ישיבת מליאה, כנסת 22, פרוטוקול מספר 23, 2019-12-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בכסלו תש"ף, 10 בדצמבר 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון), התש"ף

ירדנה מלר-הורוביץ: –2019; החלטת ועדת הכספים בדבר צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018 (תיקון), התש"ף–2019.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כדרכנו נתחיל בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין יכול להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גדי יברקן, תפתח בבקשה את הנאומים היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דסטה גדי יברקן: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, לפי התחזיות ככל הנראה אנחנו הולכים לבחירות, ובבחירות כולם מבטיחים הבטחות.

דסטה גדי יברקן: אז אני רוצה במקרה הזה גם לאתגר את כל ראשי המפלגות בנושא כל כך חשוב שמדברים עליו, ואני מניח שגם יככב בקמפיין הבחירות שלהם, וזה נושא העלייה מאתיופיה.

דסטה גדי יברקן: אני מבקש מכל ראשי המפלגות שהנושא הזה חשוב להם: העלייה לארץ ישראל זה משהו מאוד בסיסי, מאוד בסיסי בעם היהודי.

דסטה גדי יברקן: הרי אם לא עבורם, עבור מי הוקמה המדינה?

דסטה גדי יברקן: שערי העלייה מאתיופיה נסגרו.

דסטה גדי יברקן: אני הייתי רוצה לבקש מכל ראשי המפלגות – אנחנו מכנסים ב-23 בחודש כנס גדול מאוד בכנסת – לבוא ולהצהיר שהעלייה מאתיופיה צריכה להימשך ושיש יהודים שממתינים לעלות.

דסטה גדי יברקן: ואני אשמח יותר מכולכם שהנושא הזה לא יהיה פוליטי, כי נושא העלייה לא שויך מעולם לשום מפלגה כזו או אחרת במפה הפוליטית אלא הוא נושא ציוני ממדרגה ראשונה, של עם ישראל.

דסטה גדי יברקן: אני אשמח שהנושא הזה בהחלט יהיה נר לרגלי כולנו.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיקי חיימוביץ'.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום קיימנו שדולה בנושא המאבק לקצבאות הנכים.

מיכאל מלכיאלי: כנסת ישראל הצביעה בשלוש קריאות בעד שתי פעימות להעלאת הקצבה של הנכים.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו עמדנו, קואליציה ואופוזיציה ביחד – לא היו כאן מחלוקות, לדעתי ברוב של כמעט 90 מצביעים – בעד הפעימות לאותם אנשים שחיכו לזה כל כך הרבה.

מיכאל מלכיאלי: אותם אנשים אמרו לנו: ואולי זה לא יקרה?

מיכאל מלכיאלי: ואמרנו להם: תראו, כנסת ישראל לא משקרת, אם היא מתחייבת – זה קורה.

מיכאל מלכיאלי: לאחרונה אנחנו שומעים שמשרד האוצר מתכוון לבטל את הפעימה האחרונה, דבר שהופך אותנו לחוכא ואטלולא.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מבטיחים משהו לאנשים – עמדו כל סיעות הכנסת בבית סוקולוב, עשינו מסיבת עיתונאים יפה מאוד, התחייבנו – ובסוף, ברגע האמת אומרים שהכסף לא יגיע אליהם.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שעוד יש זמן שכולנו ביחד נעשה את המאמץ הזה על מנת כן לתת להם את הכסף שמגיע להם, כי אני חושב שהתחייבות צריך לקיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חבריי חברות וחברי הכנסת, אמש נחשפנו לתמונות מדכאות ולסיפור עצוב על הרס הטבע בידי מפעל מזהם ועל אוזלת ידן של הרשויות בעצירת המפגע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בכתבתה של יפעת גליק ששודרה בכאן 11 ניתן היה לראות את הנזק שנגרם לנחל בוקק, שהמים שבו היו פעם טהורים ושימשו בין היתר לשתייה והיום הם מודל למחדל זיהומי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הצמחייה הייחודית שצמחה במקום נבלה ושפני הסלע והיעלים כולם עזבו את אזור הנחל.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': משלא עזרו הפניות לרשויות ובשל חוסר הטיפול בחקירת מקור הזיהום של הנחל, החליטו כמה אזרחים אמיצים ליטול יוזמה ולהגיש תביעה ייצוגית נגד מפעל רותם אמפרט, והיא מתנהלת בימים אלו בבית המשפט.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ראש רשות המים, שנשאל לאחרונה מדוע הרשויות לא פתחו בדרישה לחקירה פלילית, לא ידע להשיב וציין כי יש פה פושעים שזיהמו את הסביבה וייצרו נזק סביבתי אדיר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדוני היושב-ראש, הסיפור של נחל בוקק מלמד אותנו כי במקום שבו הרשויות והרגולטור כושלים בתפקידם יהיו מפעלים מזהמים שיפעלו באין מפריע להרס הטבע והחי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הסיפור של עין בוקק מלמד אותנו שכל עוד לא נעבה סמכויות, נגדיל תקנים ונוודא אכיפה, מקרי זיהום כמו בעין בוקק ימשיכו להתרחש ואת המחיר נשלם כולנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': וכזכור לכם, אין לנו ארץ אחרת ולנו היא לעובדה ולשומרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיקי חיימוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מתן כהנא.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום התבשרנו בחדשות על עוד מקרה הזוי של מתנחלים שרוצים לפנות לערכאות משפטיות על מנת לשמור על זכותם להתפתחות טבעית באזור הכפר תורמוס עיא, והם יוצאים נגד אנשי הכפר – שבסך הכול התפתח שם כפר והוא רוצה להמשיך את התפתחותו – ועוצרים את החברה הפלסטינית שאמורה לבנות שם להתפתחותו של הכפר תורמוס עיא.

סמי אבו שחאדה: והמתנחלים האלה, שיושבים על אדמה שהיא לא שלהם – הם גנבו – רוצים בכלל לפנות לערכאות משפטיות בתוך מדינת ישראל על אזור שאמור להיות בכלל חלק מהמדינה הפלסטינית.

סמי אבו שחאדה: תשמע, זה פשוט – אתה כל הזמן אומר: אי-אפשר להיות מופתע, הרי יש כיבוש והכיבוש כל הזמן ממציא עוולות.

סמי אבו שחאדה: אבל החוצפה הזאת של השכל היהודי, שלא מפסיק להמציא לנו פטנטים – ולהמשיך בדרך החצופה הזאת להמציא כל מיני עניינים עם הכיבוש – היא לא מפסיקה.

סמי אבו שחאדה: חבל שהיא לא מפסיקה, הדבר הזה לא יוביל לשום מקום טוב.

סמי אבו שחאדה: אני מאוד מקווה שבית המשפט גם לא ימשיך לגבות את החוצפה של המתנחלים האלה.

סמי אבו שחאדה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מתן כהנא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום זכויות האזרח – – –

יולי יואל אדלשטיין: זכויות האדם.

אחמד טיבי: האדם, האדם.

מתן כהנא: אנחנו מציינים היום בכנסת את יום זכויות האדם, ובמקרה פגשתי היום את חבר הפרלמנט הדרום-אפריקאי קנת' משו ושאלתי אותו: תגיד, איך אתה מתייחס לניסיונות להשוואת האפרטהייד שאתה חווית למה שקורה במדינת ישראל?

מתן כהנא: חבר הפרלמנט הדרום-אפריקאי ענה לי שזה פשוט בושה וחרפה לנסות להשוות את מדינת ישראל, שנותנת שוויון זכויות מלא לכל אזרחיה – –

סמי אבו שחאדה: באפרטהייד לא היה שום גירוש – – –

מתן כהנא: – – שוויון זכויות מלא לכל אזרחיה, למה שהוא חווה כאפרטהייד בדרום אפריקה.

מתן כהנא: אז כל מי שזכויות אדם יקרות לליבו צריך להתקומם נגד ניסיונות השוואה הזויים כאלה של מה שקורה פה במדינת ישראל לאפרטהייד.

מתן כהנא: תודה רבה.

סמי אבו שחאדה: אפרטהייד זה עוד wishful thinking במקרה הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מתן כהנא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל ביטון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לאחרונה רשות המים הפקיעה כ-235 דונם מתושבי היישוב כפר מנדא.

אחמד טיבי: הם לא ידעו – הם גילו את זה באקראי תוך כדי עבודת מהנדס מקומי.

אחמד טיבי: הם טענו שזה למען הקמת מאגר מים באזור, למרות שיש אדמות מדינה ליד שאפשר להקים עליהן מאגר מים ולא על קרקעות פרטיות של תושבי כפר מנדא, שבעבר הפקיעו ממנה קרקעות רבים, כמו יישובים ערביים רבים.

אחמד טיבי: אין ספק שהדבר הוא שרירותי, עוול שנגרם לתושבי הקרקעות האלה.

אחמד טיבי: אלה קרקעות שלהם, של סבא, אבא, בן – הן עוברות בירושה וחלקם מעבדים אותן.

אחמד טיבי: חבריי אוסאמה סעדי, מנסור עבאס ויוסף ג'בארין ביקרו בשטח; אוסאמה ואני שוחחנו עם רשות המים; שלחנו מכתב בבקשה לבטל את ההפקעה; גיורא שחם הבטיח לעשות הכול כדי לבטל את ההפקעה, אבל זה לא מספיק.

אחמד טיבי: היום בוועדת הכספים אני ושני חבריי מנסור עבאס ואנטאנס שחאדה ביקשנו לא לבצע העברה של 6 מיליון שקל לרשות המים כל עוד הנושא הזה עומד והקרקעות עדיין תחת צו הפקעה.

אחמד טיבי: די כבר עם ההפקעה של קרקעות של הציבור הערבי.

אחמד טיבי: היישובים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: – – חנוקים, אין רזרבה של קרקע.

אחמד טיבי: נמשיך לנהל מאבק, ואני בטוח שבסופו של דבר כפר מנדא וראש הראשות, מואנס עבד אלחלים, שנמצא איתי בקשר כמעט יום-יומי בנושא הזה, ועם עמיתי חבר הכנסת אוסאמה סעדי – נצליח כולנו, והרשימה המשותפת, לעשות כדי לבטל את ההפקעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, היום קיימנו כנס חירום על הטיפול והיחס לנכי צה"ל בנוכחות מרשימה של חברי כנסת, של יושב-ראש כחול לבן, של יושבי-ראש ארגונים של נכי צה"ל.

מיכאל ביטון: כנס חשוב ולעניין – 1.

מיכאל ביטון: על הפגיעה בהם בשכר טרחה – הם היחידים שאין להם חוק שמגן עליהם בשכר טרחה; 2.

מיכאל ביטון: התהליך הביורוקרטי שמקשה עליהם.

מיכאל ביטון: ומי לא בא לכנס?

מיכאל ביטון: 120 אנשים באולם נגב ואף נציג של משרד הביטחון.

מיכאל ביטון: הם הוזמנו לפני כמה שבועות, כולל השר, כולל סגן השר, כולל המנכ"ל, כולל מנהל אגף שיקום.

מיכאל ביטון: אף אחד מהם לא בא.

מיכאל ביטון: לאן נוביל את החרפה?

מיכאל ביטון: לאן נוביל את הבושה, שהממשלה לא תמיד מתייחסת ברצינות למה שאנחנו עושים כאן?

מיכאל ביטון: הגדיל לעשות עוזר מנכ"ל, שאומר לי: הכנסים בכנסת, שחברי הכנסת יוזמים, זו יוזמה פרטית, אנחנו לא באים לכנסים כאלה.

מיכאל ביטון: אז אני מתכוון לא לעבור על העניין הזה לסדר-היום ולהציף את זה בכל מקום עד ששר הביטחון, שאומנם הוא חדש ולא נושא באחריות לעוולות שהיו עד היום, יבוא ויסתכל לנכי צה"ל, לנכי כוחות הביטחון ולנכי פעולות האיבה וייתן להם פתרון ומענה.

מיכאל ביטון: והמינימום – יחס ונוכחות של האנשים שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מיכאל ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדיי חברי הכנסת, היום התפרסמו נתונים מהלמ"ס, מדאיגים מאוד, והכותרת: מדינה במינוס.

אורי מקלב: 42% ממשקי הבית נמצאים במינוס, ארבעה מיליון נפשות שחיות בתוך משקי הבית האלה נמצאות במינוס.

אורי מקלב: חלק גדול מהם, 300,000 משקי בית, קיבלו אזהרות מהבנק.

אורי מקלב: 60,000, שזה בערך רבע מיליון נפשות, נחסמו בבנק, ועוד ועוד – נתונים מאוד מאוד מדאיגים על היקפי המינוס של האנשים היום; רוב המדינה, רוב הנפשות במדינה חיות במשפחות שחיות במינוס, יותר ופחות כמה חודשים.

אורי מקלב: יותר מזה, חצי מיליון נפשות במדינת ישראל, שזה כך וכך משקי בית, חיות בלי כרטיס אשראי בכלל.

אורי מקלב: אין להן בכלל כרטיס אשראי.

אורי מקלב: אנחנו לא נדבר על כך שכמעט חצי מדינה, או שלושה מיליון נפשות במדינה, האנשים חיים בבתים שיש להם משכנתה של מעל חצי מיליון שקל.

אורי מקלב: לכן, הנתונים האלה מאוד מדאיגים.

אורי מקלב: ודאי, מסקנה אחת היא שהקפיצה היא בגלל רגולציה מחמירה של הבנקים: היום בנק ישראל שומר על הבנקים, וכל העברה במינוס גוררת אזהרה מהבנק ואחרי זה חסימה, שזה דבר מאוד מאוד פוגעני.

אורי מקלב: מעבר לזה, אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים שבתוך הנתונים האלה רוב משקי הבית עם מינוס הם משפחות עם ילדים.

אורי מקלב: הרוב הם משפחות עם ילדים ובעלי הכנסות נמוכות, והפער הוא מאוד גדול.

אורי מקלב: זה אומר שבמשפחות האלה חיים במצוקה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים דבר אחד: מה שקורה בתקופה האחרונה הוא שמשפחות עם ילדים חיות במצוקה יתרה, והדוגמה היא העלאה דרמטית במחיר המעונות.

אורי מקלב: יש משפחות שבהן רק עכשיו, בשנת הלימודים הזו, העלות של המעונות עלתה ב-3,000–4,000 שקל לשנה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: – – זה דבר שגורם למינוס.

אורי מקלב: עוד דבר אחד, אדוני, ובזה אני מסיים: יש עוד דברים שהיום לא נותנים, כמו שאנחנו יודעים – למשל, בתי הספר בחנוכה.

אורי מקלב: פעם לא היו לימודים; יום לימודים – היום ההורים מוציאים מכיסם, ואלה ההשלכות, המינוסים.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סגלוביץ', בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנסור עבאס.

יואב סגלוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול צוין היום הבין-לאומי למאבק בשחיתות.

יואב סגלוביץ': אני מניח שלא שמעתם את נאומו של ראש הממשלה.

יואב סגלוביץ': גם לא שמעתם את נאומו של שר המשפטים.

יואב סגלוביץ': גם השר לביטחון פנים, נפקד מקומו.

יואב סגלוביץ': היום הזה עבר ככה.

יואב סגלוביץ': הוא לא סתם עבר ככה.

יואב סגלוביץ': כשאתה קרוב למשהו, אתה מתרגל אליו, אתה לא רואה אותו.

יואב סגלוביץ': אתה חי איתו ואתה מרגיש איתו נוח.

יואב סגלוביץ': אדוני היושב-ראש, אני ממליץ שבשנה הבאה, במקום שנציין כאן בכנסת את היום הבין-לאומי למאבק בשחיתות, נציין את היום הבין-לאומי לחיבוק השחיתות.

יואב סגלוביץ': נשמע לי הרבה יותר מתאים בסיטואציה הקיימת.

יואב סגלוביץ': ביום מיוחד הזה שנציין בשנה הבאה ינאמו כל אותם אנשים שהזכרתי קודם.

יואב סגלוביץ': יש להם מה להגיד בתחום.

יואב סגלוביץ': הם מבינים בו, הם שולטים בו.

יואב סגלוביץ': זאת ההצעה שלי אליך, היושב-ראש, לקראת השנה הבאה, בהנחה שהגלריה הזאת עדיין תהיה כאן איתנו.

אחמד טיבי: היא לא תהיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סגלוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מכיר את עמדתי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוד שנה מעכשיו נהיה עוד פעם במערכת בחירות, אז זה לא משנה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנסור עבאס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עומר ינקלביץ'.

מנסור עבאס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: חבריי חברי הכנסת, כנראה מחר תסתיים עוד קדנציה של כמה חודשים בכנסת – בזבוז של מאות מיליונים והפסד של מיליארדים למשק.

מנסור עבאס: כל אחד יכול למנות כמה סיבות למצב האבסורדי הזה.

מנסור עבאס: מבחינתי, המשבר הפוליטי הנוכחי מבטא כישלון ערכי במערכת הפוליטית, גם ברמת המפלגות וגם ברמת המנהיגים, כאשר ראש ממשלת ישראל הדמוקרטית יוצא בקמפיין נגד כל סוג של שותפות פוליטית-אזרחית עם הרשימה המשותפת, שהייתה יכולה לחלץ את המדינה מהמשך המשבר וגם מהמשך שלטונו של נתניהו והייתה מאפשרת הקמתה של ממשלה נורמלית לכל אזרחי המדינה ולא רק לשבט אחד.

מנסור עבאס: חלקים בבית הזה רוצים לראות בחברי הכנסת הערבים וברשימה המשותפת רק קישוט דמוקרטי, ולא גורם שיכול להיות חלק מהותי מהמערכת הפוליטית וראוי שיתייחסו אליו כאל פרטנר לגיטימי לניהול משא ומתן קואליציוני וככוח שמייצג ציבור שלם.

מנסור עבאס: הרשימה המשותפת תמשיך לייצג את הציבור שבחר בה ותשאף להשיג הישגים לטובתו.

מנסור עבאס: אנחנו נאתגר שוב את המערכת הפוליטית ואת הדמוקרטיה בישראל.

מנסור עבאס: שותפות אזרחית היא הדרך שאנחנו מציעים, ונפעל שכל מפלגות הכנסת יאמצו גישה זו.

מנסור עבאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנסור עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עומר ינקלביץ', בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מירב כהן.

עומר ינקלביץ': תודה רבה, אדוני.

עומר ינקלביץ': יש לי פה איזושהי תחושה שאנחנו כבר בקמפיין בחירות, אז אנחנו נתעקש לעבוד עד הדקה האחרונה.

עומר ינקלביץ': אז חברותיי וחבריי חברי הכנסת, בשבוע האחרון פורסם בגלי צה"ל כי חשודים בעלי מוגבלות הנלקחים לחקירה אינם מקבלים את זכותם הבסיסית לחקירה מותאמת לבעלי מוגבלויות בהתאם לחוק.

עומר ינקלביץ': רבים מהם נעצרים, לעיתים, עד תום ההליכים, ללא תנאים בסיסיים מותאמים, כנדרש במקרים הייחודיים הללו.

עומר ינקלביץ': הדברים האלה מצטרפים לדוח מבקר המדינה שפורסם לפני כמה חודשים, שמצא ליקויים חמורים בזכויות עצירים ואסירים בעלי מוגבלויות.

עומר ינקלביץ': הם אינם מקבלים את הזכויות הבסיסיות שמגיעות להם מכוח חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

עומר ינקלביץ': זו קטסטרופה.

עומר ינקלביץ': ואני שואלת, חבריי חברי הכנסת, האם הזכויות לבעלי מוגבלויות מגיעות רק לאנשים חופשיים?

עומר ינקלביץ': האם עציר בעל מוגבלויות לא נמצא במצב חמור, כזה שמחייב שימת לב כפולה ומכופלת למצבו?

עומר ינקלביץ': אני קוראת מכאן לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות במשרד המשפטים לאכוף קיום תנאי חקירה בסיסיים לאנשים עם מוגבלויות ולהנגיש את מקומות הכליאה.

עומר ינקלביץ': זאת זכות בסיסית.

עומר ינקלביץ': להעניק הדרכה לשופטים ופרקליטים שיאתרו, יזהו, וידעו לתקשר ולהתמודד עם עצורים ונחקרים עם מוגבלויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עומר ינקלביץ': חברה מתוקנת, רבותיי, נמדדת בדברים הללו.

עומר ינקלביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ינקלביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת אורלי פרומן.

מירב כהן: שלום.

מירב כהן: אני רוצה לדבר היום על תופעה שאני לא מאמינה שעדיין מתקיימת במדינת ישראל.

מירב כהן: אני כבר במשך שנים מתעסקת בעולם של הצרכנות ושל אנשים מבוגרים, ושנים אנחנו מקבלים תלונות על חברות סלולר מאנשים מבוגרים, מאנשים חולים, מאנשים שלא מדברים עברית, ששיווקו להם, דחפו להם כל מיני דברים כמתנות, ואז הם הגיעו הביתה והם גילו שאלו לא מתנות, זה עלה להם אלפי שקלים, והמחירים מופקעים.

מירב כהן: עכשיו, תבינו, כבר יצאנו למחאות ברשת, הגשנו תביעה משפטית, באמת הבטיחו לנו שעשו רפורמה, ששינו את הנהלים, שפיטרו את העובדים הסוררים.

מירב כהן: ותכל'ס, יום-יום אני מקבלת מבול של תלונות על אותן חברות ללא בושה.

מירב כהן: רק השבוע טיפלנו במקרה של אישה מבוגרת שחייבו אותה בסכום מצטבר של 80,000 שקלים, על מה?

מירב כהן: על אוזניות, על רמקולים.

מירב כהן: גמרו לה את הכבוד שלה, הביאו אותה למצב כלכלי קשה.

מירב כהן: עכשיו, לצערי כל חברות הסלולר חוטאות בחטא הזה, אבל חשוב לי במעמד המכובד הזה להזכיר את חברת סלקום, שהיא ממש שוברת שיאים.

מירב כהן: אז אני אומרת, אני מציעה להם בחום לעשות בדק בית בדחיפות.

מירב כהן: אנחנו לא נרפה מהסיפור הזה.

מירב כהן: הגזמתם לגמרי.

מירב כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, היום יום זכויות האדם.

אורלי פרומן: אני רוצה לעמוד על זכותם של שניים, זכות השיבה הביתה.

אורלי פרומן: הדר גולדין ואורון שאול, זכרם לברכה, אשר גופותיהם מוחזקות בידי ארגון החמאס בעזה, לא שבו הביתה למדינת ישראל, להוריהם.

אורלי פרומן: וזה עוד מעט 2,000 ימים, 2,000 ימים אחרי שנשלחו בשליחות המדינה למבצע צוק איתן.

אורלי פרומן: האם מדינת ישראל מבצעת את המוטל עליה?

אורלי פרומן: האם אנו ממצים כל תהליך צבאי או מדיני להחזרתם?

אורלי פרומן: מדינת ישראל מאפשרת העברה של עשרות מיליוני דולרים לעזה לצורך שיקום – מחווה שנותרת ללא מענה.

אורלי פרומן: אנו דורשים: הומניטרי תמורת הומניטרי.

אורלי פרומן: זוהי תזכורת לראש ממשלת ישראל; עליו חלה החובה להשיב את הבנים.

אורלי פרומן: זו משמעותה של אחריות שילוחית.

אורלי פרומן: אין שקט ואין מנוחה עד שתבוא נחמה פורתא להורים ומנוחה נכונה לבנים.

אורלי פרומן: אני מקדישה להורים לאה ושמחה, זהבה והרצל, קטע משירו של נתן אלתרמן "האם השלישית", המוכר כ"אימהות שרות": "והאם השלישית בעיניה תועה – / לא היה לי יקר כמוהו.

אורלי פרומן: ..

אורלי פרומן: / איכה אבך לקראתו ואינני רואה / אינני יודעת איפה הוא.

אורלי פרומן: "

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, פעם נוספת הממשלה, הרשות המבצעת, מבזה את הכנסת, הרשות המחוקקת.

יעל גרמן: רק לפני שנה חוקקנו חוק שכל כך השתוקקנו לו – אתה, אדוני, ניהלת את זה ביד רמה – חוק שאנחנו קוראים לו חוק הנכים, אבל למעשה זה התיקון לחוק ביטוח לאומי, תיקון מס' 200.

יעל גרמן: וכך אומר החוק: "השר ושר האוצר יבחנו את הגדלת שיעור קצבאות הנכות לפי פרק ט' – – – באופן מדורג בשנת 2020 ובשנת 2021 – – – כך שסך העלות בשנת 2021 של העלאת קצבאות הנכות יהיה 4.341 מיליארד שקלים חדשים, ובלבד שהקצבה החודשית המלאה לפי סעיף – – – לא תפחת מ-3,700 שקלים חדשים.

יעל גרמן: " ועוד אומר החוק ומפרט במפורש: "המלצות השרים כאמור בסעיף קטן (א)", שזה עתה הקראתי, "יוגשו לממשלה עד תום שנת 2019".

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אנחנו בסוף 2019, ההמלצות לא הוגשו, הכסף לא נמצא, והנכים לא יקבלו אותו.

יעל גרמן: זהו ביזיון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עופר כסיף.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להמשיך את דבריה של חברתי יעל גרמן, שיזמה היום יחד עם – –

יעל גרמן: קארין אלהרר ואילן גילאון.

יוסף ג'בארין: – – קארין אלהרר ואילן גילאון.

יוסף ג'בארין: והאמת היא שבאמת הרגשנו הרבה בושה בדיון הזה.

יוסף ג'בארין: אנשים עם מוגבלויות הגיעו כמעט מכל הארץ, ערבים ויהודים, פריפריה ומרכז, אשכנזים ומזרחים, וכולם הציגו את המצב המאוד-עגום והמאוד-כואב.

יוסף ג'בארין: ואנחנו תוהים איך זה קורה שחקיקה שנחקקת כאן, לא מצליחים ליישם אותה.

יוסף ג'בארין: כשאנשים מדברים על הצורך לבחור בין פרוסה של לחם לבין תרופה אנחנו תוהים לאן הגענו.

יוסף ג'בארין: במצב הזה – אני לא יודע, מדברים על היום הבין-לאומי לזכויות אדם, שתכף נציין אותו; רק כנראה שנציין אותו ברגשות של בושה על שזה המצב כיום.

יוסף ג'בארין: המדינה נכשלה במבחן הכי בסיסי, הגנה על הקבוצות הכי מוחלשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אמר קודם חבר הכנסת מתן כהנא שזאת בושה להשוות את ישראל למדינת אפרטהייד.

עופר כסיף: אני חושב שהוא צודק.

עופר כסיף: כפי שאמר הנכד של מנדלה רק לפני חודש-חודשיים: ישראל יותר גרועה מאפרטהייד.

עופר כסיף: ומי שאחראי לזה אלו החברים של מתן כהנא.

עופר כסיף: תסתכלו מה קורה בחברון: הפרדה גרועה ממה שהיה במשטר האפרטהייד, רחובות ליהודים ורחובות לערבים.

עופר כסיף: ועכשיו גם רוצים להרוס את השוק כדי להקים שכונה ליהודים בלבד.

עופר כסיף: אז יש מקום לדבר על אפרטהייד או לא?

מתן כהנא: ב-2% מהעיר.

מתן כהנא: רק ב-2% מהעיר מותר ליהודים להיות.

עופר כסיף: לא רק הנכד של מנדלה אלא גם דזמונד טוטו, חתן פרס נובל לשלום, אמר שבישראל יש מדיניות של אפרטהייד, שבאה לידי ביטוי בין השאר בהפקעה של אדמות של הילידים הפלסטינים וביצירה של בנטוסטנים, שזה גם מה שממשלת נתניהו עשתה במהלך שנותיה.

עופר כסיף: ואם זה לא מספיק, יושבים פה בכנסת שרים שמדברים על הגזע היהודי המיוחד, ראו דוגמת הממ"ז, ויושב פה שר שמדבר על כך שצריך להפריד בין יולדות בבתי חולים.

עופר כסיף: אם זה לא אפרטהייד, אני לא יודע מה כן אפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עופר כסיף.

אחמד טיבי: ממ"ז – הכוונה מיקי מכלוף זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורנה ברביבאי, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת משה אבוטבול.

אורנה ברביבאי: נתניהו בוחר להתעלם מרצון הבוחר.

אורנה ברביבאי: הוא בוחר לקחת את ישראל לבחור ולבחור ושוב פעם לבחור.

אורנה ברביבאי: אז מה היה לנו?

אורנה ברביבאי: לא היה לנו כלום כי אין כלום.

אורנה ברביבאי: אין מפכ"ל, אין תקציב ואין מספיק שותפים אמיצים בימין שיהיו מוכנים להגיד בקול רם:

אורנה ברביבאי: אנחנו לא מוכנים לעמוד מאחורי ראש ממשלת מעבר שיש לו שלושה כתבי אישום.

אורנה ברביבאי: פשוט.

אורנה ברביבאי: עוד הם צריכים להגיד: אנחנו לא ניתן חסינות למי שאמור לשרת את הציבור ולא להיות חסין מהציבור.

אורנה ברביבאי: כל עוד לא עשיתם את זה, המשמעות היא כי מבחינת

אורנה ברביבאי: כם ההליכה לבחירות מיותרות עדיפה על סימון נורמה ציבורית של דוגמה אישית ומחויבות למי ששלח אתכם לכאן.

אורנה ברביבאי: אתם אלה שאחראים לבזבוז מיותר של כספי ציבור בבחירות חוזרות ונשנות, כאשר האזרחים משלמים את הקרקס הפוליטי של נתניהו במקום שאנחנו אלה שנשקיע בכל אזרח הזקוק לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

יאיר גולן: למה הם לא מגיעים לאולם הזה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ווליד טאהא.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מתוך כל ההמוניות והדברים שאנחנו שטופים פה בתוכם, הנושאים הפוליטיים, בואו לא נשכח את מה שבעצם מדווח בתקשורת על כל הנושא של פגעי מזג האוויר.

משה אבוטבול: אנחנו נכנסים עכשיו למשטר חורף.

משה אבוטבול: יש גשמים, אמורות להיות הצפות, דיווחים על שיטפונות, הפסקות חשמל, סילוק שלגים מהכבישים – כבר ירד אתמול שלג בחרמון – חייבים היערכות לנושא הזה.

משה אבוטבול: גם כן דאגה לקשישים, לאותם מעוטי היכולת, לראות שהם לא, חלילה, נמצאים בצד כשכולנו עסוקים בכל העיסוקים הפוליטיים.

משה אבוטבול: כולנו חיכינו לגשם, התפללנו, ברוך השם, והינה, התפילות נענו.

משה אבוטבול: עם כל זה, למרות שיש לנו שמחה גדולה על בואו של הגשם, חייבים גם להיערך לכך שלא יהיו, חלילה, אנשים שימותו, לצערנו, בגלל שלא היה להם מחסה מהקור.

משה אבוטבול: אני רק רוצה להזכיר לראשי הרשויות, לכל הפקידים במשרדי הממשלה, לערוך ביקורת בנושא הזה, לטפל בעניין הזה.

משה אבוטבול: בעיקר הייתי משבח את משרד הבריאות:

משה אבוטבול: אתמול בבית החולים הלל יפה עשו היערכות של כל בתי החולים, יחד עם סגן השר הרב ליצמן, היערכות של בתי החולים לחורף.

משה אבוטבול: אני חושב שזה צריך להיות כך בכל המשרדים של הממשלה כדי שלא, חלילה, נצא בנושא הזה עם נזק, ולו קל, של אדם אחד שיקרה לו נזק בגלל הגשמים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה אבוטבול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ווליד טאהא יהיה אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, דווקא ביום חשוב זה, היום הבין-לאומי לזכויות האדם, אני מבקש להביא לידיעת כולם שאזרחים משני היישובים, כפר קאסם וראש העין, הקימו יחדיו אוהל מחאה נגד המיזם של הקמת תחנת הכוח בצומת קסם, על מאגר המים הגדול ביותר של מדינת ישראל ובמרחק של עשרות מטרים משכונות המגורים של ראש העין ושל כפר קאסם.

וליד טאהא: אז דווקא ביום זה של זכויות האדם וציון היום זכויות האדם הבין-לאומי אני רוצה לשבח את האזרחים, אלה שדואגים לחיי כל התושבים ושינשמו אוויר נקי וישתו מים נקיים.

וליד טאהא: שאפו להם.

וליד טאהא: ואני מצפה מכל אחד בבית הזה לתמוך בהם ולשתף פעולה עם המאבק שלהם למניעת הקמת תחנת המוות בצומת קסם ליד ראש העין וכפר קאסם.

וליד טאהא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ווליד טאהא.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש הוועדה המסדרת חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת הנכבדים, הוועדה המסדרת אישרה בישיבתה היום הקמת ועדה משותפת לוועדה המסדרת ולוועדה הזמנית לענייני כספים בנושא תקציב הכנסת, בהתאם לסעיף 11(ב) לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, וסעיף 110(א) לתקנון הכנסת.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הוועדה המשותפת תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, לפי ההרכב הבא: מטעם הוועדה המסדרת יכהנו חברי הכנסת אבי ניסנקורן, אשר יכהן כיושב-ראש הוועדה, מכלוף מיקי זוהר, אחמד טיבי, עודד פורר, אופיר סופר; מטעם הוועדה הזמנית לענייני כספים יכהנו חברי הכנסת מיקי לוי, קרן ברק, מיכאל מלכיאלי, משה גפני ואורלי לוי אבקסיס.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הוועדה המסדרת חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> ציון יום זכויות האדם << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הישיבה לכבוד היום זכויות האדם הבין-לאומי שמצוין היום במדינות רבות – הצעות לסדר-היום מס' 103, 184, 348 ו-373.

יולי יואל אדלשטיין: ביום זה לפני 71 שנה התקיימה אספה כללית מיוחדת של האו"ם שבה נחתמה ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם – כולל זכות היושב-ראש לנאום במליאה.

עופר כסיף: זה התקבל אז, בדצמבר 1949?

יולי יואל אדלשטיין: אילו הייתי אז בן 71.

יולי יואל אדלשטיין: מהותה של ההכרזה מקופלת במילים הנשגבות שבסעיף הראשון שלה, ואני מצטט: "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם.

יולי יואל אדלשטיין: כולם חוננו בתבונה ובמצפון, לפיכך חובה עליהם לנהוג איש ברעהו ברוח של אחווה".

יולי יואל אדלשטיין: ההכרזה הזאת מספרת את סיפורה של האנושות בתקופה שבה היא ניסתה בכוחות משותפים לקום מן השבר הגדול של מלחמת העולם השנייה והשואה.

יולי יואל אדלשטיין: בשנות הארבעים לא היו בעולם חירות ושוויון.

יולי יואל אדלשטיין: בשדות הקטל ברחבי אירופה לא נשמעו קולותיהם של התבונה והמצפון.

יולי יואל אדלשטיין: בגטאות ובמחנות הריכוז לא היה אפילו צל קלוש של אחווה.

יולי יואל אדלשטיין: ההכרזה הזאת, שמבוססת על ההכרה בצלם האלוקים שבכל אדם, ביקשה להיות אבן הפינה לעולם חדש – עולם שבו, כפי שלימד הפילוסוף עמנואל קאנט, האדם הוא תמיד התכלית ואף פעם לא האמצעי להשגתה.

יולי יואל אדלשטיין: יום זכויות האדם הוא יום חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בכנסת מכירים היטב את המאמץ לבחון כל חוק וכל תקנה מן הפרספקטיבה של זכויות האדם.

יולי יואל אדלשטיין: החירות, השוויון, התבונה, המצפון והאחווה הם ערכים שמדריכים אותנו דבר יום ביומו.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, לצערי, ביום הזה צריך גם לומר שדווקא באו"ם, שבין כתליו נחתמה ההצהרה, נהפך מושג זכויות האדם לריק מתוכן, לחוכא ואטלולא.

יולי יואל אדלשטיין: מועצת זכויות האדם של האו"ם, שאחראית להגן עליהן ולקדם אותן ברחבי העולם, מגנה את מדינת ישראל בקצב סיטונאי.

יולי יואל אדלשטיין: היא עושה זאת כאשר חברים בה – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – "מאורות גדולים" של זכויות אדם, "מגדלורים" של ממש, כמו לוב וסודן.

יולי יואל אדלשטיין: לשמחתנו, עוד ועוד מדינות מבינות את האבסורד שמגולם במועצה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לשיא הגיעו הדברים כאשר בשנה שעברה ארצות הברית פרשה ממנה בשל העוול המתמשך של המועצה כלפי מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לכן ביום הזה לא נחוץ רק להזכיר את ההכרזה ההיסטורית של חשיבות זכויות האדם, אלא גם לומר שאם רוצים להגן עליהן בהווה, ולהגן עליהן באמת, אסור שהיחס הבין-לאומי לזכויות האדם יהיה מוטה, מגוחך וצבוע.

יולי יואל אדלשטיין: תחילת השינוי – דווקא באו"ם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יוזם הדיון, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דסטה גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ב-10 בדצמבר 48' קיבלה עצרת האו"ם את ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: כפי שאמרת, כבוד היושב-ראש, כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים.

יוסף ג'בארין: בהמשך העצרת הכללית של האו"ם קיבלה גם את שתי האמנות המרכזיות, אולי, בתחום זכויות האדם: האמנה הבין-לאומית לזכויות חברתיות ופוליטיות והאמנה הבין-לאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם ששני העקרונות המרכזיים שאפשר לראות במה שמכונה "מגילת זכויות האדם הבין-לאומית" – ההכרזה ושתי האמנות הללו – שני העקרונות הבסיסיים והמרכזיים הם עקרון השוויון בין האזרחים והעיקרון הקולקטיבי של ההגדרה העצמית של העמים.

יוסף ג'בארין: כשאני בוחן היום את שני העקרונות הללו, לאחר 71 שנים מהקמת המדינה, אני רואה שדווקא לגבי שני העקרונות הבסיסיים הללו ציון היום הבין-לאומי לזכויות אדם עבורי הוא ציון של יום עצוב.

יוסף ג'בארין: האזרחות בישראל אינה שוויונית.

יוסף ג'בארין: בספר החוקים בישראל יש עשרות חוקים שנותנים מעמד עדיף לאזרח היהודי בתחומים מרכזיים של החיים.

יוסף ג'בארין: המעמד המיוחד של המוסדות היהודיים, זכות השבות, שניתנה רק ליהודים, הסמלים הבלעדיים הציוניים הדתיים, הסדרים בתחום הדת ובתחום החופש הפוליטי, בתחום הלשון והתרבות, יצרו מצב שבעצם יש סיווג באזרחות הישראלית.

יוסף ג'בארין: יש אזרחות מסוג א', שממנה נהנים האזרחים היהודים, ויש אזרחות מסוג ב' או ג', שמחזיקים בה מי שאינם יהודים, בעיקר האזרחים הערבים ילידי המקום.

יוסף ג'בארין: ולכן אני חושב שבציון היום הבין-לאומי לזכויות האדם צריך פשוט להעלות את האתגר המרכזי הזה – שהמדינה עדיין לא השכילה להתרומם כדי להבטיח שוויון זכויות ושוויון אזרחים לכל אזרחיה.

יוסף ג'בארין: אמרתי שהעיקרון השני הוא עקרון ההגדרה העצמית של העמים.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל שולטת בכוח צבאי במיליוני פלסטינים – שלושה מיליון בגדה המערבית ושני מיליון בעזה – היא שולטת בעם הפלסטיני, ושוללת מהעם הפלסטיני את זכותו להגדרה עצמית כשאר העמים.

יוסף ג'בארין: וכאשר הקהילה הבין-לאומית, אותה קהילה שקיבלה את ההכרזה הזו, אותה קהילה שקיבלה גם את החלטת החלוקה ב-47', תומכת בפתרון של שתי מדינות בגבולות 67', וכאשר הפתרון הזה מתקבל על ידי ההנהגה הפלסטינית – אין כיום פרטנר בישראל למהלך הזה, אין כיום פרטנר בישראל למהלך הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להזכיר לכם: החלטת החלוקה מ-47' דיברה על חלוקת הארץ.

יוסף ג'בארין: ההנהגה הפלסטינית כיום מוכנה להסתפק בהרבה פחות מכך, ב-22% מפלסטין המנדטורית, שזה גבולות 67'.

יוסף ג'בארין: אבל גם זה לא עובד וגם לזה אין פרטנר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם, אגב, שהחלטת החלוקה לא דיברה רק על חלוקת הארץ.

יוסף ג'בארין: היא דיברה גם על כך שבתוך ישראל תתקבל חוקה דמוקרטית, Democratic Constitution – –

צבי האוזר: אבל היא דיברה על מדינת לאום יהודית.

יוסף ג'בארין: – – שתבטיח את השוויון לכל האזרחים ואת ההגנה השווה של האזרחים בפני החוק.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר: כל הסדר בחוק שנותן מעמד עדיף, נותן יתרון בחוק, לקבוצת הרוב על חשבון האזרחים שמהווים מיעוט ילידי – זה סותר את הדמוקרטיה, זה סותר את ערכי זכויות האדם וזה סותר את הערך הבסיסי של שוויון לכל האזרחים.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דסטה גדי יברקן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת בני גנץ, היום הזה, יום זכויות האדם, הוא יום חשוב לכל בן אדם באשר הוא בעולם.

דסטה גדי יברקן: המקורות התנ"כיים שלנו הם בעצם ספר ההדרכה הראשון והגדול בהיסטוריה.

דסטה גדי יברקן: התנ"ך הוא הדבר הנפלא ביותר שיש לאנושות, ומשם בכלל זכויות האדם מתחילות, בספר בראשית, שהוא אומר: האדם נברא בצלם אלוקים.

דסטה גדי יברקן: זכויות האדם אינן מוקנות לו על ידי השלטון, ומשום כך אין השלטון רשאי לשלול אותן או לפגוע בהן שלא בצדק.

דסטה גדי יברקן: עם ישראל – השליחות הראשונה שלו במעלה, מבחינתנו, היא להיות עם סגולה ולהוות דוגמה.

דסטה גדי יברקן: "ועתה אם שמוע תשמעו בקֹלי ושמרתם את בריתי והייתם לי סגלה מכל העמים כי לי כל הארץ", סוף ציטוט, ספר שמות, פרק י"ט, פסוק ה'.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל של היום בהחלט יכולה להיות מודל לכל העולם באשר הוא.

דסטה גדי יברקן: אל מדינת ישראל, שקיימת 71 שנים, אומות גדולות ועתיקות מאיתנו נושאות עיניהן, ובחלק מהמקרים גם לומדות מאיתנו.

דסטה גדי יברקן: אני לא יכול לדמיין את עם ישראל בארץ ישראל – שבגלות היה מצפה לזכות בסיסית, במקומות שבהם חי בעברו, והיום אנחנו יכולים להיות דוגמה ומופת לאנושות.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא מיקרוקוסמוס, ובהחלט כל העולם נמצא בה, והבית הזה – הכנסת הזו מחוקקת חוקים ומשפיעה על עיצובה של החברה הישראלית, הן בחינוך, הן בתרבות ובכל נושא ובכל דבר שנוגע לחיינו.

דסטה גדי יברקן: יחד עם כל הפגמים שיש בחברה הישראלית, מדינת ישראל יכולה להיות חברת מופת.

דסטה גדי יברקן: היא בדרך לשם, והיא לא גרועה כפי שציין את זה קודמי בנאום.

דסטה גדי יברקן: היכולת שלנו – לחיות בחברה שיש בה דתות שונות אבל מכבדות אחת את השנייה; תרבויות שונות אבל תרבות שניתנת להעברה ולרכישה וללמידה ולכיבוד.

דסטה גדי יברקן: זכות אדם לא ניתנת על ידי השלטון והיא לא ניתנת על ידי אף אחד.

דסטה גדי יברקן: כולנו נבראנו בצלם אלוקים, ושווים אנחנו.

דסטה גדי יברקן: כדי לעשות את הדבר הזה, את המובן מאליו, האו"ם, כפי שקודמיי ציינו, הכיר ביום הזה כיום לאומי, שבו חייבים להזכיר לנו איך אנחנו צריכים להתנהג אחד כלפי השני.

דסטה גדי יברקן: "הואיל והכרה בכבוד הטבעי שלכל בני משפחת האדם ובזכויותיהם השוות והבלתי-נפקעות הוא יסוד החופש, הצדק והשלום בעולם.

דסטה גדי יברקן: הואיל והזלזול בזכויות האדם וביזוין הבשילו מעשים פראיים שפגעו קשה במצפונה של האנושות, ובניין עולם שבו ייהנו כל יצורי אנוש מחירות הדיבור והאמונה ומן החירות מפחד וממחסור, הוכרז כראש שאיפותיו של כל האדם.

דסטה גדי יברקן: הואיל והכרח חיוני הוא שזכויות האדם תהיינה מוגנות בכוח שלטונו של החוק, שלא יהיה האדם אנוס, כמפלט אחרון, להשליך את יהבו על מרידה בעריצות ובדיכוי.

דסטה גדי יברקן: " זה מתוך המגילה בעת ההכרזה.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל, כפי שאמרתי, יכולה להיות יותר טובה, אבל היא בהחלט לא הגרועה שבהן, וזכויות האדם בארץ ישראל הן נר לרגלינו.

דסטה גדי יברקן: נכון שמדינת ישראל לא חתומה על האמנה הזו מסיבות כאלו ואחרות, אבל בהחלט עדיפה ישראל על אותן מדינות שחתומות על האמנה הזו ורוצחות את אזרחיהן כל יום.

דסטה גדי יברקן: אי-אפשר לבוא ולהגיד שמדינת ישראל פה מדירה, מפלה או שוללת זכויות אדם סדרתית, כפי שמנסים לצייר את מדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: היא לא מושלמת, אבל היא הטובה שבטובים.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דסטה גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את תשובת הממשלה מפי השרה גילה גמליאל.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: "כל בני האדם נולדו שווים בערכם ובזכויותיהם" – המילים הכל-כך נשגבות והכל-כך מרגשות שפותחות את ההצהרה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם האוניברסלית.

תמר זנדברג: מזכיר לנו משהו?

תמר זנדברג: יש מילים, תיבה דומה לזו, שמצוטטות אצלנו במגילת העצמאות.

תמר זנדברג: כתוב בה: מדינת ישראל תקיים שוויון גמור ללא הבדל דת, גזע ומין.

תמר זנדברג: אלה בדיוק המילים שבדבר חקיקה שעבר כאן

תמר זנדברג: בכנסת מאז יום זכויות האדם הבין-לאומי לפני שנתיים נמחקו והוחלפו בעליונות יהודית, שמוחקת את הרעיון הזה שכל בני האדם נולדו שווים וכל האזרחים שווים במדינתם.

תמר זנדברג: מאז יום זכויות האדם הבין-לאומי לפני שנה, אדוני היושב-ראש, ישראל הצטרפה למשפחה מפוקפקת של מדינות כמו איראן, סוריה וצפון קוריאה, שגירשו משטחן נציג של ארגון זכויות אדם בין-לאומי, ארגון Human Rights Watch, אחד משני ארגוני זכויות אדם הגדולים בעולם, ששומר ומקפיד על זכויות אדם, כולל במדינות שציינת – שאנחנו לא רוצים להידמות אליהן ושאנחנו גם לא רוצים שהאו"ם יתעלם מהפרות זכויות אדם בהן, כמו סין, צפון קוריאה ואחרות.

תמר זנדברג: כך שקל לנו להטיף לעולם וקל לנו לקרוא לכולם אנטישמים, אבל קשה יותר להסתכל על הרגע ההיסטורי המכונן הזה שבו בדצמבר 1948 עברה ההצהרה הזו באו"ם.

תמר זנדברג: מדינת ישראל, מדינה צעירה בת כמה חודשים, שהוכרזה רק כמה חודשים לפני כן ואפילו עוד לא הייתה חברה באו"ם בשלב הזה – יש לה שותפות גורל עם ההצהרה הזו, מכיוון שגם מדינת ישראל וגם ההצהרה הזו באו לעולם באותה שנה ושתיהן באו על רקע לקח לא רק יהודי אלא אוניברסלי בדבר זכויות אדם, בדבר שוויון, בדבר ערכם וזכויותיהם השווים של כל בני האדם באשר הם.

תמר זנדברג: שותפות הגורל הזו מלווה אותנו עד היום, והיא הסיבה לגאווה שלנו בעמידה שלנו על זכויות האדם, בארגונים שעומדים ומגינים על זכויות האדם כמו Human Rights Watch, כמו בצלם, כמו האגודה לזכויות האזרח וכמו ארגוני זכויות האדם, שבשנים האחרונות משום מה הפכו במדינת ישראל למוקצים ובזויים, למרות שהם מקיימים את ההצהרה הזו באופן האדוק ביותר, הקפדני ביותר ומעורר הגאווה ביותר שאפשר לדמיין.

תמר זנדברג: לכן קל להטיף לעולם, אדוני היושב-ראש, אבל קשה יותר לקיים את הדברים בתוכנו.

תמר זנדברג: אם יש לקח מההצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם הוא שזכויות אדם זה דבר שאין ממנו בריחה, אין בו הנחות.

תמר זנדברג: הוא מחייב כל אחד ואחד מאיתנו דווקא בגלל שכולנו נולדנו שווים בערכנו ובזכויותינו.

תמר זנדברג: אי-אפשר שלא לציין ביום הזה את הפרת זכויות האדם הגדולה ביותר והמשמעותית ביותר וההרסנית ביותר שמדינת ישראל אחראית לה והיא הכיבוש הצבאי, השליטה הצבאית על העם הפלסטיני בגדה המערבית והמצור על רצועת עזה, שהוא מפעל הפרת זכויות אדם אחד ארוך ומתמשך, וההוכחה הניצחת לכך שזכויות אדם הן לא דבר שאתה מעניק למישהו, כי כשאתה מפר זכויות אדם של אחר אתה פוגע גם בעצמך.

תמר זנדברג: וכך, הסכסוך הפוליטי המתמשך ביותר והפוגעני ביותר, שלמעלה מיובל שנים תלוי כצל מעל גורלנו, מעל עתידה של מדינת ישראל, הוא קודם כול וראשית כול, ולפני שהוא סוגיה פוליטית, לפני שהוא סוגיה צבאית, לפני שהוא סוגיה ביטחונית ולפני שהוא סוגיה כלכלית, הוא סוגיה של זכויות אדם.

תמר זנדברג: כיוון שזכויות האדם האלה, כדברי בית המשפט העליון של ישראל, הן גלימה שכל בן אנוש עוטה אותה והוא לא יכול להשיל אותה, גם אם הוא רוצה וגם אם מנסים בכוח למשוך אותה מעליו, לכן אני מאד מקווה – את היום הזה אנחנו מציינים כנראה יממה לפני שאנחנו נצא לעוד הכרעה פוליטית – אני מאוד מאוד מקווה שהערכים האוניברסליים האלה יעמדו לנגד עינינו ונוכל לחזור לכאן לא רק עם כנסת שמקפידה יותר על זכויות אדם אלא גם עם ממשלה שחותרת לממש אותן ולא להפר אותן ולחוקק נגדן.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני.

ינון אזולאי: ברשות אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, האמת, כמו שנאמר כבר, יום זכויות האדם יום חשוב, אבל הוא לא נקבע לפני כ-70 שנה.

ינון אזולאי: הוא נקבע כבר לפני כ-5,780 שנה, ביום השישי לבריאת העולם, שבו ברא הקדוש ברוך הוא את האדם.

ינון אזולאי: נאמר בבראשית: כי בצלם אלוקים עשה את האדם.

ינון אזולאי: אם בורא עולם עד היום נופח בנו נשמה וכל נשימה, הווה אומר שגם היום אנחנו צריכים להמשיך לכבד את השני, את הזכויות המגיעות לו.

ינון אזולאי: העם היהודי אימץ זאת עוד מבריאת האדם, ואנו ממשיכים זאת היום.

ינון אזולאי: הזכות הבסיסית של האדם היא אולי גם לבחור, חלק מהזכות שלו היא לבחור, אבל כאשר אדם בוחר הוא צריך לדעת שיש עוד אדם שגם לו מותר לבחור.

ינון אזולאי: לפעמים אותו אדם – וכולנו אולי חוטאים בזה; אנחנו כלואים בדעתנו, וכשאני אומר שאני כלואים בדעתנו, בבחירתנו, אני אומר: האם ילדיי, שלומדים בציבור החרדי – הבן שלי שבכיתה א', שלומד היום בקרוון, מה הוא שונה מאותם הילדים בחינוך הכללי, שאני חושב שהיום רובם ככולם לומדים במבני ציבור טובים, מפוארים?

ינון אזולאי: במה שונה הילד בחינוך המיוחד המוכש"ר מילד בחינוך מיוחד רגיל, שאנו נלחמים כל פעם להביא להם עוד תקציבים על מנת שגם הם יוכלו ללמוד, ולפחות קצת להקל על ההורים האלה?

ינון אזולאי: במה שונים אותם נכים מאזרח?

ינון אזולאי: למה כל פעם צריכים לבוא ולהתחנן?

ינון אזולאי: רק היום ראינו, ביום המיוחד שעשו למען נכי צה"ל, למען הנכים הרגילים, האזרחיים, כל האנשים עם המוגבלויות.

ינון אזולאי: אולי יש תשובה; אולי אם כמו יום זכויות האדם נעשה יום חובת האדם.

ינון אזולאי: במורשת היהודית, כשעם ישראל קיבל את התורה, עשרת הדיברות, מדובר שם על חובה: לא תגנוב, לא תרצח, כבד את אביך ואת אמך.

ינון אזולאי: החובה הזאת לנו היא בעצם הזכות שאנחנו נותנים לשני ומכירים – אבל קודם כול לנו יש חובה, חובה מוסרית להבין את האחר.

ינון אזולאי: זו בעצם הזכות הבסיסית, שנבין שגם לשני מגיע.

ינון אזולאי: גם בפרשיות השבוע אנחנו רואים את אברהם אבינו הולך לחפש את האורחים.

ינון אזולאי: הוא מרגיש חובה, החובה שלו לחפש את האורח, ואז ממילא – הזכות של השני להתארח.

ינון אזולאי: ראינו את זה עם הגמלים, עם רבקה ואליעזר, הכול.

ינון אזולאי: התורה אומרת לנו: בוא, תיתן את החובה, אתה תחייב את עצמך ואז ממילא גם השני יגיעו לו הזכויות.

ינון אזולאי: אמר את זה גם ויקטור פרנקל, הוגה, ניצול שואה.

ינון אזולאי: כשהקימו את פסל החירות באמריקה הוא אמר: אולי תקימו ממול גם את פסל האחריות.

ינון אזולאי: האחריות של כל אחד, היא תביא את החירות לשני.

ינון אזולאי: אספר לכם סיפור ממו"ר אבי ז"ל, שמדי פעם, ככה אני שומע, ורק אתמול שמעתי – הייתי באירוע בקריית מלאכי; ניגשת אליי אישה ואומרת לי: תראה, אח שלי לוקה בנפשו ולפני כשלוש שנים, ערב ראש השנה, אשפזו אותו אשפוז בכפייה.

ינון אזולאי: הוא הגיע לבית החולים מזרע, ליד עכו, ערב ראש השנה, והיה חסר לו הביגוד הבסיסי שלא היה לו לחג, אוכל מהדרין שלא היה לו.

ינון אזולאי: התקשרה אחותו ודיברה עם מו"ר אבי ז"ל, סיפרה לו.

ינון אזולאי: הוא לא חשב הרבה, מייד עזב את כל הקניות מסביב, של עצמו, הלך ודאג.

ינון אזולאי: קנה לו גרביים וקנה לו פיג'מה וכל מה שהוא צריך.

ינון אזולאי: אימי, שתחייה, הכינה גם ארוחה.

ינון אזולאי: הלך ונתן לו.

ינון אזולאי: את זה אתמול סיפרה לי אישה שזה אחיה.

ינון אזולאי: האם הייתה לו איזושהי חובה לעשות זאת?

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: אבל הוא הרגיש חובה מוסרית, כדי שלשני תגיע הזכות שלו.

ינון אזולאי: וגם תמיד היה מסתכל ואומר: אם אני – – –

יעקב מרגי: סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: – – –

יעקב מרגי: רק אליך.

יעקב מרגי: בבקשה.

ינון אזולאי: הוא הרגיש את החובה שלו, שהיא הזכות של השני.

ינון אזולאי: אנחנו נמצאים במקום שלפעמים המפתחות נתונים בידינו – עד כמה שאפשר, החובה שלנו לתת את הזכות לשני.

ינון אזולאי: ולכן, אני מבקש מכל חבריי, חברי הכנסת:

ינון אזולאי: אם מחר לא יקרה נס, אז כנראה שאנחנו יוצאים לבחירות.

ינון אזולאי: ולא נגיד מי אשם, מי לא אשם, אבל נזכור דבר אחד: החובה שלנו לשמור כמה שיותר על מערכת בחירות נקייה, ולתת את הזכות לשני לשמוע דברים טובים למען עם ישראל.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תשיב על ההצעה לסדר-היום השרה גילה גמליאל, בשם שר המשפטים.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מזכירת הכנסת שלנו, כנסת ישראל מציינת היום יחד עם כל אומות העולם את יום זכויות האדם הבין-לאומי.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חבר הכנסת ג'בארין על עצם העלאת הנושא היום עם עוד חברי כנסת וחברות הכנסת שהצטרפו.

גילה גמליאל: היום לפני 71 שנים אימצה האספה הכללית של ארגון האומות המאוחדות הכרזה אוניברסלית על זכויות אדם.

גילה גמליאל: המסמך החשוב, אשר מהווה מאז ועד היום אבן יסוד בהיסטוריה של ההגנה על זכויות האדם, גובש והוסכם על רקע המאורעות הנוראים שפקדו את העולם בשנים ההן, ובעיקר בשני העשורים שקדמו לכך, ואשר הובילו למלחמת העולם השנייה, הנוראה במלחמות שידע העולם עבור האנושות בכלל ועבור העם היהודי בפרט.

גילה גמליאל: אומות העולם הבינו אז כי על אף המחלוקות והמתיחויות הקיימות בין מדינות, בין לאומים, בין דתות וכיוצא באלה, יש להבטיח תשתית בסיסית ואוניברסלית של הגנה המוענקת לכל פרט, לכל אדם באשר הוא אדם; הגנה שאינה מותנית במעמדו הכלכלי, במינו, בדתו, בלאומו או בהשתייכותו הקבוצתית; הגנה שאותה יש לספק ולכבד גם בעיתות משבר ומלחמה וגם כלפי קבוצות חלשות, מיעוטים ויריבים פוליטיים.

גילה גמליאל: מהותו האנושית של האדם, של כל בני האדם ברחבי העולם, היא המחייבת שיזכה לכבוד, לשוויון ולחירות.

גילה גמליאל: הזוועות שחוללו משטרי העריצות במחצית הראשונה של המאה ה-20 חידדו את ההכרה בכך שאל מול כוחו של השלטון, גם כשהוא נבחר לפי הכרעת הרוב, יש להעמיד הגנה אפקטיבית למיעוט.

גילה גמליאל: אלה הן זכויות היסוד של האדם.

גילה גמליאל: ההכרה בחשיבות של זכויות האדם, המשותפת לכל המדינות הדמוקרטיות בעולם, נכונה שבעתיים למדינת ישראל משחר היותה ועד ימינו אנו.

גילה גמליאל: אין זה מקרי.

גילה גמליאל: דווקא העם היהודי – אשר חווה על בשרו במשך אלפיים שנות גלות את המשמעות המעשית של חיים כמיעוט נטול זכויות ואת גורלו של מי שסופג יחס משפיל, פוגעני, אלים ומפלה רק בשל שונותו – מבין את החשיבות של ההכרה בכבוד האדם ובשאר זכויות היסוד של כל בן אנוש.

גילה גמליאל: יתרה מזאת, מורשתנו התרבותית בת אלפי השנים הקדימה את זמנה בביסוס מושגים של צדק חברתי, הגנה על האביון והתחשבות בגר, המלווים אותנו עד היום.

גילה גמליאל: ואכן, מאז הקמתה של מדינת ישראל ועד היום הניח הבית הזה תשתית חקיקתית רחבה להגנה על זכויות האדם בישראל.

גילה גמליאל: אני אמנה רק כמה דוגמאות: חוק שיווי זכויות האישה, שהיה כלל לא מובן מאליו לתקופתו, עת נחקק בשנת 1951; חוק לימוד חובה, שהעניק זכות ללימוד חינם כבר בשנת 1949; חוק הגנת הפרטיות, שהיה בין הראשונים מסוגו בעולם בשנת 1981; חוק שוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות, משנת 1998; חוק איסור הפליה במצרכים ושירותים, שהרחיב את תחולת השוויון לתחומי המשפט הפרטי בשנות האלפיים.

גילה גמליאל: כמובן, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק-יסוד: חופש העיסוק, משנות ה-90.

גילה גמליאל: גם במישור הבין-לאומי פעלו ממשלות ישראל כדי להעמיד את המדינה בשורה אחת עם אומות העולם.

גילה גמליאל: ישראל היא צד לאמנות רבות שעניינן זכויות אדם, ובהן האמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות – ICCPR; האמנה בדבר זכויות חברתיות, תרבותיות וכלכליות; האמנה בדבר זכויות הילד; האמנה לביעור כל הצורות של אפליה גזעית – CERD, ועוד ועוד.

גילה גמליאל: הכרה בזכויות האדם היא, אם כן, חלק מהתבנית התרבותית, החברתית והמשפטית בישראל מרגע הקמתה.

גילה גמליאל: הכרה זו נובעת ומתחייבת מאופייה של המדינה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

גילה גמליאל: נכון כי כל מדינה נאלצת בנסיבות ממוקדות להגביל באופן מדוד את המימוש של זכויות האדם, וזאת כאשר הדבר הכרחי לשם הבטחת אינטרסים חיוניים של החברה.

גילה גמליאל: לעיתים אף נדרשת הגבלה מסוימת של זכות אדם כדי לאפשר את מימושה של זכות אדם אחרת.

גילה גמליאל: פעמים רבות, מצבים כאלה מעוררים מחלוקות פוליטיות בשל הבדלים בגישה ובעמדות ביחס לאיזונים ולסדרי העדיפויות שיש להפעיל בכל מקרה ומקרה.

גילה גמליאל: אלה הן מחלוקות טבעיות, והשיח הציבורי לגביהן הוא עצמו חלק מדמוקרטיה בריאה.

גילה גמליאל: אולם, כאשר אנו מציינים את יום זכויות האדם הבין-לאומי, חשוב לומר: אין מחלוקת ואסור שתהיה מחלוקת על עצם ההכרה בזכויות האדם, והצורך בהגנה בלתי מתפשרת על מימושן כיסוד חיוני בחברה הדמוקרטית.

גילה גמליאל: אין מחלוקת כי כל בני האדם בחברה זכאים ליחס מכבד ושווה, המבוסס על סגולותיהם האישיות ומעשיהם, ולא על השתייכותם הקבוצתית או על מינם או על נטייתם המינית או על צבע עורם.

גילה גמליאל: אין מחלוקת כי לכל בני האדם זכויות לחופש ביטוי ומחשבה, חופש מצפון ודת, חירות אישית וכבוד אנושי, הגנת הפרטיות והקניין האישי, זכות לביטחון אישי ולחיים, זכות להורות ולחינוך ושאר זכויות יסוד מוכרות, לרבות אלה הנזכרות בהכרזה האוניברסלית על זכויות האדם, שאת חתימתה לפני 71 שנה אנו מציינים היום.

גילה גמליאל: אני כולי תקווה – דיברנו השבוע גם על יום הסובלנות, דיברנו כאן על זכויות אדם.

גילה גמליאל: אני רוצה לנצל את הבמה ולנצל את ההזדמנות – – –

סמי אבו שחאדה: – – – חוק הלאום.

יעקב מרגי: לא שומעים אותך, אתה סתם צועק.

יעקב מרגי: לא שומעים אותך.

גילה גמליאל: אני רוצה לנצל את הבמה ולנצל את ההזדמנות ולפנות כאן – –

יעקב מרגי: נא לא להפריע, בבקשה.

גילה גמליאל: – – ליושב-ראש כחול לבן, לגנץ היקר, וגם לבוגי ולכל חברי כחול לבן: אנו נמצאים ממש ערב לפני קבלת הכרעה של הבית הזה.

גילה גמליאל: אני רואה באמת ובתמים את היכולת של כולנו כאן להתגבר על המחלוקות ולייצר פה, אולי בפעם הראשונה – אחרי כל כך הרבה זמן שיש פה את ההזדמנות המופלאה להקים ממשלת אחדות רחבה שתמנה את מרבית חברי וחברות הבית הזה, על מנת לצמצם את שיח השטנה, שנאת החינם שיש פה כבר במהלך שנה שלמה של מערכות בחירות מיותרות.

גילה גמליאל: יש פה, צריך להבין, לקראת שנת 2020, תקציב מדינה שצריך להעביר, שהוא לא יהיה בנמצא ויגרור את מדינת ישראל למשבר כלכלי מיותר; יש פה גם כן אתגרים בפן המדיני – עומדות לפתחנו אפשרויות שלא בהכרח יישמרו; יש פה גם כן את האפשרות מול האתגרים הביטחוניים, שמי כמוכם – הקוקפיט, אתם קוראים לזה – הגנרלים לשעבר, יכולים להבין את המשמעויות של האתגרים הביטחוניים.

גילה גמליאל: אני מאמינה באמת ובתמים שיש יותר דברים שאנחנו מסכימים עליהם מאשר שנמצאים במחלוקת.

גילה גמליאל: על כן אין סיבה לגרור את אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל לבחירות מיותרות עם עלויות הזויות – למען כולנו.

גילה גמליאל: כולי תקווה שכן נמצא את המשותף, נראה את מה שאנחנו מסכימים עליו יותר מאשר את מה שאנחנו במחלוקת.

גילה גמליאל: אתם אלה שמובילים כרגע את הקו, אז קדימה, תמצאו גם את הפתרונות.

גילה גמליאל: אני אשמח מאוד לשתף פעולה על מנת להגיע להבנות המתבקשות.

גילה גמליאל: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עמדות נוספות.

גילה גמליאל: אמרו לי שהסיעה – מה שמבקשים הוא שהדיון הזה הוא עד שיונח חוק פיזור הכנסת, אין טעם לדון בו.

יעקב מרגי: בסדר, אנחנו נטפל בזה.

יעקב מרגי: אבי ניסנקורן, עמדה נוספת, בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש את התיאוריה ויש את ההלכה למעשה.

גילה גמליאל: אתה מניח אותו עכשיו?

יעקב מרגי: את יכולה לרדת.

גילה גמליאל: הניחו?

יעקב מרגי: את יכולה לשבת.

יעקב מרגי: את לא חייבת להישאר.

יעקב מרגי: אבי, בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש את התיאוריה ויש את ההלכה למעשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: וההלכה למעשה זה היום-יום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה היום-יום.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חייב להגיד שכשראש ממשלה רוצה לשים מצלמות בשביל להרתיע ערבים מלהצביע, אז זה גם נכנס בסוף בזכויות אדם ושוויון אזרחי; וכשעושים שיסוי נגד אוכלוסיות, אם נקרא לזה שמאלנים ואם נקרא לזה ערבים ואם נקרא לזה כל גוף אחר או כל גורם אחר, אז זה הלכה למעשה, בסוף, הבסיס של זכויות אדם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ואם אנחנו בסוף, כשהולכים לחקיקה, שומעים אמירות:

אברהם (אבי) ניסנקורן: בואו לא ניתן אותן זכויות עובדים לעובדים זרים, זה גם כן, בסופו של דבר, פורם את העיקרון של זכויות אדם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן אני חושב שכשאנחנו מדברים על חקיקות, צריך לראות שגם בכנסת ישראל וגם בוועדות השונות, וגם בכל חקיקה, כל הזמן, שבאמת הנושא הזה של זכויות אדם ושוויון אזרחי יהיה לנגד עינינו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שזה חשוב, זה לא גורע כהוא זה מהעמדה שלנו שזו מדינה ללאום היהודי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זכויות האדם האזרחיות צריכות להישמר.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת משה אבוטבול, בבקשה, ולאחר מכן – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואליו אני מתכוון.

משה אבוטבול: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, יום זכויות האדם, אנחנו רגילים לדבר על זה, מדבר על כולנו.

משה אבוטבול: חביב האדם שנברא בצלם.

משה אבוטבול: אין הבדל, לפי התורה הקדושה, מיהו אותו אדם, אם זה יהודי, ערבי, חרדי, דתי.

משה אבוטבול: הזכות לחיות והזכות לקבל את השירות מהמדינה חייבות להיות בצורה מלאה לגבי כל אחד ואחד, ומגזר, בחברה הישראלית.

משה אבוטבול: לצערי, דווקא ביום הזה של יום זכויות האדם אני רוצה דווקא לציין פלח מסוים בתוך האוכלוסייה שעדיין לא זוכה לקבל את מלוא זכויותיו, ואני קורא לילד, תרתי משמע, בשמו: הילד החרדי.

משה אבוטבול: כל עוד עדיין בערי ישראל נמצאים מאות קרוונים שבחורף דולפים בגשם ובקיץ משמשים במקום של חום קודח, אותם תלמידים, ילדי ישראל שנמצאים שם או כל ילד אחר מהמדינה שלנו – אנחנו חייבים לדאוג לכך ביום זכויות האדם; כל עוד עדיין לא מתוקצבים כלל ילדי ישראל, כלל הילדים במדינה, בתקציב הוגן ושווה, עדיין יש מה לציין את יום זכויות האדם.

משה אבוטבול: אני קורא מכאן לממשלה שנמצאת, לממשלה שתוקם: תנו את דעתכם לאותם ילדים, מכל המגזרים, גם מהמגזר הערבי, שגם שם יש הרבה עזובה נזנחת בתנאים של אותם ילדים.

משה אבוטבול: על כל אחד ואחד לתת את הדעת לילד, לא משנה מה האבא שלו מצביע ולא משנה מה הדעה של ההורים שלו.

משה אבוטבול: חייבים לדאוג לילדים שיקבלו את אותם תנאים, כי אי-אפשר לבוא בטענות – למה אתה לא מצליח בלימודים – אם אין לו תנאים שווים גם בנושאים הפיזיים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, ולאחר מכן – חבר הכנסת צבי האוזר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לעמיתי חבר הכנסת ג'בארין על היוזמה לקיום היום הזה.

אחמד טיבי: זכויות אדם, לא רק זכויות אזרח, זכויות אדם הן זכויות טבעיות, זכויות בסיסיות, זכויות נרכשות – –

יעקב מרגי: מוקנות.

אחמד טיבי: – – שוויון, חופש תנועה, מגורים, קורת גג, חופש בחירה, חופש עיסוק, הזכות לבחור או להיבחר בלי הפחדה, בלי איומים, בלי שיסוי, בלי הסתה.

אחמד טיבי: יכול להיות שבנג'מין ניתאי לא שמע על הדברים האלה והוא ממשיך להסית נגד הציבור הערבי.

אחמד טיבי: אני, אדוני, עובר לפרק ב' של הנאום שלי.

אחמד טיבי: הועברו לי דבריו של חבר הכנסת מיקי זוהר, יושב-ראש סיעת הליכוד, לפני שעה קלה ברדיו FM 90.

אחמד טיבי: הוא אמר כך: לא אישאר דקה חבר כנסת אם בג"ץ או היועמ"ש יחליטו לא לאפשר לבנימין נתניהו להרכיב את הממשלה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: לא, מיקי, נו.

אחמד טיבי: מיקי, איך אנחנו יכולים לעמוד בכך?

אחמד טיבי: איך?

אחמד טיבי: יש דברים – – –

יעקב מרגי: הכנסת אותנו לכוננות ולמתח, ובסוף אתה מוריד אותנו במכה אחת.

אחמד טיבי: בום.

אחמד טיבי: אני מקווה שהם ירדו בום אחרי מרץ.

יעקב מרגי: מותר לקוות.

יעקב מרגי: אנחנו ביום זכויות האדם, מותר לקוות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני חבר הכנסת צבי האוזר.

צבי האוזר: תודה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: הוזכר כאן, בדיון החשוב הזה, כל הנושא הבראשיתי של אותה החלטת חלוקה – החלטה של האו"ם – למדינה יהודית ולמדינה ערבית.

צבי האוזר: הוצגו כאן דברים שלא כהווייתם ולכן, שוב, למען הפרוטוקול של הבית הזה צריך להגיד את מה שבאמת הוחלט.

צבי האוזר: הוחלט להקים שתי מדינות לאום.

צבי האוזר: במסגרת זו הוחלטה החלטה ברורה ומובהקת על הקמה של מדינה יהודית.

צבי האוזר: במדינה הערבית, גם את זה צריך להזכיר, הוכרו זכויות המיעוט היהודי, שהיה אמור להיות שם.

צבי האוזר: הוא לא היה שם בגלל פעולות איבה שהיו מנוגדות להחלטה ההיסטורית ההיא ושנעשו על ידי הצד הערבי.

צבי האוזר: לאותם מיעוטים יהודים היו זכויות לשפה – – –

סמי אבו שחאדה: – – – האוזר.

צבי האוזר: לא, אני – – –

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע.

צבי האוזר: אני רק רוצה לציין, כי יש כאן מי שרוצה לעוות אפילו מושכלות יסוד היסטוריות.

קריאה: – – –

צבי האוזר: היסטורית, היה עם והייתה קהילה שכיבדה את אותם עקרונות – – –

תמר זנדברג: מה – – –

יעקב מרגי: אנחנו ביום זכויות האדם.

יעקב מרגי: דקה לדבר לא מאפשרים לו?

תמר זנדברג: לא, להפך, אנחנו מודים – – –

יעקב מרגי: בבקשה, נא לאפשר לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

קריאה: אנחנו בעד חלוקה – – – חצי–חצי – – –

יעקב מרגי: תמר, אני שמעתי דברייך בקשב רב ולחלקם הגדול לא הסכמתי, אבל נתתי לך.

תמר זנדברג: אני דווקא מסכימה איתו.

יעקב מרגי: אבל נתתי לך.

יעקב מרגי: רק לא להפריע לו לדבר.

צבי האוזר: תמר, רבותיי, אני יודע שפה – –

יעקב מרגי: החזרת להם את תוכנית החלוקה, הקפצת אותה.

צבי האוזר: – – אוהבים גם להתבדח ומעת לעת אוהבים גם לעוות עובדים היסטוריות.

יעקב מרגי: חברים.

צבי האוזר: אז על אותן עובדות – אפשר להתווכח על מה שיהיה, אבל על מה שהיה קצת יותר קשה להתווכח.

צבי האוזר: וכאשר אומרים דברים שאינם נכונים, אינם כהווייתם, ומנסים באמצעות אותו עיוות היסטורי לנסות ולהסיק מסקנות באשר לעתיד, ראוי לתקן את הדברים.

צבי האוזר: וכפי שנאמרו כאן, נאמרו דברים מוטעים שאפשר מהם להסיק מסקנות מוטעות.

יעקב מרגי: תודה.

סמי אבו שחאדה: מה מוטעה?

תמר זנדברג: מה מוטעות?

תמר זנדברג: מה היה מוטעה?

יוסף ג'בארין: לא, באמת, מה היה מוטעה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת רם שפע, בבקשה.

צבי האוזר: הייתה מדינת לאום יהודית, נכון?

יוסף ג'בארין: לא כתובה פה המילה "לאום".

יעקב מרגי: חברים – –

קריאה: אתה מכניס עכשיו – – –

יעקב מרגי: – – אתם מוזמנים לשבת ליד צבי האוזר ולהמשיך את השיחה, ולא – – –

קריאה: – – –

יעקב מרגי: בבקשה, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת רם שפע.

צבי האוזר: מדינת לאום – – –

קריאה: – – –

יעקב מרגי: ששש.

רם שפע: דעו לכם שמעבר לנושא הזה, להתפלפל עם צביקה האוזר בעניינים היסטוריים זה דבר מעניין, אז מומלץ.

רם שפע: בניגוד לצביקה, אנסה להתייחס יותר, לתפיסת עולמי, בעיניי, לעקרונות של מהן זכויות אדם ופחות לסיפור אחד ספציפי.

רם שפע: אני חושב שאנחנו נורא טובים בכנסת – אני לומד את הסיפור הזה עכשיו – בלציין המון ימים, במיוחד של זכויות, כל פעם למישהו אחר, ובהקשר הזה זכויות האדם.

רם שפע: אבל, בסוף, כשאתה מונע מהרבה מאוד תפיסות עולם – ואני מדבר, לצערי, על הממשלות האחרונות, שלא באמת מחפשות לתת זכויות אדם אלא מחפשות לקדם רק את מי שחשוב להן בלי להיכנס לאוכלוסיות ספציפיות; כשאתה חושב ששוויון הוא לא הבסיס, או לפחות שוויון הזדמנויות – הרי שוויון בין אנשים זאת אוטופיה אבל שוויון הזדמנויות זה משהו שאפשר לייצר – כשאתה לא חותר לזה, אין שום סיכוי שתוכל, בעיניי, לעמוד פה ולדבר בעד זכויות אדם.

רם שפע: הדבר הזה צורם לי יום-יום, והוא בוודאי צורם לי כשאנחנו עומדים בימים כאלה מיוחדים ומנסים להתייחס לזכויות אדם.

רם שפע: גילה דיברה פה וסיפרה, וכל נציג של כל סיעה, אבל ביום-יום אתה צריך להישאר כשפיך וליבך שווים ובאמת לדבר בנאמנות מוחלטת על זכויות, עבור כל אוכלוסייה, גם כשזה לא נוח לך וגם כשהיא לא אומרת את הדברים שאתה מזדהה איתם.

רם שפע: ורק אם זה יקרה, נוכל להמשיך לציין את יום זכויות האדם גם בשנה הבאה בשם כולנו.

רם שפע: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מתנצל, עופר כסיף, אני חרגתי מהמספרים.

יעקב מרגי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים-ושתיים, התש"ף

ירדנה מלר-הורוביץ: –2019, של חברי הכנסת אבי ניסנקורן, מכלוף מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/1419/22; הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושלוש (הוראות מיוחדות), התש"ף–2019, של חברי הכנסת אבי ניסנקורן, מכלוף מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת, שמספרה פ/1420/22.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: יש הסתפקות בתשובת השרה.

יעקב מרגי: תם סדר-היום.

יעקב מרגי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ג בכסלו התש"ף, 11 בדצמבר 2019, בשעה 11:00.

יעקב מרגי: ישיבה זו נעולה.