ישיבת מליאה, כנסת 23, פרוטוקול מספר 31, 2020-05-20 00:00

יריב לוין: אני פותח את הישיבה.

יריב לוין: היום, יום רביעי, כ"ו באייר התש"ף, 20 במאי 2020.

יריב לוין: אנחנו מתחילים בנושא הראשון על סדר-היום – הצעה לסדר-היום בנושא:

יריב לוין: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית על תפקוד הממשלה מול האלימות הגואה כלפי נשים והירצחן של 11 נשים מתחילת השנה, מס' 198, הצעתה של חברת הכנסת זנדברג.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: שר הרווחה היה אמור להגיע ולענות על ההצעה.

תמר זנדברג: אני פשוט מעדיפה שהוא ישמע את הדברים.

תמר זנדברג: אפשר לברר - - -

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, אם את מעוניינת, אני מוכן לעבור קודם לדיון בנושא יום ירושלים ולקיים את - - -

תמר זנדברג: אני אחכה שהשר ישמע.

קריאה: לא ערוכים לזה.

יריב לוין: לא ערוכים.

יריב לוין: טוב, בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני פשוט הבנתי שהשר מגיע ואמור להיכנס.

תמר זנדברג: אני פשוט באמת חושבת שמן הראוי.

תמר זנדברג: אתה יודע, אדוני היושב-ראש - - -

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: אני מסכים, לכן אני כבר אומר, חברת הכנסת זנדברג, שאני אספור את זמנך מרגע שהוא ייכנס.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני באמת חושבת שמהרגע שהכנסת, אחרי שנה וחצי של שיתוק, התחילה לעבוד וקמה ממשלה חדשה – שאתה יודע שאני לא חסכתי ביקורת ממנה, אבל עדיין, מרגע שקמה, אז יש שרים שנושאים במשרדים, ואני חושבת שמן הראוי, ואני בטוחה שגם השר עצמו רוצה להשתתף, ואני מודה לך על ההתחשבות ועל החשיבות שאתה רואה בדברים, כמונו.

יריב לוין: רבותיי, אנא, לשמור על השקט.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, בבקשה.

תמר זנדברג: אז רק לעדכן את החברים שפשוט אנחנו ממתינים לכניסתו של השר איציק שמולי, שר הרווחה החדש, שאחראי לענות להצעה הזאת.

תמר זנדברג: בכנסת הקודמת ראינו הרבה פעמים שנוהגים ששרים לא נכחו במליאה ושרים אחרים ענו במקומם.

תמר זנדברג: פה, אני בטוחה – וגם שמעתי וראיתי אתמול שהרבה מהשרים החדשים הביעו נכונות ומעורבות ואכפתיות מהנושא הזה.

תמר זנדברג: כידוע לכולכם, אני שייכת לסיעת אופוזיציה שלא חסכה ביקורת מהממשלה החדשה, אבל עדיין, ברגע שנכנסים שרים לתפקידם וממשלה נכנסת לתפקידה, אנחנו סמוכים ובטוחים - - -

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, סליחה, אי-אפשר לדבר כך.

יריב לוין: פשוט אי-אפשר לשמוע אותך.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני מבקש שקט, בעיקר מצד שמאל שלי.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אז מהרגע שנכנסו השרים לתפקידם, אנחנו סמוכים ובטוחים שכל כוונותיהם טובות, שכל הדברים שהם רוצים לעשות הם לטובת הציבור, ובטח בנושא הזה, שבאמת אין בו קואליציה ואופוזיציה – כולנו ראינו, שמענו והזדעזענו לאחרונה מהמצב.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: טוב, בסדר, אני אתחיל, אדוני היושב-ראש, ואני באמת תקווה שהשר איציק שמולי יצטרף במהלך הדברים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו כרגע באירוע לא רגיל.

תמר זנדברג: הינה, דקות לפני תחילת הישיבה נודע שהחוקים הפרוצדורליים – הנורבגי, מה שנקרא, שהוא כבר לא הנורבגי המדלג, הוא עכשיו הנורבגי היושב או העומד - -

קריאה: גולש.

תמר זנדברג: - - או הגולש, נמשכו מסדר-היום.

תמר זנדברג: אני ראיתי בזה באמת טעם לפגם שמליאת הכנסת – גם אחרי שכבר קמה ממשלה, ואמרו לנו שזו ממשלת חירום לקורונה – רואה לנכון להמשיך ולעסוק בנושאים פרוצדורליים ובנושאי הבית ובהסדרת היחסים בין הקואליציה לאופוזיציה, ולא להתחיל לעבוד במה שמטריד את רוב הציבור הישראלי.

תמר זנדברג: אבל הינה, הנושא הזה כרגע ירד מסדר-היום.

תמר זנדברג: כנראה שהפוליטיקה חזקה יותר מהכול.

תמר זנדברג: לכן נשארנו לעסוק בנושא אחד, שהוא אולי החשוב והדחוף ביותר שיש לחברה הישראלית לעסוק בו בימים אלה, נושא שמציל חיי אדם.

תמר זנדברג: חברות וחברים, רק בחודש מאי – אנחנו נמצאים היום ב-20 – רק בחודש מאי איבדו את חייהן שלוש נשים בגלל אלימות מגדרית.

יריב לוין: השר שמולי הגיע, אז אנחנו עכשיו נתחיל את מניין עשר הדקות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, ותודה, אדוני השר איציק שמולי.

יריב לוין: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

יריב לוין: אלה חבלי לידה של ממשלה חדשה, אין מה לעשות.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה לברך ולקבל בברכה לאולם את השר איציק שמולי, ולהתחיל ולומר שלשר איציק שמולי ולי הייתה אתמול שיחה והייתה אתמול התדיינות בנושא הזה.

תמר זנדברג: אני בטוחה שזה הנושא הראשון שיעמוד לנגד עיניך, השר שמולי, בתור שר הרווחה.

יריב לוין: השר ביטון היקר, אנא, פשוט לא שומעים.

יריב לוין: לא שומעים.

יריב לוין: גם ביציע, אנא, פשוט לא שומעים.

יריב לוין: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רוצה לתאר בשתי דקות את מצב החירום, בעוד שתי דקות את ההשתלשלות של איך הגענו עד הלום, ומה צריך לעשות מעכשיו והלאה.

תמר זנדברג: באמת, אני בטוחה שלא יהיו קואליציה ואופוזיציה בנושא הזה, למרות שגם אתה, חבר הכנסת ביטון, יודע שאני משתייכת לאלה שלא חסכו ביקורת מהממשלה המוקמת, אבל זה באמת נושא שעומד לפתחה של הממשלה הזאת, ויש כאן גם אחריות מיניסטריאלית.

תמר זנדברג: אז קודם כול, שנבין איפה אנחנו נמצאים - - -

קריאה: - - -

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, יש כאן תלונות שלא מצליחים לשמוע.

יריב לוין: אנא, הסדרנים, אם אפשר להגביר את הקול של המיקרופון של חברת הכנסת זנדברג.

יריב לוין: אם אפשר.

תמר זנדברג: אוקיי, אז קודם שנבין איפה אנחנו נמצאים ואיך הגענו עד הלום.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו היום ב-20 במאי.

תמר זנדברג: רק בחודש במאי, ב-20 הימים האחרונים, נרצחו שלוש נשים מאלימות מגדרית ומאלימות נגד נשים ומאלימות במשפחה.

תמר זנדברג: חיי אדם של שלוש נשים נלקחו רק בחודש האחרון.

תמר זנדברג: בחמשת החודשים האחרונים, מתחילת השנה, נרצחו 11 נשים, קיפחו ואיבדו את חייהן – פחות מחצי שנה.

תמר זנדברג: תקופת משבר הקורונה החריפה את המצב הזה.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים על תשע נשים שנרצחו רק מאז חודש מרץ, מאז תחילת משבר הקורונה, ועלייה של 40% בפניות למקלטים לנשים מוכות ולדיווחים על אלימות במשפחה ועל אלימות נגד נשים.

תמר זנדברג: עכשיו, שנבין: את רוב המקרים האלה, חברות וחברים, אפשר למנוע.

תמר זנדברג: זה חיי אדם שאפשר וצריך וראוי להציל אותם.

תמר זנדברג: הבוקר התראיינתי ברדיו ושאלו אותי: אבל לפחות שניים מהמקרים שהיו בזמן האחרון – מאיה וישניאק, זיכרונה לברכה, שנרצחה בשבוע שעבר, ומיכל סלה - - -

יריב לוין: מכובדיי, סיעת יש עתיד-תל"ם, חברה שלכם לאופוזיציה מדברת על נושא כל כך חשוב, ופשוט לא שומעים כלום.

יריב לוין: רבותיי, אני מבקש שקט.

יריב לוין: גם מצד שמאל מאחור, אנשי סיעת הליכוד היקרים, אנא, לא שומעים את הדוברת.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: הבוקר שאלו אותי, אדוני היושב-ראש – הרי יש מקרים כמו לדוגמה הרצח של מאיה וישניאק, זיכרונה לברכה, שנרצחה רק לפני שבוע בחנק בידי בן זוגה, והרצח של מיכל סלה באוקטובר 2019, שנרצחה באכזריות מזעזעת על ידי בעלה – אמרו לי: זו גזרת גורל.

תמר זנדברג: מה אפשר לעשות?

תמר זנדברג: לא היה אפשר לדעת.

תמר זנדברג: אלה משפחות נורמטיביות, נשים חזקות – כל אותן מילים מצמררות שלא יתחילו לתאר את הטרגדיות המשפחתיות והאנושיות שעומדות מאחוריהן.

תמר זנדברג: והתשובה היא, חברות וחברים, שכן – יש ואפשר; יש מה לעשות ואפשר למנוע.

תמר זנדברג: היום אחר הצהריים בבית הנשיא ישיק פורום מיכל סלה האקתון בנושא פתרונות דיגיטליים להתמודדות עם ניסיון למנוע את הרצח הבא.

תמר זנדברג: כבר בשנת 1995 חברות הכנסת דאז נעמי חזן, לימור לבנת ויעל דיין יזמו והקימו ועדת חקירה פרלמנטרית, והיא קמה בבית הזה והגישה דוח די עבה, עם הרבה מאוד המלצות, שהתגלגל לאורך השנים, עד שהגיע לשנת 2017, ואז ממשלת ישראל אימצה ואישרה בממשלה תוכנית ממשלתית להתמודדות עם רצח נשים.

תמר זנדברג: בין היתר התוכנית ההיא כוללת הרחבת המענים הטיפוליים במקלטים, אפשרויות זיהוי והכשרה לצוותים במשרדי הרווחה וברשויות המקומיות וגם תוכנית לטיפול בגברים האלימים.

תמר זנדברג: כי היום, אדוני היושב-ראש, אנחנו מבינים ומבינות יותר שאם נמשיך להסתיר את הנשים והילדים לא יצא מזה פתרון.

תמר זנדברג: הפתרון לאלימות עובר דרך ההתמודדות עם האלימות עצמה ועם הגברים האלימים.

תמר זנדברג: דרך אגב, לאלה ששאלו אותי בימים האחרונים: למה בכלל צריך ועדת חקירה פרלמנטרית?

תמר זנדברג: אז אני רוצה לספר שבדצמבר 2018 – את היית כאן, חברת הכנסת אלהרר, יחד עם הרבה חברות כנסת שלצערי רובן לא נמצאות כאן כבר יותר היום, ואנחנו אלה שממשיכות ונושאות את הלפיד הזה – אנחנו הסכמנו למשוך את ההצבעה על ועדת חקירה פרלמנטרית, מפני שהממשלה התחייבה לתקצב את התוכנית הממשלתית בסכום של כ-240 או 250 מיליון שקל.

תמר זנדברג: היום מאי 2020.

תמר זנדברג: אני יודעת, השר החדש שמולי, שאתה מייד תעלה לכאן ותגיד: תנו לנו צ'אנס, אנחנו ממשלה חדשה.

תמר זנדברג: אמרתי קודם, אנחנו לא חסכנו ביקורת מהממשלה הזאת, וגם ממך אישית וממפלגתך על שהצטרפתם לממשלה הזאת, אבל אין לי ספק שבנושא הזה הכוונה שלך נכונה, אמיתית וטובה.

תמר זנדברג: אין לי גם ספק שאתה תעשה יותר.

תמר זנדברג: אבל יש כאן אחריות מיניסטריאלית מתמשכת של הממשלות לדורותיהן, וגם הממשלה הזאת – אגב, העומד בראשה הוא אותו אחד – אחראית לתוכנית שאושרה ב-2017.

תמר זנדברג: מאז עוד נשים איבדו את חייהן, והאישה הבאה שנמצאת בסכנה, יכול להיות שברגע זה אנחנו לא יודעים שהיא נמצאת בסכנה, ואנחנו כאן רוצים להציל אותה.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לסיים את השנה עם סטטיסטיקה של עוד 20 או 30 נשים נוספות שיירצחו - - -

יריב לוין: חברי הכנסת שטרן ובן ברק, אי-אפשר לנהל ככה ישיבה.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, תסביר גם לחבריך לסיעה: בלי טלפון במליאה ולא בעמידה - - -

אחמד טיבי: - - - מתכוון להיות נוקשה - - -

יריב לוין: לא נוקשה.

יריב לוין: כשעמדת עם הטלפון לא אמרתי כלום, אבל כשכבר ישבת איתו איבדתי תקווה שזה יסתיים, אז כבר אמרתי: אין ברירה אלא להעיר.

יריב לוין: חברת הכנסת סאלח, אנא.

יריב לוין: אנא.

יריב לוין: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, השרים החדשים והשר שמולי, הסיבה שאנחנו עומדים כאן היום היא כי יש אי-שם נשים שהחיים שלהן בסכנה ברגע זה.

תמר זנדברג: ואחד המאפיינים של התחום הזה, שכולם מסכימים איתו אבל נזכרים בו רק כשנרצחת אישה, ואז אנחנו הולכים לנחם והשרים כותבים ציוצים בטוויטר ומשתתפים בצער של המשפחות, ונשים יוצאות לרחובות ומפגינות, ועושות מבצעים הירואיים כמו הטסת הארון של טטיאנה חייקין, שנרצחה לפני שבועיים או שלושה – אבל הנושא הזה סובל מטיפול בגלים, גל עולה וגל יורד, וגל שוב עולה וגל שוב יורד, ואין טיפול רציף.

תמר זנדברג: המטרה של ועדת החקירה הפרלמנטרית הזאת – וכן, זה הכלי שהכנסת יכולה לקחת לתשומת ליבה – מבין 36 השרים החדשים אין שרה למניעת אלימות במשפחה, אין שר לשוויון מגדרי.

תמר זנדברג: לכן השרים שכן קיימים, ובראשם אתה, חברי – אני מרשה לעצמי לקרוא לך ככה – איציק שמולי, זה לתת גם לכנסת אפשרות לעקוב אחרי הביצוע; להבטיח שאותם 250 מיליון שקלים הולכים למקום הנכון; שאותם מענים מפותחים; שאותה אישה מפתחת את היכולות לראות ולזהות את הסימנים המקדימים, ושהמשפחה שלה יכולה לעבור ולראות את הסימנים המקדימים ולהתריע בגינם; שאותו גבר יכול גם הוא – כן, יכול גם הוא; היום אנחנו יודעים שזה יכול להציל חיים – לפנות לסיוע ולטיפול, כי טיפול בגברים זה חלק גדול מאוד מהתוכנית.

תמר זנדברג: ולכן, חברי איציק שמולי, אני פונה אליך בבקשה אישית: יש לנו כאן הזדמנות – לממשלה החדשה הזאת – לא להתחיל באותו ריטואל חוזר על עצמו שבו האופוזיציה מציעה, הקואליציה מנפנפת מסדר-היום ועולם כמנהגו נוהג.

תמר זנדברג: יותר מ-50,000 אזרחיות ואזרחים שלחו מאז אתמול בשעות אחר הצוהריים למעלה מ-50,000 מיילים לחברות הכנסת בקואליציה, המעטות, לנשים שיושבות כאן, כדי לבקש מהן לתמוך בהצעה הזאת.

תמר זנדברג: במקום להפוך את הנושא הזה לנושא לעומתי – כי לאישה הבאה שחייה בסכנה לא אכפת מקואליציה ואופוזיציה, ואנחנו כאופוזיציה מוכנים כאן ללכת רחוק.

תמר זנדברג: אתה יודע, אחר כך, כשמקימים ועדה כזאת, אז אפשר לעשות כל מיני דברים כדי להבטיח שקואליציה ואופוזיציה ביחד ישלבו ידיים על מנת ללוות את נושא ולטפל בו.

תמר זנדברג: ואני מבקשת ממך שאנחנו נעביר את ההצעה הזאת היום ושהכנסת תקים יחידה שתלווה את הנושא לאורך הזמן, תוכל לעקוב אחרי הביצוע שלכם – שאני משוכנעת ובטוחה, ובאמת בלב שלם, שאתם מתכוונים לעשות אותו – ושלא ההצבעה הראשונה בימי חייה של הקואליציה הזאת תהיה להעיף מסדר-היום הצעה לוועדת חקירה פרלמנטרית בנושא רצח נשים, וכך לסמן למשפחות של הנשים שנרצחו, לנשים שנמצאות בסכנה, לארגונים שמפעילים את המקלטים, לארגוני הרווחה, לכל העולם הזה שמתעסק באלימות המגדרית – לא לסמן לו שההחלטה הראשונה של הממשלה הזאת היא להגיד: לא אכפת לנו מכן, ואנחנו ממשיכים הלאה לחוק הנורבגי ולמשרד ההוא והזה, בלי לתת את הדעת, בלי לעצור רגע ולתת את הדעת לנושא הכל-כך חשוב הזה.

תמר זנדברג: אני בהחלט מצפה להצבעה פה אחד בנושא הזה, ואני בטוחה שכך ייעשה בעוד דקות ספורות.

תמר זנדברג: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: השר איציק שמולי ישיב בשם הממשלה.

יריב לוין: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה - - -

יריב לוין: קודם כול, אדוני השר, ברכות לנאום בכורה בתוארך זה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אני אנסה להגביר את קולי.

איציק שמולי: הלוואי שהנושא היה נושא – איך נאמר?

איציק שמולי: בנאום הבכורה, אם היינו יכולים לבוא עם איזושהי בשורה ענקית, כמובן שהנסיבות היו יותר משמחות, אבל גם הכאב וגם הנסיבות של הנושא הזה – שכפי שהעלתה חברת הכנסת זנדברג, הוא נושא כאוב מאוד ומתמשך שלא בא על פתרונו בשנים האחרונות.

איציק שמולי: יש פער מאוד גדול בין המילים וההכרזות לבין מה שנעשה בפועל, למרות שאני לא מטיל ספק לרגע בכוונות הטובות של מי שהיו פה, גם במשרד העבודה והרווחה, אבל זו בהחלט יוזמה בין-ממשלתית.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר, כפי שהוזכר קודם באשר לוועדה הבין-משרדית עם המלצות ברורות ותקצוב ברור של כ-250 מיליון שקל בפריסה של חמש שנים, הרי שבמבחן התוצאה, הממשלות לא עמדו ביעד הזה, והתקציב שהיה צריך להינתן – תקציב חירום לכל דבר ועניין – התקציב הזה לא הועבר במלואו.

איציק שמולי: בחלק של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, כחלק מהפעילות השוטפת של המשרד – תכף אני אגע בזה – יש בבסיס התקציב של המשרד כ-50 מיליון שקלים שמופנים כדי להתמודד עם התופעה המגונה הזאת.

איציק שמולי: גם משרדי ממשלה אחרים מקצים חלק מסוים מתקציבם, קטן מדי, כדי לתת מענה – כל אחד והפריזמה שלו – לתופעה המגונה.

איציק שמולי: אבל בסוף, המטרה של הוועדה הבין-משרדית הייתה גם לתכלל את כל המשימות שעומדות על הפרק.

איציק שמולי: למשל, אנחנו יודעים שיש בעיה קשה בהעברת מידע: המידע שעובר בין הרשויות, בין המשרדים השונים שאמורים לתת מענה בזמן חירום לתופעה הזאת, לא עובר מספיק מהר.

איציק שמולי: וכאן באמת הזמן עולה בחיי אדם, וזה בהחלט משהו שאנחנו נהיה חייבים לתת עליו את הדעת.

איציק שמולי: אני רוצה בראש ובראשונה להתייחס כמובן למקרה המזעזע האחרון, של מאיה, זיכרונה לברכה, ששירה אחותה כתבה באופן כל כך מרגש וכואב על אחותה, שהיא לעולם לא תהיה חלק מהסטטיסטיקה.

איציק שמולי: ואני אומר לך, חברת הכנסת זנדברג, ואני אומר לכם, חברי הכנסת, המשפט הזה ילך איתי במשך חודשים ארוכים לתוך הקדנציה הזאת.

איציק שמולי: אתם מכירים אותי, חלקכם, לא מהיום; הסוגיות החברתיות באמת נוגעות בנימי נפשי.

איציק שמולי: ואם יש משהו שבכל פעם מחדש מפוצץ לי את הבטן זה העובדה שיש יותר ויותר ישראלים, אזרחים וגם לא אזרחים, שנמצאים במצבים של סכנה, של חוסר ישע, והחברה הישראלית – מדינת ישראל – לא יודעת לתת להם עדיין את המענה המספק.

איציק שמולי: אנחנו פוגשים את זה בכל מיני שדות, בוודאי בעולם של נפגעי אלימות במשפחה – אלימות נגד נשים, אלימות נגד ילדים – נושא שבאמת עומד להיות נושא מרכזי בקדנציה הזאת, כשאני אימצא במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

איציק שמולי: בסופו של דבר אני חושב שכמו בכל דבר אחר, גם כאן אנחנו נימדד בראש ובראשונה בתוצאות ובתקציבים.

איציק שמולי: אנחנו עומדים בפני תקציב, ואין שום ספק שהאחריות הכוללת של כלל משרדי הממשלה והאחריות שלי כשר הממונה, היא להוביל את התכלול ולהוביל את המאמץ בתוך התקציב, כדי שהפער הזה שנוגע להחלטה הבין-משרדית שלא תוקצבה במלואה – הפער הזה ייסגר כמה שיותר מהר.

איציק שמולי: אני נכנס לקדנציה הזאת היישר לתוך מציאות מחרידה ממש, שבה כמה נשים נרצחו באכזריות מתחילת השנה.

איציק שמולי: לצערי, זה ריטואל שחזר על עצמו; השנה הזאת איננה שונה מקודמתה מבחינת ההתפרצות של התופעה.

איציק שמולי: ואנחנו צריכים לעשות כל מה שאנחנו יכולים כדי למגר, כדי לעקור, כדי להעלים את התופעה המתועבת הזאת, שהיא באמת אחת הבעיות הקשות ביותר והדחופות ביותר שהמשרד בראשותי יידרש להן.

איציק שמולי: אני נכנסתי למשרד הזה, ואני רוצה לומר לכם שיש בו עובדים באמת מקצוענים וערכיים, אבל לפעמים גם הם לא מצליחים לתת את כל המענה, בין השאר בגלל ההמלצות שנכתבו בוועדה הבין-משרדית, וגם הבעיות שעליהן הצביעה קודם חברת הכנסת זנדברג.

איציק שמולי: אבל אני אומר לכם, האחריות עליי היא אחריות ברורה.

איציק שמולי: אני, יחד עם עמיתיי השרים – ואני רואה גם כמובן את מכובדי סגן שר הרווחה משולם נהרי, שמסייע לי במשרד – עלינו לגייס את כל הממשלה כדי להעמיד את המשאבים הנדרשים כבר בתקציב הקרוב וכדי להבטיח הקמה של מערך ליווי, מעקב והרחקה של גברים אלימים והרחבת מעטפת ההגנה לנשים, כמובן – וכשאנחנו מדברים על מעטפת הגנה, ההגנה צריכה להיות בזמן אמת, ההגנה חייבת להינתן בזמן אמת – וכמובן, תוספת של עובדים סוציאליים ואנשים שיוכלו לתת את אותו מענה בשעת חירום.

איציק שמולי: כמו שאמרתי כבר פעמיים, אני אומר לכם בפעם השלישית: גם לגבי הנושא הזה וגם לגבי שאר הנושאים שאני ממונה עליהם, אני מבקש שאנחנו נימדד אך ורק בתוצאות, לא בהצהרות.

איציק שמולי: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יהיה חייב להשיג את אותם המשאבים כדי להרחיב בצורה משמעותית, אדוני היושב-ראש, את מעטפת ההגנה גם על נשים וגם על ילדים שהם נפגעי אלימות בתוך המשפחה, אבל לא רק בתוך המשפחה.

איציק שמולי: אני רוצה לפנות אלייך, חברת הכנסת זנדברג, כיוון שאמרת שהייתה איזו פעולה ממוקדת של חברות הכנסת.

איציק שמולי: אז אני אומר לך משהו בצורה באמת ברורה: המאבק הזה הוא לא מאבק רק של נשים, הוא מאבק של החברה כולה.

איציק שמולי: הבעיה הזאת היא לא בעיה רק של נשים.

איציק שמולי: זה נכון שנשים וילדים נפגעים ונפגעות ממנה במיוחד, אבל הפתרון והאחריות לפתרון הם בראש ובראשונה על החברה כולה, ובתוכה כמובן גם על הגברים.

איציק שמולי: כולנו כחברה צריכים להתמודד עם אותה תופעה, למנוע אותה, להוקיע אותה ובעיקר – למגר אותה.

איציק שמולי: אנחנו – ואני מדבר פה לא רק בשם משרד הרווחה אלא בשם הממשלה – צריכים לנקוט את כל האמצעים ובכל המישורים כדי להביא את התוצאה המיוחלת הזאת, גם במניעה, גם בהגנה, גם בהרתעה, גם באכיפה וגם בענישה.

איציק שמולי: המטרה שלנו היא שנשים יהיו בטוחות בכל מקום, גם בביתן אבל גם במרחב הציבורי כולו.

איציק שמולי: בשעת שגרה, המשרד, כפי שחלקכם בוודאי יודע, מפעיל מספר רב של מרכזים ושירותים טיפוליים לבני משפחה שעדים לאלימות – חלקם כמובן הפוגעים עצמם וחלקם כמובן, למרבה הצער, גם הנפגעות.

איציק שמולי: המטרה היא לסייע לאישה שנמצאת בטווח סכנה – ולפעמים זאת לא סכנה, זאת כבר ממש פגיעה – לבודד אותה ולהגביר את מעטפת ההגנה עליה, ולפעמים גם על ילדיה.

איציק שמולי: אנחנו עושים את זה גם באמצעות שירותים שונים, גם באמצעות בתי מחסה שפזורים במקומות רבים בארץ.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד מילה על משבר הקורונה.

איציק שמולי: אין שום ספק שבמהלך תקופת הקורונה המשבר הזה התעצם במיוחד.

איציק שמולי: המשבר הזה התעצם בגלל הבידוד שנכפה על האוכלוסייה מטעמי בריאות.

איציק שמולי: בעצם אנחנו עדים למצב שבו יש זינוק חד מאוד של עשרות אחוזים בדיווחים – ואלו רק הדברים שאנחנו יודעים עליהם – על פגיעה בנשים בתוך ביתן, ובתוך זה כמובן גם בילדים.

איציק שמולי: יש עלייה של עשרות אחוזים גם בפנייה למוקד של משרד הרווחה.

איציק שמולי: הפניות האלה מטופלות כמובן על ידי העובדים הסוציאליים המקצוענים והמסורים שלנו, אבל הזינוק הזה מלמד גם עד כמה קריטי שנעמיד כבר את מענה החירום של הממשלה כולה.

איציק שמולי: בזמן המשבר הזה של הקורונה, מה שהמשרד עשה – המשרד הביא לעיבוי ולהרחבת המענה לנשים שנדרשו לעזוב את ביתן ופתח – כפי שחלקכן וחלקכם יודעים ויודעות – מקלט נוסף ייעודי לנשים.

איציק שמולי: אני צריך עוד שתי דקות.

איציק שמולי: נוסף על כך הוקם קו שקט לשיחות בהודעות ובסמ"ס, והורחבו שירותי מוקד החירום של המשרד – 118 – כל זאת מתוך הנחת עבודה שצריך להגיע לכמה שיותר נשים שנמצאות בטווח הסכנה.

איציק שמולי: המשרד יצא בקמפיין שהעלה בצורה משמעותית את המודעות.

איציק שמולי: חלק מהעלייה בפניות למוקד הוא תוצאה של הקמפיין הזה, כדי להבהיר לנשים שנמצאות באותו מקום מסוכן שיש מי שיקשיב ומי שיושיט יד.

איציק שמולי: לצד כל הדברים האלה, זה ברור שיש לנו עוד הרבה מה לעשות.

איציק שמולי: הוקמה עכשיו ממשלה חדשה.

איציק שמולי: הייתה לא רק החלטה קודמת של ועדה בין-משרדית, אלא למיטב זיכרוני – אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי יודע, כי היית בממשלה הקודמת – הייתה ועדה בתוך הממשלה שעסקה בנפגעי אלימות בתוך המשפחה.

איציק שמולי: ודאי נצטרך להקים מחדש את הוועדה הזאת.

איציק שמולי: אנחנו מתכוונים להשקיע משאבים רבים וניכרים כדי לפתח עוד תוכניות ועוד מענים ולהעביר תקציבים – אני אומר שוב – כבר בתקציב הקרוב לטובת התמודדות עם התופעה הקשה הזאת.

איציק שמולי: במקביל, בשבועות האחרונים גברים בצו הרחקה קיבלו מענה של דיור קצר טווח לתקופה של משבר הקורונה באמצעות תקציב ייעודי שהועמד לטובת העניין, ופעולות נוספות.

איציק שמולי: אני לא רוצה להרחיב, מכיוון שיותר חשוב שנתמקד לא במה שעשינו אלא במה שנעשה, אז אני אסכם ואומר שני דברים: 1.

איציק שמולי: אנחנו מתכוונים לשים את הנושא הזה בראש סדר-היום של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בפרט ושל הממשלה בכלל.

איציק שמולי: הדבר יצטרך לקבל תקציב למענה החסר של ההחלטה הבין-משרדית, שלא תוקצבה עד היום במלואה.

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אני רוצה להזכיר שיש פה גם חברות כנסת, כמו קרן ברק ואחרות, שעוסקות בתופעה הזאת יום-יום ושעה-שעה.

איציק שמולי: אני, חברת הכנסת זנדברג, לא חושב שזה דבר נכון והגון - - -

תמר זנדברג: - - -

איציק שמולי: בבקשה, מה הסיכום?

תמר זנדברג: יש לנו סיכום.

איציק שמולי: אז לא יכולת להגיד את זה לפני שלוש דקות?

תמר זנדברג: לא ידעתי לפני כן.

תמר זנדברג: הוא מנסה להגיד לך.

מכלוף מיקי זוהר: אני מנסה להגיד לך, ואתה בלהט.

איציק שמולי: בסדר.

איציק שמולי: אני מבין שהגיעו לסיכום.

יריב לוין: השר שמולי, כשלא קוצבים זמן, סימן שצריך זמן לסיכומים.

איציק שמולי: הבנתי.

איציק שמולי: אני רק רוצה לומר דבר, כי אני מבין שהגענו לסיכום.

איציק שמולי: אני אומר את זה גם לחברת הכנסת זנדברג וגם לאחרות וגם לאחרים כאן:

איציק שמולי: אני מבקש אתכם, בואו נעבוד ביחד.

איציק שמולי: הדלת של משרד העבודה והרווחה פתוחה.

איציק שמולי: פתוחה.

איציק שמולי: במקום שאנחנו נהפוך את הנושא הזה לנושא של התנגחות ודברים כאלה, חלילה, אני מבטיח לכם: הדלת שלי פתוחה.

איציק שמולי: תבואו עם רעיונות טובים, ואנחנו נקדם אותם ביחד.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: תודה רבה לשר שמולי.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

יריב לוין: אני מבין שהגעתם לאיזשהו סיכום.

יריב לוין: אנא גשי למיקרופון, המיקרופון בצד.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, אנא תאשר את הסיכום.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש וחברי הקואליציה, תראו, זו באמת ממשלה חדשה, קואליציה חדשה, ואנחנו רוצים לתת הזדמנות לעשות ולהיות שותפים.

אלי אבידר: למה?

אלי אבידר: למה?

תמר זנדברג: אנחנו סיכמנו – רגע, שנייה.

יריב לוין: חבר הכנסת אבידר - -

תמר זנדברג: אנחנו נסכם - - -

יריב לוין: קודם כול תשב.

יריב לוין: קודם כול תשב.

יריב לוין: קודם כול תשב.

יריב לוין: זה לא מכובד, באמת.

יריב לוין: אתם מקיימים שם ישיבת סיעה.

יריב לוין: זה אולם המליאה.

יריב לוין: תשבו, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: 36 שרים - - -

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, תשבי בבקשה עכשיו.

יוליה מלינובסקי: - - -

יריב לוין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, תשבי בבקשה במקומך.

יריב לוין: תשבי בבקשה במקומך.

יוליה מלינובסקי: אני לא עשיתי שום דבר, רק - - -

יריב לוין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יריב לוין: תשבי בבקשה במקומך.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, תשבי, בבקשה.

יריב לוין: תשבי, בבקשה.

יריב לוין: אני לא רוצה להוציא אותך.

יריב לוין: תשבי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אני לא צריכה לשבת מאחורי - - -

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, תשבי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: - - - שמישהו אחר ישב שם.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, תשבי.

יריב לוין: אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר פעם שלישית.

יריב לוין: תשבי.

יריב לוין: טוב, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יריב לוין: אנא, להוציא אותה, לצערי הרב.

יוליה מלינובסקי: אני יוצאת מפה - - - (חברת הכנסת יוליה מלינובסקי יוצאת מאולם המליאה.

יוליה מלינובסקי: )

יריב לוין: לצערי הרב, חברת הכנסת מלינובסקי.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: כאמור, אני מזהה רצון גם של השר שמולי וגם של הנהלת הקואליציה להירתם לנושא ולעשות ממנו משהו.

תמר זנדברג: בהסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה אנחנו נצביע על הצעה רגילה לסדר-היום שתעבור לוועדה לקידום מעמד האישה, שהבנתי שעדיין אין לה ראשות, אבל סוכם שתוקם שם ועדת משנה מיוחדת שתעקוב אחר יישום התוכנית הממשלתית למניעת רצח נשים לתקופה מוגבלת ותלווה את היישום הזה מצד משרדי הממשלה השונים.

תמר זנדברג: בסדר?

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, חבר הכנסת מיקי זוהר?

מכלוף מיקי זוהר: - - -

יריב לוין: מקובל גם עליך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: רבותיי, חברות וחברי הכנסת, נא לשבת.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, נא לשבת כל אחד במקומו.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, נא לשבת במקומך.

יריב לוין: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר.

יריב לוין: חבר הכנסת סופר.

יריב לוין: כל אחד צריך כאן הזמנה אישית.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר.

יריב לוין: חבר הכנסת זוהר, בבקשה, אי-אפשר ככה.

יריב לוין: חבר הכנסת סופר, בבקשה לשבת.

יריב לוין: השרה רגב – כל אחד יקבל זימון אישי – נא לשבת.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי.

יריב לוין: חבר הכנסת טיבי, נא לשבת.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, אני מבקש ממך לשבת במקומך.

יוליה מלינובסקי: - - -

יריב לוין: אפשר.

יריב לוין: אפשר.

יריב לוין: אפשר.

יריב לוין: אני מבקש לשבת במקום.

יוליה מלינובסקי: - - -

יריב לוין: אני מבקש לשבת במקום, חברת הכנסת - - -

יוליה מלינובסקי: - - - אתם תפסתם את כל המליאה.

יוליה מלינובסקי: כל השרים שלכם - - -

יריב לוין: אני מבקש.

יריב לוין: אני מבקש.

יריב לוין: הסדרן, אני מבקש להוציא את חברת הכנסת מלינובסקי.

יריב לוין: היא תיכנס – היא צריכה לגשת למקומה אם היא מעוניינת להצביע.

יריב לוין: חברת הכנסת מלינובסקי, אם את מעוניינת להצביע, אנא תיגשי למקומך.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: רבותיי, חברות וחברי הכנסת, השר כץ והשרה רגב.

יריב לוין: השר כץ והשרה רגב, נא לשבת.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה לשבת.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה לשבת.

יריב לוין: שבי.

יריב לוין: לפני שנעבור להצבעה, אני מבקש לברך את אזרחי ישראל המוסלמים לרגל חג עיד אל-פיטר.

יריב לוין: אנחנו עושים את זה קצת לפני החג, כי אין לנו ישיבת מליאה במועד סמוך יותר.

יריב לוין: ישיבת המליאה הבאה היא אחרי החג.

יריב לוין: השר כץ, אני מבקש ממך.

יריב לוין: השר כץ, אנא ממך, זה לא מכובד, שב רגע.

יריב לוין: השר כץ, השר ישראל כץ, קצת כבוד.

יריב לוין: שב, בבקשה.

יריב לוין: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אזרחי מדינת ישראל החוגגים את חודש רמדאן ואת עיד אל-פיטר, נכבדיי חברי הכנסת ועובדי הכנסת החוגגים את רמדאן ואת עיד אל-פיטר, בימים האלה שנותרו לסיום חודש רמדאן אתם מתכוננים לחגוג את עיד אל-פיטר, ואני מאחל לכם ימים מבורכים וחג שמח ומלא בריאות ואושר.

יריב לוין: חג שמח.

יריב לוין: מי ייתן שאללה יקבל את מעשיכם הטובים בחודש המבורך שלכם.

יריב לוין: ) חג שמח.

יריב לוין: אין מחיאות כפיים במליאה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעה לסדר-היום לעניין הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית על תפקוד הממשלה מול האלימות הגואה כלפי נשים והירצחן של 11 נשים מתחילת השנה, הצעתה של חברת הכנסת זנדברג, שהפכה להצעה לסדר-היום.

יריב לוין: הצבעה.

יריב לוין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 77 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה המסדרת נתקבלה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, שומע?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: רק רגע, חבר הכנסת - - -

אוסאמה סעדי: פה בגלות, בגלות למעלה.

יריב לוין: אנחנו באמצע הצבעה.

יריב לוין: מי לא יכול היה להצביע מאיזושהי סיבה?

קריאה: בעד.

יריב לוין: בעד.

יריב לוין: השר הנגבי?

צחי הנגבי: בעד.

יריב לוין: בעד.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג?

יריב לוין: בעד.

יריב לוין: עוד מישהו לא יכול היה?

יריב לוין: חבר הכנסת שמולי?

יריב לוין: השר שמולי – ארבעה.

יריב לוין: עוד מישהו לא יכול היה להצביע?

יריב לוין: אם כך, בעד – 81, נגד – אחד, אין נמנעים.

יריב לוין: ההצעה לסדר-היום אושרה, והיא תועבר לוועדה המסדרת לצורך קביעת הוועדה שתדון בה כשיקומו הוועדות.

אוסאמה סעדי: אפשר, אדוני היושב-ראש?

יריב לוין: בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

יריב לוין: איפה אתה?

אוסאמה סעדי: פה, ביציע, ביציע, למעלה.

אוסאמה סעדי: בגלות, בגלות, אדוני.

יריב לוין: למעלה.

יריב לוין: למעלה.

יריב לוין: חס וחלילה.

יריב לוין: כן.

אוסאמה סעדי: קודם כול, אדוני, אני מברך אותך, ואני מודה לך על הברכה לחג עיד אל-פיטר שיחול בשבת או בראשון.

אוסאמה סעדי: ביום שני אמורה להיות מליאת הכנסת, ומכיוון שביום שני יחול או היום השני או היום השלישי של חג עיד אל-פיטר א-סעיד, אני מבקש ממך להתחשב בכך ושביום שני לא יהיו הצבעות או דיונים חשובים שצריכים הצבעה, כי אנחנו נהיה בחופשת עיד אל-פיטר.

אוסאמה סעדי: תודה לך.

יריב לוין: חבר הכנסת סעדי, אני אבדוק את הבקשה הזאת, ואני כמובן אשיב לך לאחר שאני אבדוק את הדברים.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך על הדברים שאמרת, ומה עוד שאמרת את זה בערבית רהוטה.

יריב לוין: השתדלתי.

אחמד טיבי: הפתעת לטובה – כמו אבא שלך.

יריב לוין: אה, לדרגה של אבא שלי בעניין הזה אני כבר לא אגיע, אבל תודה רבה.

יריב לוין: מכובדיי, אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, והוא: ציון יום ירושלים ויום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לכבוד יום ירושלים – אנחנו מקדימים אותה מעט, מאחר שלא תהיה לנו ישיבת מליאה סמוכה יותר – ישיבה שאנו עורכים במלאות 53 שנים לשחרור ואיחוד עיר הבירה שלנו.

יריב לוין: לפני כמעט 150 שנה ביקר בירושלים ההיסטוריון צבי גְרֶץ.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, נא לשבת.

יריב לוין: השר הנגבי, בבקשה.

יריב לוין: השר הנגבי, השרה רגב, לשבת.

יריב לוין: למה זה קשה?

יריב לוין: חברי הכנסת ברק וביטן, נא לשבת.

יריב לוין: חבר הכנסת ביטן, ידידי, נא לשבת.

יריב לוין: שבו, אי-אפשר ככה.

יריב לוין: לפני כמעט 150 שנה ביקר בירושלים ההיסטוריון צבי גרץ.

יריב לוין: בגלל שהוא לא היה יכול לשלוח את התמונות של מה שראה בווטסאפ, הוא כתב דוח, דוח מזעזע.

יריב לוין: גרץ דיווח שירושלים עזובה ומפורדת.

יריב לוין: הוא ראה עיר ענייה עם עבר נשכח ועתיד עגום.

יריב לוין: פחות מ-8,000 יהודים התגוררו באותה העת בירושלים, ובהם 14 קהילות יריבות.

יריב לוין: כל אחת מהן, הוא כתב, סגורה וחתומה בפני חברתה ואין האחת דואגת לאחרות ולא כלום.

יריב לוין: זו הייתה ירושלים של אז.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, יום ירושלים נקבע בעקבות אירוע היסטורי מדהים: אחרי שחיילי צה"ל צעדו בעיר העתיקה, אחרי שדגל מגן דוד הונף בעיר דוד, אחרי שנשמע קול שופר בהר הבית, אחרי העלייה בעוד שלב, בתהליך ההיסטורי של אלפי שנים – זהו יום של שמחה גדולה, וגם יום של זיכרון.

יריב לוין: אנחנו זוכרים היום את כל מי שהיה לו חלק בתהליך הזה אבל לא זכה לראות בעיניו את חומות ירושלים הבנויה.

יריב לוין: באופן מיוחד אנחנו מעלים היום על נס את אחינו יוצאי אתיופיה, ששם ירושלים היה על שפתיהם כאשר יצאו למסע הארוך אליה, שלצערנו חלקם לא זכו לסיים.

יריב לוין: אנשים ונשים אמיצים אלו, שהקריבו את כל מה שהיה להם למען חלום הדורות, הם מופת והשראה לא רק לבני העדה האתיופית אלא לכל עם ישראל.

יריב לוין: היום אנחנו יודעים – המאמץ שלהם, התקווה שלהם, הגעגועים שלהם, לא היו לשווא.

יריב לוין: ירושלים היא היום לא רק בירתנו המאוחדת אלא עיר מופלאה שאין דומה לה בעולם.

יריב לוין: ירושלים היא הנצח.

יריב לוין: היא העבר שלנו, המפואר והכואב; היא ההווה שלנו, היפה והמאתגר; היא העתיד שלנו, שמלא בשאיפות אין-סוף.

יריב לוין: אנחנו חוגגים כי אם גרץ היה מגיע היום לירושלים הוא לא היה מאמין למראה עיניו.

יריב לוין: זו עיר מגוונת, שמחה, שצבועה בשלל צבעים אנושיים.

יריב לוין: הניצחון במלחמת ששת הימים היה קפיצת מדרגה אדירה בהיסטוריה של ירושלים, בהיסטוריה שלנו.

יריב לוין: אני שמח, חברות וחברי הכנסת, להיות יושב-ראש הכנסת הראשון שנולד בירושלים אחרי הניצחון, הראשון שזכה לגדול בעיר המאוחדת.

יריב לוין: אני זוכר, כילד, איך הלכנו בהתרגשות לכותל המערבי, אני זוכר את משחקי הכדורגל באצטדיון קטמון ובימק"א, ואני זוכר את הטעם המיוחד של הבייגל'ה שהיינו קונים בעגלות בעיר העתיקה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, לפני שנתיים עלינו מדרגה נוספת כאשר בעקבות החלטה אמיצה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ובזכות יישום אמיץ לא פחות של שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן, עברה שגרירות ארצות הברית לבירתנו, ירושלים.

יריב לוין: ההכרה האמריקאית בירושלים כבירת ישראל עושה צדק עם ירושלים, עם מדינת ישראל ועם האמת ההיסטורית.

יריב לוין: אני רוצה להודות מכאן פעם נוספת לנשיא טראמפ ולשגריר פרידמן על עמידתם האיתנה לצד מדינת ישראל, לצד האמת.

יריב לוין: לצערי, לכל עליית מדרגה כזאת יש הקדמה – אגב, זו אותה הקדמה בדיוק.

יריב לוין: בחסות המומחים להפחדות, הפרופסורים ל"זה לא ילך", חברי מקהלת "סליחה שניצחנו", מסבירים לנו שחבל להתאמץ, שמסוכן להעז.

יריב לוין: משכנעים אותנו שאם נשאף ליותר נאבד את מה שיש.

יריב לוין: אומרים לנו שעדיף להישאר על המדרגה שאנו עומדים עליה.

יריב לוין: אבל ירושלים בזה למומחים האלה.

יריב לוין: היא עיר נצחית.

יריב לוין: יש בה עוצמה טכנולוגית.

יריב לוין: היא מעצמה בתחום התיירות.

יריב לוין: אנחנו עושים את זה יום-יום ושעה-שעה.

יריב לוין: בתפקידי הקודם, כשר התיירות, הייתה לי הזכות להיות בין יוזמי פרויקט הרכבל בירושלים, שיצא ממתחם התחנה ויגיע עד שאר האשפות.

יריב לוין: הפרויקט, שכל תוכניותיו ותקציבו כבר אושרו, יספק חוויית תיירות מדהימה והגעה קלה לכותל המערבי וללב העיר העתיקה.

יריב לוין: זוהי דוגמה לפיתוח האדיר שבירת הנצח שלנו חווה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, ירושלים היא הלב שלנו.

יריב לוין: היא הבית והבירה של העם היהודי כבר אלפי שנים.

יריב לוין: היום אנחנו מודים על המדרגות שעלינו עימה עד היום וממשיכים במלוא העוצמה לפתח אותה, לחבר אותה, ללכד אותה, לעלות עימה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים לדובר הבא – השר לירושלים ומורשת, מכובדי השר רפי פרץ.

יריב לוין: בבקשה.

רפי פרץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, שמעתי את דבריך בהתרגשות רבה.

רפי פרץ: באמת, גם אני חש התרגשות גדולה.

רפי פרץ: גם אני נולדתי וגדלתי בירושלים.

רפי פרץ: בשנת 1956 נולדתי כאן, בעיר, וגדלתי בשכונת בית מזמיל, היום קריית יובל, שכונת עולים של שנות השישים – רומנים, מרוקאים, פולנים, תימנים, עיראקים, מאיפה לא.

רפי פרץ: אני פרי מעשיה של העיר הזאת.

רפי פרץ: גדלתי בה, למדתי בה, התחנכתי פה וחינכתי פה.

רפי פרץ: התרגשות גדולה לבן הפרברים להיות שרה של ירושלים.

רפי פרץ: אומרת הגמרא במסכת תענית: אמר רבי יוחנן, אמר הקדוש ברוך הוא: לא אבוא בירושלים של מעלה עד שיבואו בניי בירושלים של מטה.

רפי פרץ: הגמרא מחדדת לנו כי לירושלים יש שתי בחינות, שני רבדים – ירושלים של מעלה וירושלים של מטה.

רפי פרץ: במשך אלפיים שנות גלות יהודים התפללו יום-יום לשוב אל ירושלים כור מחצבתנו.

רפי פרץ: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני", אמרנו.

רפי פרץ: והינה, היום לפני 53 שנים ירושלים אוחדה מחדש – הר הבית והעיר העתיקה, ארמון הנציב והר חומה, הר הזיתים והר הצופים.

רפי פרץ: שבנו אל אדמתנו, אל מולדתנו, אל עירו של דוד, אל עיר הנצח ירושלים.

רפי פרץ: ירושלים איננה חרבה ושוממה, כפי שהטבת לבטא את זה, יושב-ראש הכנסת; ירושלים בנויה ונמצאת בתנופה אדירה.

רפי פרץ: בנייתה וחיזוקה של העיר ירושלים באה לידי ביטוי גם בהחלטת הממשלה על חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל לפני 40 שנה.

רפי פרץ: ממשלת ישראל ומדינת ישראל אומרות בהחלטה הזאת כי ירושלים איננה ככל הערים – זו עיר הבירה הנצחית המיוחדת שלנו, והיחס אליה צריך להיות שונה.

רפי פרץ: כשר לירושלים ומורשת אני מאמין בבניית ירושלים של מטה, בקידום התיירות, בבניית תשתיות בעיר העתיקה ובהנגשה שלה לאוכלוסיות רבות ככל שניתן, בעידוד השקעות כלכליות והבאת חברות טכנולוגיה ובחיזוק האקדמיה בעיר.

רפי פרץ: נוסף לכך, אני רואה בבניית ירושלים, בבנייה בירושלים, ערך לאומי-מדיני עליון, בגבעת המטוס – שאני כילד קטן במלחמת ששת הימים ראיתי את הפוגה-מגיסטר שמסתחרר ונופל על הגבעה הזאת מהבית שלי בבית מזמיל – בגבעת המטוס ובהר חומה, בהר הזיתים ובארמון הנציב.

רפי פרץ: יש אתגרים רבים בתכנון ובנייה שעומדים לפנינו, ואני בטוח שנוכל להם.

רפי פרץ: מעל כל אלו ישנן אוכלוסיות מגוונות בעיר המצריכות את תשומת ליבנו – השקעה בשכונות החרדיות, בחינוך, במבנים.

רפי פרץ: אני רואה ערך מוסף בפיתוח שכונותיה המזרחיות של העיר.

רפי פרץ: השקעה בצמצום פערים בין מזרח למערב העיר היא מטרה מרכזית שנפעל לקדם במשרד.

רפי פרץ: בני נוער מהארץ ומחו"ל צריכים להמשיך לבוא לבקר בירושלים, לסיורי מורשת העיר וללמידה שתחבר אותם לשרשרת הדורות שלנו.

רפי פרץ: אם לחזור לדברי רבי יוחנן, בד בבד עם בניינה של ירושלים של מטה, ירושלים הגשמית, העיר התוססת, המתקדמת, עיר הבירה שעיני כל העולם נשואות אליה, אנו בונים גם את ירושלים של מעלה, ירושלים הרוחנית, האידיאלית, ירושלים שעיני השם אלוקיך בה, ירושלים שהשראת שכינה בתוכה – וכל מי שמכיר את ירושלים יודע איזה מקום של תורה העיר הזאת.

רפי פרץ: בנימה אישית אוסיף: החברה הישראלית עברה בשנה האחרונה משבר פוליטי שהוביל לשלוש מערכות בחירות, דבר שלא היה לו אח ורע.

רפי פרץ: בכל מערכת בחירות התחדדו השסעים, בהחלט גדלה השנאה, לצערי הרב, והמחלוקת העמיקה וגרמה לחברה להיות מקוטבת ומשוסעת.

רפי פרץ: הקרעים הפנימיים, האיום הגדול ביותר של החברה והמדינה בישראל – על זה חרבה ירושלים, בבית ראשון מעט ובבית שני בוודאי.

רפי פרץ: ברוך השם, לאחר מערכת הבחירות השלישית הצלחנו לגשר על הפערים, לפעול ברוחה של ירושלים ולהקים ממשלת אחדות בישראל – ממשלת אחדות, ממשלה המייצגת את רוב החברה הישראלית.

רפי פרץ: אי-אפשר להתעלם מכך שהמאבק בנגיף הקורונה גרם לחברה הישראלית להתאחד, לגלות סולידריות להעמיד על נס את אותה ערבות הדדית.

רפי פרץ: אנחנו לומדים מירושלים לאורך ההיסטוריה: אחדות ופיוס הם הבסיס האיתן שלנו.

רפי פרץ: אני רוצה כאן, מעל בימת הכנסת, לחזק את ידי ראש הממשלה מר בנימין נתניהו וראש הממשלה החלופי ושר הביטחון מר בני גנץ על ההחלטה החשובה והאמיצה שהאחדות הירושלמית תנצח.

רפי פרץ: לפני 53 שנים, כפי שאמרת, היושב-ראש, פרצו הצנחנים את שערי העיר.

רפי פרץ: ירושלים מסרה את נפשה, איבדנו חברים וקרובים, עד ליום הגדול שבו הונף דגל ישראל שוב על עיר קודשנו ותקיעת השופר נשמעה בקול.

רפי פרץ: רק אתמול, חברי הכנסת, נחשפה חפירה חדשה מתחת לרחבת הכותל, שבוצעה על ידי הקרן למורשת הכותל וחניכי מכינות קדם-צבאיות.

רפי פרץ: החשיפה הזאת נותנת לנו הצצה נוספת אל העומק שטמון בקרקע הכל-כך מיוחדת, שכבות-שכבות של ניסיונות להשמיד את העיר הזאת – ויכולנו להם.

רפי פרץ: ירושלים היא לב האומה.

רפי פרץ: כראש מכינה זכור לי כיצד תלמידיי, נערים עולי אתיופיה, היו מספרים בעיניים בורקות על הכיסופים של הוריהם לירושלים, כיצד הם הלכו קילומטרים רבים בתחושה שבית המקדש קיים, שירושלים עומדת על תילה, ובפיהם מילה אחת חזקה ואיתנה: יורסלם.

רפי פרץ: יהיו המילים האלה לזכר האלפים מאחינו האתיופים שנספו בדרך לארץ ישראל.

רפי פרץ: יהי זכרם ברוך.

רפי פרץ: עומדות היו רגלינו בשערייך, ירושלים.

רפי פרץ: לפעמים אין בעל הנס מכיר בניסו.

רפי פרץ: ירושלים שאנחנו מכירים היום זו לא ירושלים שבה אני נולדתי – וזה לא היה ב-1800; אני נולדתי ב-1956.

רפי פרץ: ירושלים שאנחנו מכירים היא בטח לא ירושלים של תקופת הרב יואל משה סלומון, בהובלתו את פורצי החומות והקמת השכונות הראשונות מחוץ לעיר העתיקה.

רפי פרץ: ביום הזה ראוי לזכור את מסירות הנפש על העיר הזאת לאורך כל הדורות – מימי דוד המלך ועד לוחמי גבעת התחמושת; מאסירי המחתרות ועד רב-שוטר הדר כהן, השם ייקום דמה, שנפלה בשער שכם על בניינה של ירושלים.

רפי פרץ: אנחנו מחויבים לירושלים – לפתחה ולקדמה, להביא את כל מה שטמון בה ליושבי הארץ הזאת.

רפי פרץ: בברכת ירושלים נבורך כולנו.

רפי פרץ: "הנצח זו ירושלים", אומרת הגמרא, זוהי "עיר שעושה כל ישראל חברים".

רפי פרץ: תודה רבה לכם.

יריב לוין: תודה רבה לשר רפי פרץ.

יריב לוין: השר מיכאל מרדכי ביטון, בבקשה.

יריב לוין: אני מברך אותך על נאום הבכורה בתוארך כשר.

מיכאל ביטון: תודה, אדוני.

מיכאל ביטון: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת והשרים וכל מי שצופה בנו בארץ ובעולם, עם ישראל זה עם מיוחד.

מיכאל ביטון: זה עם שתחנות חייו הן שמחה ועצב מהולים כאחד, עם שהנרטיב והדנ"א שלו משלבים כאב וגאווה על ההמשכיות היהודית בסמיכות עצומה.

מיכאל ביטון: אנחנו במדינת ישראל ידענו לחבר את החיבור הזה: חיברנו את יום הזיכרון לחללי צה"ל ליום העצמאות, את יום הכאב והצער והזיכרון ליום של ניצחון, של תקומת ישראל.

מיכאל ביטון: אבל הגדלנו לעשות היום וחיברנו שני ימים: את יום ירושלים ואת יום הזיכרון לנספי העלייה מאתיופיה, גיבורי העולים, הגיבורים האלה כאן, בקרבנו, איתנו.

מיכאל ביטון: אמרת, כבוד השר, שאין בעל הנס מכיר בניסו?

מיכאל ביטון: הינה הנס לפנינו.

מיכאל ביטון: אני מבקש מהשרה פנינה תמנו שטה לעמוד.

מיכאל ביטון: אני רוצה שתעמדי רגע, בבקשה.

מיכאל ביטון: לא, אני לא ממשיך עד שאת עומדת.

מיכאל ביטון: אני מבקש ממך לעמוד, גברתי השרה.

פנינה תמנו: הצלחת להביך אותי.

מיכאל ביטון: לא, לא, את נציגה פה.

מיכאל ביטון: השרה עלתה בגיל שלוש, וגדי נכנס עכשיו – ברוך הבא, סגן השר לביטחון פנים.

יעקב מרגי: ואבשלום הסדרן.

מיכאל ביטון: ואבשלום, ודנה - -

קריאה: וזוהרה.

מיכאל ביטון: - - וזוהרה, וכל הצוות המדהים שלנו.

מיכאל ביטון: אתם הגיבורים.

מיכאל ביטון: אתם גיבורי ישראל ביום הזה של הזיכרון לנספי העולים מאתיופיה במסע הקשה.

מיכאל ביטון: אבל נתחיל בשמחה ונעבור ליום הזיכרון הזה.

מיכאל ביטון: אומר הנביא זכריה: "כה אמר ה' צבאות, עוד ישבו זקנים וזקנות ברחֹבות ירושלם ואיש משענתו בידו מ רֹב ימים.

מיכאל ביטון: ורחובות העיר יִמָּלאו ילדים וילדות משחקים ברחֹבותיה".

מיכאל ביטון: הנבואה הזאת, ברוך השם, התגשמה.

מיכאל ביטון: זכינו שירושלים היא לא חלום רחוק.

מיכאל ביטון: עם ישראל שב לציון, וילדים משחקים ברחובות – ילדים שהם צאצאים של עולים חדשים ממרוקו, ילדים של עולים שהם ניצולי שואה, ילדים של עולים מאתיופיה, מרוסיה, מכל ארצות העולם.

מיכאל ביטון: בסיפור הישראלי המוכר יום ירושלים הוא יום של שחרור, של חזרה הביתה – הצנחנים בכותל, הרב גורן תוקע בשופר – אבל מחובתנו לספר סיפור יותר רחב.

מיכאל ביטון: אני זוכר כילד, הרב רפי, שהייתי בורח מהישיבה למטרות טובות.

מיכאל ביטון: היו לי חברים בישיבת מרכז הרב, ובחצות היה מתחיל שיעור תורה בישיבת מרכז הרב, ומשם – צעדה ברחוב יפו עד לכותל המערבי, ושם תפילת שחרית בשעת זריחה.

מיכאל ביטון: הייתי ילד בן 12 ו-13, עולה לאוטובוס לישיבת מרכז הרב ומצטרף להמון אדם שחוגג כאן את יום ירושלים.

מיכאל ביטון: ירושלים חוברה יחדיו באיחור של 19 שנה מעצמאות ישראל.

מיכאל ביטון: לפעמים אנחנו אומרים אתחלתא דגאולה – שאנחנו התחלנו את הגאולה, זאת התפיסה.

מיכאל ביטון: אז התחלנו את עצמאות ישראל ביום העצמאות, אבל השלמנו את עצמאות ישראל ביום ירושלים, באיחור של 19 שנה.

מיכאל ביטון: זה לא מקרי שהטקס הממלכתי לזכר יהודי אתיופיה שנספו במדבריות סודאן נקבע ליום הזה.

מיכאל ביטון: אחינו יוצאי אתיופיה – גם הם חלמו על ירושלים.

מיכאל ביטון: גם הם היו מוכנים למות כדי לחזור אליה.

מיכאל ביטון: כ-4,000 אנשים ונשים, ילדים וילדות, מתו בדרכם מאתיופיה בצרות, בייסורים, קשיים ופורענות, פגיעה, רדיפה, שוד ושבר ומאמץ.

מיכאל ביטון: מחנות הפליטים בסודאן לפעמים הפכו להיות מחנות מוות, עד שהיה נדרש מבצע מהיר, באמצע שנות השמונים, להטיס כמה שיותר – מבצע משה.

מיכאל ביטון: הייתי בן 14, בישיבה תיכונית.

מיכאל ביטון: אל החדר שלי לילה אחד מגיע בחור בשם איוב ולידו בחור בשם שמואל אילמה ובחור בשם מנשה.

מיכאל ביטון: מנשה ישן איתי בחדר, ושמואל אילמה, לימים קצין בצנחנים ומנהיג בג'וינט – ואתם יודעים מה?

מיכאל ביטון: זה אתגר.

מיכאל ביטון: כשמנשה בא לחדר שלנו הוא לא ידע עברית.

מיכאל ביטון: הוא הרגיש נבוך, מבויש.

מיכאל ביטון: וכן, במדינת ישראל קליטת יהדות אתיופיה חשפה עצב רגיש.

מיכאל ביטון: זה לא שהמדינה הזאת לא ידעה יחס מפלה ומדיר, אבל נחשפנו גם לגילויים קשים של גזענות, של חוסר קבלת האחר.

מיכאל ביטון: הרבה פעמים אנחנו מדברים על העלייה כעל חלום ושברו.

מיכאל ביטון: פעם אחת חבר שלי, קיבוצניק, אמר: הקיבוצים הם החלום ושברו: היה חלום ונהייתה הפרטה ויש שבר.

מיכאל ביטון: אז אמרתי לו: ירוחם היא שברו והחלום.

מיכאל ביטון: בשברו כבר היינו; אנחנו רוצים לזוז אל החלום ביום הזה.

מיכאל ביטון: אז אם קליטת העלייה של יהדות אתיופיה, יש בה חלום ושברו, כנסת ישראל וממשלת ישראל נדרשות לתקן את השבר הזה היום.

מיכאל ביטון: וזכינו במהפכה חברתית ומנהיגותית של שרה לקליטה ועלייה שהיא בת קהילת אתיופיה, שהיא גיבורה מקרב העולים והצועדים בסודאן.

מיכאל ביטון: זכינו שגדי יברקן, סגן השר לביטחון הפנים, מעליית מבצע משה - - -

דסטה גדי יברקן: שלמה.

מיכאל ביטון: אתה בשלמה, 1991.

פנינה תמנו: הוא ישר - - -

מיכאל ביטון: לא, הוא לא יודע.

מיכאל ביטון: כשהוא היה ילד ואנחנו היינו קצינים בבה"ד 1 פתאום, בן לילה, הגיעו מטוסים, ושמו אותנו כל אחד במרכז קליטה לכמה חודשים.

מיכאל ביטון: אני קצין בבה"ד 1, מוצמד למעגלים – מרכז קליטה של קרוואנים במבצע משה.

מיכאל ביטון: לשניכם יש שליחות.

מיכאל ביטון: אנחנו צריכים לעבוד יחד; אנחנו צריכים לקלוט את הנוער.

מיכאל ביטון: אנחנו יודעים שיש נוער בסיכון; אנחנו יודעים שחיילים אתיופים – גם לי יש שליחות – סובלים מאוד בצבא, חיילים בודדים.

מיכאל ביטון: אנחנו צריכים לבנות קשר טוב יותר של המשטרה שבאחריותך אל הקהילה האתיופית.

מיכאל ביטון: קליטת העלייה היא לא ביומיים.

מיכאל ביטון: מדינת ישראל היא אלופת המבצעים.

מיכאל ביטון: אתה אומר למוסד להביא 30 מטוסים של הרקולס לאדמה זרה ולהעלות כמה אלפי אנשים – ב-48 שעות הוא מבצע את זה, עם כוחות הביטחון.

מיכאל ביטון: השר גלנט, אחרים, היו חלק מזה.

מיכאל ביטון: העלייה במבצע זה דבר אחד – הירואי, מרשים, על זה נתברך ונברך – אבל קליטת העלייה האישית של אדם, של משפחה, בפרנסתו, בקורת הגג שלו, בכבודו שניטל ממנו, בילדיו, בכבוד לקייסים, בכבוד לרוחניות של ההנהגה הרוחנית של יהדות אתיופיה – זאת קליטת עלייה שלא נגמרה.

מיכאל ביטון: אני בן של עולים – מסעודה ואליהו עלו ב-1963.

מיכאל ביטון: לפעמים קליטת עלייה נמשכת 40 ו-50 שנה.

מיכאל ביטון: אנחנו כל הזמן צריכים לתקן את השברים.

מיכאל ביטון: החוב המוסרי של מי שהביא עלייה לארץ ישראל הוא חוב שנמשך 100 שנה, עד שאחרון העולים מרגיש בבית, עד שהוא שווה זכויות, עד שלא יסבול מגזענות; עד שעורך דין צעיר אתיופי מבריק לא יבוא למשרד עורכי דין ויגידו לו: אתה לא מתקבל כי אתה אתיופי.

מיכאל ביטון: אני אגיד לכם סוד על ירוחם הקטנה: יש בה רק שתי משפחות אתיופיות, אבל מפוארות – מורה מדהימה, אהובה, בחינוך הממלכתי-דתי, 20 שנה מחנכת כיתה א', מרגישה בבית, בנתה בית, מגדלת ילדים, בעלה שוטר – שמחים בחלקם – ומשפחה אהובה אחרת, בצנעת הפרט, שהם חברי נפש שלי, של אישה שכמעט איבדה את חייה בשל פוגענות, ונתבקשתי לקלוט אותה בירוחם.

מיכאל ביטון: וקלטנו את האישה הזאת, והיא יצאה ללמוד והתחתנה בשנית.

מיכאל ביטון: בנה הפך להיות חבר נפש של בני.

מיכאל ביטון: בנה נהיה קצין בצנחנים.

מיכאל ביטון: קהילה שלמה, עיר שלמה, התגייסה לקלוט משפחה אחת בירוחם.

מיכאל ביטון: משימת קליטת העלייה לא נגמרה.

מיכאל ביטון: דוד המלך כתב בשיר המעלות: "בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחֹלמים, אז ימלא שחוק פינו ולשוננו רִנה".

מיכאל ביטון: אנחנו אומרים: "שובה ה' את שביתנו כאפיקים בנגב".

מיכאל ביטון: הדימוי הזה – עלייה שהיא שיטפון של מים בנגב, נהר של עלייה במדבר.

מיכאל ביטון: אם זה לא הדימוי של אלפי אנשים צועדים במדבריות סודאן כנהר אנושי לארץ ישראל – אלה אפיקי הנגב.

מיכאל ביטון: התגשמות חזון הנביאים בשלמותה.

מיכאל ביטון: יש לנו עבודה: לזכור.

מיכאל ביטון: החלום שלי, החלום שראוי לנו ביום הזה – שכל ילד בגן וכל תלמיד בבית הספר וכל סטודנט בישראל ובקורסי לימוד בכל אוניברסיטה ילמדו את ההיסטוריה של יהדות אתיופיה, את הגבורה של העולים; שהסיפור הזה יהיה נחלתנו בבית הזה; שחובתנו המוסרית תהיה לתקן; שנלך לעבוד למען השורדים – למען שורדי המסע הגדול והקשה הזה לארץ ישראל.

מיכאל ביטון: העבודה שלנו גדולה.

מיכאל ביטון: אני מתחייב בשם ממשלת ישראל, בשם השרים – כולם, כי זאת לא משימה של אחד בלבד, היא של כולנו – להמשיך לעשות לקליטת העלייה של יהדות אתיופיה בכבוד, בהוגנות, בנקיות לב.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

יריב לוין: תודה לשר.

יריב לוין: חבר הכנסת רם בן ברק, בבקשה.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר בך לנשום בלב קר ואדיש, / אי-אפשר בך לפסוע ולא להאמין.

רם בן ברק: / חומת שיבתך מהפנטת לאט / כל כופר וכל מין.

רם בן ברק: // ציניקן הנכנס בך בשער שכם / יוצא, מהורהר, אצל שער אשפות / ממזרק דמדומיך הזרקת בדמו / רק שתיים טיפות - - - בזחל הבקיע הנער אלייך, / קישח על רכב, נקשה מזוועות, / עד נגעה קשיותו בכותל הלז / ותהי לדמעות.

רם בן ברק: זה מתוך השיר "עוד על העיר העתיקה", שירו של דודי המשורר יצחק שלו, איש חרות, אוהב האדם וירושלים.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ירושלים היא בנפשו ובליבו של כל אחד ואחת מאיתנו.

רם בן ברק: לכל אחד ירושלים שלו.

רם בן ברק: לכל אחד יש זיכרון ירושלמי שהוא נושא איתו לתמיד.

רם בן ברק: לא בכדי בחרתי לקרוא לכם את שירו של יצחק שלו, זיכרונו לברכה, כיוון שהזיכרון הראשון שלי מירושלים היה איתו, עם יצחק.

רם בן ברק: עוד כנער בנהלל הייתי נוסע עם משפחתי לפגוש אותו בירושלים, והוא היה מלהיב אותי בסיפורים תוך כדי סיור בסמטאות ירושלים.

רם בן ברק: כך היא חדרה לתוך ליבי, לעמקי נשמתי, ואז הבנתי: ירושלים.

רם בן ברק: ירושלים יש רק אחת.

רם בן ברק: ירושלים היא בבת עינו של העם היהודי במשך אלפיים שנות גלות.

רם בן ברק: חלמנו, התפללנו, קיווינו לעלות אליה ולשוב אליה.

רם בן ברק: כל יהודי בגולה חולם על היום שבו יבקר בירושלים, ובכל יום אנו נושאים עיניים אליה ומעלים אותה על ראש שמחתנו.

רם בן ברק: ירושלים היא פסיפס של יצירה יהודית וישראלית.

רם בן ברק: היא בית הקברות בהר הרצל, שבו קבורים גיבורי ישראל וגדולי האומה.

רם בן ברק: ירושלים היא הריחות והצבעים של שוק מחנה יהודה.

רם בן ברק: ירושלים היא הכותל המערבי, שבו כל ילד וילדה מניחים פתק עם משאלה לאלוהים וכל חייל וחיילת נשבעים אמונים לצבא ההגנה לישראל ולמדינה.

רם בן ברק: ירושלים היא יד ושם, שמזכיר לנו כי ממחנות המוות הקמנו מדינה שהיא הבית הלאומי היחידי של העם היהודי.

רם בן ברק: ירושלים היא הר הבית וכנסיית הקבר.

רם בן ברק: ירושלים היא האוניברסיטה העברית והפקולטה לרפואה בהדסה, שבה בתי שירה סיימה את לימודי הרפואה.

רם בן ברק: ירושלים היא מוזיאון ישראל ובית המשפט העליון.

רם בן ברק: ירושלים היא גבעת התחמושת, והיא, לצערי, גם פיגועי טרור קשים ואובדן חיים.

רם בן ברק: אבל מעל לכול ירושלים היא בבואת פניהם של בני כל העדות והדתות, שלכולם יש בה חופש דת ופולחן, בעיר שהיא קדושה ויקרה ליהדות, לאסלאם ולנצרות.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, לנו, היהודים, ירושלים משמשת כבירתה של מדינת ישראל, ובה נבנו הבית הראשון והשני שלנו.

רם בן ברק: לנצרות ירושלים חשובה כי בה נצלב ישו וכאן מקום קבורתו.

רם בן ברק: למוסלמים היא חשובה כיוון שמכיפת הסלע עלה על סוסו השמיימה הנביא מוחמד.

רם בן ברק: ציון יום ירושלים מסמל בעבורנו את החזרת הריבונות בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, שהייתה אומנם המלחמה הקצרה ביותר שלנו אבל המלחמה עם ההשלכות ארוכות הטווח הכבדות והמשמעותיות ביותר על הביטחון הלאומי של מדינת ישראל עד עצם היום הזה.

רם בן ברק: פקודת "סדין אדום" שהניעה את הכוחות אל המלחמה נתנה את האות ליציאה למלחמת אין-ברירה שבסופה הביאה את אחד ההישגים הצבאיים המרשימים ביותר.

רם בן ברק: חיילי צה"ל החזירו לנו את אחד הנכסים היקרים ביותר לעם היהודי: את בירתו ההיסטורית, ירושלים.

רם בן ברק: אין אחד מאיתנו שלא עובר בו רעד למשמע הקלטות הקשר של מוטה גור: בן-צור, סע, ואל מול הדמעות של הצנחנים לרגלי הכותל המערבי.

רם בן ברק: ירושלים הייתה והינה מוקד לסכסוך ומחלוקת בינינו לבין שכנינו הפלסטינים יותר מ-100 שנה.

רם בן ברק: בחזון הנביאים שלנו ירושלים היא עיר של שלום, אבל במציאות היא עיר של סכסוך ומחלוקת.

רם בן ברק: קדושתה ויוקרתה צריכים לאחד את כולם ולא להביא עלינו ריב ומדון.

רם בן ברק: ממנה צריכה לצאת הבשורה לכל העמים.

רם בן ברק: עליה להיות הפתרון לסכסוך ולא הסיבה לו.

רם בן ברק: אני רוצה לפנות בקריאה לממשלה ישראל: בירושלים צריך להשקיע, והרבה יותר.

רם בן ברק: על פי המדד החברתי-כלכלי לשנת 2019 ירושלים נמצאת באשכול חברתי-כלכלי נמוך.

רם בן ברק: מדובר בתעודת עניות למדינת ישראל, שבירתה ירושלים.

רם בן ברק: עם כמיליון תושבים, ירושלים מדורגת בדירוג הכללי-חברתי הנמוך ביותר בין הערים הגדולות בישראל.

רם בן ברק: חבריי חברי הכנסת, מי כמונו יודעים כי לא חסרים לנו נושאים למחלוקת.

רם בן ברק: כמעט בכל נושא נמצא תפיסת עולם שונה בין ימין לשמאל בבית הזה.

רם בן ברק: אבל על דבר אחד אין לנו ויכוח: ירושלים המאוחדת היא בירתה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: לנצח.

רם בן ברק: לסיום, אני רוצה לצטט את דבריו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה: "אין שתי ירושלים.

רם בן ברק: יש רק ירושלים אחת.

רם בן ברק: מבחינתנו ירושלים אינה נושא לפשרה.

רם בן ברק: ירושלים הייתה שלנו, תהיה שלנו, היא שלנו וכך לעולמי-עד.

רם בן ברק: ועם זאת, חובה עליונה מוטלת עלינו כיהודים וכישראלים לחלוק כבוד אמת לבני שתי הדתות שירושלים היא חלק מחייהן ואמונתן, לאפשר חופש פולחן וחופש גישה דתי לכל הבא בשעריה, בכל המקומות הקדושים, לגלות סובלנות, לממש את האמרה: 'איש באמונתו יחיה'".

רם בן ברק: יום ירושלים שמח.

רם בן ברק: ומכאן אני רוצה לעבור ליום הזיכרון למי שעלה מאתיופיה.

רם בן ברק: אני חושב שהעדה האתיופית היא סמל לאי-התבוללות בסביבה מאוד מאוד קשה.

רם בן ברק: קהילה שחיה אלפי שנים בתוך אזור שלא היה בו שום קשר בינה לבין היהדות.

רם בן ברק: קהילה שבמשך אלפי שנים מלמלה: "לשנה הבאה בירושלים" בשקט, כדי שהשכנים לא ישמעו, ובסוף, במבצעים נועזים, תוך כדי זה שהם משלמים מחיר אישי כבד מאוד – שעדיין לא נגמר; יש בני משפחה שעדיין לא עלו לארץ – הם הגיעו לארץ.

רם בן ברק: אני חושב שהסמליות הזאת של לעשות את יום הזיכרון לעולי אתיופיה ביום ירושלים, שסימלה בעבורם את מדינת ישראל במשך כל כך הרבה שנים – זה בהחלט ראוי.

רם בן ברק: אני מאחל ומקווה שנגיע ליום שבו העולים מאתיופיה ירגישו כמו שהילד שלי מרגיש במדינת ישראל.

רם בן ברק: אמן כן יהי רצון.

רם בן ברק: תודה רבה.

יריב לוין: אכן.

יריב לוין: לא ניתן אלא להצטרף לדברים החשובים האלה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חבר הכנסת גדי דסטה יברקן, סגן השר לביטחון הפנים המיועד.

יריב לוין: כשנקבל את ההודעה גם נמסור אותה בשמחה כאן, בכנסת.

יריב לוין: דרך יותר קצרה עברת עכשיו לדוכן מאשר הדרך שעשית כדי להגיע לכאן, אבל אני חושב שהדרך הזאת לא פחות סמלית.

דסטה גדי יברקן: לגמרי, אדוני.

יריב לוין: זאת באמת זכות לנו.

יריב לוין: והבמה שלך.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד החשוב והמרגש.

יריב לוין: תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: כשאני חושב היסטורית אחורה ומנסה לדמיין את עם ישראל על כל פזורותיו בתבל לפני 80 שנה, האם הם ראו את האירוע המדהים הזה?

דסטה גדי יברקן: יש לנו כנסת משלנו, ממשלה משלנו, עם ישראל מתקבץ בארצו, ומעל הכול – בירתנו ירושלים, בירתנו ירושלים הנצחית לנצח-נצחים, שכל אבותינו התפללו ונשאו את עיניהם אליה, אל ירושלים.

דסטה גדי יברקן: ירושלים זה משהו שאי-אפשר לתאר במילים למי שלא חווה גלות.

דסטה גדי יברקן: מי שלא נולד בגלות, מי שלא חווה אנטישמיות, לעולם לא יוכל להבין את חשיבותה וגדולתה של מדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: לעולם.

דסטה גדי יברקן: לכן, לעולם לא עוד גלות.

דסטה גדי יברקן: יש לנו בית.

דסטה גדי יברקן: היום הזה שאנחנו מציינים, יום ירושלים, מבחינת הרבה אנשים אולי זה עוד יום.

דסטה גדי יברקן: מטבע הדברים, כשדור בא ודור הולך, וקוראים את ההיסטוריה רק בדפים ובספרים – והיום אולי על האייפד; ספרים כמעט אינם קיימים – תחושת ההתרגשות מירושלים הולכת ופוחתת.

דסטה גדי יברקן: אבל ירושלים היא עמוד התווך בכל חיינו היהודיים בכל מקום שבו היינו בגלות.

דסטה גדי יברקן: כל אחד מאיתנו לא ידע שיש – אני אתייחס לקהילה שלי עוד מעט, אבל בביתא ישראל, למשל, היינו בטוחים שאנחנו, ביתא ישראל, היחידים בעולם; עד כדי כך שכשהגיעו יהודים מארץ ישראל לאתיופיה, הקייסים והמלקוסאוץ' ביקשו מהאדם הלבן שהגיע: תתוודה, מה אתה?

דסטה גדי יברקן: איך יש יהודי לבן ולא שחור?

דסטה גדי יברקן: והוא היה חייב לטהר את עצמו, לגלח את ראשו, לשבת שבוע ימים בנפרד, שיצום על מנת שיוכל לגעת בהם, כי הוא טמא, כי הוא לא ביתא ישראל.

דסטה גדי יברקן: לכן האירוע הזה היום, על מגוון צבעינו, על מגוון תרבותנו, האוכל והלבוש שכל תרבות הביאה איתה – זה היופי של מדינת ישראל, של עם ישראל, ולא הפוך, חלילה.

דסטה גדי יברקן: יש אנשים שמתבלבלים.

דסטה גדי יברקן: דמיינו בנפשכם שכל כנסת ישראל הייתה נראית רק כמו השרה פנינה תמנו שטה – יפה ומכובדת ככל שתהיה, אבל רק אחת.

דסטה גדי יברקן: אבל תראו איזה יופי, כשאנחנו מסתכלים על שלל הצבעים שמרכיבים את עם ישראל ואת כנסת ישראל, ואנחנו צריכים להפוך את זה הלכה למעשה יום-יום, בית-בית בחברה בישראל, הן בחברה הערבית, הן בחברה היהודית.

דסטה גדי יברקן: כי מדינת ישראל היא מדינה של כל אזרחיה בהגדרה האזרחית, אבל מדינה יהודית ודמוקרטית, שאנחנו שאפנו אליה, להיות פה, ולא נוותר עליה לעולם.

דסטה גדי יברקן: לא נשוב לגלות אף פעם.

דסטה גדי יברקן: ירושלים לנצח-נצחים.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להתייחס, בבקשה, ביום הזיכרון הממלכתי שחל היום, במיוחד ביום ירושלים, לביתא ישראל שנספו בסודאן בדרכם לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: בנאום הזה אני רוצה להביא אתכם ליום-יום באתיופיה – מה שהחזיק אותנו כשהגענו לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: ביתא ישראל היא קהילה בעלת היסטוריה עשירה, שמתחילה בארץ ישראל כעם ישראל, וממשיכה בגלות באתיופיה ומסתיימת עם עלייתנו לארץ ישראל לאחר גלות של למעלה מ-2,700 שנה.

דסטה גדי יברקן: ביתא ישראל הטביעו חותם לעולמי-עד באתיופיה.

דסטה גדי יברקן: מאות שנים הנהיגו את המדינה, הקימו ממשלה משלהם, ניהלו אורח חיים דתי, ישראלי, כפי שהיה נהוג בימי בית המקדש הראשון, בימי שלמה.

דסטה גדי יברקן: הקנאות של ביתא ישראל לדתם, לתרבותם ולמורשת ישראל הייתה ייחודית מאוד.

דסטה גדי יברקן: נושא הטהרה, למשל, נשמר בקפדנות ובקנאות רבה.

דסטה גדי יברקן: שמרנו על טהרה וטומאה ממש בדיוק כפי שעם ישראל נהג בימי בית המקדש:

דסטה גדי יברקן: אישה בנידה שבעה ימים תיטמא ולא תבוא בקהל ישראל; תלד זכר – תשב 40 ימי נידה; תלד נקבה – תשב 80 ימי נידה.

דסטה גדי יברקן: בכל כפר של ביתא ישראל נבנה בית נידה שבו נשים אלה שהו למשך כל התקופה שהן היו צריכות.

דסטה גדי יברקן: בית הנידה גודר באבנים מסביבו כדי להבדילו מבית רגיל; זאת – שאף ישראל או בת ישראל לא ייכנסו בטעות לבית הנידה וייטמאו.

דסטה גדי יברקן: אם חלילה נכנס מישהו בטעות, עליו לחכות יום שלם בחוץ – עד שהשמש שוקעת – ללכת לנהר, שם הוא טובל או מטהר את עצמו וחוזר שוב לקהל ישראל.

דסטה גדי יברקן: בימי טומאתן נשים לא עבדו.

דסטה גדי יברקן: כל אלה נחו להן, ובסוף תקופת הנידה היו טובלות בנהר, מטהרות עצמן, שוטפות בגדיהן, וכשהשמש שוקעת הן חוזרות לביתן.

דסטה גדי יברקן: אדם אשר הביא גופה לקבורה ישב אף הוא שבעה ימים מחוץ לקהל ישראל ומשפחתו.

דסטה גדי יברקן: בסוף ימי הטומאה טבל עצמו בנהר ושב לקהל ישראל.

דסטה גדי יברקן: אורח חיים זה, במבט ממעוף הזמן, נראה להרבה אנשים כמעט בלתי נתפס – שאנשים ניהלו אורח חיים כה קפדני – אבל בזכות אדיקותם בדת ובאמונה אבותינו שמרו על ביתא ישראל ועל דת ומורשת ישראל עד הגיענו ארצה.

דסטה גדי יברקן: אומנם ביתא ישראל חיו אלפי שנים באתיופיה, אבל מבחינה רוחנית הם היו תמיד בירוסלם.

דסטה גדי יברקן: ירוסלם הפכה למוטיב המרכזי בחיי כל ילד וילדה.

דסטה גדי יברקן: כל ציפור שבאה מכיוון מזרח, שרנו לה שירים כדי שתספר לנו מה שלום ירוסלם: (אומר באמהרית ומתרגם:) "את, החסידה החגה בשמיים, אפזר לך זרעים אם תאמרי לי מה שלום ירושלים".

דסטה גדי יברקן: בתפילות הקייסים ירושלים תמיד הייתה במרכז התפילה לירוסלם.

דסטה גדי יברקן: תפילה לירוסלם: (אומר באמהרית ומתרגם:) "ירושלים משכני, לא אשכחך.

דסטה גדי יברקן: ירושלים, בית מקדשי, לא אשכחך".

דסטה גדי יברקן: (אומר באמהרית ומתרגם:) "מה שלום ירושלים?

דסטה גדי יברקן: מה שלום בית המקדש?

דסטה גדי יברקן: " – כך התפללו ושרו הקייסים: "החזירנו לירוסלם ולבית המקדש".

דסטה גדי יברקן: בכל דור ניסו לעלות לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: המסע האחרון, המפורסם בקרב ביתא ישראל, התרחש ב-1862 בהובלת אבא מהרי, זיכרונו לברכה, שהוביל עשרות אלפים הכמהים לירוסלם, שרצו להגיע לארץ ישראל, ובסוף לא הצליחו.

דסטה גדי יברקן: דרך אגב, גם ציינתי זאת בנאום הבכורה שלי: כשאבא מהרי הוביל את ביתא ישראל במסע הרגלי ההרואי ההוא ב-1862 – באותם ימים חוזה המדינה זאב הרצל היה בן שנתיים.

דסטה גדי יברקן: הכמיהה לירושלים הייתה גדולה מהחיים עצמם.

דסטה גדי יברקן: אנשים שזכו עתה להתחיל את המסע לא סיימו אותו.

דסטה גדי יברקן: משפחות שהתחילו את המסע בעשר נפשות – חציין נשאר שם.

דסטה גדי יברקן: נדמה כאילו אלוהים שכח את ביתא ישראל במדבריות של סודאן כשהתחלנו.

דסטה גדי יברקן: כשאבא מהרי סיים את המסע הראשון, בסוף שנות השבעים, התחיל המסע הראשון המוחשי באמת אל ארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: במסע הזה משפחות-משפחות, בלי לחשוש – לא מצמא, לא מרעב, לא משודדים – התחילו מסע רגלי, כי כל ילד שגדל על ירושלים, מבחינתו כאילו אתמול יצאנו מארץ ישראל לגלות, והיום אנחנו חוזרים לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: כשביתא ישראל הגיעו לסודאן, האדמה בלעה אותם.

דסטה גדי יברקן: הצמא, הרעב – לא היה.

דסטה גדי יברקן: דמיינו בנפשכם את הטרגדיה, את קבלת ההחלטות, שאימא צריכה לקבל החלטה בין שני ילדים – למי לתת לשתות את טיפות המים האחרונות, בידיעה שמי שלא שותה מת.

דסטה גדי יברקן: דמיינו מה עבר בראשו של קייס איילין אדגואייצ'או, זיכרונו לברכה, כשבא אליו מפקד המבצע במוסד, דני לימור, ייבדל לחיים ארוכים, ומבקש ממנו: אדוני, אתם חייבים להדליק אש בשבת עכשיו, כי אם אתם לא תדליקו אש בשבת, יזהו אתכם האחרים, ויבינו שיש פה ביתא ישראל, וכולכם בסכנה.

דסטה גדי יברקן: קייס איילין אסף את כל הקייסים, התייעץ איתם ואמר:

דסטה גדי יברקן: שמרנו על השבת 2,700 שנה – השבת תשמור עלינו.

דסטה גדי יברקן: לא נדליק אש.

דסטה גדי יברקן: וכך היה: לא הדליקו אש בשבת, ואף אחד לא זיהה אותם, לא גילה.

דסטה גדי יברקן: דמיינו בנפשכם מה עובר על ילד בן 18, בן 17, שהיה פעיל של המוסד, ועצרו אותו הסודנים, ואוסרים אותו, ואומרים לו: אתה מספר איפה כל הקהילה, אחרת אנחנו הורגים אותך.

דסטה גדי יברקן: הוא עובר התעללות פיזית ונפשית ולא פוצה את פיו, לא מסגיר אף אחד – מסע פיזי, נפשי, שאף תסריטאי בהוליווד עדיין לא יכול לכתוב עליו.

דסטה גדי יברקן: דמיינו מה קורה למשפחה שיוצאת מתוך סודאן במשאית אל עבר המטוס ואין מקום במטוס.

דסטה גדי יברקן: חוזרים.

פנינה תמנו: או שהמשאית קורסת.

דסטה גדי יברקן: או שהמשאית קורסת.

דסטה גדי יברקן: כולם נשארים עד שהמסע הבא מתחיל.

דסטה גדי יברקן: ביתא ישראל עשו את המסע הכמעט-בלתי-אפשרי לבני אנוש והגיעו לארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: המסע הרגלי, הפיזי, שחווינו הוא כאין וכאפס לעומת המסע הנפשי שאנחנו חווים בארצנו, ארץ ישראל.

דסטה גדי יברקן: בניה ובנותיה של ביתא ישראל השתלבו ומשתלבים היום בצבא, בפוליטיקה, בכלכלה, במשפט, בכל מקום אפשרי.

דסטה גדי יברקן: והיום אנחנו מדינת ישראל, והיום אין כבר עולים ואין ותיקים ואין אנשים פחות טובים או יותר טובים.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל, מבחינתי, היא שצריכה להיות ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות לכל יהודי באשר הוא – והיא כזאת.

דסטה גדי יברקן: יש קושי?

דסטה גדי יברקן: יש אתגרים?

דסטה גדי יברקן: נתמודד איתם.

דסטה גדי יברקן: והיום, כשאנחנו כבר פה, בארצנו, בארץ ישראל, אין משהו הרבה יותר משמח מכך שהיום אנחנו סוגרים מעגל בארץ ישראל – ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל, בכנסת העשרים-ושלוש של מדינת ישראל, בממשלה השלושים-וחמש של מדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: היום כבר אנחנו מכהנים ושותפים בממשלה הזאת.

דסטה גדי יברקן: חברתי השרה פנינה תמנו שטה, שרת הקליטה, שברת את תקרת הזכוכית; גאים בך, אני גאה בך.

דסטה גדי יברקן: צעדנו במסע עוד כשהיינו סטודנטים והגענו לאן שהגענו ביכולת להחליט החלטות פוליטיות מושכלות, חכמות.

דסטה גדי יברקן: גם את וגם אני הפכנו למנהיגים במדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: ואני, בנם של אישטה יברקן, זיכרונו לברכה, וינגוסה אישטה, שתיבדל לחיים ארוכים, מכהן היום כסגן השר לביטחון הפנים של מדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: אני ממליץ לכם, אל תתרגשו מהתארים שלי ושל השרה פנינה תמנו שטה, כי יבוא יום שיהיה פה ראש ממשלה מבין הקהילה.

דסטה גדי יברקן: את המנה העיקרית נשאיר לדורות הבאים, ואולי אפילו בדור הזה.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להגיד לכם, וגם לבני הקהילה: אנחנו זה ישראל.

דסטה גדי יברקן: שמנו באתיופיה היה "ישראל".

דסטה גדי יברקן: אבותינו שמרו עליו.

דסטה גדי יברקן: ואני מתעכב, גם כשאנשים אומרים "יהודי אתיופיה", אני אומר: לא, זה ביתא ישראל, כי את מה שאבותיי שמרו גם אנחנו נשמר.

דסטה גדי יברקן: אבותינו היו מתפללים: (אומר באמהרית ומתרגם:) "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה".

יריב לוין: אמן.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: הדובר הבא – חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, ראשית, אני חייב לומר שהייתי שמח אם היו מפרידים את הדיון.

עודד פורר: אני חושב שיש מקום לכל נושא בפני עצמו.

עודד פורר: אומנם אני מכיר היטב את הקשר של יהודי אתיופיה לירושלים, את הקשר המיוחד, אבל בהחלט אני חושב שיכולים להקדיש פה גם דיון לעניין הזה וגם דיון לעניין הזה, כי הקשרים הם ברורים.

עודד פורר: לכן, אני אגע קצת בנושא של יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, גם כמי שעסק בזה כמנכ"ל משרד הקליטה.

עודד פורר: אני מוצא את ההזדמנות לברך גם את גדי וגם את פנינה על התפקידים החדשים שלכם.

עודד פורר: שתצליחו, בעזרת השם.

עודד פורר: אנחנו זכינו להיות דור מיוחד, אחרי דורות שנלחמו וחלמו על ירושלים, חלמו לבנות אותה, להחיות אותה, להגשים את חזון הנביאים – וברוך השם, אנחנו עדים כאן – וחלק משיבת ציון; אגב, שיבת ציון מתימן, ממרוקו, מאתיופיה, מפולין, מגרמניה, מארצות הברית, מאוסטרליה – כל קצות תבל.

עודד פורר: אתה מבין, כשאתה מתחיל למנות, זה כמו שאתה מונה שמות של אנשים שאתה צריך לכבד אותם, ועכשיו אתה מתחיל ואתה לא יכול לסיים.

מיכאל ביטון: תגיד היבשות, היבשות.

עודד פורר: כשאתה מגיע אתה לא מצליח לסיים.

עודד פורר: גם כשאתה אומר את היבשות, בסוף תמיד מסתבר שיש איזושהי פינה שבדיוק אותה היית צריך להזכיר.

עודד פורר: אנחנו באמת עדים להתגשמות של הפסוק "נקבצו ובאו לך".

עודד פורר: וכולם, מהראשון ועד האחרון שעשו את המסעות האלה היו מוכנים למות על קידוש השם ועל קידוש הארץ.

עודד פורר: חלק חירפו את נפשם במסע מאתיופיה לארץ ישראל, חלק חירפו את נפשם בשיירות כדי לפרוץ את הדרך לירושלים כשהיה כאן המצור על ירושלים וחלק חירפו את נפשם על הקרבות ממש על ירושלים הנצורה.

עודד פורר: העם היהודי לא רק שב מחדש לירושלים ומגשים את חזון הנביאים – הוא נלחם כדי לשוב לירושלים; הוא נלחם כדי לעלות לארץ ישראל וכדי להזיל דמעות ליד הכותל המערבי.

עודד פורר: הסבא של הסבא שלי, יהושע פורר, זיכרונו לברכה – על שמו קרוי אבי – קבור כאן בהר הזיתים.

עודד פורר: הוא שלח את בניו לפני 130 שנה לארץ לא זרועה כדי להקים ולבנות אותה מחדש כחלק מסיפור ציוני שמוכן למות למען ארץ ישראל כדי שילדיו יוכלו לחיות בה.

עודד פורר: ממנו ועד לעולים שמגיעים לכאן גם היום אנחנו עדים לראשית צמיחת גאולתנו – עולים שירדו אחרי מלחמת העולם השנייה והתגייסו ישר למלחמת השחרור ועולים שיורדים היום מהמטוס ומתנדבים ישר לשירות צבאי או לאומי.

עודד פורר: יש לנו, לכולנו, איזושהי משימה בצמיחה הזאת, והמשימה היא לסייע לירושלים, אדוני היושב-ראש; לסייע ממש, לא במילים.

עודד פורר: מילים נכתבו על ירושלים למכביר – שירים, סיפורים.

עודד פורר: מקורותינו מרחיבים ומספרים בה.

עודד פורר: אפילו ממשלותינו מרחיבות וממנות שרים לירושלים, שכנראה עסוקים מאוד בבניין ירושלים, ואפילו לא יכלו להישאר עד לסיום הדיון על ציון יום ירושלים.

עודד פורר: ירושלים זקוקה למעשים ולרוב יהודי ברור ומוצק.

עודד פורר: כשם שהעלייה לארץ ישראל חשובה, חשובה גם העלייה לירושלים.

עודד פורר: אני עמדתי כאן וסיפרתי כבר בימי ירושלים קודמים על צוואתו של סבי, שמסרו בזמנו, במלחמת השחרור, את הנשק שהיה מיועד להגנה על רחובות כדי להגן על ירושלים, כי בלי ירושלים אין ארץ ישראל.

עודד פורר: אבל תסלח לי, אדוני היושב-ראש, איך אתם תגנו על ירושלים כשהממשלה שקמה כעת בירושלים לא עוסקת כמעט בהסכם הקואליציוני שלה בכלל בשאלה איך ישנו את המגמה, שבמקום הירידה ברוב היהודי שיש בירושלים נהפוך את זה לעלייה?

עודד פורר: אם בשנת 2000 היו 68% יהודים בירושלים, אנחנו נמצאים היום, ב-2019, רק עם 62% יהודים בירושלים.

עודד פורר: וזה העיסוק, בזה צריך לעסוק; על זה הייתי מצפה שהשר - - -

פנינה תמנו: - - - עלייה - - -

עודד פורר: אני מסכים איתך, עלייה היא בהחלט חלק נכבד מזה, אבל זה גם העלייה לירושלים.

עודד פורר: ואגב, רוב העולים שמגיעים לארץ ישראל בוחרים להתיישב בירושלים.

עודד פורר: תבדקו את הנתונים – רוב העולים יבואו לירושלים קודם כול.

עודד פורר: אבל גם צריכה להיות עלייה פנימית, וצריך שירושלים תהיה עיר שמעודדת – שהתושבים רוצים לחיות בה.

דסטה גדי יברקן: ידעת שיש ערים אחרות חוץ מירושלים?

עודד פורר: את השר לענייני ירושלים שמתם בהסכם, אבל את הפעולות שייעשו כדי שנראה מספרים אחרים בירושלים לא ראיתי.

עודד פורר: שריינתם ודאגתם לזה שבחינוך של רוב ילדי ירושלים לא ילמדו מתמטיקה ואנגלית.

עודד פורר: דאגתם שרבים מאזרחי ירושלים המגיעים לגיל 18 לא ישרתו שירות צבאי או לאומי.

עודד פורר: במקום לשאול אותם: למה שלא תעשו את מה שכתוב בספר במדבר – שאגב, נתחיל לקרוא אותו השבת – מה תעשו כשתגיעו לפרק ל"ב, שבו כתוב: "האחיכם יבֹאו למלחמה ואתם תשבו פה"?

עודד פורר: אולי את זה תתחילו ללמד את ילדי ירושלים, את כל ילדי ירושלים – חלילה אני לא רוצה להטיל דופי במי שכן.

עודד פורר: ואני מציע לכם, חבריי לכנסת שיושבים היום בממשלה, במקום ימים, במקום שרים, במקום מילים, תציגו כאן יעדים – תציגו כאן יעדים, תציגו כאן תוכניות.

עודד פורר: אני הייתי מצפה מהשר לענייני ירושלים שיבוא לפה ויגיד: אלה הבעיות בירושלים.

עודד פורר: אלה היעדים שאני מציב לקדנציה הזאת.

עודד פורר: אני אבוא לפה בשנה הבאה לדבר ונראה איך עמדנו ביעדים האלה – איך הבאנו לזה שיש רוב יהודי מוצק יותר בירושלים; איך הבאנו לזה שירושלים היא כבר לא בדירוג האחרון כמעט בכל נתון סטטיסטי שאותו בודקים; מה אנחנו עושים כדי שזה יהיה; איך נסייע לחינוך בירושלים, לאוכלוסייה של ירושלים, לזוגות הצעירים של ירושלים; איך אנחנו באמת נצליח להגשים את החזון שעליו כולם מדברים פה.

עודד פורר: ולסיום אני רוצה לחזור, בנימה אופטימית, לדברים שאמר השר ביטון.

עודד פורר: למרות הכול ועם כל הקשיים ועם כל הטענות, צריך לזכור תמיד את נבואת הנביא זכריה, שזכה לראות לא רק את השיבה לציון אלא ממש את חזונו.

עודד פורר: כשאתה קורא את זה אתה אומר: חבר'ה, אנחנו חיים עכשיו בראשית צמיחת גאולתנו: "עד ישבו זקנים וזקנות ברחבות ירושלם ואיש משענתו בידו מרב ימים.

עודד פורר: ורחבות העיר ימלאו ילדים וילדות משחקים ברחבתיה".

עודד פורר: עכשיו, כשגם משחררים קצת את הסגר של הקורונה, מי שיסתובב קצת ויראה את גני השעשועים ואת הפארקים יוכל לעצום את העיניים קצת ולהגיד: ואללה, עם כל הקשיים, טוב פה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: אשרינו.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

יריב לוין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ב' בסיוון התש"ף, 25 במאי 2020, בשעה 16:00.

יריב לוין: ישיבה זו נעולה.