמת מה טוב.

יוראי להב-הרצנו: פיקוח נפש.

ינון אזולאי: אני אישית, יש לי את רבותיי שהם יחליטו מה זה פיקוח נפש, ומה שיורו לי אני אעשה.

ינון אזולאי: ואני אומר לכם, כאדם שהחלים מהקורונה בשבוע שעבר, אני ואשתי ובני – ועדיין אני ממתין לתשובות, ולא רק בניי – אני יודע מה זה.

ינון אזולאי: אני אומר לכם, תישמרו על נפשכם, תפסיקו להכחיש את הקורונה.

ינון אזולאי: תפסיקו להגיד שזה לא מזעזע.

ינון אזולאי: זה כואב גם לאנשים חזקים כמונו, שכל יום מתרוצצים ממקום למקום, מעשייה לעשייה.

ינון אזולאי: זה כואב, זה משבית אותנו.

ינון אזולאי: אנחנו לא יודעים איך זה יכול לגעת בכל אחד מאיתנו, בהורים שלנו.

ינון אזולאי: זה מידבק.

ינון אזולאי: אנחנו לא יודעים איך זה יכול לתפוס אותנו, את הסבא והסבתא שלנו.

ינון אזולאי: אני אומר לכם את זה מתוך כאב, ובזה אני רוצה לסיים.

ינון אזולאי: מהכאב הזה אני אומר לכם: כל אחד שישמור על עצמו, שלא ילך לכינוסים, שלא ילך להתקהלויות.

ינון אזולאי: תשמרו על ההוראות של משרד הבריאות.

ינון אזולאי: תשמרו כי זו הבריאות של כולנו, של הילדים שלנו.

ינון אזולאי: זו הערבות הדדית בינינו.

ינון אזולאי: זו העבודה.

ינון אזולאי: ואנחנו נסיים באבינו מלכנו כַּלֵּה כל צר ומשטין מעלינו, כלה כל דֶּבֶר וחרב ורעה ומגפה מבני בריתך.

ינון אזולאי: אבינו מלכנו, מנע מגפה מנחלתך.

ינון אזולאי: בעזרת השם, שנחזור להיות מאוחדים – כמו שבחג הסוכות אנחנו מאגדים את הכול, את כל ארבעת המינים, ככה נמשיך וככה נחזור להיות מאוחדים.

ינון אזולאי: עם ישראל מאוחד זה כוחנו.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: אמן.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אחרונת הדוברים, בבקשה.

אורנה ברביבאי: אחריה יסכם סגן השר קיש.

אורנה ברביבאי: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: חברות וחברים יקרים, מה לא ברור?

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות וכתבי אישום, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות וכתבי אישום, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: אין לו מנדט ציבורי ומוסרי לקבוע דברים כל כך גורליים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות וכתבי אישום, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: אין לו מנדט ציבורי ומוסרי לקבוע דברים כל כך גורליים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע בחקירות ובכתבי אישום עד צוואר, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: פשוט אין לו מנדט לקבוע שום דבר, על אחת כמה וכמה לא דברים כל כך גורליים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: קיים חשש, אני חייבת להגיד, אמיתי, לא בלתי מבוסס, שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו ולא על פי האינטרס הלאומי.

מרב מיכאלי: קיים חשש, אני חייבת להגיד, אמיתי, לא בלתי מבוסס, שהוא יכריע הכרעות על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות הפוליטית שלו ולא לפי האינטרס הלאומי.

מרב מיכאלי: משום שהוא נמצא במצוקה המיוחדת הזאת, הכל-כך עמוקה, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע בחקירות ובכתבי אישום עד צוואר, אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: אין לו מנדט מוסרי, ציבורי, לקבוע דברים גורליים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע בחקירות ובכתבי אישום עד צוואר, פשוט אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: מה לא ברור?

מרב מיכאלי: עובדה.

מרב מיכאלי: בניגוד לכל הדעות המקצועיות, בניגוד לטובת המשק, בניגוד לטובת הציבור, סגר, נזק, מהומה, כאוס, בלגן.

מרב מיכאלי: אין לו מנדט.

מרב מיכאלי: ראש ממשלה ששקוע עד צוואר בחקירות וכתבי אישום, אין לו מנדט לקבוע שום דבר בחיי מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

אורנה ברביבאי: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

אורנה ברביבאי: סגן השר יואב קיש, בבקשה, סכם את הדברים.

אורנה ברביבאי: אחריו תתקיים ההצבעה, אז אני מציעה שתיגשו למקומות שלכם כדי להצביע מהמקום.

אורנה ברביבאי: לעלות, כן.

אורנה ברביבאי: לא לרוץ, יש זמן.

אורנה ברביבאי: סגן השר מסכם, אבל תעלו למעלה כדי שתוכלו להצביע מהמקום.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לתת לכם אולי איזשהו מסר שבחודשים האחרונים אני חושב שהתחדד לי מאוד בתפקידי – ואני בערך שלושה חודשים בתפקיד – ואני חושב שזה מסר שחשוב לכל אחד ואחת מאיתנו: איך מנצחים קורונה?

יואב קיש: מה הדבר היחידי ההכרחי שיכול לאפשר לחברה לנצח קורונה?

קריאה: מנהל טוב.

קריאה: אם היה מנהל טוב – – –

יואב קיש: מנהל טוב.

יואב קיש: עוד דברים, כן, אני רוצה לשמוע עוד.

עודד פורר: – – –

יואב קיש: חבר הכנסת אבידר, יש לך הצעה או – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: רגע.

יואב קיש: איפה לפיד?

יואב קיש: חבר הכנסת לפיד, מה אתה אומר?

עודד פורר: – – –

יואב קיש: שאלתי.

יואב קיש: אני אמרתי, אני רוצה לשתף – עודד, אל תצעק.

יואב קיש: שמענו אותך.

יואב קיש: חבר הכנסת פורר, שמענו.

יואב קיש: שאלתי שאלה, תן גם לחבר הכנסת לפיד לענות.

יואב קיש: חבר הכנסת לפיד, מה הדבר היחידי, העיקרי, שלהערכתך צריך בשביל לנצח קורונה?

יאיר לפיד: ממשלה.

יואב קיש: ממשלה.

קריאה: טכנולוגיה של השב"כ, יואב.

יואב קיש: חבר הכנסת סגלוביץ', אתה רוצה – – –

אלי אבידר: טכנולוגיה של השב"כ – – – 600,000 איש – – –

יואב קיש: טכנולוגיה של השב"כ.

יואב קיש: שמענו את ספסלי האופוזיציה.

יואב קיש: עכשיו אני אגיד לכם מה הלקח המרכזי שלי.

אלי אבידר: אתם צריכים ללכת הביתה.

אלי אבידר: הביתה.

יואב קיש: הלקח המרכזי שלי הוא שבשביל לנצח קורונה אנחנו צריכים ערבות הדדית, זה הכול; לכידות, לעבוד ביחד, להיות מאוחדים.

אלי אבידר: לא לא לא, ללכת הביתה.

אלי אבידר: אין ערבות הדדית.

אלי אבידר: הביתה.

עודד פורר: תלכו הביתה – – –

יואב קיש: כי לא יעזור, אני אומר לכם – – –

אלי אבידר: הביתה, הביתה.

יואב קיש: וזו אחריות שלכם כמו שהיא שלנו.

אלי אבידר: הביתה, קדימה.

יואב קיש: ערבות הדדית – זה המשפט שתכניסו לכם לראש.

יואב קיש: אתה תהיה המנהל הכי טוב בעולם, תהיה הממשלה הכי טובה בעולם, אבל אם אתה – – –

עודד פורר: – – – אין לכם אחריות.

עודד פורר: על מה אתם אחראים?

עודד פורר: על מה אתה אחראים?

עודד פורר: באים בטענות לכל העולם.

עודד פורר: קחו אחריות.

עודד פורר: תתביישו.

יואב קיש: אני אתן לך דוגמה – איפה החברים שלי?

יואב קיש: איפה חברי הכנסת מהמגזר הערבי?

יואב קיש: אני אתן לך דוגמה לערבות הדדית.

עודד פורר: קחו אחריות על מה שעשיתם.

עודד פורר: הרסתם את הכול – את כל הכלכלה הרסתם, את כל המשק הרסתם.

עודד פורר: קחו אחריות פעם אחת, פעם אחת.

יואב קיש: יריב, אני לא יכול כך להמשיך.

קריאה: לא שומעים אותו.

יואב קיש: תודה.

קריאה: יואב, לך הביתה.

יואב קיש: הממשלה לקחה החלטה והודיעה על סגירת – – –

עודד פורר: איזו החלטה?

עודד פורר: כל יום החלטה אחרת.

יריב לוין: חבר הכנסת פורר, מספיק.

יריב לוין: שב, בבקשה.

יריב לוין: מספיק כבר.

עודד פורר: מספיק – – – מספיק עם השטויות – – –

יריב לוין: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: מספיק.

עודד פורר: – – – נכון?

יריב לוין: מספיק כבר, מספיק עם ההתלהמות הזאת.

קריאה: – – –

יואב קיש: הינה, חבר הכנסת לפיד אמר – חבר הכנסת לפיד, שלצערי יצא, אני חושב, אמר: ממשלה.

יואב קיש: אז הממשלה קיבלה החלטה לסגור את גני האירועים ואולמות השמחה כיוון שיש שם תחלואה עודפת.

יואב קיש: אני יכול להגיד לכם, כמשרד הבריאות הבאנו את זה להמלצה, וזה קרה.

יואב קיש: יש לזה מחיר חברתי וכלכלי להרבה מאוד אנשים ועסקים.

יואב קיש: אבל אם אין ערבות הדדית, ואם יש אנשים שחושבים שאפשר לעשות חתונות פיראטיות וזה לא ישפיע, אז לא יעזור שאתה סוגר את האולמות.

יואב קיש: מה זה עוזר?

יואב קיש: סגרת את האולמות, וכל החתונות הפכו להיות פיראטיות, בחצרות הבתים וברחובות.

קריאות: הביתה – – –

עודד פורר: – – – סוגרים את האולמות – – – פעם אחת.

יואב קיש: ולכן, חבר הכנסת פורר, בלי ערבות הדדית, עם ההתנהגות הבזויה הזאת שאנחנו רואים, אנחנו לא נצליח לעצור את המגפה.

יואב קיש: תבינו את זה, תכניסו את זה לראש אחת ולתמיד.

אלי אבידר: – – – עם טכנולוגית השב"כ – – –

יואב קיש: אני חייב לומר לכם עוד משהו.

יואב קיש: אני שמעתי פה כל כך הרבה שקרים, ישבתי והקשבתי – חלקם אולי גם מחוסר ידע – ואני רוצה לשתף אתכם קצת.

יואב קיש: הייתה פה חברת הכנסת תמר זנדברג – איפה היא?

יואב קיש: שלום, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יואב קיש: אמרת: כמה שעות הממשלה דנה?

יואב קיש: הכול על ההפגנות.

יואב קיש: אז בואי אתן לך את הלו"ז שלי, בסדר?

יואב קיש: אני אגיד לך מה היה.

אלי אבידר: – – – ממשלה – – –

יואב קיש: אני הייתי בקבינט קורונה – איזה יום בכלל היום?

יואב קיש: חמישי?

יואב קיש: חמישי.

יואב קיש: אני פשוט לא ישנתי כל הלילה, אז אני לא זוכר איזה יום אנחנו, אבל אני רגיל מהכוננויות.

יואב קיש: בסדר.

קריאה: – – –

יואב קיש: אנחנו עשינו קבינט קורונה ביום רביעי שהתחיל בב-12:00 ונגמר ב-20:00.

יואב קיש: נושא ההפגנות, לדעתי, עלה בשעה האחרונה; שבע שעות שבהן דיברנו על המגפה.

יואב קיש: תמר זנדברג, זה כדי שתביני.

תמר זנדברג: תודה רבה – – –

יואב קיש: אחרי זה קבינט קורונה המשיך.

יואב קיש: קבינט קורונה המשיך ביום חמישי – יום רביעי.

יואב קיש: סליחה, זה היה שלישי-רביעי, אתמול – –

אלי אבידר: הרב ליצמן, רק עזבת את הממשלה – התחילו לדבר על – – – רק עזבת – – –

יואב קיש: – – ואז בקבינט הקורונה הזה דיברנו על מצב בתי החולים, על זה שאנחנו מסדירים להם את הקאפ, שהעברנו חוק שמעביר להם כספים.

יואב קיש: דיברנו על מצב התחלואה, וגם עוד סדר גודל של חצי שעה על נושא ההפגנות.

יואב קיש: הגענו לישיבת הממשלה – ישיבת הממשלה שהסתיימה היום ב-05:00.

יואב קיש: אני אומר לך שהשרים, השיח המרכזי היה בנושא הכי חשוב, וזה האיזון ולקיחת ההחלטה, שבצד אחד יש את האירוע הבריאותי והמהלך האפידמיולוגי שהסגר מביא, ובצד השני היה כל נושא הכספים והעלות הכלכלית של הסגר למדינת ישראל.

יואב קיש: זה מה שהיה על הפרק.

יואב קיש: וגם על נושא ההפגנות דיברנו.

רם בן ברק: – – –

אלי אבידר: לכו הביתה.

אלי אבידר: הרסתם את הכלכלה.

יואב קיש: אבל אני אגיד לכם למה דיברנו על נושא הפגנות.

יואב קיש: אנחנו דיברנו על נושא ההפגנות מסיבה אחת: ההפגנות – וזה לא קשור לבלפור – הן פרימה של נושא הערבות ההדדית.

יואב קיש: כי היום כל אחד שם על האוטו פלקט והוא הולך לים ואומר: אני מפגין, וכל אחד יוצא בסגר.

אלי אבידר: תעצור אותו.

אלי אבידר: תעצור אותו.

אלי אבידר: תעצור אותו.

יואב קיש: אתה לא יכול לעצור אותו.

יואב קיש: אני לא.

יואב קיש: אתה תעביר את החוק הזה שאנחנו מדברים עליו ואז נעצור אותו.

מאי גולן: – – –

יואב קיש: אי-אפשר.

יואב קיש: אלי אבידר, אל תתחמק.

יואב קיש: אז הינה, זה מה שאנחנו עושים.

יואב קיש: תצביע בעד.

יואב קיש: זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

יואב קיש: תצביע בעד – בדיוק בשביל המשפט שלך.

יואב קיש: חוסר האחריות הזה חייב להיפסק.

יואב קיש: תפסיק לדבר בסיסמאות חסרות – הבל.

אלי אבידר: – – –

יואב קיש: אין שום דבר מאחורי המילים שלך.

יואב קיש: שום דבר אין מאחורי המילים שלך.

אלי אבידר: – – – שום הגנה אין לך.

יואב קיש: אל תגיד: תעצור אותו.

יואב קיש: תשאל את המשטרה.

יואב קיש: מהמשטרה יגידו לך: אני לא יכול, אין חוק.

יואב קיש: אנחנו מתקנים את החוק בדיוק בשביל זה – שכל ההתחפשויות האלה להפגנות ייפסקו.

יוראי להב-הרצנו: – – – בגלל המשפט של נתניהו.

יוראי להב-הרצנו: לא בגלל המשפט של אבידר, בגלל המשפט של נתניהו.

יואב קיש: אני אומר לכם, הבעיה המרכזית בחוק שקשור לנושא הפגנות היא לא בלפור – היא שאי-אפשר להחזיק אנשים בבית בסגר.

יוראי להב-הרצנו: רק נתניהו זה הבעיה.

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, שב, בבקשה.

יריב לוין: שב, שב.

קריאה: הוא גם המציא את הקורונה – – –

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, שב, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יואב קיש: אתה יודע, כבוד היושב-ראש – – –

יריב לוין: אדוני סגן השר קיש, הם עוזרים לך.

יריב לוין: הם צועקים כל הזמן – תן להם.

יואב קיש: כן, זו השיטה שלי כשאני צריך – – –

יריב לוין: זה יקל עליך, יאפשר לך לקחת אוויר.

יריב לוין: זה בסדר.

יואב קיש: אבל אתה יודע מה כואב לי, כבוד היושב-ראש?

יואב קיש: אנחנו עוד פחות מימים בודדים בערבו של יום הכיפורים, וכולנו נלך לבית הכנסת, נעמוד בחוץ – דרך אגב, אני גם נותן המלצה שמי שרואה שצפוף בחוץ, שיתרחק.

יואב קיש: יש גם אנשים שלנוכח המחלה והסכנה, בשביל פיקוח נפש, יישארו בבית.

יואב קיש: אבל מה כן נעשה?

יואב קיש: בין שאתה בבית או עומד בחוץ, אתה תחשוב טוב ותבקש סליחה.

יואב קיש: ואני אומר לך שאני בוודאי אעשה את חשבון הנפש הזה אצלי, ואני חושב שכל אחד ואחת פה בבית הזה ראוי שיעשה את חשבון הנפש הזה שלו, ואולי בואו נתחיל את זה קצת קודם ונמשיך את זה קצת אחר כך, ולא נשמור את זה ל-24, 25 השעות האלה של יום הכיפורים עצמו.

יואב קיש: ואני אומר לך, הנושא המרכזי שמדינת ישראל צריכה היום זה אחדות – אחדות חברתית, ערבות הדדית וסולידריות.

יואב קיש: וכשיום כיפור מגיע, אני חושב שהמילים האלה מקבלות משנה תוקף.

יוראי להב-הרצנו: יואב, מה עם הכלכלה?

יואב קיש: אני רוצה לומר לכם עוד כמה דברים לגבי מה זו החלטה קשה ומה המשמעות של תחלואה.

יואב קיש: היה פה הרב ליצמן, שמכיר את מערכת הבריאות מבפנים ומבחוץ ולעומק, ויודע את האתגרים ומכיר אותם, בוודאי הרבה יותר מנוסה ממני – –

אוסאמה סעדי: – – –

יואב קיש: – – אז אני רוצה להגיד לו מילה.

יואב קיש: הרב ליצמן – אני שמעתי אותו ואני רוצה גם להתייחס אליו, חברי אוסאמה סעדי, חבר הכנסת סעדי.

יואב קיש: כל אירוע של הגבלות שאנחנו ניסינו להוביל – ואתה ראית את זה – כל הזמן ננגס.

יואב קיש: זה מתחיל בהחלטה מסוימת, מגיע לקבינט קורונה – ננגס; מגיע לממשלה – ננגס.

יואב קיש: למעשה, אפילו באותה נקודת זמן שאתה אמרת:

יואב קיש: אני רוצה סגר – ובדיעבד, בוודאי צדקת.

יואב קיש: אבל מה הבעיה?

יואב קיש: אני אומר לך, בניתוח האישי שלי – אולי אני טועה, אבל בניתוח האישי שלי, לא היה גיבוי לסגר באותה נקודת זמן.

יואב קיש: היום, ב-7,000 נדבקים, עם 15% מאומתים – אלה מספרים מטורפים; לצערי, מדינת ישראל בשיא שלילי בעולם – –

יאיר גולן: ומה מטריד את נתניהו?

יואב קיש: – – היום אומרים לך שאתה לא צריך סגר.

יאיר גולן: מה מטריד את נתניהו – – –

יואב קיש: אז מה שאני מנסה לומר פה זה שהשר שטייניץ – אני בזה אומר, אני מודה – אמר את הדבר הזה, אולי אפילו מהראשונים: חברים, אנחנו כבר צריכים סגר.

יואב קיש: והקולות שאתה שומע היום בבית הזה, שאנחנו מובילים למהלך הזה, מראים לך, הקולות האלה, שגם היום אתה לא מסוגל כמעט, אתה לא מצליח להניע את האירוע לסגר.

יואב קיש: ולכן אני אומר לכם, לכל חבריי מספסלי האופוזיציה: מנהיגות נבחנת בהחלטות קשות.

יואב קיש: ההחלטה הכי קלה היא לפתוח; ההחלטה הכי קלה היא לעשות סגר נושם.

יואב קיש: אני אומר לכם, אתם צריכים להעריך את ראש הממשלה על שלקח החלטה קשה ומוביל את מדינת ישראל ליציאה מהאירוע הבריאותי הקשה הזה.

יואב קיש: כל דבר אחר זה פשרה וזה מחיר בריאותי שבסוף יעלה לנו הרבה יותר, גם בנושא הכלכלי.

יואב קיש: זו מנהיגות.

יאיר גולן: מנהיגות?

יאיר גולן: תראה איך הוא קיבל את החלטה.

יואב קיש: ההחלטה הכי פופוליסטית והכי קלה זה לפתוח.

סמי אבו שחאדה: מנהיגות לא משנה את דעתה כל יומיים.

יואב קיש: ולצערי, ראינו את זה גם אצל יושבי-ראש ועדות שונות.

סמי אבו שחאדה: מנהיגות לא משנה את דעתה כל שעתיים.

סמי אבו שחאדה: מנהיגות מחליטה.

סמי אבו שחאדה: מנהיגות לא מבלבלת את האנשים.

יאיר גולן: אף אחד לא הנהיג את ההחלטה הזאת.

יאיר גולן: על הראש שלכם הוא קיבל את ההחלטה.

יאיר גולן: על הראש שלכם הוא קיבל את ההחלטה.

יואב קיש: ממש לא.

יואב קיש: הינה, זה עוד שקר.

יואב קיש: אתה רוצה שאני אספר לך על השקר הזה, חבר הכנסת גולן?

יואב קיש: אני אסביר לך.

יואב קיש: כולם אומרים: בניגוד, בניגוד – אתה יודע, אני מסכים לדבר אחד: החלטה זו התקבלה בניגוד לעמדת משרד האוצר.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: זו הייתה עמדת משרד הבריאות.

יואב קיש: שר הבריאות הוביל אותה.

יואב קיש: גם – – –

סמי אבו שחאדה: בניגוד לעמדת הפרויקטור.

יואב קיש: עכשיו, בואו נדבר על גמזו.

יואב קיש: גם – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: אני רוצה רגע לענות לכם, אם אפשר טיפה – אני לא רוצה לצעוק.

עודד פורר: יואב, אל תעשה את זה.

יואב קיש: אני רוצה לענות לך – או לא לך, אתה לא שאלת – אבל מה אמר גמזו ומה אנחנו שמענו?

יואב קיש: האירוע התחיל, דרך אגב, מהרמת דגל, כמו שקראנו לזה, של ברומטר של מנהלי בתי החולים.

יואב קיש: אתם רואים היום מה קורה בבתי החולים.

יואב קיש: אתם מבינים שאנחנו דקה מהתהום, ואסור לנו לעשות טעות.

יואב קיש: עכשיו, מה גמזו בא ואמר?

יואב קיש: גמזו בא ואמר: אני חייב להוריד את התחלואה, אני מציע סגר – והציע הצעה של עד 50% מהמשק.

יואב קיש: שאלנו אותו: מה דעתך אם אנחנו נלך לסגר המחריף, הקשה?

יואב קיש: וכן, הוא סגר קשה, אין בזה שום כחל וסרק – מה אתה אומר?

יואב קיש: הוא אומר: מבחינה אפידמיולוגית, הסגר הזה יביא תועלת יותר טובה, אבל אם אני נכנס לאירוע הכלכלי, דעתי שונה.

יואב קיש: אז אני אומר לכם שכיבדנו את דעתו.

יואב קיש: אנחנו, גם בנושא הכלכלי ואולי פה, חלוקים עליו.

יואב קיש: ואנחנו מובילים מהלך שברמת התחלואה שנמצאת היום, כשיש לך מצד אחד את הסגר שאתה שם, ואם לא תצליח איתו אתה לא יכול אפילו לחשוב לאילו מקומות אתה יכול להגיע – אתה חייב בשבועיים האלה לייצר בלימה ולהוריד בצורה דרמטית את התחלואה.

יואב קיש: אתה חייב.

יואב קיש: אם אנחנו ניכשל בזאת – אז האירוע של הסגר הנושם היה מביא אותנו למקום גרוע; אחרי השבועיים האלה היינו הולכים לסגר מלא, ואז היית מוצא שוק עם זעזוע וטלטלה שנכנס לשבועיים סגר מאוד קשה.

יואב קיש: לפעמים, הדרך הפשוטה, הישרה, היא הנכונה, ולהגיד: אנחנו עוצרים עכשיו – זה הדבר הנכון לעשות.

יואב קיש: ויותר מזה, אני אומר לרב ליצמן: היינו צריכים לעשות לפני חודשיים.

יואב קיש: האם היינו מסוגלים?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: לא בגלל משרד הבריאות – בגלל הממשלה, בגלל כל הציבור, בגלל הוועדות, לא היה אפשרי לעשות את זה בנקודת הזמן שהשר שטייניץ אמר, שאתה אמרת.

יוראי להב-הרצנו: מי ישלם?

יוראי להב-הרצנו: מי ישלם את הסגר?

יואב קיש: הסגר הזה – ועכשיו אני חייב להגיד עוד מילה לגבי הנזק הכלכלי.

יואב קיש: הינה, שמעתי – – –

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, אפשר לקרוא בישיבה.

יריב לוין: תאמין לי, אתה לא מוכרח לעמוד.

יוראי להב-הרצנו: – – –

יריב לוין: שומעים אותך מצוין.

יואב קיש: שמעתי – – –

יריב לוין: שומעים אותך בצורה מצוינת, האמן לי.

יוראי להב-הרצנו: – – –

יריב לוין: שומעים אותך מצוין.

יריב לוין: שב במקום.

יריב לוין: שומעים אותך מצוין ואין בעיה.

יואב קיש: שמעתי שאומרים שמחיר הסגר הזה הוא 35 מיליארד שקלים.

יואב קיש: אז בואו אני אסביר לכם מה זה המספר הזה, כי הוא היה גם בישיבת הממשלה.

יואב קיש: המספר הזה הוא הערכת האוצר לחודש מלא של עבודה רגילה בסגר, ממש לא לשבועיים הקרובים.

יוראי להב-הרצנו: כמה זה יעלה?

יואב קיש: בשבועיים הקרובים – אז בוא, אני אענה לך: יש לך למעשה שלישי, רביעי, חמישי, ששם באמת יש מחיר של ימים.

יואב קיש: כל חול המועד סוכות זה ימים – אני לא יודע מה אתה מכיר בשוק העבודה, אבל הם הרבה פחות רלוונטיים לשוק העבודה.

יואב קיש: לכן, המחיר הוא פחות משליש ממה שמדובר.

יואב קיש: אז אל תשתמשו – – –

קריאה: – – –

יואב קיש: ועדיין, עדיין יש מחיר כבד.

יואב קיש: אבל כשאתה שם בצד את הבריאות, שאתה חייב לעשות סגר, אנחנו צריכים עכשיו ללכת למהלך הזה.

יוראי להב-הרצנו: אבל הגל הזה – בגלל החידלון שלכם.

יואב קיש: המחיר הכלכלי פה הוא הנמוך שבנמוכים ממה שאתה עושה כשאתה עושה סגר.

יואב קיש: כל מי שלא מבין את זה טועה.

יואב קיש: עכשיו, אני אגיד לך לגבי ההפגנות.

יואב קיש: אם לא היינו משנים עכשיו, כמו שאנחנו משנים פה, בחול המועד, כל מי שהיה רוצה לטייל – ואני מבטיח לך, עם ישראל אוהב לטייל בסוכות – היה יוצא להפגנה בכינרת, להפגנה אצל הדודה בראשון, להפגנה באילת, וזו הבעיה של חוק הזה: מתווה ההפגנות – לא בלפור, לא מעניין אותי בלפור, אבל הוא מאפשר לאנשים לפרום את האחידות, את הרקע שלנו להיות ביחד בקרב הזה.

יואב קיש: זו הבעיה.

קריאה: – – –

יואב קיש: החוק הזה הוא מחורר.

יואב קיש: הוא מייצר מציאות שכל אדם מוצא את הסיבה – הוא רואה.

יואב קיש: ועכשיו, אתה יודע מה?

יואב קיש: אני אגיד לכם עוד משהו – –

עודד פורר: הכול שקר.

עודד פורר: הכול שקר.

יואב קיש: – – אני יושב בקבינט הקורונה כבר כל החודש-חודשיים האחרונים.

יואב קיש: אני אגיד לכם מתי בפעם הראשונה שמעתי את ראש הממשלה מדבר על ההפגנה.

יואב קיש: אתם אומרים: זה מה שמעניין אותו.

יואב קיש: אני אומר לכם, הייתה נקודה אחת ששינתה את דעתו, שהוא החליט להתייחס אליה.

יואב קיש: הנקודה הזאת הייתה – הנקודה שבה ראש הממשלה אמר שאי-אפשר להמשיך כך הייתה אחרי שהוא ראה ביום שישי – אני חושב שזה היה במוצאי שבת שאז היה דיון – ביום שישי את אותה ארוחה של חסרי בושה, שפשוט זלזלו ופגעו בכל כבוד עם ישראל, כשאנשים לא הלכו לאכול עם המשפחות שלהם, כשאני אמרתי לאימא שלי – –

יוראי להב-הרצנו: יואב, ראש הממשלה – – –

יואב קיש: – – עד 120, שתישאר לבד בבית ואכלתי עם הילדים שלי.

יואב קיש: והם אוכלים שם, מצפצפים על כולנו.

יואב קיש: להם אתם נותנים כבוד?

יוראי להב-הרצנו: יואב – – – ראש הממשלה – – –

יואב קיש: זה העם שאתם רוצים?

יואב קיש: אין לך בושה?

יוראי להב-הרצנו: יואב – – – ראש הממשלה – – –

יואב קיש: וזו הבעיה שלנו – שכל אחד שראה את זה אמר: למה?

יואב קיש: עכשיו, במקום להגיד: בואו ביחד נרסק את המחלה הזאת, כל אחד אמר ההפך – –

יוראי להב-הרצנו: ראש הממשלה – – –

יואב קיש: – – איך אני אתחמק?

יואב קיש: איך אני אעשה לי?

יואב קיש: איך אני אעשה לי? זה מה שראינו.

יואב קיש: כי אם הם מתנהגים ככה – –

יוראי להב-הרצנו: – – –

יואב קיש: – – כי אם אתם, בבית הזה, נותנים להם להתנהג ככה, מה אתם מצפים שיקרה פה?

יאיר גולן: – – –

יוראי להב-הרצנו: ראש הממשלה – – – מי ראש הממשלה – – – ואז הוא אוכל עם בני משפחתו.

יואב קיש: כששם יושבים 100 איש והמשטרה כבולה מלתת להם דוחות, והם מצפצפים על החוק, והם מצפצפים על עם ישראל – וזו הדוגמה שלך?

יוראי להב-הרצנו: – – –

יואב קיש: חבר הכנסת יוראי, הם הדוגמה שלך, אה?

יואב קיש: אותם אתה מעריץ, את חבורת פורעי החוק האלה, שמצפצפים על עם מישראל – –

יוראי להב-הרצנו: – – –

יואב קיש: – – שבערב ראש השנה, כשכולנו ביחד תחת האלונקה, הם שמים עוד שלושה שקים ומצפצפים עליך.

יואב קיש: אתה יודע מה?

יואב קיש: גם עליך הם מצפצפים.

יוראי להב-הרצנו: יואב – – – כראש הממשלה – – –

יואב קיש: ואני אומר לחבריי בקואליציה, אני חייב לספר לכם איזה סיפור ששמעתי, סיפור על אב ובנו שהולכים עם חמור, וזה דומה קצת למה שאני שומע פה.

יואב קיש: האב והבן שלו הולכים, עוברים מולם כמה אנשים, ואז הם שומעים שאנשים מתפלאים ואומרים להם בהערות אגב – אומרים: תראו איזה טמבלים, יש להם חמור, והם הולכים איתו ביד ולא רוכבים עליו.

סמי אבו שחאדה: ואז הם משנים את ההחלטה.

סמי אבו שחאדה: ואז עוד פעם הולכים ושומעים שתי מילים – –

יואב קיש: טוב, הם חשבו, אמרו: ואללה, בוא נעלה על החמור.

יואב קיש: עלו על החמור, נוסעים, עוברים עוד כמה אנשים מהאופוזיציה – מה הם אומרים עכשיו?

סמי אבו שחאדה: – – ואז הם עוד פעם משנים את ההחלטה, ואז הם הולכים, ועוד פעם, ומשנים את ההחלטה.

סמי אבו שחאדה: רק שההחלטות של הממשלה הורסות את המשק.

יואב קיש: תראו איך הם לא בסדר, הם עכשיו יושבים על החמור שניהם, תראו איזה משקל.

יואב קיש: מה אתם עושים?

סמי אבו שחאדה: הם כבר הרסו את המשק עם שינוי ההחלטות.

יואב קיש: האבא ירד, אמר: שייסע הילד, אני מסתדר.

יואב קיש: עוברים עוד כמה אנשים מהאופוזיציה, מסתכלים ואומרים: תראו את הילד הזה, איזו התנהגות, האבא למטה והוא ככה.

יואב קיש: אז החליפו, האבא היה למעלה על החמור והילד היה למטה.

יואב קיש: המשיכו ללכת, עכשיו עוד כמה אנשים מהאופוזיציה הגיעו, אמרו: תראו את הילד הזה, יאללה, ואת האבא.

יואב קיש: האבא יושב, נח ונותן לילד ללכת.

יואב קיש: בסוף, בשביל למצוא חן בעיני אותם קשקשנים חסרי מעש, הם סחבו את החמור על הגב והלכו איתו.

יואב קיש: אני אומר לכם, חבריי באופוזיציה, אתם תמשיכו לקשקש.

יואב קיש: תסתכלו עלינו.

יואב קיש: אם נרצה, נלך ליד החמור, אם נרצה, נרכב על החמור, אבל הדיבורים והקשקושים שלכם לא יזיזו לנו.

יבגני סובה: למה לא נעזרתם בפיקוד העורף?

יבגני סובה: למה לא העברתם שישה חודשים ואתה מדבר על לקשקש?

יבגני סובה: תענה על השאלה הפשוטה הזאת.

יבגני סובה: שישה חודשים אתם לא מסוגלים לענות על השאלה הזאת, ואתה מדבר על זה שאנחנו מקשקשים.

יבגני סובה: תכבד גם אותנו.

יואב קיש: אתה יודע מה, אני חייב לומר – תראה מה קרה לי לקול.

יבגני סובה: תכבד גם אותנו, סגן השר.

יואב קיש: טוב, זה ככה כשלא ישנים בלילה.

יבגני סובה: אתה לא עונה על השאלה, כמו דודי אמסלם.

יבגני סובה: למה לא העברתם לפיקוד העורף?

יואב קיש: אני אענה לך.

יואב קיש: אני חייב לציין דבר אחד.

יואב קיש: השר פרץ, השר פרץ, אני חייב לספר לך דבר אחד, ואני רוצה להגיד שגם בין אותם קיצוניים יש אנשים שמבינים את גודל השעה ומתנהגים אחרת.

יואב קיש: ראינו ארגונים שם שאמרו: חברים, זה לא הזמן להתנהג בכזה חוסר לויאליות לעם ישראל, והם עשו שינוי, ואני מכבד אותם על כך.

יואב קיש: ויש את חבר הכנסת עפר שלח.

יואב קיש: עפר, חבר הכנסת שלח, אני יודע שיש לך ביקורת עזה כלפי הממשלה, אבל הבנת באותו רגע שזה לא לגיטימי להתנהג בצורה הזאת ויצאת עם האמירה שלך.

יואב קיש: אני מכבד אותך על כך; אנחנו יכולים להיות חלוקים בהרבה דברים אחרים.

יואב קיש: יש גם את ארגון דרכנו – – –

אלי אבידר: תשריין אותו, יואב.

קטי קטרין שטרית: עפר, עפר, אני קוראת לאנשי יש עתיד להצביע עבורך.

קטי קטרין שטרית: כל הכבוד.

יואב קיש: רגע, סליחה.

יואב קיש: קטי.

יואב קיש: יש גם את ארגון דרכנו.

עפר שלח: הלך עליי, קטי.

אלי אבידר: קטי, תשריינו אותו.

אלי אבידר: קטי – – –

קטי קטרין שטרית: יש לי הרבה חברים ביש עתיד.

קטי קטרין שטרית: כל ישראל חברים.

אלי אבידר: תשריינו אותו.

יאיר גולן: אני צריך כדורים נגד בחילה.

קטי קטרין שטרית: לפחות הוא היה אדם אחראי.

אלי אבידר: תשריינו אותו.

אלי אבידר: הוא אחראי.

אלי אבידר: תשריינו אותו.

עידן רול: קטי – – –

קטי קטרין שטרית: לא.

קטי קטרין שטרית: ממש לא.

קטי קטרין שטרית: ממש לא.

קטי קטרין שטרית: כולם ממושמעים, עם ברזלים – הכול.

עידן רול: אנשים ממושמעים, ויש להם עסקים שהם היו רוצים שימשיכו להיפתח.

קטי קטרין שטרית: לא משנה.

קטי קטרין שטרית: כולם ממושמעים.

קטי קטרין שטרית: צריכים להיות ממושמעים.

יואב קיש: אני רואה שהדיון ממשיך בלעדיי.

קטי קטרין שטרית: עכשיו ראיתי כתבה בערוץ 12.

קטי קטרין שטרית: כל הכבוד לכתבת שנכנסה למרכולים וראתה אנשים בלי מסכות.

קטי קטרין שטרית: בלי מסכות – עכשיו, ברגע זה.

קטי קטרין שטרית: תקראו לאנשים לעטות מסכות ולשמור על מרחק.

קטי קטרין שטרית: תהיו אחראים.

קטי קטרין שטרית: לא הכול פוליטיקה זולה.

קטי קטרין שטרית: תהיו אחראים, זה חיי אדם.

עידן רול: קטי, שאלה: שני אנשים שיושבים במשרד עורכי דין בחדר לפי הנהלים, שני אנשים בחדר של 20 מטר – למה המשרד לא יכול – – –

יואב קיש: אני יכול להגיד לך שאותם שני אנשים – תסתכל עכשיו על השורה שלכם, תראה כמה אנשים בלי מסכות ותבין שזה לא עוזר.

יואב קיש: בסופו של דבר – – –

עידן רול: לא צריך למוטט את המשק.

עידן רול: צריך מסכה.

יואב קיש: בסופו של דבר, כשאתה עושה תו סגול, אנשים בחלק מהמקומות מקפידים, בחלק לא.

עידן רול: אז תעשו אכיפה בתוך משרדים.

יואב קיש: כן, אז ניכנס לכל משרד ונבדוק.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: אוקיי.

יואב קיש: הינה, קיבלנו – –

עידן רול: – – –

יואב קיש: – – הצעת ייעול – להיכנס לכל משרד עורכי דין ולבדוק.

עידן רול: לא.

עידן רול: לא לכל משרד.

עידן רול: גם לא צריך להגחיך את זה.

יריב לוין: חבר הכנסת עידן רול.

שלמה קרעי: אתם מנותקים.

יריב לוין: חבר הכנסת – – –

קטי קטרין שטרית: עידן, אני מכירה משפחה – – –

עידן רול: לא.

עידן רול: אנחנו מנסים להציל את הכלכלה שלנו ושלכם.

עידן רול: היא נהרסה – – –

קריאה: – – – אין שליטה.

עידן רול: אתם יצאתם מדעתכם.

עידן רול: יש פה כלכלה – – –

יריב לוין: חבר הכנסת רול.

קטי קטרין שטרית: אבל המספרים עולים.

קטי קטרין שטרית: המספרים עולים.

עידן רול: – – – יש תו סגול.

קטי קטרין שטרית: איזו אחריות יש לכם לחיי אדם?

עידן רול: יש משרדים שיש בהם בן אדם בחדר.

קטי קטרין שטרית: לא הכול פוליטיקה זולה.

קטי קטרין שטרית: לא הכול פוליטיקה זולה.

עידן רול: למה בן אדם בחדר לא יכול לעבוד?

יואב קיש: חבר הכנסת עידן רול, אתה רוצה שאני אענה לך?

עידן רול: בן אדם במסכה לבד בחדר – למה לסגור לו את העבודה?

יואב קיש: חבר הכנסת עידן רול, אתה רוצה תשובה או שאתה רוצה לצעוק?

עידן רול: בן אדם עם מסכה לבד בחדר – למה לסגור לו את העבודה?

קטי קטרין שטרית: אנשים בוחרים בך, תשמור על החיים שלהם.

עידן רול: איפה ההיגיון?

עידן רול: כל המומחים אומרים נגד.

קטי קטרין שטרית: תשמרו על החיים של האנשים.

קטי קטרין שטרית: זו מגפה, מגפה קשה.

עידן רול: – – – ליכודניקים – – – ואל תדאגו.

עידן רול: פרנסה – – –

קטי קטרין שטרית: יש אנשים שמסתובבים והם יכולים להיות חולים.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, אל תפריע לקטי.

יואב קיש: אני לא התלוננתי שזה מפריע לי.

יואב קיש: כשאני אגיד לו שזה מפריע לי, הוא יטפל בזה.

עידן רול: – – –

יואב קיש: חבר הכנסת עידן רול, אתה רוצה תשובה?

עידן רול: אני רוצה תשובה קונקרטית.

יואב קיש: אתה רוצה תשובה קונקרטית?

עידן רול: – – –

יואב קיש: אני נותן לך תשובה.

עידן רול: תשובה קונקרטית.

יואב קיש: אני עונה לך, אבל רק אם תהיה בשקט.

עידן רול: למה לסגור בן אדם שעובד לבד בחדר?

יואב קיש: אתה רוצה תשובה?

עידן רול: על מה ששאלתי.

יואב קיש: אני אענה לך.

עידן רול: למה לסגור משרדים של בן אדם שעובד לבד?

יואב קיש: אני אענה לך.

יואב קיש: אפשר תשובה?

עידן רול: כן.

יואב קיש: אבל אתה מבטיח לא להתפרץ לדבריי, כדי שאני אוכל לענות לך?

עידן רול: אתה יודע שאני לא מתפרץ.

עידן רול: אני רוצה תשובה קונקרטית.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: תראה, אני חושב – וחשוב לי גם להבהיר את המסר הזה – תו סגול הוא אכן מייצר מתאר שמקטין משמעותית את הסיכון הבריאותי.

יואב קיש: אין על זה ויכוח בכלל בינינו.

יואב קיש: יותר מזה, יש הרבה מקרים שבוודאי אם אנשים מקיימים אותו, אנחנו באירוע שאתה אומר שאין בו סכנה בריאותית.

יואב קיש: אני מסכים.

יואב קיש: אבל אני אגיד לך איפה הבעיה פה:

יואב קיש: בסוף התו הסגול הזה הפך להיות במידה מסוימת תירוץ או סיבה שמונעת מאיתנו לפעול דיפרנציאלית.

יואב קיש: למשל אני אתן לך דוגמה: נושא המסעדות.

יואב קיש: יש תו סגול למסעדות, ומסעדה שמקפידה על תו סגול – – –

עידן רול: אין תו סגול ייעודי למסעדות.

יואב קיש: הבטחת משהו?

עידן רול: זה לא נכון.

יואב קיש: הבטחת לי משהו?

עידן רול: אבל זה לא נכון.

יואב קיש: אחרי זה תגיד לי "לא נכון".

יואב קיש: תן לי לדבר איתך, תן לי לסיים, אני גם ככה צעקתי יותר מדי.

יואב קיש: אז יש מסעדות, ואני אומר לך, שמקפידות מאוד, והסיכון בהן – בסוף יש סיכון, כי אתה מוריד מסכה ואתה אוכל, הוא סיכון טבעי, אבל אתה מקטין אותו בצורה דרמטית.

יואב קיש: אבל יש, לצערי, אני אומר לך, הרבה מאוד מסעדות שפחות מקפידות, שפתאום מגיע שולחן וצפוף, אז הם מוסיפים, כי הם נכנעים, כי יש גם קשיים כלכליים.

יואב קיש: אני מבין את זה.

יואב קיש: אבל מה שקורה מזה, כשאתה מסתכל על כל השוק, יש אחוז מסוים של הפרות.

יואב קיש: ולכן לבוא ולהגיד: אם הייתי יכול היום, בעולם אוטופי, לחסוך את הסגר ולשים את כולם בתו סגול, כשאני יודע שיש 100% הקפדה, הייתי במציאות מסוימת.

יואב קיש: אני אומר לך, זה פשוט לא פרקטי.

יואב קיש: חבל.

יואב קיש: הלוואי שהציבור היה יותר – אז לא היינו מגיעים למספרים האלה.

יואב קיש: הסיבה שהגענו למספרים האלה היא בגלל אירועים שבהם – כמה שהיו אמורים לא שמרו על התו סגול, הפרו הנחיות, ואתה באירוע היום, שאני מסביר לך, אם אנחנו נמשיך לנסות להילחם בו בחצי קלאץ' אנחנו נפסיד, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את הרגע הזה יותר.

עידן רול: יואב, עיקר ההדבקות – – – לא ממסעדות – אני יודע את זה – זה מהחתונות ההמוניות – – –

יואב קיש: אני לא מסכים איתך, אני לא מסכים איתך, אבל – – –

עידן רול: עוד שאלה.

עידן רול: כמה מתוך – דיברו לפני חודשיים, שלושה, כבר חמישה חודשים, דיברו על 3,000 תקנים של פקחי קורונה.

עידן רול: כמה אוישו עד היום?

יואב קיש: אתה מדבר על האכיפה?

יואב קיש: על מינהלת האכיפה?

יואב קיש: אני חייב לומר לך דבר אחד – – –

עידן רול: כמה אוישו?

יואב קיש: אני עונה לך.

עידן רול: – – –

יואב קיש: אני יכול לענות לך?

יואב קיש: אתה יודע, שואלים אותי המון שאלות בנושא הבריאות, ואני משתדל לדעת, ואם לא, אני משיג תשובה.

יואב קיש: יש לי דבר אחד שאני מאוד מבסוט ממנו – כששואלים אותי על אכיפה, אני אומר: לכו תשאלו את אמיר.

יואב קיש: אני, אין לי מושג מה קורה שם.

עידן רול: אתה נציג הממשלה.

יואב קיש: אני אומר לך בכנות.

יואב קיש: להגיד לך שאני מעודכן – – –

עידן רול: – – –

יאיר גולן: יואב, כמה זמן אתה עוד צריך?

יאיר גולן: אנחנו נמתין בסבלנות.

קריאה: חברים, בואו נצביע.

קריאה: חברים.

יואב קיש: אני לא מעודכן.

יואב קיש: אני לא רוצה לתת לך תשובה לא מעודכנת.

יואב קיש: יש את השר לביטחון פנים, אני מקווה שיגיע לפה.

יואב קיש: הינה, סגן השר – – –

יבגני סובה: כמה אנשים – – –

עידן רול: שאלתי את זה כבר כמה פעמים, לא קיבלתי תשובה.

יואב קיש: אני יודע שיש שם איוש.

יואב קיש: לדעתי כבר קרוב ל-2,000, אם אני זוכר, אבל אני אומר לך עוד פעם, אני לא בקי.

יואב קיש: אני לא בקי.

עידן רול: אז אני רוצה לשאול משהו.

יואב קיש: אני מתעסק בבריאות, לא באכיפה.

יואב קיש: את הצרות של האכיפה תשאיר לאכיפה.

עידן רול: אני אשאל אותך משהו ששאלתי את ד"ר שרון אלרעי לפני שבוע.

יואב קיש: בבקשה.

עידן רול: דיברתם, או במאי או באפריל – דיברתם על יעד של 3,000 חוקרים אפידמיולוגיים כדי להילחם בבידודים המטורפים שקורים בגלל שיטת האיכון של השב"כ.

עידן רול: נכון ללפני כשבועיים ד"ר שרון אלרעי אמרה שיש 1,200.

עידן רול: למה עדיין אין את אותם 3,000 חוקרים אפידמיולוגיים?

עידן רול: היום צריך 5,000 בגלל הכמות, כדי לשחרר אנשים ולמנוע נזק לכלכלה, כדי לייצר מצב שאין בידודי שווא.

עידן רול: למה לא הצלחתם לאייש מכל המובטלים במדינה?

עידן רול: אגב, התשובה הרשמית שניתנה לי: נורא קשה להכשיר מובטלים, אז אנחנו לא מנסים עם מובטלים.

עידן רול: למה אין 3,000 חוקרים אפידמיולוגיים?

עידן רול: כבר שישה חודשים עובדים על זה.

יואב קיש: אני חייב לומר לך שאת המספר 3,000 אני לא מכיר.

יואב קיש: אני יכול להגיד לך שהתחלנו מאירוע – הרי כל הזמן השמיצו את משרד הבריאות שיש לנו בסך הכול 27 חוקרים אפידמיולוגיים, נכון?

יואב קיש: לפחות אתה כבר יודע שאנחנו ב-1,200, אז שלא יגידו לנו 27.

עידן רול: זה פורסם, זה לא אני המצאתי.

עידן רול: זה משרד הבריאות פרסם.

יואב קיש: אני חייב לומר לך דבר אחד – אבל תן לי לענות.

יואב קיש: אני הקשבתי לך.

יואב קיש: גם עם התשובה שלי לא מוצאת חן, תגיב אחר כך.

יואב קיש: אני לא יכול להתייחס ככה.

יואב קיש: תבין רגע את המשמעות של המספרים.

יואב קיש: תבין את המשמעויות של המספרים.

יואב קיש: הווירוס הזה – בוא נסת

יואב קיש: כל מה היה לנו: אנחנו לפני שבועיים-שלושה היינו עם 2,000 נדבקים ואנחנו היום עם 7,000.

יואב קיש: אם לא נעצור את זה, עוד שבועיים נהיה ב-14,000.

יואב קיש: אלה המספרים.

יואב קיש: זה בוודאי גם בא באחוזים גבוהים של מאומתים שנשמרים גבוהים.

יואב קיש: עכשיו, מה קורה?

יואב קיש: גם אם היינו מכשירים, לשיטתך, את ה-3,000 – ואנחנו היום ב-1,200; אני לא חושב שאי פעם מישהו דיבר על 3,000, אבל נגיד – ברגע שאתה לא בולם את הנגיף, אתה צריך לשכפל או להכפיל את אותה המערכת, גם את מערכת הבריאות, לכל החולים.

יואב קיש: תכפיל כל שבועיים את מערכת הבריאות.

יואב קיש: אתה לא יכול לנצח את הנגיף.

יואב קיש: זה לא יעזור.

יואב קיש: זה לא יעזור.

יואב קיש: אנחנו באירוע שלמדינת ישראל יש היום יכולות בתחום הבדיקות, אולי המובילות בעולם, אולי.

יואב קיש: בתחום החקירות האפידמיולוגיות אנחנו בוודאי בממוצע, אם לא מעל.

יואב קיש: מערכת מפקדת אלון שהוקמה ומטפלת ועושה את זה כמפקדה, יחידה שלמה, 600 חיילים – גדוד שלם מתגייס עכשיו לאירוע הזה.

יואב קיש: להגיד לך שמדינת ישראל יכולה לשים 10,000 אנשים שם?

יואב קיש: גם אם כן, תן לווירוס לגדול – גם זה לא מספיק.

יואב קיש: אתה חייב לנצח את הווירוס.

עידן רול: יואב, עוד שאלה.

יואב קיש: אנחנו בשלב שאלות ותשובות.

עידן רול: אלה שאלות שהציבור רוצה לדעת.

יואב קיש: בסדר, השאלות והתשובות.

עידן רול: הוא צריך להעביר זמן ואני צריך לשבת.

יואב קיש: לא, אני לא צריך להעביר זמן.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת רול, אני חושב שזה טוב מאוד לשאול את השאלות ומקבלים תשובות מהגורם המוסמך.

עידן רול: – – –

יריב לוין: לא לא לא, חבר הכנסת רול – – –

יואב קיש: רק אם תיתן לי לענות.

יריב לוין: חבר הכנסת עידן רול, אני חושב שזאת באמת הזדמנות.

יריב לוין: נמצא פה אדם שיודע לתת תשובות.

יריב לוין: טוב שאתה שואל את השאלות.

יריב לוין: בבקשה.

עידן רול: אני לא בעסקי הטרלות, יואב מכיר אותי.

עידן רול: אני בא לקבל תשובות.

עידן רול: בוא נדבר תכל'ס.

יריב לוין: בבקשה, רק תאפשר לו לענות, תן לו לענות.

יואב קיש: אני רק רוצה לומר מילה לפני זה.

יואב קיש: אני רק רוצה להגיד לכל חברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תודה על העברת חוק הקאפ.

יואב קיש: אני חושב שזה נתן מענה מאוד משמעותי לבעיה התקציבית-תזרימית של בתי החולים.

יואב קיש: היית שותף לאירוע, אני יודע, בגלל זה אני אומר, ומראה לך שבאמת כשיש פה בעיות אז אפשר לטפל בהן ביחד.

יואב קיש: אני חושב שזאת הדרך להתמודד עם אירוע.

יואב קיש: בבקשה.

עידן רול: קודם כול, ביחס לתשובה שלך, המדד של 3,000 – אפשר לבדוק את זה אחר כך.

עידן רול: זה מדד שהממשלה הגדירה, שמשרד הבריאות הגדיר.

יואב קיש: אני לא מכיר את זה.

עידן רול: רגע.

עידן רול: צריך לעשות הפרדה בין זה שהמגפה גדלה לבין זה שהצבתם יעד לפני כמה חודשים ולא עמדתם בו.

עידן רול: צריך גם לקחת אחריות על יעד שאתם הגדרתם כמשמעותי למאבק בקורונה ולא הגעתם אליו.

יואב קיש: אבל אני אומר לך שאני לפחות לא מכיר את היעד הזה.

יואב קיש: אני אומר לך שכשאנחנו נכנסנו, השר יולי אדלשטיין ואנוכי, למשרד הבריאות – אתה יודע מה?

יואב קיש: אני אספר לך לקח מרכזי; הינה, אני אומר את זה לכולם עכשיו, כלקח מרכזי במערכת הבריאות: אנחנו נכנסנו לתפקידנו לאחר האווירה שהקורונה הובסה וניצחנו.

יואב קיש: ואז היה לחץ מאוד גדול, ושני דברים קרו: האחד – פתיחה מאוד מהירה, שבדיעבד הייתה טעות והובילה אותנו לאירוע שאנחנו נמצאים בו היום; הדבר השני – אני קורא לו פירוק השריר.

יואב קיש: בנו במערכת הבריאות שריר מאוד משמעותי שטיפל בחקירות, טיפל באשפוזים, ובגלל שאמרו שלא צריך אז פירקו – הורידו כמויות של חקירות אפידמיולוגיות, הורידו יכולות של בדיקות, כי זה עולה כסף.

יואב קיש: למה להחזיק מערכים שלמים אם אנחנו בעשרות בודדות של נדבקים?

יואב קיש: וזה אירוע שאסור שיחזור על עצמו.

יואב קיש: אני אומר לך, חבר הכנסת רול, בעזרת השם, אנחנו נתגבר על הקשיים האלה ואנחנו נעשה את הדברים הנכונים, ועם ישראל יישא בעול ביחד, כולנו, ואנחנו ננצח ונוריד את התחלואה.

יואב קיש: נוריד את התחלואה, אבל אז אסור יהיה שהאוצר יגיד לנו: תחזירו, בבקשה, תפרקו את מפקדת אלון, כי לא צריך.

יואב קיש: תחזירו את הבדיקות.

עידן רול: יש לי עוד שאלה.

יואב קיש: אני מתנצל.

יואב קיש: לסיים או לא?

יואב קיש: עוד שאלה, כן.

יואב קיש: הרגתי אותם, מיקי.

יואב קיש: הרגתי אותם.

יואב קיש: שאלה אחרונה.

יואב קיש: חבר הכנסת עידן רול, בבקשה.

עידן רול: לפי הפרסומים מערך קטיעת השרשראות לא יהיה מוכן.

עידן רול: יש פרסומים על נובמבר ויש פרסומים כבר על ינואר-פברואר.

עידן רול: הינה, אני זורם איתך, צופה פני עתיד.

עידן רול: אם אנחנו מורידים בסגר את אחוז הנדבקים לרף שלדעתי גרוטו דיבר עליו, של 7% – אם אין עדיין מערך קטיעת שרשראות בתוך הסגר, איך נמנע סגר שלישי?

עידן רול: למה מערך קטיעת השרשראות לא מוכן?

יואב קיש: מערך קטיעות השרשראות נבנה עם תאריך יעד של 1 בנובמבר.

יואב קיש: אני לא מכיר דחייה בתאריך היעד הזה – זה בשביל מימוש כל היכולות.

יואב קיש: דרך אגב, הוא כבר עכשיו ביכולות משמעותיות, אבל למימוש כל היכולות התאריך היה 1 לנובמבר.

יואב קיש: זה לא שלא היה כלום עד אז.

יואב קיש: אתה יודע היטב שיש היום אלפי אנשים באירוע.

יואב קיש: לכל אורך הדרך, כשהשמיצו את משרד הבריאות זה היה השמצות זולות.

יואב קיש: כל הזמן זה עבד.

יואב קיש: זה נבנה והגיע לצבא, ועכשיו 1 בנובמבר זה התאריך.

יואב קיש: כשאנחנו ראינו את מה שקורה בתחלואה פעלנו, ואנחנו הנחינו את המערך לצמצם ולקצר ככל שהוא יכול, ל-15 באוקטובר.

יואב קיש: אני אגיד לך את האמת, כשנסיים את החג ואת הסגר הזה זה לא ייגמר בלצאת לרחובות.

יואב קיש: יהיו עדיין הגבלות, ויהיה חשוב מאוד לשמור את ההר נמוך.

יואב קיש: לכן אני אומר לך, זה גם יגיע ל-1 בנובמבר, ואנחנו נהיה עם מערך קטיעה באמת ברמות שמדינות יכולות להתפאר בהן.

יואב קיש: אנחנו נוריד את התחלואה, והכול מתכנס לאירוע שאנחנו חייבים לטפל בו בגלל החורף.

יואב קיש: חברים, אני מודה לכם על הזמן היקר.

יואב קיש: אני חושב שאתם מבינים עכשיו את החשיבות של הסגר המוחלט הזה והצורך ההכרחי.

יואב קיש: אני אומר לכם, אני מפה מחזק את ראש הממשלה על החלטה אמיצה, לא פופולרית, לא פופוליסטית, מחויבת המציאות.

יואב קיש: אני מבקש מהחברים והחברות לתמוך בהצעת החוק.

יואב קיש: תודה.

יריב לוין: תודה רבה לסגן השר יואב קיש על תשובות באמת מקיפות ומפורטות.

יריב לוין: אני חושב שהיה הרבה מאוד מידע חשוב.

יריב לוין: תודה לחברי ככנסת ששאלו את השאלות ובאמת אפשרו כאן בסך הכול דיון חשוב וענייני.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה הראשונה על הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020.

יריב לוין: בקריאה הראשונה, כפי שאמרתי.

יריב לוין: לבקשת הממשלה, תתקיים הצבעה שמית, ואנחנו מתחילים בהצבעה.

יריב לוין: סמי אבו שחאדה – נגד משה אבוטבול – בעד אלי אבידר – נגד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – בעד משה ארבל – אינו נוכח גבי אשכנזי – בעד יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – בעד דוד ביטן – בעד רם בן ברק – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אורנה ברביבאי – נגד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יאיר גולן – נגד מאי גולן – בעד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח עוזי דיין – בעד אבי דיכטר – בעד צבי האוזר – בעד ניצן הורוביץ – אינו נוכח עמית הלוי – בעד צחי הנגבי – בעד יועז הנדל – אינו נוכח שרן מרים השכל – אינה נוכחת מיכל וונש – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – בעד תמר זנדברג – נגד אימאן ח'טיב יאסין – נגד מיקי חיימוביץ' – נגד אליהו חסיד – נגד ווליד טאהא – נגד בועז טופורובסקי – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח יוסף טייב – בעד יעקב טסלר – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – בעד היבה יזבק – אינה נוכחת עומר ינקלביץ' – בעד משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד מירב כהן – בעד מתן כהנא – אינו נוכח ע'דיר כמאל מריח – נגד עופר כסיף – נגד אופיר כץ – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח אוסנת הילה מארק – בעד פטין מולא – אינו נוכח מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי קונין – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח משולם נהרי – בעד אבי ניסנקורן – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח סונדוס סאלח – אינה נוכחת יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – נגד גדעון סער – בעד מנסור עבאס – נגד איימן עודה – נגד חוה אתי עטייה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח ג'אבר עסאקלה – אינו נוכח עודד פורר – נגד יצחק פינדרוס – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת אורלי פרומן – נגד תהלה פרידמן – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח רפי פרץ – בעד אורית פרקש הכהן – אינה נוכחת עינב קאבלה –

יריב לוין: בעד אנדרי קוז'ינוב – נגד אלכס קושניר – אינו נוכח יואב קיש – בעד אריאל קלנר – אינו נוכח שלמה קרעי – בעד מירי מרים רגב – אינה נוכחת עידן רול – נגד יואל רזבוזוב – נגד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אנטאנס שחאדה – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – בעד אלעזר שטרן – אינו נוכח הילה שי וזאן – בעד מיכל שיר סגמן – אינה נוכחת עפר שלח – נגד איציק שמולי – בעד רם שפע – נגד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד פנינה תמנו – בעד אני אקרא בשמותיהם של חברי הכנסת שטרם הצביעו פעם נוספת.

יריב לוין: יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח ניצן הורוביץ – אינו נוכח יועז הנדל – אינו נוכח שרן מרים השכל – אינה נוכחת מיכל וונש – אינה נוכחת אחמד טיבי – אינו נוכח יעקב טסלר – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – בעד היבה יזבק – אינה נוכחת משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מתן כהנא – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח פטין מולא – אינו נוכח יוליה מלינובסקי קונין – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח סונדוס סאלח – אינה נוכחת אופיר סופר – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח ג'אבר עסאקלה – אינו נוכח יצחק פינדרוס – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת תהלה פרידמן – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח אורית פרקש הכהן – אינה נוכחת אלכס קושניר – אינו נוכח אריאל קלנר – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אנטאנס שחאדה – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת האם ישנו במליאה מי מחברי הכנסת שנמצא כאן, ומעוניין להצביע?

יריב לוין: בבקשה.

יריב לוין: אלכס קושניר – נגד אם כך, חברות וחברי הכנסת, תמה ההצבעה.

יריב לוין: אנא, לסכם את התוצאות.

יריב לוין: אם כן, חברות וחברי הכנסת, אלה תוצאות ההצבעה: בעד – 36, נגד – 32, אין נמנעים.

יריב לוין: לפיכך, הצעת חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (תיקון מס' 2), התשפ"א–2020, התקבלה בקריאה הראשונה, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו נצא להפסקה, ונחדש את הישיבה אם וכאשר יגיעו אלינו החוק הזה או חוקים אחרים מהוועדות שיועלו לסדר-היום.

יריב לוין: הפסקה.

מכלוף מיקי זוהר: אין כאן הרבה חברי כנסת; יש פה חבר כנסת אחד, חבר הכנסת אלי אבידר, ועובדי הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: אז חידשנו את הישיבה מתוך ציפייה ואמונה שהיינו צריכים להתכנס כאן כדי לקדם את החוק שעליו הכנסת עברה בשלוש קריאות, ולצערי הרב הדבר לא עלה בידנו.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן שאנחנו נמצאים בתקופה מאוד מאוד קשה, מאוד מאוד מורכבת.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו ביום שישי בשעה 14:17 – לא היה מצב, לפחות שאני זוכר, את הכנסת הזאת מתכנסת ביום הזה בשעה הזאת, ערב שבת – משום שהמדינה הזאת כולה נמצאת במשבר לא קטן, משבר בריאותי וכלכלי שכולנו מתמודדים איתו מאז ערב הגחת הקורונה לעולם.

מכלוף מיקי זוהר: אז צר לי שלא הצלחנו לקדם את החקיקה הזאת, אבל בסוף אנחנו נמצאים בפרלמנט, פרלמנט דמוקרטי, ומי שמחליט מי צודק ומי טועה זה העם, זה הציבור, ואני בטוח שבסופו של יום הציבור יכריע בין טוב לבין רע.

מכלוף מיקי זוהר: חברי הכנסת, חבר הכנסת, תם סדר-היום.

מכלוף מיקי זוהר: ביום שלישי, י"א בתשרי התשפ"א, 29 בספטמבר 2020, בשעה 11:00, נקיים לבקשת הממשלה ישיבת פגרה של הכנסת על הצעות החוק שפורטו במכתב שנשלח אל חברי הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: ייתכן שלסדר-היום הזה יתווספו הצעות חוק נוספות או אחרות.

מכלוף מיקי זוהר: אני מדגיש: ניפגש שוב ב-29 בספטמבר 2020, יום שלישי הקרוב, בשעה 11:00.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: הישיבה נעולה.