ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 75, 2020-09-08 00:00

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, היום יום שלישי, י"ט באלול התש"ף, 8 בספטמבר 2020.

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: בראשית סדר-היום – נאומים בני דקה.

יריב לוין: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, 3,400 נדבקים חדשים בישראל אתמול מהקורונה, וראש הממשלה נתניהו – איך לא?

יוראי להב-הרצנו: עוסק רק בעצמו.

יוראי להב-הרצנו: מאתמול בערב נתניהו הספיק לצייץ לא פחות משמונה פעמים לגבי דבר אחד ודבר אחד בלבד: הפרשייה הפלילית שעוסקת רק בו.

יוראי להב-הרצנו: ואני שואל את נתניהו: במה לעזאזל אתה מתעסק?

יוראי להב-הרצנו: יש כאן קורונה שמכריעה את המשק הישראלי, שמורידה את כולנו על הברכיים, ואתה מתעסק בעצמך.

יוראי להב-הרצנו: במה אתה מתעסק?

יוראי להב-הרצנו: אני מבקש ממך: קרסת, נכשלת.

יוראי להב-הרצנו: נתניהו, עליך ללכת הביתה ולתת לאנשים אחרים לנהל את המשבר הזה.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת יבגני סובה – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני שלוש שנים נורה ונרצח האזרח, המורה, יעקוב אבו אלקיעאן ביישוב אום אל-חיראן.

וליד טאהא: מהרגע הראשון היה ברור לנו בחברה ערבית, נציגי החברה הערבית, האזרחים הערבים, שהמורה יעקוב אבו אלקיעאן נרצח בדם קר על לא עוול בכפו.

וליד טאהא: מאז עברו שלוש שנים.

וליד טאהא: האיש הואשם שהוא בן מוות כי הוא התכוון לדרוס שוטרים.

וליד טאהא: עכשיו, אחרי החשיפות של אתמול, כאשר התבררו כל ניסיונות הטיוח שנעשו כדי להסתיר את הפשע, אנחנו כנציגי החברה הערבית דורשים לחשוף את כל החקירות שנעשו לגבי הירצחם של תושבים ערבים אחרים שאנחנו יודעים שנרצחו בדם קר, כמו מוחמד טאהא, איאד אלחלאק, מוסטפא יונס וכל אלה שנרצחו על ידי השוטרים.

וליד טאהא: מקרים כאלה חזרו על עצמם פעמים רבות, ואנחנו יודעים שהם מתו, שהם נרצחו בדם קר כשהם חפים מפשע.

וליד טאהא: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת עופר כסיף – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אליהו ברוכי, בבקשה.

אליהו ברוכי: כבוד היושב-ראש, בזכות התורה ולומדיה.

אליהו ברוכי: רבקה שפיגלמן, תושבת מודיעין עילית, היא אימא לתשעה ילדים, ארבעה מתוכם תלמידי ישיבות.

אליהו ברוכי: משני בניה הגדולים היא נפרדה כבר בערב ראש חודש אלול.

אליהו ברוכי: הבן הגדול בן ה-18 לומד מסכת בבא מציעא בישיבת דעת אהרן בירושלים.

אליהו ברוכי: הבן השני בן ה-16 התחיל שנה ראשונה בישיבת תפרח, ושם הוא לומד מסכת בבא בתרא.

אליהו ברוכי: שניהם ישובו הביתה לראשונה רק לאחר יום הכיפורים.

אליהו ברוכי: בנוסף, שני בניה בני ה-15 וה-13 לומדים מסכת קידושין בישיבה לצעירים אוהל יוסף במודיעין עילית.

אליהו ברוכי: מפאת גילם הם חוזרים הביתה מדי יום, ולשם שינוי, לארוחת צוהריים גם באמצע היום הם חוזרים הביתה, כדי להימנע מלאכול בישיבה ובכך לצמצם את הסכנה להדבקה.

אליהו ברוכי: כמו רבקה יש עוד אלפי אימהות שבזכותן ובזכות התורה ולומדיה יינצל העולם.

אליהו ברוכי: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חבר הכנסת אנטאנס שחאדה – איננו; חברת הכנסת טלי פלוסקוב – איננה; חבר הכנסת מתן כהנא – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום מאלכ, בת שנתיים, הלכה עם אימא שלה לשחק בפארק המשפחה בכרמיאל.

סמי אבו שחאדה: פנה אליהם פקח של עיריית כרמיאל, ביקש מהם תעודת זהות וגירש אותן – גירש אותם בגלל שיש לו ההנחיה שלתושבים מחוץ לכרמיאל אסור להיכנס לפארק, אסור להיכנס לפארק עם המשפחה ולשחק.

סמי אבו שחאדה: בדקנו את העניין.

סמי אבו שחאדה: אמרנו: יכול להיות שזו הייתה החלטה של הפקח או מישהו אחר.

סמי אבו שחאדה: ואז התברר מלשכתו של ראש עיריית כרמיאל שיש הנחיה כזאת ושלאנשים מחוץ לכרמיאל – מנחף, ממג'ד אל-כרום, מכל האזור שם – אסור להיכנס לפארק.

סמי אבו שחאדה: יש הנחיה כזאת, שהיא הנחיה שמנוגדת לחוק, מנוגדת לפסיקה, מנוגדת לשכל הישר.

סמי אבו שחאדה: עם מה היא כן הולכת?

סמי אבו שחאדה: היא הולכת מצוין עם עוד מגפה שקיימת בחברה הישראלית, לצערנו, בצורה הרבה יותר גדולה, שזאת מגפת הגזענות.

סמי אבו שחאדה: כבר דיברנו כמה פעמים בעניין כישלון הממשלה – – –

יריב לוין: רק משפט אחרון, כי – – –

סמי אבו שחאדה: דיברנו המון בעניין כישלון הממשלה בניהול משבר מגפת הקורונה.

סמי אבו שחאדה: לצערנו, גם לפני וגם אחרי מגפת הקורונה, בדרך שבה מתנהלים הדברים במדינת ישראל, במגפת הגזענות צריכים להיאבק בצורה הרבה יותר גדולה והרבה יותר מסודרת.

סמי אבו שחאדה: אם תצא מפה גם קריאה היום של היושב-ראש, אנחנו נשמח מאוד שתהיה גם קריאה ברורה מהמנהיגות, מהממשלה, כנגד הגזענות וכנגד ההתנהלות הזאת בכרמיאל.

סמי אבו שחאדה: תודה לך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת איימן עודה – איננו; חברת הכנסת סונדוס סאלח – איננה.

יריב לוין: חברת הכנסת מיכל וונש, בבקשה.

מיכל וונש: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכל וונש: כנסת נכבדה, זוהי הפעם השלישית שאני עומדת במליאה ומציינת שש שנים, 2,190 ימים, שבהן מוחזק אחד מאזרחי מדינת ישראל בידי חמאס, בהפרה בוטה של הדין הבין-לאומי.

מיכל וונש: אתמול לפני שש שנים חצה אברה מנגיסטו, אזרח ישראלי הסובל מהפרעות נפשיות, את הגדר לעזה ונלקח בשבי החמאס.

מיכל וונש: מאז היעלמותו אין ולו פיסת מידע אחת לגבי מצבו הבריאותי והנפשי, תוך הפרה ברורה של החלטה 2474 של מועצת הביטחון של האו"ם.

מיכל וונש: אברה, הדר, אורון והישאם מייצגים את כל קשת החברה הישראלית.

מיכל וונש: הערבות ההדדית המחייבת אותנו תמיד ברורה ביתר שאת בעת הזאת, במאבק נגד הקורונה, שאינה מבדילה בינינו.

מיכל וונש: אך מה שנדרש כאן הוא גם הבנה והכרה של הדדיות מסוג אחר – הדדיות שמחויבת על פי הדין הבין-לאומי, המחייבת לשים סוף למוסר הכפול שמאפשר לחמאס לדרוש מהקהילה הבין-לאומית סיוע הומניטרי בדמות מכונות הנשמה בעוד הוא רומס את חוקיה.

מיכל וונש: הגיעה העת להבהיר שעל מנת לקבל סיוע הומניטרי, על ארגון הטרור השולט בעזה למלא את חובתו ההומניטרית ולהשיב את הבנים.

יריב לוין: משפט אחרון, בבקשה.

מיכל וונש: כן.

מיכל וונש: דווקא בצל הזדמנות הקורונה המסר חייב להיות ברור: הומניטרי תמורת הומניטרי.

מיכל וונש: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אלי אבידר – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כמה ימים קראתי בתקשורת שלבית מפעל הפיס הגיע הזוכה השני בדאבל לוטו על סך מיליון וחצי שקלים.

משה אבוטבול: נפעמתי מאוד מדבריו של הזוכה.

משה אבוטבול: הוא מדגיש ומספר שלדעתו הוא זכה בפרס בגלל שכל חייו הוא נותן צדקה בסתר, ושנושא הצדקה מלווה אותו כל ימיו, עוד מסבו, שאמר לו: תמיד תפתח את היד למי שצריך.

משה אבוטבול: אנו בימים אלו של אלול, ולקראת ראש השנה חז"ל אמרו ששלושה דברים מעבירים את רוע הגזרה: תשובה ותפילה וצדקה.

משה אבוטבול: בימים אלו אני רוצה לברך ולחזק מכל הלב את ארגון החסד עזר מציון ואת העומד בראשו, הרב חנניה צ'ולק, שייסד את הארגון – שאין תחום שהוא לא עוסק בו – כמו גם את הגב' ד"ר ברכה זיסר, אשתו של איש החסד מוטי זיסר, עליו השלום, שהקימה את בנק מוח העצם והצילה מאות חיי אדם.

משה אבוטבול: בשבוע זה הארגון עורך מגבית כדי להציל עוד ועוד חיי אדם, לכן אני פונה מכאן לכולם לסייע לארגון ולהירתם ובכך להירתם למען החברה בישראל, כי עזר מציון זה בעצם עזר לעם היושב בציון.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: היום אני צריך לקצר?

יריב לוין: לצערנו.

יריב לוין: אנחנו רוצים שזה תמיד יהיה קצר, אבל צריך יהיה להתכנס למסגרת הזמן, כן.

בועז טופורובסקי: אני אנסה.

יריב לוין: בבקשה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש – אה, הינה השרה – טוב, אני לא אספיק לקרוא את כל ההרוגים.

בועז טופורובסקי: בשבועיים האחרונים – הרי הייתה פגרה – היו 14 תאונות קטלניות עם 19 הרוגים.

בועז טופורובסקי: אני מנסה קצת לקצר ואני אקריא רק את השבוע האחרון.

בועז טופורובסקי: אני רק אזכיר שביום שני, 31 באוגוסט, היו חמישה הרוגים בתאונה אחת.

בועז טופורובסקי: ב-1 בספטמבר היו שישה הרוגים – הולך רגל בן 47 נהרג בכביש 60, גבר בן 85 נפגע בתאונה בין שני כלי רכב – – –

אוסאמה סעדי: בועז, המשפחה הזאת היא משפחה מעזון, כפר פלסטיני – – –

בועז טופורובסקי: נכון, חמישה פלסטינים, אבל אני לא אספיק לסיים את כולם, בגלל זה אני לא מקריא את הפרטים של רוב התאונות.

בועז טופורובסקי: באותו יום נפגע גם גבר בן 58 מעפולה.

בועז טופורובסקי: הוא נפטר יומיים לאחר מכן.

בועז טופורובסקי: רוכב אופניים חשמליים נפגע בדרך בר לב בשכונת התקווה בתל אביב.

בועז טופורובסקי: היום הזה לא נגמר: בחור בן 22 נסע ברחוב אפיקים בבאר שבע, סטה כדי לעקוף רכב, ירד לשטח הפרדה, התנגש בבטונדה, התהפך והרכב מחץ אותו.

בועז טופורובסקי: באותו יום נהרג הולך רגל בן 23 בכביש 70 ליד טמרה שבגליל.

בועז טופורובסקי: הוא נהרג בפגיעה ממישהו שאין לו רישיון – נהג רכב ללא רישיון פגע בו.

בועז טופורובסקי: הולך רגל בן 81 נהרג ב-3 בספטמבר.

בועז טופורובסקי: ב-5 בספטמבר נהרגה נהגת רכב בת 33 מחולון.

בועז טופורובסקי: ב-6 בספטמבר נהרגה אישה בת 41 ליד צומת קלחים שבצפון-מערב הנגב.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון נהרג גם גבר בן 37 בכביש 222, ליד קיבוץ צאלים.

בועז טופורובסקי: המון הרוגים.

בועז טופורובסקי: השתדלתי לעמוד בזמן.

בועז טופורובסקי: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – איננה; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה.

אריאל קלנר: אדוני היושב-ראש, אתמול נפל דבר בישראל.

אריאל קלנר: הכתבה של עמית סגל היא לא פחות מווטרגייט של מערכת המשפט והאכיפה בישראל.

אריאל קלנר: בשנים האחרונות שתי עמדות התנגשו חזיתית.

אריאל קלנר: האם המערכת עושה שימוש בכוחה העצום כדי לקדם מטרות פוליטיות או שהכול קונספירציה אחת גדולה, כדברי המגינים על מערכות האכיפה?

אריאל קלנר: אתמול זה נגמר.

אריאל קלנר: מי שקרא את מייל ה"די לחכימא" של שי ניצן – מייל שבו האמת מטויחת לטובת מטרת-העל: הפללת ראש ממשלה נבחר בישראל והפיכה שלטונית – מי שקרא את המייל הזה כבר לא יוכל להיות בדילמה.

אריאל קלנר: לא מקצועי ולא נטול פניות – שחיתות.

אריאל קלנר: יש לי עכשיו שאלה: נניח שמחר בבוקר בכיר בפרקליטות מבקש הסכם של עד מדינה כי הוא רוצה לחשוף עכשיו פרשיית ענק – לאן הוא פונה?

אריאל קלנר: מול מי הוא חותם?

אריאל קלנר: אין למי לפנות.

אריאל קלנר: זו הנקודה.

אריאל קלנר: וכשאין מי שיכול לחקור אותך או להגיש כתב אישום נגדך, אין לך שום מעצורים.

אריאל קלנר: ומי שמטייח זאת בנימוק שהמערכת תבדוק את עצמה אינו מגן על הדמוקרטיה – הוא מגן על שחיתות ונלחם באמת.

אריאל קלנר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, הלילה ייקחו את זכויות הפרט והאדם של מאות אלפי אזרחים על לא עוול בכפם בסגר שהולך להיות בהרבה שכונות, רובן ככולן ערביות וחרדיות.

ישראל אייכלר: כבר הוכח בסגרים הקודמים – וזעקנו – כי סגר אינו תרופה לקורונה ואינו מונע הידבקות.

ישראל אייכלר: להפך.

ישראל אייכלר: הרשה לי, אדוני היושב-ראש, לצטט פרופסור חשוב מאוד שאמר בטלוויזיה רק לפני חודש: לסגור את אלעד או מודיעין עילית או בני ברק זה לא אפקטיבי.

ישראל אייכלר: הם יידבקו מבפנים וזה לא עוזר לי כלום.

ישראל אייכלר: אני רוצה שהם ינהלו את עצמם מבפנים.

ישראל אייכלר: אני לא רואה בסגר פתרון קסם.

ישראל אייכלר: עשו את זה בעוד הרבה מקומות – עשו את זה בבית שמש, עשו את זה בערים החרדיות.

ישראל אייכלר: זה לא עזר.

ישראל אייכלר: הינה, הכול חזר בחזרה.

ישראל אייכלר: מי הפרופסור שאמר את זה, אדוני היושב-ראש?

ישראל אייכלר: פרופ' רוני גמזו, בטלוויזיה.

ישראל אייכלר: לא עבר חודש, והינה זעם תקשורתי צועק נגד הנציגות החרדית שהצליחה להבריח את האזרחים מגדרות המחסומים שהוצבו סביב השכונות החרדיות למשך חצי יממה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה – לא, לא אשאל שאלה; אצטט את פרופ' אלחיאני, שאמר אתמול בוועדת הקורונה בכנסת שהסגר הורג יותר מהקורונה.

ישראל אייכלר: תזכרו: הסגר הורג יותר מהקורונה, אמר פרופ' אלחיאני.

אלי אבידר: למה הצבעתם בעד?

ישראל אייכלר: אל תענה לי.

אלי אבידר: למה הצבעתם בעד?

אלי אבידר: למה אתם מצביעים בעד ואחרי זה באים בטענות אלינו?

יריב לוין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו; חבר הכנסת מנסור עבאס – איננו.

יריב לוין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אלי אבידר: למי אתם באים בטענות, אלינו?

ישראל אייכלר: למי שעושה סגר.

אלי אבידר: זה אתם.

ישראל אייכלר: לא.

אלי אבידר: אתם עושים את זה.

אלי אבידר: אתם מצביעים איתו.

יריב לוין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: לא, אתה.

ישראל אייכלר: הבית שלך קרא לאזרחים למרד בגלל שליצמן ודרעי הצביעו לא לגזרה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת, תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אייכלר, תודה.

אלי אבידר: אתם אשמים, אף אחד לא אשם.

אלי אבידר: אנחנו אומרים לכם את זה כבר ארבעה חודשים.

אלי אבידר: אתם נותנים לו יד.

יוראי להב-הרצנו: רגע, הם הממשלה?

יריב לוין: טוב, תודה רבה, הבנו.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

אלי אבידר: לא נראה לי שהבינו, אדוני.

אלי אבידר: ארבעה חודשים.

יריב לוין: האמן לי, כשצועקים באמת לא מבינים.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

קריאה: עוד מעט יש הצבעה.

אלי אבידר: יש גם הצבעה עוד מעט בוועדה.

אוסאמה סעדי: בוועדת החוקה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, ב-18 בינואר 2017 נרצח השהיד יעקוב אבו אלקיעאן באום אל-חיראן.

אוסאמה סעדי: אני הייתי שם, גם חברי אחמד טיבי היה שם ועוד חברים.

אוסאמה סעדי: גם חברנו איימן עודה היה שם.

אוסאמה סעדי: אנחנו ספגנו מכות משוטרים, ונאלצתי להתאשפז בבית חולים סורוקה בבאר שבע.

אוסאמה סעדי: כל הכתבות, כל העולם, השרים, השר לביטחון פנים – היום שגריר באו"ם, בארצות הברית: מחבל מחבל מחבל, פיגוע, מחבל.

אוסאמה סעדי: כל הזמן אמרנו – והיינו צריכים ללכת לבג"ץ, המשפחה שלו הייתה צריכה ללכת לבג"ץ על מנת לקבל את הגופה ולהביא אותה לקבורה.

אוסאמה סעדי: היום אנחנו יודעים שכל מה שאמרתם שכל מה שאמרתם – הממשלה, השרים, המשטרה, המפכ"ל, השר לביטחון הפנים – הכול שקר וכזב.

אוסאמה סעדי: לכן כולכם צריכים להתנצל לפני יעקוב אבו אלקיעאן, לפני אשתו, לפני כל המשפחה שלו, ולכן אנחנו דורשים הקמת ועדת חקירה לרצח יעקוב אבו אלקיעאן ולהעמיד את כל האחראים לפרשה הזאת, על הטיוח ועל תרבות השקר – להעמיד אותם לדין ושיקבלו את העונש שלהם.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת אלכס קושניר – איננו; חבר הכנסת אליהו חסיד – איננו; חברת הכנסת תהלה פרידמן – איננה; חברת הכנסת אורלי פרומן – איננה.

יריב לוין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום שלחתי מכתב לשר הפנים ודרשתי ממנו לגרוע את השטח החקלאי בהר מירון, זבוד, מה שנקרא זבוד, ששייך לתושבי בית ג'ן.

חמד עמאר: כידוע לכם, היישוב בית ג'ן נמצא בתוך שמורת הטבע הר מירון, ויש לו 12,000 דונם שהם 12,000 דונם חקלאיים, שעכשיו החקלאים מעבדים אותם ועיבדו אותם כבר מאות שנים.

חמד עמאר: בתוך השטח הזה יש 150,000 דונם, שטח שנקרא שמורת הטבע הר מירון, אבל השטח הזה של 12,000 דונם הוא שטח פרטי.

חמד עמאר: לכן השר חייב לגרוע את השטח הזה, להחזיר אותו לתחום השיפוט של היישוב בית ג'ן, ושהחקלאים שזה השטח שלהם, שזה פרטי בטאבו, יקבלו אותו בחזרה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת אחמד טיב, בבקשה.

אחמד טיבי: ב-2017, כאשר היינו באום אל-חיראן, אחרי שנודע לנו שהשהיד יעקוב אבו אלקיעאן נורה ונהרג – הוא נהרג לא פעם אחת, לא פעמיים אלא שלוש: פעם הוא נהרג על ידי ירי שוטרים, פעם הוא נהרג על ידי צוות רפואי, כולל רופאה, שהיו במקום – הוא דימם ולא נתנו לו טיפול רפואי, זאת הייתה סיבת המוות – ופעם שלישית על ידי מסע הכפשה והסתה; מחבל, איש דאעש.

אחמד טיבי: פיגוע אכזרי, קרא לזה ראש הממשלה.

אחמד טיבי: מחבל, קרא לזה המפכ"ל דאז, דאעש, גם השר ארדן.

אחמד טיבי: מתברר, כפי שאנחנו חשבנו, שיש טיוח, שהיה צריך לחקור.

אחמד טיבי: כולם ידעו את האמת – בדיוק את מה שאנחנו אמרנו.

אחמד טיבי: ואז השר ארדן אמר לגבי השוטר שנהרג: הדם הזה על ידי חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: אמר ולא מצמץ.

אחמד טיבי: אז מי צריך להתנצל?

אחמד טיבי: ראש הממשלה צריך להתנצל.

אחמד טיבי: אני שיגרתי היום פנייה לראש הממשלה – לאחרונה הוא משגר מכתבים לחברי הכנסת – שיגרתי לו פנייה שיתנצל בפני בני המשפחה על ההסתה שהוא יזם יחד עם שרי ממשלתו ובכירים הן במשטרה והן בפרקליטות.

אחמד טיבי: האם הוא יעשה היום מסיבת עיתונאים ב-20:00, כמו שהוא יודע לעשות, ויתנצל?

אחמד טיבי: האם מישהו יסכים לדרישה של הרשימה המשותפת?

אחמד טיבי: אני, כיו"ר הסיעה, אומר לכם: הדרישה של הרשימה המשותפת – –

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, אנחנו כבר בשתי דקות.

אחמד טיבי: – – היא להקים ועדת חקירה לגבי הפרשה המזוויעה הזאת של רצח יעקוב אבו אלקיעאן, רחמאת אללה עליהי.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יריב לוין: ומכאן אנחנו עוברים בהתרגשות לנאומי בכורה.

יריב לוין: הראשון שבהם – נאום הבכורה של חבר הכנסת יוסף טייב.

יריב לוין: בכבוד.

יריב לוין: בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני עומד פה לפניכם, יוסף בן שמעון וחנה רות למשפחת טייב, בן למהגרים מתוניס, בן לעולים מצרפת ועולה בעצמי.

יוסף טייב: ברגעים אלו אני חש יותר מכל דבר אחר את משקל החובה ואת הזכות – את החובה להיות שליח נאמן, ישר, הגון, לא לאכזב את אלה שבחרו בי וגם לא אף אדם אחר, ואת הזכות להודות על האמון והתפקיד להשמיע את הקול של אלה שעד עתה לא נשמע קולם.

יוסף טייב: נולדתי בפריז, בן לאב שעמל קשה כדי להיות ראוי לאזרחות הצרפתית.

יוסף טייב: מו"ר אבי, שמעון טייב, הגיע בילדותו מתוניס.

יוסף טייב: האזרחות הצרפתית לא הייתה בעבורו מובנת מאליה.

יוסף טייב: הוא ידע שצריך לזכות בה.

יוסף טייב: הוא היה אסיר תודה למדיניות הצרפתית שאפשרה לו להשתקע בצרפת כאזרח מן המניין.

יוסף טייב: כמהגר שהתקבל בזרועות פתוחות אבי חי את החלום, אבל זה לא היה החלום שלו, זה היה החלום הצרפתי.

יוסף טייב: אבי שירת בצנחנים בצרפת ובלילות חלם על ארץ ישראל.

יוסף טייב: כשסיים את שירותו הצבאי שם החליט לעלות לישראל והתחיל שוב הכול מהתחלה – שירות צבאי שני, והפעם בחיל השריון.

יוסף טייב: הוא לא השתקע בישראל; עדיין לא, עוד לא הגיע הזמן.

יוסף טייב: הוא חזר לצרפת והמשיך לחלום על ארץ ישראל, הפעם יחד עם אימי, ילידת צרפת.

יוסף טייב: נוף ילדותי איננו צרפת אלא העיר אשדוד, שבה בילינו את חופשות הקיץ בכל שנה.

יוסף טייב: באנו לבקר בישראל בכל הזדמנות אפשרית.

יוסף טייב: חיינו מחופשה לחופשה, סופרים את הימים לפעם הבאה.

יוסף טייב: כילד נחרתו בזיכרוני היטב המקומות הקדושים – הכותל המערבי וקברי האבות הקדושים.

יוסף טייב: השטרות הצהובים עם התמונה של גולדה מאיר – עד כמה הם היו נראים לי אז מוזרים, שונים לחלוטין מהשטרות הצרפתיים המוכרים לי.

יוסף טייב: אני זוכר את השיחות המהוססות – בכל פעם מחדש אבא ואימא מדברים, מתלחשים: אולי הפעם נישאר, אולי כבר הגיע הזמן.

יוסף טייב: אני זוכר את האכזבה בסוף כל חופשה כשחזרנו לצרפת, כמעט תחושה של כישלון – שוב לא נשארנו בארץ הקודש.

יוסף טייב: לא אוכל לשכוח את היום שבו הוריי הודיעו לנו, לי ולאחיי ולאחיותיי: זה עכשיו או לעולם לא.

יוסף טייב: אין יותר סיבה להמתין.

יוסף טייב: לא נהיה בשלים יותר או מוכנים יותר.

יוסף טייב: צריך לחתוך ולהשתקע בארץ אבותינו.

יוסף טייב: לא אשכח את המקום שבו עמדתי בדירה קטנה ששכרנו בעיר בני ברק לחופשת הפסח.

יוסף טייב: הייתי אז ילד בן 15, ובאותו רגע הבנתי את מלוא משמעותה של ההגירה.

יוסף טייב: שמטו מתחת רגליי את החיים שהכרתי.

יוסף טייב: רציתי כמובן לעלות לארץ ישראל, אבל רק אז נחתה עליי ההבנה המפחידה של המחירים, האימה מול ההתמודדות הפרטית שלי שממתינה לי.

יוסף טייב: צריך להיפרד מכל החברים, להתחיל הכול במקום חדש, בשפה שאני לא שולט בה, בתרבות שיש לה כללים משלה.

יוסף טייב: אני זוכר את האופוריה ואת חוסר האונים שלובים זה בזה.

יוסף טייב: חזרנו לצרפת להתארגן, ואז עשינו עלייה.

יוסף טייב: אבל אני לא הסתדרתי – לא הבנתי את השפה, לא מצאתי חברים.

יוסף טייב: שבתי נבוך, לבדי, לצרפת לשנת לימודים נוספת, מתגורר אצל סבא וסבתא, נקרע בין אהבתי לחברים וגעגועיי למשפחה.

יוסף טייב: אבל גם אחרי שרכשתי קצת יותר עברית ושבתי שוב הנה, לארץ הקודש, עליתי שוב, בפעם השנייה – כמו אבי, שעשה פעמיים צבא; כנראה מעשה אבות, סימן לבנים – גם אז לא ממש הסתדרתי.

יוסף טייב: לא הבנתי מה קורה סביבי.

יוסף טייב: גם כשהגעתי לישיבה וגם לאחר מכן, כשהתגייסתי לצה"ל, נתתי אמון במערכת, הלכתי לאן שהורו לי – ילד טוב פריז.

יוסף טייב: רק שנים אחר כך, אחרי פגישות עם אלפי עולים, הבנתי שכולם חווים חוויה דומה.

יוסף טייב: התשוקה לתת אמון באחים שאליהם סוף-סוף התחברו, הבלבול וחוסר ההבנה – או שמא יש לומר חוסר האונים – שלובים יחד.

יוסף טייב: יש פער עצום בין התרבות הצרפתית לתרבות הישראלית.

יוסף טייב: בצרפתית נהוג לומר: (אומר בצרפתית ומתרגם:) העץ לעיתים קרובות מסתיר את היער.

יוסף טייב: הצרפתים בוחרים להתעלם מהעץ, לא לתת לו להסתיר, ולראות את היער.

יוסף טייב: המילה האהובה כל כך בישראל, נאיביות – Naiveté, בצרפתית – היא צרפתית במקורה, אבל בצרפת היא לא מסמלת חוסר הבנה או תמימות אלא בחירה מודעת לתת אמון ולהאמין בטוב; לא לחפש בכל דבר כוונות נסתרות אלא לבחור בתמימות בכוונת תחילה.

יוסף טייב: החוויה העצמית שלי כילד מהגר נשאה בכנפיה שליחות בעבורי: לתווך עבור אחרים את הפער הזה; לתרגם להם במובן העמוק את השפה האחרת, הקרובה לליבם אך לצערי זרה אצלם.

יוסף טייב: אחרי עשר שנים של חניכה, הפנמתי מעט יותר את הציניות הישראלית.

יוסף טייב: יכולתי להבחין כבר מתי מתכוונים למה שאומרים ומתי זה לא באמת.

יוסף טייב: טסתי לשליחות בעיר טולוז עם אשתי היקרה ושלושת ילדיי הקטנים.

יוסף טייב: הגעתי עם הכשרה לרבנות, הדרכתי ולימדתי יהדות וישראליות.

יוסף טייב: עשרות מהמשפחות שליוויתי שם בשנים ההן מתגוררות כיום כאן, בישראל.

יוסף טייב: עזבתי שם שנים לפני הפיגוע הקשה בעיר טולוז.

יוסף טייב: מי שהחליף אותי שם היה הרב יונתן סנדלר, זיכרונו לברכה, שנרצח בפיגוע יחד עם שני ילדיו, אריה וגבריאל, זיכרונם לברכה, ועימם הילדה מרים מונסונגו, זיכרונה לברכה, השם ייקום דמם, בת הזקונים של ידידיי הרב יעקב ויפה מונסונגו.

יוסף טייב: "וניקיתי דמם לא ניקיתי וה' שֹׁכן בציון".

יוסף טייב: ואז עליתי בפעם השלישית.

יוסף טייב: כשהגעתי הנה שוב המשכתי באותה עשייה.

יוסף טייב: ידעתי שאעשה הכול כדי שאף נער או נערה צרפתים לא יעברו את החוויה שאני עברתי.

יוסף טייב: בעשר השנים האחרונות עסקתי רק בזה.

יוסף טייב: לא היה מענה חינוכי מותאם לנוער ולילדים מהגרים – כמוני בגיל 15.

יוסף טייב: העשייה שלי במסגרת עמותת שלבים, הזרוע המבצעת של קרן וולפסון, צמחה למענה חינוכי הוליסטי למשפחות העולות מצרפת.

יוסף טייב: מכול עלייה שלי למדתי משהו, הראשונה – כילד שאינו דובר עברית; השנייה – כנער שיודע מעט יותר, מנסה להשתלב, לומד, מתגייס, מבין את השפה אבל לא באמת; השלישית – כאב למשפחה שכבר דובר היטב את שתי השפות ומבין את הפערים ואת הקשיים.

יוסף טייב: חשתי על בשרי את ההתמודדויות.

יוסף טייב: נוכחתי לראות את האתגרים.

יוסף טייב: פגשתי אנשי מקצוע צרפתים רבים שאינם מורשים לעסוק כאן

יוסף טייב: במקצועם משום שהתעודות והתארים שלהם אינם מוכרים.

יוסף טייב: זה בולט במיוחד בתחום הרפואי, תחום שבו אנו משוועים לידיים מקצועיות נוספות, ובפרט בעת הזאת.

יוסף טייב: למדתי לעומק את הביורוקרטיה המוגזמת ואת הצורך בפתרונות מותאמים בדיור, בתעסוקה, בחינוך, בחיי קהילה.

יוסף טייב: יהדות צרפת תרמה רבות לעם היהודי.

יוסף טייב: רבים אינם יודעים, אבל קהילת יהודי צרפת מוזכרת כבר בתנ"ך, בספר עמוס – בספר עובדיה, סליחה: "וגלֻת החל הזה לבני ישראל אשר כנענים עד צרפת וגלֻת ירושלם אשר בספרד יִרשו את ערי הנגב".

יוסף טייב: מאוחר יותר היינו הראשונים לעלות מצרפת לארץ הקודש בעליית בעלי התוספות לפני כ-800 שנה.

יוסף טייב: גם כיום, חברים, יש פוטנציאל עצום לעלייה מצרפת ולתרומה הייחודית שלה לפסיפס הישראלי, לא רק מול עודף הציניות אלא גם בדרכים רבות אחרות.

יוסף טייב: עולי צרפת מביאים איתם ערכים שהחברה הישראלית משוועת להם.

יוסף טייב: הם מביאים איתם סוג של אלרגיה מיוחדת במינה – אלרגיה למגירות זהותיות סגורות ומסוגרות האופייניות כל כך במדינה שלנו.

יוסף טייב: הם מביאים איתם מסורת ספרדית השומרת על יהדות אותנטית בת מאות שנים שאותה קיבלו בירושה מדורי-דורות, מסורת שמלמדת אותנו לא רק לחיות לצד האחר אלא לחיות יחד עם האחר, לחפש ולמצוא את המאחד ולא את המפריד.

יוסף טייב: אנחנו הישראלים התרגלנו כבר לפלא של שיבת ציון.

יוסף טייב: אנחנו עסוקים בוויכוחים חשובים על עמדות וערכים.

יוסף טייב: לפעמים צריך מבט מבחוץ כדי להזכיר שכל הנס הזה לא מובן מאליו וכדי שלא נשכח: הפלא הזה, הנס הזה, מחייב אותנו להמשיך לעבוד יחד.

יוסף טייב: חברים, זו איננה נאיביות אלא בחירה מכוונת לא לתת לעץ להסתיר את היער.

יוסף טייב: יהודי צרפת ספגו בשנים האחרונות מכות לא פשוטות: רדיפה אנטישמית, לאומנית ופיגועים, ולאחרונה גם אבדות רבות וכבדות של מנהיגי הקהילות במגפת הקורונה.

יוסף טייב: הם צריכים לדעת ולחוש שיש להם כאן בית בארץ ישראל, שיש מענה לכל בעיה ושהם רצויים תמיד בכל עת שבה יבחרו לבוא.

יוסף טייב: יש לכם כאן בית ואחים (חוזר על המשפט בצרפתית.

יוסף טייב: ) חברים, אני חושב שתפקידו של נבחר ציבור הוא להיות קשוב לרחשי הלב של הציבור, לטפל בבקשות, בבעיות ובקשיים ולדאוג לכך שיקבלו מענה ויחס הולם.

יוסף טייב: כחבר כנסת מטעם סיעת ש"ס הקדושה, שפועלת למען התורה והחברה ומחזירה עטרה ליושנה, שאותה ייסד באהבה וחיבה נשיא מועצת חכמי התורה המר"ן הראשון לציון, מורנו ורבנו הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה וזכותו יגן עלינו, שמדרכיו אנו למדים מיהו מנהיג שליבו הרחמן נשבר מלראות עניים וחלשים, והנחה אותנו, נציגיו, לעמוד לימינם ולדאוג למחסורם, לדאוג לעולם התורה בכלל ולרשת החינוך בני יוסף בפרט, שנקראת על שמו, כי כולנו בניו – ביום השבעתי לכנסת עמדתי על קברו וביקשתי שאהיה שליח נאמן ושיעמוד בתפילה עלינו, שלוחיו, שנמשיך ונקיים את צוואתו ומורשתו.

יוסף טייב: בחרדת קודש נכנסתי אל הקודש פנימה, אל הכהן הגדול מאחיו, פה קדוש, נשיא מועצת חכמי התורה, מר"ן ראש הישיבה, החכם שלום הכהן שליט"א, לברכת הצלחה, לעצה ותושייה.

יוסף טייב: הוא בירכני בברכת כהן "וישם לך שלום" והורה לי לפעול למען יהודי התפוצות בארץ ובעולם ולדאוג למחסורם.

יוסף טייב: כאן המקום להודות למרנן ורבנן מועצת חכמי התורה על האמון שנתנו בי להיות שלוחם ולרבני ומנהיגי יהדות צרפת כדי לשרת מכוחם את המוני בית ישראל כאן מהבית הזה.

יוסף טייב: מאחורי התנועה הגדולה הזאת עומד אדם גדול, מקים אוהלה של תורה בארץ ובגולה, מחולל המהפכה, שהחזיר עטרה ליושנה, שר הפנים הפריפריה, הנגב והגליל, יושב-ראש התנועה, שר הפנים הרב אריה דרעי, איש אשר רוח בו, איש מעש וחזון, שנתן בי את אמונו וביקש ממני לכהן כחבר הכנסת ולהיות נציג הצרפתים והעולים.

יוסף טייב: הוא האיש שבכישרונותיו הברוכים עומד ומנחה אותנו איך להיות שליחים של הציבור באמת, ולו יאה להיות סמל ודוגמה חיה לעשייה ברוכה.

יוסף טייב: הוא יורד לשטח ומסייר בכל מקום כדי לראות מקרוב את הצרכים ואת האתגרים ולדאוג לכלל אזרחי מדינת ישראל, והכול בישרות, באהבה, בענווה ובשמחה.

יוסף טייב: רבי אריה, בשבילי אתה מודל לחיקוי איך צריך להיראות שליח ציבור אמיתי.

יוסף טייב: אני רוצה להודות לך בשמי ובשם אלפי העולים ובני משפחותיהם, שאני כאן להם לפה, על כל עזרתך ותמיכתך לציבור העולים ועל דאגתך האישית לא רק לעלייתם לארץ אלא גם לקליטתם בכבוד.

יוסף טייב: על הכול תודה.

יוסף טייב: Merci.

יוסף טייב: ברצוני להודות להוריי היקרים – אף על פי שאינם כאן, כבודם כאן – על החינוך והליווי מיום לידתי ועד היום.

יוסף טייב: על הכול תודה.

יוסף טייב: ואחרונים חביבים – אשתי וילדיי היקרים, שמלווים אותי בשליחותי, עקב בצד אגודל, במסירות, באהבה אין-סופית.

יוסף טייב: כאן המקום להודות להם ולהתנצל לפניהם שמאז כניסתי לתפקיד הפכתי להיות אבא של שבת שלהם.

יוסף טייב: על הכול תודה ענקית, כי שלי ושלכם – שלה הוא.

יוסף טייב: ובעת הזאת אני מתפלל שאזכה לקדש שם שמיים בתפקידי ולהיות לכם, אזרחי ישראל והעולים, לפה, ושאזכור תמיד שאני שליח ואעשה את שליחותי בנאמנות.

יוסף טייב: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף טייב, הנער מפריז, שהוא היום יושב-ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית בין ישראל לצרפת.

יוסף טייב: תודה רבה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אפשר לברך את חבר הכנסת טייב, ולאחר מכן נזכה כולנו לשמוע דברי ברכה מפי חברנו הוותיק שר הפנים אריה מכלוף דרעי.

אריה מכלוף דרעי: מכובדי אדוני היושב-ראש, אם אפשר להוסיף עוד משפט, נעים לראות אותך.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לצערי לא מתראים הרבה.

אריה מכלוף דרעי: אתה חסר לנו בשולחן הממשלה, אבל אתה עושה את שליחותך כאן.

אריה מכלוף דרעי: חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, אני אומר לכם שמי שהנהיג את המנהג הזה של נאום בכורה ושיבואו לברך אותו אחר כך – שיבורך.

אריה מכלוף דרעי: בזכות זה אני מגיע לכנסת, וזה מרגש, אני חייב לומר לכם שזה מרגש.

אריה מכלוף דרעי: עם כל הדינמיקה ועם החיים הדינמיים ועם הציניות שאנחנו עוברים, לצערי הרב, יש רגעים, בכל זאת – לראות כאן חברי כנסת, אני רואה פה את ידידי אוריאל בוסו, שלא מזמן בירכתי אותו פה, ועכשיו את טייב, וגם את משה אבוטבול ומלכיאלי, כולם חדשים.

אריה מכלוף דרעי: זה תענוג לראות את הצוות החדש, המוכשר.

אריה מכלוף דרעי: אתם בטח מתפעלים מהנאומים שלהם, מתפעלים מההופעה שלהם וגם מהעבודה שלהם, אבל אני מכיר אותם מהשטח.

אריה מכלוף דרעי: אצלי זה המדד הקובע ביותר.

אריה מכלוף דרעי: יש הרבה ביקורת על המפלגות – ואני מקבל את זה באופן לגיטימי – שלא מקיימות פריימריז או פחות דמוקרטיות.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שעם כל הכבוד, צריך להסתכל גם על חצי הכוס המלאה.

אריה מכלוף דרעי: אני מאחל לכל שיטה של פריימריז, בלי חלילה וחס לפגוע, לבחור חברי כנסת טובים ומתאימים כפי שהצלחנו אנחנו, ברוך השם.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מצטער על זה לרגע.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שחברי הכנסת שלנו מייצגים קודם כול את כל הרבדים של הציבור שלנו, כל אחד בתחומו, כל אחד בעיסוק שלו, אבל לא רק את זה.

אריה מכלוף דרעי: המבחן הקובע – נכון, הם לא מחויבים ללכת לשמחות ולבריתות ולחתונות ולענות לאנשים, כיוון שהם לא נבחרים על ידם, אבל המחויבות של השליחות הציבורית – הם יודעים שזה היסוד האמיתי אצלנו.

אריה מכלוף דרעי: זה כמעט לא קורה, אבל כשאני מקבל על חבר כנסת שלא ענה על פנייה – הפלאפון שלי פתוח, המספר ידוע, אני מקבל מאות הודעות כל יום.

אריה מכלוף דרעי: כשאני מקבל פנייה שחבר כנסת לא ענה, הם יודעים שגם באמצע הלילה הם יקבלו, ובדרך כלל יש להם תשובה מוצדקת.

אריה מכלוף דרעי: אין מושג כזה של פנייה שלא נענית.

אריה מכלוף דרעי: אין מושג כזה של פנייה שלא מטופלת.

אריה מכלוף דרעי: לא בכול אנחנו מצליחים, אבל להיענות ולעזור זה החובה שלנו.

אריה מכלוף דרעי: זו לא שררה – זו עבדות, פשוטו כמשמעו.

אריה מכלוף דרעי: עבדות זה לעשות את לא את רצון המלך או האדון אלא לעשות את רצון האיש הפשוט שזקוק לעזרה שלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני מאוד שמח שחברנו הרב יוסי טייב, שכמה שהוא צעיר יש לו עבר כל כך מפואר – שירת בצבא, למד בישיבה, מוסמך לרבנות, היה ברבנות מטעם הסוכנות, שליחות בטולוז; עשה הרבה מאוד דברים.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא מנותק.

אריה מכלוף דרעי: זה לא סתם שהוא מייצג את עולי צרפת בגלל שהדרכון שלו הוא מצרפת, אלא בגלל שבאמת הוא חי את יהדות צרפת כבר הרבה הרבה מאוד שנים, כואב את כאבה ושותף לכל הבעיות שהעלייה הזאת מתמודדת איתן – כל עלייה וההתמודדות שלה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי לא השכלנו לקלוט אותם נכון, לא התאמנו את עצמנו למנטליות ולצרכים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: זה סוג אחר לגמרי ממה שהתרגלנו.

אריה מכלוף דרעי: אני שמח גם שתנועת ש"ס הייתה התנועה הראשונה, ואני מקווה שתהיה בזה קנאת סופרים וגם מפלגות אחרות יאמצו את זה ויכניסו יותר חברי כנסת, נציגים, מן העולים הללו.

אריה מכלוף דרעי: יש שם חבר'ה מאוד מוכשרים.

אריה מכלוף דרעי: שייכנסו לכאן.

אריה מכלוף דרעי: אין יותר אותנטי ואין יותר יעיל משבא אדם שהוא בעצמו היה עולה חדש והוא נקלט כאן והוא הצליח והגיע לכנסת, והוא מטפל עכשיו בבעיות שהוא מכיר מקרוב באופן אישי.

אריה מכלוף דרעי: כבר היום אני יכול למנות – אומנם תקופה קצרה שהרב טייב נמצא, אבל כבר בתקופה הקצרה הזאת, גם ברמה הפרטנית של משפחות שנשברו ורצו לחזור בחזרה לצרפת, בגלל הקליטה – וזה לצערי קורה יותר מדי עם היהדות מצרפת – הוא הצליח לשכנע אותם והוא הפך להיות הכתובת הבלעדית שלהם, וגם התוכניות שהוא הכין.

אריה מכלוף דרעי: אני שומע שחברנו, שגם הוא הולך לנאום נאום בכורה, עמית, גם הוא שותף איתו ביחד – הם עושים ביחד תוכנית יפה מאוד כדי לקלוט, עם תקציב.

עמית הלוי: גם היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: גם היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: תדעו לכם שזאת מצווה אדירה.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו נצליח לקלוט את אלה שרוצים מאוד מאוד לבוא, זה יהיה מודל להרבה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: יש שם מאות אלפים שרוצים לבוא, רק הם חוששים.

אריה מכלוף דרעי: הפידבקים שהם קיבלו מהארץ הם לא טובים.

אריה מכלוף דרעי: אם אתם תצליחו להוכיח להם שיש להם עכשיו כאן תוכניות ושיש מי שיקבל אותם וישמע אותם ויפתור את הבעיות שלהם – הם אנשים אינטליגנטים, אנשים חמים, עם מסורת, עם משפחתיות, עם חיי קהילה, ממש תענוג.

אריה מכלוף דרעי: כל מי שביקר בצרפת חוזר בהתפעלות אדירה מהקהילות שם.

אריה מכלוף דרעי: אין שום סיבה שבעולם שהקהילות שם לא יהיו גם בארץ אותו דבר.

אריה מכלוף דרעי: כמו שאמר רבי יוסף בצרפתית, אני חוזר ואומר: באמת פה זה הבית של כל היהודים, בטח היהודים מצרפת.

אריה מכלוף דרעי: המקום שלכם כאן.

אריה מכלוף דרעי: ארץ ישראל תקלוט אתכם.

אריה מכלוף דרעי: האימא תקלוט אתכם באהבה גדולה, ואנחנו נעשה הכול, בעזרת השם, לעזור כמה שאפשר.

אריה מכלוף דרעי: רבי יוסף, אני מבין שגם המשפחה נמצאת כאן, אשתך.

אריה מכלוף דרעי: בהצלחה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: יש לך שליחות גדולה על הכתפיים, אבל אתה נמצא בסיעה של חברים שיעזרו לך בחברות ובידידות ובאהבה.

אריה מכלוף דרעי: בעזרת השם יחד תמשיכו לעשות ותקדשו שם שמיים ותעזרו לעם ישראל ככל יכולתכם, בכל היכולת.

אריה מכלוף דרעי: חזק ואמץ.

יריב לוין: תודה רבה לשר אריה דרעי.

יריב לוין: עד כאן נאום הבכורה של חברנו חבר הכנסת יוסף טייב.

יריב לוין: מכאן אני מזמין בברכה ובכבוד את חבר הכנסת עמית הלוי לשאת – באיחור של שתי כנסות – את נאום הבכורה.

יריב לוין: בבקשה.

עמית הלוי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יריב לוין, השר לביטחון פנים חברי אמיר אוחנה, שאני כאן בכיסא שלו – לא שוכח – חברותיי וחבריי לכנסת, צוות יקר, משפחתי היקרה, הוריי והורי אשתי שנמצאים כאן, ילדיי ואשתי האהובה אירית.

עמית הלוי: על פי תזה שהפכה אצלנו לדי מקובלת נפגשנו כאן לפני כ-100 שנים, אוסף של יחידים.

עמית הלוי: יחידים בני דת משה, בני קהילות שונות מ-100 ארצות מוצא, ללא זיקה של ממש ביניהם, הזדמנו להם כמעט במקרה לפינה הדרום-מערבית של יבשת אסיה.

עמית הלוי: במונחים רגילים של הגירה, פער עצום שכזה בין מרכיבי החברה החדשה שנוצרה כאן אמור היה לדון את הפרויקט הציוני לכישלון.

עמית הלוי: כדי להסביר בכל זאת את ההצלחה הפנומנלית של הציונות הגדירו סוציולוגים שונים את הציונות כלא פחות מהמצאת אומה.

עמית הלוי: שימו לב לדברים של וסרמן ודהאן, חוקרי לאומיות בולטים.

עמית הלוי: אני מצטט: "הציונות מהווה דוגמה מרתקת לתזת המצאת הלאומיות.

עמית הלוי: לא ניתן היה ליצור מקבוצות שונות כל כך של בני אדם – – – שהמשותף ביניהם מועט כל כך, קולקטיב פוליטי ותרבותי מתפקד ממלכתית וצבאית".

עמית הלוי: הצגת הישראליות כקולקטיב הבנוי קבוצות-קבוצות שהמשותף ביניהן מועט כל כך היא תזה שמייצרת שיח של שסעים וקרעים, כאלה שאינם ניתנים לאיחוי.

עמית הלוי: היא רואה בתפיסת כור ההיתוך הבן-גוריוני ערכת הדבקה מלאכותית.

עמית הלוי: התזה הזאת רואה בעם היהודי השב לאדמתו יצור העשוי שברים-שברים שהדבקה מרושלת מחזיקה אותם יחדיו.

עמית הלוי: בכל רגע נתון עלולים השברים לבקש לשוב לסדר הראשון.

עמית הלוי: התזה הזאת איננה תמימה כלל.

עמית הלוי: היא מבקשת לאבחן אצלנו מחלה שאינה קיימת כדי למכור לנו תרופה שאינה נדרשת.

עמית הלוי: היא משווקת לנו את רעיון הרב-תרבותיות כסלע קיומנו.

עמית הלוי: היא מחליפה את העומק הלאומי והתרבותי שלנו, את אוצרות האומה, את היצירה המשותפת בת אלפי השנים, את המנהגים ואת הכמיהות, את חיי החברה התוססים ומלאי המשמעות, בקשר קר בין אזרחים של מדינה רב-תרבותית המתקיימת בצל חוק יבש ופלורליזם עקר.

עמית הלוי: את המרחבים האין-סופיים שבהם נוצר וחי העם היהודי מחליפה התזה הזאת במכנה משותף רדוד אחד: חיה ותן לחיות.

עמית הלוי: את התזה הזאת פגשתי כבר כנער בתיכון.

עמית הלוי: למעשה, ילדינו משננים אותה גם היום בשיעורי האזרחות.

עמית הלוי: זוהי הגרסה הישראלית לרעיון האמנה החברתית של הובס, לוק ורוסו.

עמית הלוי: כאילו היינו חברת מהגרים חסרי זהות משותפת, אנו מתארים לדור הצעיר את מצב הטבע שלנו כישראלי לישראלי זאב, כחברה מפולגת ומשוסעת, כזאת שהשוויון, הסובלנות ושמירת החוק הם הנוסחה היחידה לחיים משותפים כאן.

עמית הלוי: זוהי תזה מסולפת ומסוכנת מאוד לישראל.

עמית הלוי: היא נדמית כסובלנית וממלכתית, ואני גם בטוח שנציגיה מלאי כוונות טובות, אבל היא בעצם רעיון מסכסך ומפלג.

עמית הלוי: יותר מכך – הדרך הזאת מרוקנת את הציונות מתוכן וקוראת תיגר על קיומה של ישראל כמדינת הלאום שלנו.

עמית הלוי: מי שקידם את התזה הזאת אל מרכז השיח שלנו היה, לצערי, כבוד הנשיא, נשיא המדינה ריבלין, בנאומו המפורסם "נאום השבטים".

עמית הלוי: תזת השבטים הרב-תרבותית בנאום הנשיא לא מסתירה את הפניית עורף שלה לרעיון הציוני.

עמית הלוי: היא קובעת בגלוי כי הציונות איננה עוד מכנה משותף לגיטימי אלא נחלתה של קבוצה שולית.

עמית הלוי: יש לכונן סדר ישראלי חדש, אמר הנשיא, סדר שמוותר מלכתחילה על הזהות המשותפת – על זהות משותפת כלשהי – ומקדש דווקא את הגבולות בינינו.

עמית הלוי: במשפט אחד הנשיא אמר לנו למעשה כי כל ישראל אחרים זה לזה.

עמית הלוי: אני חולק על התזה הזאת מכל וכול, אדוני היושב-ראש.

עמית הלוי: אני חולק עליה עובדתית כי היא פשוט לא נכונה – היא לא משקפת את החברה שבה אני חי כבר כמעט 50 שנה – ואני חולק עליה רעיונית כיוון שתחת מעטה הנימוס והסובלנות שלה מסתתרות מחשבות של פירוד וניכור.

עמית הלוי: אל מול התזה המסוכנת הזאת אני מבקש כאן להחזיר ולחזק את היסודות הלאומיים שלנו.

עמית הלוי: בישראל, זה נכון, יש מנעד עשיר ומגוון של אמונות, דעות וקהילות, אבל לפני הכול ואחרי הכול ישנו העם היהודי.

עמית הלוי: צודקים הסוציולוגים החדשים: השייכות הלאומית גישרה על הפערים העצומים.

עמית הלוי: היא אפשרה לנו לשוב ולהיות אומה משגשגת ומצליחה.

עמית הלוי: אלא שבניגוד לדבריהם, הלאומיות הזאת לא הייתה מניפולציה ריקה.

עמית הלוי: אי-אפשר לזייף תודעה לאומית כזאת לאורך זמן.

עמית הלוי: יעידו על כך סוריה ועיראק, לבנון ולוב, שהלאומיות המומצאת שלהם קורסת לנגד עינינו.

עמית הלוי: לעומתן, דוד מלך ישראל חי וקיים.

עמית הלוי: הלאומיות היהודית היא מציאות חיה וקיימת.

עמית הלוי: וכי יש היסטוריה לאומית מתועדת, נזכרת ומונחלת מדור לדור כמו ההיסטוריה היהודית?

עמית הלוי: יש אח ורע בתולדות העמים וזיקה כזאת של עם לאמונה, לטריטוריה ולשפה עתיקה כמו זו שלנו?

עמית הלוי: נכון, יש על הזהות והתרבות הלאומית שלנו דורות של פרשנויות, הרבה חילוקי דעות, אבל היא עדיין מדורת השבט שלנו, ואפילו ביתר שאת; שבט אחד – לא ארבעה, לא חמישה.

עמית הלוי: שבט אחים ואחיות – ההמנון האלטרנטיבי שכבש את הארץ בסערה רק בגלל שהוא מבטא את מה שכולנו יודעים ומרגישים עמוק בלב.

עמית הלוי: חברותיי וחבריי לכנסת, זה לא רק תיאור המצוי בחברה שלנו – זה גם המודל הרצוי ההכרחי.

עמית הלוי: כשיוסף טועה בדרך הוא פוגש אדם השואל אותו: מה תבקש?

עמית הלוי: ויוסף טובע אז את המשפט האלמותי: "את אחי אנכי מבקש".

עמית הלוי: "נסעו מזה", השיב לו האיש – נסעו מזה.

עמית הלוי: חכמינו מסבירים: מה "מזה"?

עמית הלוי: "נסעו מזה" – נסעו מן האחווה.

עמית הלוי: הוא הזהיר – האיש את יוסף – הם נסעו מן האחווה.

עמית הלוי: גם תזת השבטים הרב-תרבותית ראויה לאזהרה הזאת, כי היא מסיעה אותנו מן האחווה, היא מפוררת את המשותף.

עמית הלוי: הזרות מתנחלת בלבבות, דוחקת את הסבלנות ומקדשת את חומות ההפרדה בינינו.

עמית הלוי: הזהות הלאומית היהודית שלנו היא סם החיים של החברה והמדינה בישראל.

עמית הלוי: היא המקור לסולידריות ולאחווה, המקור לצדקת הקיום של ההווה ולתקוות דורות העתיד.

עמית הלוי: בלעדיה אין סולידריות, אין אחווה, אין הצדקה ואין ייעוד.

עמית הלוי: כמו בספר הספרים שלנו, כך במגילת העצמאות: הגיבור הראשי הוא העם היהודי.

עמית הלוי: לפחות עשר פעמים במגילה הוא מוזכר כסיבה להקמת המדינה ולקיומה.

עמית הלוי: ודווקא הוא, העם היהודי, נפקד מהסדר הישראלי של תזת השבטים, נוכח-נפקד במדינתו שלו, כאילו ישראל יהודית היא חלילה הגדרה בעייתית.

עמית הלוי: אימי עפרה, שנמצאת איתנו כאן, היא בת השבט של הנשיא ריבלין, בת למשפחת פרוש, שיחד עם משפחות בנזימן וטפרברג, משפחת ריבלין ועשרות נוספות עלו יחד בעליות ההן של תלמידי הגר"א מווילנה לירושלים.

עמית הלוי: היא מקפידה להזכיר לי שאני דור עשירי בירושלים.

עמית הלוי: זה לא הפריע לה להתחתן עם מישהו מהשבט האחר, כביכול – אבא שם-טוב, שנמצא איתנו, ממשפחה שהגיעה מאיזמיר, נין ונכד לרב חיים פלג'י, מיוצאי ספרד שנדדו לאיטליה ומשם לטורקיה העות'מאנית.

עמית הלוי: סבי אברהם הלוי עזב את בית המשפחה המפואר באיזמיר כיוון שלא יכול היה לשאת את הצביעות בתפילה היום-יומית במילים: "ותחזינה עינינו בשובך לציון".

עמית הלוי: או שאני עולה לארץ ישראל, אמר בוקר אחד לאביו אליהו, או שאני מפסיק להתפלל, ועלה יחד עם סבתא זימבול, זיכרונה לברכה.

עמית הלוי: את התפילות שהתפלל בירושלים של שנות השלושים ואילך הקפיד לקיים בבתי הכנסת של העדות השונות.

עמית הלוי: בליל שבת – בבית הכנסת האשכנזי, בבוקר – בבית הכנסת הספרדי ובמנחה הלכו למניין התימני.

עמית הלוי: יש להם ניגון מיוחד, אמר לילדיו, כדאי שנתחבר אליו.

עמית הלוי: בשולחן השבת של סבא היו מתנגנים כל ערב שבת שירי ארץ ישראל ממיטב הזמר העברי.

עמית הלוי: כנראה, בהשראתו התקשיתי תמיד לראות את עצמי חלק ממגזר מסוים, לגור במקום הומוגני או להיות שותף למפלגה סקטוריאלית.

עמית הלוי: כשילדיי שואלים אותי לפעמים לאיזו עדה אנחנו שייכים, אני משיב: לעדת ישראל – עדה מיוחדת, שבה המחלוקות והעמדות השונות, עם כיפה או בלעדיה, טפלות למשותף ולמאחד.

עמית הלוי: המודל הלאומי שאני מזכיר כאן, חברותיי וחבריי לכנסת, אינו חף מקשיים.

עמית הלוי: הוא מחייב מאמץ כלפי פנים כדי להביא את הקולות השונים בתזמורת הלאומית להרמוניה.

עמית הלוי: הוא זקוק גם למסגרת אזרחית שתעניק שוויון וכבוד לאזרחי ישראל שאינם יהודים.

עמית הלוי: בל נשכח, היחס לאזרחים בני עמים אחרים הוא ערך יהודי וציוני נעלה, אבל אסור לנו לגרוס במגרסה אזרחית לא אותנו ולא את המיעוט הלאומי הערבי.

עמית הלוי: הוא איננו שבט משבטי ישראל, אדוני היושב-ראש, הוא שבט עם תרבות שונה.

עמית הלוי: חובה עלינו לכבדה, אבל הוא לא הופך ולא יהפוך את ישראל למדינה רב-תרבותית.

עמית הלוי: ישראל נוסדה כמדינת הלאום של העם היהודי, וכזאת היא חייבת להישאר; מדינה שמקיימת מרחב אזרחי משותף עם המיעוטים החיים בקרבה, מכבדת אותם מאוד, וחשוב לא פחות – היא תובעת מהם לכבד אותנו, את זהותנו ואת זהות המדינה כמדינה יהודית.

עמית הלוי: לפני שנכנסתי לכנסת שימשתי כראש המכללה למדינאות, שרבים מבוגריה המצוינים משרתים בתפקידים חשובים בשירות המדינה.

עמית הלוי: נאום השבטים הפך אצלנו לקריאת חובה.

עמית הלוי: אני, כמו ששמעתם, מבקר חריף של הנאום ושל הרעיון שהוא מקדם, אבל כפי שהבהרתי לתלמידיי אני גם מבין מניין הוא נובע.

עמית הלוי: אני חושב שאני יודע מה מפריע כל כך לנשיא המדינה – כי זה מפריע גם לי וגם לאזרחים רבים.

עמית הלוי: מפריע לנו הרעש, אדוני היושב-ראש, מפריעים לנו המתח והכוחנות, העיסוק בטפל ולא בעיקר, קרבות האגו והשיח האישי הנמוך שכולנו לעיתים נופלים בהם.

עמית הלוי: אבל, חברותיי וחבריי, הטעות הנוראה ביותר שנוכל לעשות תהיה לזנוח, בגלל הרעשים האלה, את השייכות העוצמתית למכנה המשותף היהודי ולהעדיף על פניה שלום קר ומנוכר בין קבוצות זרות.

עמית הלוי: אנא, אל תיסעו מן האחווה.

עמית הלוי: האמת שלנו נבנית על ידי ויכוח, השפעה הדדית, הסכמה והכרעה.

עמית הלוי: בניגוד למה שנדמה לנו, ההתגוששות בינינו היא חיונית.

עמית הלוי: הדיאלקטיקה הזאת יוצרת את הציוויליזציה העברית שזוהרת היום במשפחת העמים והמדינות.

עמית הלוי: יש אצלנו מי שעסוקים בלהכפיש את גן העדן שלנו בעלילות שווא, אבל המתבוננים עלינו מבחוץ משתאים אל מול הפלא הישראלי.

עמית הלוי: איזו מדינה מערבית מקיימת משפחות ובהן מעל שלושה ילדים בממוצע בזמן שהציוויליזציה המערבית נמחקת מתחת לרף הדמוגרפי?

עמית הלוי: איך חברה מובילה בעולם ביזמות ובטכנולוגיה נשארת סולידרית וחברתית?

עמית הלוי: איך אתם משמרים את האמונה והמסורת בלי לפגוע בליברליות ובקדמה?

עמית הלוי: איך האחווה הלאומית נשמרת אצלכם יחד עם מקומו של היחיד וחירותו?

עמית הלוי: התשובה לכל אלו היא הרוח היהודית.

עמית הלוי: היא כוללת באופן ייחודי את הניגודים הללו.

עמית הלוי: המפגש ביניהם – המפגש בינינו – בונה את התרבות הישנה-חדשה שלנו ומביא בשורה ישראלית אמיתית.

עמית הלוי: אותה אנחנו רוצים להחליף בדגל האזרחות הטובה לבדה?

עמית הלוי: את חזון הנביאים להמיר בשוויון פרוצדורלי?

עמית הלוי: נסתפק בטוב המשותף במקום לשאוף לטוב הראוי?

עמית הלוי: זו הייתה הנזיפה, הצודקת כשלעצמה, של הפילוסוף היהודי הרמן כהן בחברו פרנץ רוזנצווייג בשל התקרבותו לציונות: "הפרחחים הללו", הוא לחש לו, "רוצים להיות מאושרים".

עמית הלוי: בהמשך להערה הזאת אני אומר כאן לחבריי הציונים מימין ומשמאל: אל תסתפקו באושר אזרחי.

עמית הלוי: אל תהפכו את מדינתנו, מדינת ישראל, לעירייה גדולה הנותנת שירותים אזרחיים.

עמית הלוי: הממלכתיות הזאת היא ריקה מתוכן והיא מסוכנת לחברה ולמדינה לא פחות מהעמדה הפוסט-ציונית.

עמית הלוי: יש בנו כל כך הרבה יותר מזה.

עמית הלוי: המהפכה שעם ישראל הוביל בעת העתיקה מול התרבות האלילית, ההשפעה האדירה שהייתה לנו על התרבות האנושית דרך הנצרות והאסלאם בימי הביניים והתרומה העצומה שלנו למהפכה המודרנית בעת החדשה – כל אלו היו ההקדמה לדורות שלנו, לתפקיד האוניברסלי של המדינה שלנו.

עמית הלוי: אנחנו מחויבים לכך.

עמית הלוי: העולם מצפה מאיתנו לכך.

עמית הלוי: נבואת ישעיהו, שכבר מתקיימת בחלקה ברחובות תל אביב וירושלים, עומדת לפתחנו, למימושה המלא: "נכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים ונִשא מגבעות ונהרו אליו כל הגוים.

עמית הלוי: והלכו עמים רבים ואמרו לכו ונעלה אל הר ה' אל בית אלהי יעקב ויֹרנו מדרכיו ונלכה באֹרחֹתיו.

עמית הלוי: כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלם".

עמית הלוי: תודה רבה.

עמית הלוי: שנה טובה לכל בית ישראל.

יריב לוין: תודה רבה לחבר הכנסת עמית הלוי וברכות גדולות.

יריב לוין: אני מזמין את חברנו השר אמיר אוחנה לברך חבר הכנסת עמית הלוי.

אמיר אוחנה: אילו דברים נאים, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שיכולתם ודאי להיווכח, כמוני, איזו תוספת נכבדה, תוספת מצוינת נוספה לכנסת ישראל.

אמיר אוחנה: משפחת הלוי, ההורים שם-טוב ועפרה, הוריה של עירית, הרעיה, ישראל ושושי, וכמובן עירית והילדים הדר, יהודה, כנה, טליה, אברהם ומתניה, חברי חבר הכנסת עמית הלוי, שיושב על כיסאו – כיסא שהוא זכה בו בעבודה קשה, בעמל רב; מי כמונו, שהתמודדו במפלגות שיש בהן פריימריז, יודעים כמה קשה להצליח להגיע לאן שהגעת, והגעת בזכות הרבה הרבה יכולות שיש לך ובזכות עבודה קשה.

אמיר אוחנה: יש הרבה מה לספר על חברנו עמית הלוי, וקשה היה לי לבחור מה להשמיט.

אמיר אוחנה: הייתי יכול לספר כמובן על היותו צאצא לתלמידי הגאון מווילנה שעלו לירושלים מצד אימו, ויכולתי לספר לכם על היותו נצר למשפחה מכובדת של לוויים מאיזמיר.

אמיר אוחנה: יכולתי לספר לכם על היותו לוחם בחיל השריון, בחטיבה 7, איש הייטק ומוביל ציבורי, ויכולתי כמובן לספר על השכלתו האקדמית הנרחבת – והיא באמת נרחבת.

אמיר אוחנה: יכולתי לספר לכם הרבה על המכללה למדינאות שיזם ועמד בראשה למן הקמתה, מכללה שהעמידה בוגרים רבים שנמצאים היום במקומות השפעה בחיים הציבוריים ובתקשורת, ושרק לצערי ולדאבוני אני אינני אחד מהם.

אמיר אוחנה: אבל אבקש היום, אדוני היושב-ראש, לספר אולי על הצדדים הפחות-מוכרים של עמית, שבעיניי מגדירים במידה רבה מי הוא.

אמיר אוחנה: חבר הכנסת עמית הלוי הוא בראש ובראשונה ובכל דרכיו תלמידו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.

אמיר אוחנה: חברי הכנסת, אם ברצונכם לדעת מיהו עמית הלוי, עליכם להעמיק במאמרו על אודות ההחמצה של תורת הרב קוק בימינו.

אמיר אוחנה: עמית מספר לנו שם כי לפי משנתו של הרב – ואני מצטט: "כל תהליכי ההתפתחות האנושית – בדת, בפילוסופיה, במדע ובחברה – מהווים חלק מתהליך 'התיקון' – – – מכאן שפע ההתייחסויות החיוביות של הרב – – – למדע, לפילוסופיה, לגוף, ליופי, לאומנות, לספרות, לאידיאולוגיות שונות שאליהן התמסר דורו, לפוליטיקה העולמית וכמובן לתנועה הציונית, שאותה ראה כציר מרכזי של ההתפתחות ההיסטורית" – כך עמית על הרב.

אמיר אוחנה: בנאום הניצחון בליל המהפך סיפר מנחם בגין כי זאב ז'בוטינסקי אומנם לא זכה לראות את הקמתה של המדינה, אבל – וגם כאן אני מצטט – "תלמידיו, אשר בשם תורתו ולמען הגשמתה נלחמו לשחרור האומה, המשיכו בסבלנות תוך אמונה שלמה בדמוקרטיה, לנסות לשנות את פני הדברים במדינתנו בפתק הבוחר ורק בפתק הבוחר, והגיעו עד הלום.

אמיר אוחנה: והם הגיעו עד הלום בתור ברית נאמנה עם תלמידיהם של חיים ויצמן, מנחם אוסישקין ואבא הלל סילבר" – עד כאן דבריו של מורנו ורבנו מנחם בגין.

אמיר אוחנה: היום אנו מברכים על כי לתלמידיהם של ז'בוטינסקי, ויצמן, אוסישקין וסילבר הצטרף גם תלמידו הצנוע – כי אני כתבתי בנאום המקורי: המובהק, אבל עמיתי תיקן אותי: תלמידו – אני מוסיף:

אמיר אוחנה: הצנוע – של הרב קוק.

אמיר אוחנה: ואם תהיתם מיהו עמית הלוי, אני חושב שזוהי התשובה.

אמיר אוחנה: הוא אינו היחיד, ברוך השם, אך כהולכים ורבים גם הוא אימץ זה מכבר את חידושו של הרב שלפיו דבקות רוחנית לא תושג באמצעות זלזול בעולם הכללי אלא דווקא דרך פיתוחו.

אמיר אוחנה: הדרך להנחלת ערכים, ואולי גם להתנחלות בלבבות, לא תושג בהסתגרות מגזרית אלא בתרומה לכלל כחלק בלתי נפרד מן הזרם המרכזי.

אמיר אוחנה: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהתהליך הזה מורגש בהרבה מקומות – גם בצבא, באקדמיה, בקולנוע, בשירה, וגם, אם מותר לי לרגע קטן לדבר פוליטיקה מפלגתית, גם בתנועת הליכוד, שהיא, בעיניי, לפחות, התנועה המגוונת והפלורליסטית ביותר בנוף הפוליטיקה הישראלית.

אמיר אוחנה: עמית הוא אומנם לוי, אך כל ישותו היא קניית אחיזה בנחלה – ההתנחלות רעיונית בלבבות ובראשים.

אמיר אוחנה: לא בכדי, כאשר הקים את המכללה למדינאות הוא קרא לה תחילה "המכללה למדינאות יהודית".

אמיר אוחנה: את הדברים האלה אפשר היה גם לשמוע בדבריו היפים והנאים שנשא ממש לפני כמה דקות.

אמיר אוחנה: החיבור הזה בין העם היהודי לבין ארץ ישראל, ובראש ובראשונה למשאת נפשו משך אלפיים שנה להר הבית, הוא חלק מרכזי ממשנתו של עמית, וילווה בוודאי גם את דרכו הציבורית שאני גאה, מאוד גאה, להיות שותף לה.

אמיר אוחנה: וברוח דבריו של מנחם בגין, תקוותי ואמונתי היא כי מאבקיו של עמית הלוי למען תקינות תהליכים בוועדת הבחירות המרכזית, כדי לוודא כי הדברים במדינתנו אכן נקבעים בפתק הבוחר – מאוד ייתכן שאתה מגיע אלינו קצת באיחור, אבל אנחנו שמחים שהגעת – לא היו לשווא; לא היו לשווא ראשית משום שהם הביאו לייעול ולשיפור המערכת בסבבי הבחירות שהמשיכו את מה שאנחנו קוראים לו מועד א', אבל שנית, משום שבמידה מסוימת – וכדי לקדם את מה שאני חושב שהוא מראית פני הצדק – היה למאבק הזה חלק בהחלטתי להפעיל את מה שמכונה "החוק הנורווגי" ולפנות את מקומי בכנסת לטובת חבר כה מוצלח, כה ערכי, יעיל וחרוץ, חבר הכנסת עמית הלוי.

אמיר אוחנה: שנה טובה ובהצלחה.

יריב לוין: תודה רבה לשר אמיר אוחנה.

יריב לוין: עד כאן, חברות וחברי הכנסת, נאום הבכורה של חברנו חבר הכנסת עמית הלוי.

יריב לוין: תם סדר-היום.

יריב לוין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ' באלול התש"ף, 9 בספטמבר 2020, בשעה 11:00 בצוהריים.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.