ישיבת מליאה, כנסת 22, פרוטוקול מספר 20, 2019-12-03 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בכסלו התש"ף, 3 בדצמבר 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 52 – הוראת שעה) (תקציב הכנסת), התש"ף–2019, של חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, המעוניינים להשתתף יכולים להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איציק שמולי, תפתח בבקשה היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: היום פורסמו בשעת הצוהריים התוצאות של מבחני פיז"ה, ובאופן לא מפתיע – אולי דווקא כן מפתיע – אחרי שבמשך קדנציה שלמה מכרו לנו זיקוקי די-נור ומסעות יח"צ של רפורמות והצלחות מסחררות בתחום החינוך, גילינו לדאבוננו גם הפעם הזו שמדינת ישראל נמצאת הרחק הרחק הרחק מאחור.

איציק שמולי: ולא זו אף זו, אדוני היושב-ראש, הדבר המטריד ביותר בדוח הוא שגם עכשיו, בואכה שנת 2020, השאלה הגורלית ביותר עבור ילד היא לא לאן הוא חולם להגיע אלא איפה הוא נולד וכמה כסף יש להורים שלו בבנק.

איציק שמולי: אמור לי איפה נולדת ואני אגיד לך כבר לאן תגיע בחברה הישראלית.

איציק שמולי: צריך לעשות בדק בית מעמיק במערכת החינוך ולשאול שאלה אחת:

איציק שמולי: איך מערכת החינוך איבדה במשך השנים את תפקידה המרכזי כקטלי

איציק שמולי: זטור שיכול לסייע לתלמידים להגיע למקומות שונים בחברה ולממש את עצמם עד תום?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנסור עבאס.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שוב אעלה את הנושא של תוכנית החומש של המגזר הדרוזי, שמסתיימת בעוד פחות מחודש.

חמד עמאר: ולמה אני מעלה את זה?

חמד עמאר: כי אתמול התכנס פורום ראשי רשויות דרוזיות והחליטו לצאת למאבק.

חמד עמאר: כבר ביום ראשון הקרוב אנחנו נראה הפגנה גדולה של כל המגזר הדרוזי כאן בירושלים, ימשיכו עם המאבק גם בסגירת צמתים כבר ביום שני בצפון וישביתו את כל המועצות הדרוזיות ביום שלישי.

חמד עמאר: היום ישבנו אני, חברתי חברת הכנסת ע'דיר מריח וג'אבר עסאקלה וניסחנו מכתב לראש הממשלה לפגישה דחופה איתו.

חמד עמאר: המגזר הדרוזי לא יכול להמשיך להתקיים אחרי 1 בינואר 2020.

חמד עמאר: צריך להכין תוכנית לשנת 2020.

חמד עמאר: עשינו את זה בעבר בתקופה של ממשלת מעבר – בשנת 2014 נתנו תוכנית ל-2015, היועץ המשפטי אישר את זה.

חמד עמאר: אז אני פונה לראש הממשלה: אל תגרום באופן ישיר לפיטורים של 730 עובדים כבר ב-1 בינואר 2020, ועוד מאות בצורה עקיפה.

חמד עמאר: על מצפונך כולם ילכו הביתה, על מצפונך יקרוס המגזר הדרוזי, כל הרשויות הדרוזיות – על המצפון של ראש הממשלה ושר האוצר.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנסור עבאס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום התבשרנו על תוצאות מבחני פיז"ה בישראל לעומת מדינות ה-OECD.

מנסור עבאס: ישראל נמצאת מתחת לממוצע, במקום 37 מבין 77 מדינות.

מנסור עבאס: מה הסיבה לכך?

מנסור עבאס: הסיבה לכך היא הפערים בין תלמידים יהודים לערבים בתוך מדינת ישראל.

מנסור עבאס: כדי להמחיש על מה אנחנו מדברים אני אציג נתונים על הפערים בין תלמידים ערבים ליהודים: במבחן הקריאה – 144 נקודות, במבחן המתמטיקה – 111 נקודות, ובמבחן המדעים – 116 נקודות.

מנסור עבאס: מה שמדאיג יותר הוא שלא רק שאנחנו לא מדברים על סגירת פערים, או אפילו על צמצום פערים – המבחן הזה מגלה שהפערים מתרחבים בשלושת המבחנים לאורך שלוש השנים האחרונות.

מנסור עבאס: אני אמחיש את זה במספרים: במבחן הקריאה הפער עמד בשנת 2006 על 84 נקודות בין יהודים לערבים, עלה ל-116 נקודות, ועלה ב-2018 ל-144 נקודות.

מנסור עבאס: במתמטיקה העלייה כדלקמן: מ-88 ל-104 ל-111 נקודות; במדעים – מ-64 נקודות עד 87, וב-2018 – 116 נקודות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנסור עבאס: אז אותן תוכניות שאמרו:

מנסור עבאס: אנחנו משקיעים בחינוך ומנסים לצמצם את הפערים – נראה שהתוכניות לא מספיקות.

מנסור עבאס: התקציבים לא מספיקים, אבל בעיקר נראה שהתוכניות לא אפקטיביות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן גינזבורג.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גם אני רוצה לדבר על תוצאות מבחני הפיז"ה.

יעקב מרגי: אני לא אקריא את הנתונים.

יעקב מרגי: אני רק אומר: עם ההשקעה הגדולה, הכותרות על צמצום פערים והזרמת המשאבים – אלו התוצאות?

יעקב מרגי: אני מגיע למסקנה אחת: מה שאמרתי הוא שצריך לקרות – צריך לשנות את השיטה.

יעקב מרגי: צריך להביא למדינת ישראל מערכת חינוך אחרת, חדשנית, יעילה יותר, קלילה יותר, צופה פני עתיד, ללמד את התלמידים שלנו איך ללמוד.

יעקב מרגי: לא צריך להקנות להם ידע – את הידע הם ירכשו אם נדע ללמד אותם ללמוד.

יעקב מרגי: כנראה צריך סוף-סוף במדינת ישראל שר חינוך אמיץ, שבע קרדיטים, שייקח את זה כמשימה.

יעקב מרגי: לא עוד איזו משימה לסמן רפורמה כזאת או אחרת אלא להביא משהו חדש מן השורש, ממעונות היום ועד ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: שינוי מהותי.

יעקב מרגי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן גינזבורג, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עופר כסיף.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: כנסת נכבדה, לפני שנתיים בן זוגי ואני הבאנו לעולם את ילדינו בהליך של פונדקאות בארצות הברית.

איתן גינזבורג: אם הדבר היה אפשרי היינו מעדיפים לעשות את זה כאן, בישראל, אבל בגלל שהממשלה מסרבת לאפשר לזוגות כמונו לעבור הליך פונדקאות בארץ נאלצנו, כמו אלפי הורים אחרים, לעבור את זה בארץ זרה, רחוק מהמשפחה ומהחברים ותחת חוקים זרים.

איתן גינזבורג: אבל לא רק שהמדינה מכריחה אותנו לעבור את התהליך המורכב הזה בחו"ל אלא שבישראל אין נוהל מסודר שבעצם מסדיר את הבאתם של הילדים חזרה לישראל, חזרה הביתה, והתוצאה היא שההורים נאלצים להתמודד עם ביורוקרטיה ארוכה, מתישה, מגוחכת ומיותרת מול רשות האוכלוסין, בתי המשפט, ביטוח לאומי, קופת חולים ואיפה לא.

איתן גינזבורג: ושרק יהיה ברור: זה סיפורם של אלפי ילדים שמגיעים לישראל מהליכי פונדקאות בחו"ל, וכל יום מגיעים עוד ועוד ילדים.

איתן גינזבורג: בעוד חודש, ורק בעקבות התערבות בית המשפט, סוף-סוף אמור להתפרסם נוהל שכולם מחכים לו.

איתן גינזבורג: ואני אומר לכם מניסיוני – עברתי את התהליך הזה: אפשר לעשות את זה אחרת.

איתן גינזבורג: השאלה היא רק אם רוצים להקל על ההורים או להקשות עליהם.

איתן גינזבורג: אז אני קורא מכאן לרשות האוכלוסין לפרסם נוהל אמיץ, שיכיר במציאות ושיקל על הורים לחזור לישראל ולהתחיל את החיים שלהם כמו כל הורה ישראלי אחר שילדיו נולדו בארץ.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גינזבורג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורלי פרומן.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במלחמת האזרחים בסרי לנקה בין 1983 ל-2009 נרצחו עשרות אלפי אנשים.

עופר כסיף: כמו כן היו מעצרים המוניים והעלמות, מה שנקרא, של אזרחים, אלפי מקרים של אונס, אלימות ועינויים שיטתיים ונרחבים, לרבות עינויים מיניים, שימוש בילדים חיילים בידי הממשלה, פגיעה מכוונת באתרים ובשיירות הומניטריים ורפואיים, הרעבה מכוונת ומניעת סיוע הומניטרי.

עופר כסיף: ממשלת סרי לנקה ובכירים מטעמה חזרו וחשפו במסמכים רשמיים, בצילומים ובראיונות לתקשורת, בזמן המלחמה ואחריה, פרטים על היצוא הביטחוני הישראלי, היקפו והשימוש המסיבי שנעשה בו.

עופר כסיף: באתר האינטרנט של המשטרה בסרי לנקה פורסם כי יחידת Special Task Force, אשר לפי האו"ם הייתה מעורבת ברצח, עינויים, העלמה והפעלת מיליציות, קיבלה אימונים ממשטרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1987.

עופר כסיף: באתר האינטרנט של הצבא הסרי לנקי פורסם על תהלוכת ניצחון שערך הצבא עם סיום המלחמה אשר הוצג בה לציבור נשק שנעשה בו שימוש במהלכה.

עופר כסיף: בין היתר הוצגו מטוסים וספינות קרב, טילים, ציוד לראיית לילה, מערכות רדאר ונשק נגד מטוסים – כולם תוצרת ישראל.

עופר כסיף: משרדי החוץ והביטחון הישראלים טענו היום בבית המשפט העליון כי מאחר שקיים הסכם סודיות עם סרי לנקה, אף אם ממשלת סרי לנקה הפרה אותו, הפרתו גם על ידי ישראל תרתיע מדינות מלקשור עימה קשרים ביטחוניים חשאיים בעתיד.

עופר כסיף: אני תוהה: מדוע החשאיות מלכתחילה?

עופר כסיף: האם בהסתרת פשעים מדובר?

עופר כסיף: שהרי אם לא בפשעי מלחמה מדובר, אין סיבה לחשאיות.

עופר כסיף: מעבר לחומרת הפשעים עצמה, הרי שהנזק למדינת ישראל נגרם מעצם מעורבותה בפשעים, לא מחשיפתם.

עופר כסיף: לכן אני קורא לשקיפות מלאה ולחשיפה מוחלטת של המעורבות הישראלית בסחר באמצעי לחימה למשטרים רצחניים ופושעים.

עופר כסיף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עופר כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אלכס קושניר.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אין הרבה דברים מזעזעים יותר מהתעללות בפעוטות, בחסרי הישע היקרים לנו מכול.

אורלי פרומן: לעיתים תכופות, תכופות מדי, אנחנו שומעים על סיפור כזה – מטפלת או סייעת שהתעללה בילדים – ואז גם מתפרסם איזה סרטון מחריד, וכולנו מזדעזעים.

אורלי פרומן: כך קרה שוב בשבוע האחרון.

אורלי פרומן: הארץ גועשת ורועשת לכמה ימים סביב העניין, ואנחנו עוברים לעניין הבא, והנושא נשכח.

אורלי פרומן: אני מסרבת לשכוח, ואני מבקשת מכולכם לזכור איתי.

אורלי פרומן: התעללות בילדים אינה גזרת גורל; זו תופעה מחרידה שנובעת מפערי הכשרה ופערי פיקוח ובאין הסדרה, והתוצאות הן הרות אסון.

אורלי פרומן: מאות אלפי ילדים בפעוטונים הפרטיים עדיין מצויים ללא כל פיקוח; סייעות עדיין מבצעות את תפקידן ללא הכשרה מינימלית וללא תנאי סף כלל.

אורלי פרומן: אלוהים מרחם על ילדי הגן, כתב יהודה עמיחי.

אורלי פרומן: ואנחנו?

אורלי פרומן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אלכס קושניר: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השבוע חצינו רף חדש של גזענות בישראל, ועוד מטעם מי?

אלכס קושניר: שר בממשלה.

אלכס קושניר: שר הפנים מטיח ב-1.2 מיליון מאזרחי ישראל שהם לא עובדים ולא משלמים מיסים; אני כמובן מדבר על העולים מברית המועצות לשעבר.

אלכס קושניר: נוסף לזה, חבר כנסת ממפלגת ש"ס טוען שמי שגר בעמידר זה גויים.

אלכס קושניר: אז יש לי כמה דברים להגיד.

אלכס קושניר: ההורים שלי, כמו ההורים של רבים כמוני, עלו לישראל בשנות התשעים ועבדו בכל העבודות האפשריות, וזה לא חשוב מה היו התארים שלהם ומה הייתה ההשכלה שלהם.

אלכס קושניר: אחר כך בדיוק אותם אנשים היו אלה שהצעידו קדימה את מערכת החינוך והיו אלה שהצילו את מערכת הבריאות.

אלכס קושניר: אריה דרעי עלה לישראל בשנת 1968 ממרוקו, ואני רוצה להזכיר לו שהמדינה הזאת נוסדה בשנת 1948 על ידי אותם יהודים מברית המועצות לשעבר וממזרח אירופה.

אלכס קושניר: אז אני רוצה לפנות לאריה דרעי ולהגיד לו – חבל שהוא לא פה – שהיהדות היא לא בבעלותו, וגם מדינת ישראל היא לא בבעלותו.

אלכס קושניר: ויש לי עוד דבר להגיד, שאותי הוא פשוט מדהים: איך יכול להיות שאני לא שמעתי מהמנהיגים של שתי המפלגות הגדולות, גם הליכוד וגם כחול לבן, שום גינוי על האמירה הזאת, שום גינוי על ביטוי הגזענות הזה, שהוא פשוט ברמה הכי נמוכה שיכולה להיות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלכס קושניר: אז אני קורא לכם, חברים: תקומו איתי ביחד, תגנו את זה, ותקראו לאריה דרעי לעזוב את משרד הפנים ופשוט להתפטר לאלתר.

אלכס קושניר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת קושניר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: לקחת את הנאום הלא-נכון?

אחמד טיבי: לא, שיניתי נושא.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היום הוא היום הבין-לאומי לבעלי מוגבלויות.

אחמד טיבי: התקשר אליי מר והבי קעדאן מבאקה אל-גרבייה, אבא מסור.

אחמד טיבי: הוא אבא לבן שסובל מניוון שרירים.

אחמד טיבי: סל הבריאות מקצה 12 טיפולי פיזיותרפיה במקרים כאלה.

אחמד טיבי: לפי הסיכום של תל השומר הוא צריך פעמיים בשבוע מטפלים, פעמיים בשבוע פיזיותרפיה והידרו – טיפולי הידרו וטיפולי פיזיותרפיה – והאבא תקוע בפלונטר הזה.

אחמד טיבי: לא רק האבא הזה, לא רק והבי, אלא הורים רבים תקועים בפלונטר הזה של מה שמאפשר סל הבריאות מבחינת טיפול פיזיותרפיה ומה שדורש הטיפול עצמו ובתי החולים.

אחמד טיבי: לכן כולנו בבית הזה חייבים, גם מול משרד הבריאות, גם מול ועדת הכספים, לעשות הכול כדי לאפשר לילדים החולים האלה לקבל את הטיפול הנדרש, לא את מה שסל הבריאות מרשה להם בגלל עלות כספית, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני מאחל לו ולכל הילדים בריאות שלמה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ווליד טאהא.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, קודם כול לחבר הכנסת קושניר: אנחנו לא מגנים כל התבטאות שאנחנו מאוד לא מרוצים ממנה.

אלעזר שטרן: לי אין ספק שהתרומה של העולים מחבר המדינות לא תסולא בפז.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה נס גלוי שקרה לנו.

אלעזר שטרן: אני חושב שהתרומה הייתה והיא מתמשכת כל יום, והם משרתים אותנו בכל שטחי העשייה – עובדים יחד איתנו, לא משרתים אותנו – בכל שטחי העשייה של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: והכללות בכלל זה דבר שבעיניי הוא בעיה ערכית קשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, בישראל היום פורסם היום שהממשלה לא כל כך מקיימת את אחד החוקים של הכנסת, וזה לקזז מהכספים שמועברים לרשות את מה שהרשות משלמת למשפחות הטרוריסטים.

אלעזר שטרן: אני לא הייתי עומד פה אם הייתי יודע שהרשות אומרת: אוקיי, לאלה שהתחייבתי אני מעבירה, אבל על פשע טרור שיתבצע מכאן ולהבא אז אני מפסיקה.

אלעזר שטרן: מכיוון שהרשות ממשיכה ולא משנה את המדיניות הזאת, והמדיניות הזאת היא מדיניות שמעודדת טרור, מעודדת את הרצח הבא, אז אני מציע לכולם לקרוא את מה שכתב היום עו"ד ניר, שהיה הפרקליט הצבאי ביהודה ושומרון, מבחינת המתמטיקה.

אלעזר שטרן: ולממשלת ישראל – אנחנו שומעים על חלק מדיוני הקבינט שיוצאים החוצה, וכולנו שומעים; גם מה ידונו בקבינט הבא אנחנו כבר יודעים.

אלעזר שטרן: שיטפלו בעניין הזה, לטובת כולנו.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ע'דיר כמאל מריח.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, למרות הנתונים המזעזעים של תוצאות מבחני הפיז"ה, שהדגישו את הפערים התהומיים בין הישגיהם של תלמידים ערבים לעומת תלמידים יהודים, החלטתי דווקא להפנות את דבריי ביום זה לעבר אוכלוסיית בעלי הצרכים המיוחדים ביום הבין-לאומי שלהם.

וליד טאהא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ביום העולמי לבעלי הצרכים המיוחדים אני רוצה לפנות אל בנינו ולבנותינו מבעלי היכולות המיוחדות.

וליד טאהא: ברצוני להביע לפניכם את הערצתי לכם על עמידתכם בקשיים העצומים ועל מאמציכם להגברת המודעות החברתית אצלנו כלפיכם וכלפי תלונותיכם המוצדקות.

וליד טאהא: הרשו לי ביום זה להדגיש לפניכם כי אינכם לבד, והחברה שלכם מבינה היטב את זכויותיכם וצורכיכם ופועלת לצמצום הפערים העמוקים כלפיכם הגורמים לקיפוח זכויותיכם.

וליד טאהא: במציאות ההזנחה והאפליה הגזענית שאנו חווים כערבים בארצנו ועל אדמתנו אתם כבעלי יכולות מיוחדות סובלים מהזנחה כפולה.

וליד טאהא: אתם ראויים למלוא ההערכה על ההישגים שאליהם הגעתם.

וליד טאהא: אנו מבטיחים לכם שנישאר לצידכם ונמשיך לפעול למענכם ולתמוך במאבק

וליד טאהא: כם הלגיטימי להשגת זכותכם לחיות בכבוד.

וליד טאהא: ) תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טאהא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ע'דיר כמאל מריח, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת יעקב טסלר.

ע'דיר כמאל מריח: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי וחברותיי, הידעתם שהמשבר התקציבי החמור שאנחנו ניצבים בפניו ברשויות הדרוזיות והצ'רקסיות טרם נפתר?

ע'דיר כמאל מריח: הידעתם שאחרי חודשים של ניסיונות, של מעקב, של קריאות ומכתבים ששלחנו לכל גורם רלוונטי עדיין אין מענה?

ע'דיר כמאל מריח: שלחנו ביחד מכתבים למשרד ראש הממשלה, לשר האוצר, לראש אגף התקציבים במשרד האוצר שאול מרידור, למשנה ליועמ"ש דינה זילבר ולכל גורם אחראי, ועדיין אף אחד אפילו לא טרח להחזיר לנו תשובה.

ע'דיר כמאל מריח: אז בזאת אני מודיעה: בתום ישיבה שאני ערכתי יחד עם חבריי חברי הכנסת הדרוזים – מישראל ביתנו חבר הכנסת חמד עמאר, מהרשימה המשותפת חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה – הוחלט לצאת למאבק ציבורי רחב.

ע'דיר כמאל מריח: ביום ראשון, מהבוקר נצא כולנו – חברי כנסת, ראשי רשויות ואזרחים – ונהיה מול משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר ונתחיל במאבק שרק יחריף.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו נחסום צמתים ואנחנו נביא להשבתה מוחלטת של כלל הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות.

ע'דיר כמאל מריח: ואנחנו עובדות ועובדים כולנו בתיאום מלא, ח"כים וראשי רשויות, כי הגענו למסקנה שכנראה אף אחד לא מקשיב אם אנחנו לא מחריפים את המאבק.

ע'דיר כמאל מריח: כקריאה אחרונה אני פונה למשרד ראש הממשלה ומבקשת לקיים פגישה בהולה ודחופה לשם מציאת פתרון מיידי, כדי לא למצוא את עצמנו ב-1 בינואר מול פיטורים של מאות אנשים, ביניהם נשים.

ע'דיר כמאל מריח: ולהזכירכם, מדובר על רשויות מוחלשות, על בני מיעוטים בפריפריה, שכל ההשלכות של היעדר תקציב מוכפלות.

ע'דיר כמאל מריח: אז אנא מכם, תמצאו פתרון.

ע'דיר כמאל מריח: היה לזה תקדים.

ע'דיר כמאל מריח: אני מחזירה אתכם ל-14 בדצמבר 2014, תחת אותם תנאים, ממשלת מעבר – נמצא פתרון זמני.

ע'דיר כמאל מריח: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת כמאל מריח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב טסלר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יעקב טסלר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש בנאומי הפעם להתייחס לתופעה חמורה של הפעלת תחבורה ציבורית בשבת, תוך פגיעה חמורה בסטטוס קוו.

יעקב טסלר: לצערנו הרב, אנחנו מצויים בתקופה שבה מותרת דריסת מסורת ישראל ושמירת השבת – לצערנו, אני מדגיש.

יעקב טסלר: ראשי ערים נגררים אחרי הלך רוח של מסיתים למיניהם ובוחרים לפגוע בסטטוס קוו ולהפעיל תחבורה ציבורית בשבת.

יעקב טסלר: עשרות שנים שמרה מדינת ישראל על סטטוס קוו דתי; עשרות שנים כיבדו את שבת קודש במרחב הציבורי; מעולם לא העז ראש עיר לפעול נגד כל תושביו המסורתיים.

יעקב טסלר: הפעלת תחבורה ציבורית בשבת על ידי ראשי רשויות היא תוצאה ישירה של שנאת דת בהובלת מפלגות ופוליטיקאים כמו ליברמן ולפיד.

יעקב טסלר: מאז ומתמיד בחרו יהודים, גם אם אינם מוגדרים שומרי מצוות, לכבד את השבת, לכבד את מקדשיה, להעריך את המסורת היהודית ואת החשיבות של שמירת השבת.

יעקב טסלר: הסחף האחרון של חילולי שבת מצביע על פשיטת רגל ערכית, חינוכית ומוסרית.

יעקב טסלר: מצערת ביותר המחשבה על הדור הצעיר שיגדל ללא ערך אמיתי של חשיבות שמירת השבת כיום המנוחה הלאומי וכאות ברית בין הקדוש ברוך הוא לישראל.

יעקב טסלר: אין מנוס מלקבוע בצער כי אנו מזהים תסמינים למלחמת דת.

יעקב טסלר: היא מיותרת והרסנית, ואני קורא לראשי הרשויות לעצור מבעוד מועד.

יעקב טסלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טסלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עומר ינקלביץ'.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תוצאות מבחני הפיז"ה שפורסמו היום צריכות לטלטל את המערכת – את מערכת החינוך בעיקר ואת דרג קבלת ההחלטות במערכת.

יוסף ג'בארין: מדובר בשפל חסר תקדים של ההישגים בקרב התלמידים הערבים ומדובר בהתעצמות הפערים בין תלמידים יהודים לתלמידים ערבים כך שמדינת ישראל היום היא אולי הראשונה בטבלת המדינות באי-שוויון ובאפליה במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: אנחנו קוראים להקמת ועדת חקירה ממלכתית שתבחן לעומק את הסיבות לאפליה ההיסטורית הזאת ולפערים העצומים האלה בין יהודים לערבים, וגם תציע פתרונות ודרכים לממש את סגירת הפערים ואת השוואת התנאים החינוכיים בין יהודים לערבים.

יוסף ג'בארין: זה לא רק עניין של משאבים ותקציבים; זה גם תוכני חינוך שצריך להתאים לייחוד התרבותי והלאומי של התלמיד הערבי, וזה גם לערב את אנשי המקצוע ואנשי החינוך הערבים בניהול מערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה, כבוד היושב-ראש:

יוסף ג'בארין: אם במשרד החינוך נכשלו בלהכין את הסטודנטים ואת התלמידים הערבים לעתיד – שיעבירו אלינו את ניהול המערכת.

יוסף ג'בארין: יש לנו מספיק אנשי מקצוע ערבים שיכולים לנהל את מערכת החינוך ולהוביל אותה להצלחות ולהישגים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עומר ינקלביץ', בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת משה אבוטבול.

עומר ינקלביץ': תודה רבה.

עומר ינקלביץ': אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינים את יום הזכויות לאנשים עם מוגבלויות.

עומר ינקלביץ': הידעתם כי מי שמבקש לקיים פולחן דת, שהוא זכות בסיסית, אלמנטרית ואפילו חוקתית, עדיף לו שלא יהיה בעל מוגבלות?

עומר ינקלביץ': משום שקיימים לא מעט מבני דת, מבני ציבור וחינוך, שאינם מונגשים לאנשים עם מוגבלויות, וכך אוכלוסייה משמעותית בחברה הישראלית מודרת מהיכולת לקיים זכות בסיסית כמו פולחן דת.

עומר ינקלביץ': אישה יהודייה שרוצה ללכת לטבול במקווה לא יכולה, לא יכולה, כי רובם אינם מונגשים; מוסלמי שרוצה ללכת להתפלל לא יכול, כי המסגד לא מונגש.

עומר ינקלביץ': חוק שוויון זכויות לבעלי מוגבלות הינו חלק ממהלך חוקתי שמטרתו להביא שוויון זכויות מלא של אנשים בעלי מוגבלות ולהבטיח את זכותם לחיות את חייהם בעצמאות ובכבוד בכל הרבדים.

עומר ינקלביץ': אם כך, מדוע רבים ממוסדות דת ומוסדות ציבור מכלל העדות והציבורים אינם מונגשים, למרות שהחוק דורש זאת במפורש?

עומר ינקלביץ': מבירור שערכתי עולה כי בחוזר מנכ"ל משרד הפנים לתמיכות במבני ציבור אין, למרבה הפלא, שום סעיף המחייב מדרג או הטבה עם מוסד המנגיש עצמו לבעלי מוגבלות.

עומר ינקלביץ': מן הראוי כי יוכנס בחוזר מנכ"ל סעיף המחייב הנגשה ויהווה מדרג לזכות להקצאת מבנים ולתמיכה השוטפת.

עומר ינקלביץ': פניתי למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי בבקשה להקים ועדה בקרן לפיתוח שירותים לנכים כדי שתסייע לעמותות פרטיות לבצע הנגשה בהתאם לחוק, כי גם לבעלי מוגבלות מגיעה הזכות לקיים במדינת ישראל פולחן דת בהתאם לצו מצפונו.

עומר ינקלביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ינקלביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה אבוטבול יהיה אחרון הדוברים.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, היות שאנחנו עוסקים ומציינים את יום הזכויות לאנשים מוגבלים, אני רוצה קודם כול לומר שוודאי שהחוק של ההנגשה הוא חוק חשוב, רציני ומצוין, בגלל הסבל הגדול שעוברים בעלי המוגבלויות.

משה אבוטבול: אבל אני חייב לציין, גם כראש עיר לשעבר בעיר בית שמש, את הדבר הקשה ביותר שלנו כראשי רשויות: הנושא של ההנגשה – זה עלויות ענק, גם בכיתות לימוד, גם במתנ"סים, גם בבתי כנסת, מעונות, מגרשי ספורט, תחנות אוטובוסים, ואפילו במקוואות הטהרה.

משה אבוטבול: ראשי הרשויות נאנקים וסובלים מהעלויות הכבדות שיש, ואפילו מגיעים לחיוב אישי ולבתי משפט בנושא הזה.

משה אבוטבול: לכן חשוב מאוד מאוד להצמיד לחוק את הסעיף התקציבי, שהמדינה תישא בעלויות כשהם מחוקקים חוק כזה חשוב.

משה אבוטבול: חשוב לעזור לראשי הרשויות לקיים את חוק ההנגשה.

משה אבוטבול: עוד משהו קטן, ככה בקטנה, לחבר הכנסת אלכס קושניר מישראל ביתנו, שרוצה את פיטוריו של שר הפנים.

משה אבוטבול: אני רק רוצה להגיד לו שהשמיעה שלו מאוד סלקטיבית.

משה אבוטבול: היכן היה חבר הכנסת קושניר כשאיווט דיבר בצורה קשה ביותר על הציבור החרדי, ביזה את הציבור החרדי?

משה אבוטבול: אז עם הדברים שלו צריכים גם לומר שאיווט צריך להתפטר לא רק מהתפקיד שהוא נמצא בו אלא בכלל מהכנסת אחרי הדברים החריפים שהוא אמר על הציבור החרדי – דברים שנשמעים כגזענות, כאנטישמיות.

משה אבוטבול: אז אני מבין שאלכס – השמיעה שלו מאוד סלקטיבית.

משה אבוטבול: הצעה קטנה, אלכס: פנה דחוף לרב ליצמן, הוא יסדר לך רופא לשמיעה, שתוכל לשמוע גם את מה שאומר יושב-ראש המפלגה שלך איווט ליברמן כלפי הציבור החרדי – דברים קשים ומזעזעים שנשמעים כאנטישמיים.

משה אבוטבול: אלכס, תתחיל להקשיב.

משה אבוטבול: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבוטבול.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >>ציון יום זכויות לאנשים עם מוגבלויות << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח כעת את הישיבה לציון יום זכויות לאנשים עם מוגבלויות – הצעות לסדר-היום מס' 35 ,36, 307, 308, 326, 338, 342, 343.

יולי יואל אדלשטיין: המודעות ההולכת וגוברת לזכויות אלו היא בעיניי אחד התהליכים החשובים והמרגשים ביותר שעוברת מדינת ישראל בשנים האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: ככל שעובר הזמן אנחנו מרחיבים את המבט שלנו:

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רואים קשיים שפעם היינו עיוורים אליהם; אנחנו שמים לב לאתגרים שפעם לא היינו מודעים להם; אנחנו נותנים מקום לאנשים שפעם התעלמנו מהם.

יולי יואל אדלשטיין: הענקת הזכויות לאנשים עם מוגבלויות היא לא גמילות חסדים.

יולי יואל אדלשטיין: להנגיש את מוסדות הציבור זה לא חסד, זו חובה; לפתוח את שוק העבודה לכל אחד זה לא חסד, זו חובה; לכונן חברה שערך השוויון בה הוא לא רק אידיאל אלא מציאות זו חובה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל שנה אני גאה לומר שהכנסת היא ראש החץ במימוש חובה זו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מאמינים שהכנסת היא בית העם – כל העם, ללא יוצא מן הכלל.

יולי יואל אדלשטיין: לכן עשינו את הכול כדי שכל אדם ירגיש כאן

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק כמו בבית: התקנו כאן מעלונים מתקדמים, והיום אפשר להגיע לכל מקום בכנסת בנגישות מלאה; הוספנו עזרים לכבדי שמיעה וראייה; הכשרנו באופן מיוחד את המדריכים שלנו כדי שידעו טוב יותר כיצד ניתן לעזור לכל אורח שמגיע לכאן; גייסנו עובדים מעולים שמתמודדים עם מוגבלות כזאת או אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: בפעם הבאה שתיכנסו לאחת המעליות תסתכלו ותראו שמעל למספרי הקומות הוספנו גם כתב ברייל.

יולי יואל אדלשטיין: אתם אולי אפילו לא שמתם לב לזה עד היום, אבל לרבים מאורחי הכנסת זה מאפשר לקיים כאן פגישות בעצמאות ובכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מחויבים להמשיך ולהעמיק את הנגישות בכנסת מתוך תחושת אחריות חברתית, מתוך כבוד לכל אזרח ישראלי ומתוך תקווה שבעקבותינו יצעדו בדרך החשובה הזאת עוד רבים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני רוצה להודות לטל בוסידן, שעוזר לנו בתרגום לשפת הסימנים היום, ומתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב אשר לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חבר הכנסת אשר יעלו חברי הכנסת אילן גילאון, אבי ניסנקורן, עודד פורר וכן הלאה, לפי הרשימה.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, המשנה בסנהדרין פרק ד' משנה ה' אומרת: למה נברא האדם יחידי?

"להגיד גדולתו של הקדוש ברוך הוא, שאדם טובע כמה מטבעות בחותם אחד, וכולם דומים זה לזה; ומלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא טבע כל אדם בחותמו של אדם הראשון, ואין אחד מהן דומה לחברו.

לפיכך כל אחד ואחד חייב לומר: בשבילי נברא העולם".

דברי המשנה הזאת אומרים את הדבר הפשוט כל כך: לכל אדם יש תפקיד בעולם, ובכוחו של כל אדם טמון הפוטנציאל להשפיע ולתרום מעצמו.

השלמות שלנו כחברה היא לאפשר לכל אחד למלא את שליחותו, כשכולם ביחד משלימים אחד את השני וממלאים את ייעודם בעולם.

החברה חייבת לתת הזדמנות שווה לכולם.

לכל אחד יש את נקודת ההתחלה שלו, הנגזרת גם ממוגבלותו, ואנחנו כחברה צריכים לבנות את הכלים המאפשרים לכולם להגיע לאותה איכות חיים, ולא שחלילה יהיו הבדלים בין האנשים המוגבלים לבין אלה ששפר עליהם גורלם ואין להם מוגבלות.

בישראל, אדוני היושב-ראש, חיים כיום למעלה מ-1.5 מיליון בעלי מוגבלויות ברמות שונות.

לא יכול להיות שילד עם מגבלה כזאת או אחרת, בין שהיא אלרגיה מסוכנת או נכות קשה, לא יקבל את כל התנאים בחינוך ובתרבות כמו כל ילד אחר.

לצערנו, מדי שנה צריך להילחם על תקציבים לסייעות ולשעות הוראה מיוחדות ולסיוע לילדים האלה.

אנחנו רואים את זה ביתר שאת בימים האלה, כשאין ממשלה ואנחנו בזמני מעבר, כמה קשה עובדת ועדת הכספים כדי להציל עוד איזשהו תקציב שהיה צריך להיות מובנה באופן בסיסי ולא בטובות כאלה ואחרות.

כל ילד חייב וצריך לקבל את התנאים כדי שיוכל להגיע להישגים לימודיים שיעזרו לו להצליח בהמשך החיים.

גם בנושא תעסוקה – אומנם בשנים האחרונות קיימת עלייה בשיעור התעסוקה של אנשים עם מוגבלות, אבל עדיין זה עומד על 60% בלבד.

על משרדי הממשלה לאכוף את החוק ולהגביר את הפיקוח שיבטיח את העסקתם בכל משרדי הממשלה והגופים הציבוריים שעדיין לא עומדים ביעדים שנקבעו להם, וצריך לזה הרבה מאוד אכיפה וענישה.

גם המגזר הפרטי, שמחויב כיום על פי חוק בתנאים מסוימים, אבל גם מה שהוא לא מחויב – המגזר הפרטי עצמו צריך להתגייס למשימה חברתית זו.

אדוני היושב-ראש, הנתונים מראים ש-24% מקבוצת המוגבלות החמורה מעידים שהם חווים עוני, לעומת 10% בלבד בקרב אנשים לא מוגבלים.

זאת בושה למדינה ולחברה שיש יותר עניים באוכלוסיית המוגבלים מאשר קו העוני הרגיל – שגם הוא בושה.

החובה שלנו כמחוקקים היא לייצר את הכלים ולהבטיח את הביצוע שלהם כדי לסגור את הפערים הללו.

צריך לשבח את הארגונים ואת האנשים המדהימים אשר מסייעים ועוזרים בשלל תחומי החיים: ארגוני הנכים, ארגונים של אנשים בודדים שקמו והקימו אותם.

אני רוצה להביא כדוגמה ידיד שלי, שהוא ידיד של הרבה מאוד אנשים כאן ומכירים אותו כולם, מר אורן הלמן, אבא לבת עם מוגבלות, שהקים קהילה בשם "סיכוי שווה".

הארגון שהוא הקים מבצע פניות רצופות למעסיקים, מעודד כל העת אנשים עם מוגבלות להיענות למודעות ולהגיש מועמדות ונותן להם את הביטחון לגשת לתפקידים, לכל התפקידים, כשהוא עצמו יוצר קשרים ומפעיל לחץ – לחץ חיובי – על חברות שונות כדי לקבל אותם לעבודה, וגם סייע ומסייע בקידום תיקוני חקיקה שייתנו באמת סיכוי שווה לכולם.

אנו, שרוצים להיות חברת מופת, צריכים לעשות הכול, גם בכלים החוקיים, החוקתיים והפרלמנטרים וגם ברוח ההתנדבות והערבות ההדדית, שהיא מקור הכוח שלנו כעם וכחברה.

מאיר כהן: תודה רבה, כבודו.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ניסנקורן.

אילן גילאון: שלום, אדוני, תודה רבה שבאת.

אילן גילאון: אני חושב שזה כמעט סמלי שביום הזה אני נושא את נאום הביכורים שלי מזה תקופה ארוכה.

אילן גילאון: למעשה, כמעט שנה לא הייתי על הדוכן הזה, ואני מאוד שמח שזה דווקא היום.

אילן גילאון: אבל אני לא באתי – – –

מאיר כהן: הרגשנו בחסרונך, אדוני.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אני לא באתי לספר על עצמי.

אילן גילאון: האמת היא שיכולתי ככה לזעזע אתכם בנתונים ובמספרים ולהצליף בכם על הנושא של הקצבאות, אבל את זה נשאיר לשבוע הבא.

אילן גילאון: השבוע אני דווקא רוצה לפתוח ולספר לכם על מקרה משמח שקרה לי לפני שבוע – או השבוע בעצם, לא לפני שבוע.

אילן גילאון: הייתי במוסד שלוה.

אילן גילאון: כולם מכירים את מוסד שלוה מהלהקה של שלוה.

מאיר כהן: מהמקהלה.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: אני הלכתי למוסד הזה וראיתי שם, מה שנקרא, טיפול הוליסטי בילדים מוגבלים מכל סוגי הדיסציפלינות ומכל סוגי האפשרויות שילדים יכולים להיות מוגבלים.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: ככה הייתי אומר בכיתתי: החבר שלכם מדבר, תקשיבו לו.

אילן גילאון: כן, תודה.

עמיר פרץ: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אילן גילאון: הם יודעים את החומר.

אילן גילאון: הוא יודע את החומר.

אילן גילאון: במקום הזה, בשלוה, אני ראיתי עולם שאני הייתי רוצה שכל מדינת ישראל תהיה דומה לשלוה הזאת, וכשישאלו אתכם איך צריך לטפל בשלוה ואיך צריך לטפל באנשים מוגבלים, תגידו להם: לפי איך שמטפלים בשלוה.

אילן גילאון: אתם תלכו ותראו על מה אני מדבר: טיפול הוליסטי בכל הרמות, שאדם מרגיש מכובד, עצמאי.

אילן גילאון: לא משנה מאיפה הוא בא, לא משנה לאן הוא הולך, הוא – יש לו את העניין של הכבוד, וזה היה מאוד מאוד יפה.

– – – אותך.

אילן גילאון: כן, אני קצת מתקשה, אני רוצה שתבין.

אילן גילאון: אני אחרי איזה אירוע, אז אני מתקשה קצת.

אילן גילאון: אבל אני מתגבר – יחסית.

אילן גילאון: השלוה הזה בעצם נתן מענה למה שאנחנו קוראים היום: אנחנו לא מתקנים את הבן אדם, אנחנו מתקנים את המציאות של הבן אדם.

אילן גילאון: אני בתור סוציאליסט לשעבר – ולמה אני אומר "לשעבר"?

אילן גילאון: שלא יפחדו הסוציאליסטים הקיימים היום, אני עכשיו יותר מסוציאליסט – אני נגישיסט.

מאיר כהן: נגישיסט.

אילן גילאון: נגישיסט זה יותר מסוציאליסט, כי פעם – –

מאיר כהן: רגישיסט.

אילן גילאון: נגישיסט הוא תמיד רגישיסט.

אילן גילאון: – – פעם היינו באים ומתקנים את האדם – –

קריאה: – – – זה דרך חיים שלנו.

אילן גילאון: כן, נגישיזם זה החיים שלנו, נכון.

אילן גילאון: – – אנחנו מתקנים היום רק את סביבתו.

אילן גילאון: אנחנו מתקנים ככה את סביבתו ואת סביבת כולנו, כי בסך הכול מי הם האנשים המוגבלים האלה?

אילן גילאון: אני אטען באופן עיקש שאין דבר כזה אנשים מוגבלים או בלתי מוגבלים.

אילן גילאון: כולנו או מוגבלים, או ניעשה עם מוגבלות, או מוגבלים לפרקים, או יש בסביבתנו מוגבלים, או רוצים להזדקן בלי להיות מוגבלים.

אילן גילאון: ולכן אנחנו בעצם לא עושים טובה לאף אחד.

אילן גילאון: הברית הזאת איננה שייכת לחמלה, אז המילה "חמלה" איננה קיימת, אלא המילה "זכות" – היא קיימת.

אילן גילאון: אנחנו מנסים לאפשר לכל אדם להגיע אל מחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: היום, בטכנולוגיה הנוכחית, 90% מהעבודות יכולות להתקיים בידי 90% מן האנשים.

אילן גילאון: אתם יכולים למצוא בכל מיני תחומים אנשים שפעם בכלל לא היו מועסקים.

אילן גילאון: יחד עם זאת, המצב עדיין לא טוב.

אילן גילאון: באופן יחסי, מבחינת החוק, אנחנו מתקדמים.

אילן גילאון: הבעיה היא איך מטמיעים את התכונה הזאת, את הרצון הזה, בתוך הנפש של האדם עצמו, לא ברמת החוק.

אילן גילאון: אני אומר שכאן צריך לעשות הרבה יותר מאמץ.

אילן גילאון: התחלנו איזושהי מהפכה שלמרות הכול היא הולכת ומתקדמת; למרות שאין ממשלה, והממשלה לא עוזרת, והיא תמיד שמה מקלות בגלגלים, זה מתקדם.

אילן גילאון: אני רוצה לספר לסיום סיפור שקרה לי שבאמת מוכיח שהדבר הזה מתקדם.

אילן גילאון: הייתי בירושלים בלשכת הבריאות הממלכתית.

אילן גילאון: אני נכנס לשם ופתאום רואה שירותי נכים.

אילן גילאון: פותח את הדלת – לא שירותי נכים ולא בטיח.

אילן גילאון: שום דבר.

אילן גילאון: אני קורא למנהל ואומר לו: בוא הנה, תגיד לי, מה זה הדבר הזה?

אילן גילאון: איך אתה כותב פה "שירותי נכים" ואין פה כלום?

אילן גילאון: הוא אומר לי: לא, אנחנו עוד שלושה שבועות עומדים לעשות את זה, אז רק שמנו את הסמל.

אילן גילאון: אמרתי לו: יא אללה, אני ראיתי אנשים מזייפים כסף, מזייפים אומנות, מזייפים אורגזמות; פעם ראשונה בחיים שלי שאני רואה מזייפים שירותי נכים.

אילן גילאון: אז הבנתי שהעסק פשוט הולם ומתקדם, ואנשים התחילו להפנים שהדבר הזה הוא נכון, הוא אמיתי, וצריך לעשות אותו.

אילן גילאון: לכן, השמיים בעניין הזה הם הגבול, ושם גם את הגבול אנחנו ננגיש, כי זה טוב לכולנו.

אילן גילאון: שיהיה בהצלחה.

אילן גילאון: אני מייחל לראות את היום הזה שלא יהיה יותר יום השוויון לאנשים עם מוגבלות, או יום השוויון בכלל, כי הכול יהיה שוויוני מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: בהצלחה לכולנו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בריאות מלאה ושלמה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבי ניסנקורן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תראו, כשמדברים על ילדים או אנשים עם מוגבלות אז – באמת, זה מפריע לי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אין מה לעשות.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה, אדוני השר.

עמיר פרץ: – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו נחזור – חמש דקות לרשותך.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אומר שכשמדברים על אנשים עם מוגבלות או ילדים עם מוגבלות, אז כל אחד בסוף זה מחייו האישיים ומהניסיון שלו ומהשקפת עולמו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אצלי זה הפנים של הילד שלי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש לי ילד עם מוגבלות שהיא גם אוטיזם וגם פיגור התפתחותי וגם אפילפסיה, ואני חי את זה כבר כמעט 19 שנים, וזו זכות גדולה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חייב להגיד, זו זכות גדולה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה הרבה אהבה, הרבה מחויבות, הרבה רגש, וזה קודם כול בן אדם – קודם כול אתה חי עולם של בן אדם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הפגיעות של ילד עם מוגבלות והתחושה שהוא זקוק לך ממלאים אותך במחויבות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן, כשאתה עוסק בדבר הזה – אז אני קודם כול רואה את הבן שלי; אני רואה אותו לא במובן של לעזור לרון אלא במובן שאלה אנשים שמצווה עלינו לעזור להם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני חושב שכל חברה נמדדת בסוף, החוזק שלה, בראיית האחר ובראיית השונה ובחתירה לשוויון, לחיזוק, לשלב אותם בחברה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אני אספר כמה סיפורים קצת קצת בשביל להמחיש כמה זה חשוב לאותם אנשים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בתור יושב-ראש ההסתדרות נאבקתי להעסקת אנשים עם מוגבלות, וקבעתי שחייבים להעסיק 3% של אנשים עם מוגבלות במגזר הפרטי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זה היה ההסכם הקיבוצי הראשון, המסגרת, שעשיתי כשנכנסתי לתפקיד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: באמת קלטנו ברכבת כ-20 אנשים עם מוגבלות, ומה שהם עושים זה צ'ק-אין על הקטר ועל הקרון, שהדברים נמצאים שם – עבודה מאוד מאוד מתאימה לאנשים עם אוטיזם בתפקוד גבוה, עבודה מאוד מאוד דידקטית שהם צריכים לעשות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עשינו טקס לקבלתם לעבודה, וראית את המשפחות שלהם מגיעות לאירוע הזה – את ההורים, את האחים, את האחיות ואת הנערים או הילדים הבוגרים האלה, ונמצאים שם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: בסך הכול זו עבודה שאני חושב שכל אחד – הרבה אנשים שואפים ליותר, אבל הם נמצאים שם, מלאים בגאווה, והמשפחה מלאה בגאווה, והחברה האזרחית קיבלה אותם אליה, והם מרגישים שהם השתלבו בחברה האזרחית.

אברהם (אבי) ניסנקורן: באחד הבנקים קלטנו 50 אנשים עם מוגבלות להעסקה ולקביעות, ובאו אליי ההורים של אחת הנשים שקלטנו, כבר מעל גיל 70, ואמרו לי: אבי, עכשיו – והיא גרה בהוסטל, והיא עכשיו נוסעת לעבודה ויש לה קביעות, עובדת שם בארכיב.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הם אמרו לי: אבי, תקשיב, אנחנו עכשיו קצת יותר רגועים ליום שאחרי, קצת יותר רגועים ליום שאנחנו לא נהיה שם לדאוג לה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הייתי בבית של אקי"ם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש כמה ילדים מאקי"ם – בוגרים מאקי"ם; קשה לקרוא להם, הם אנשים מבוגרים – שגרים שם ביחד עם הצוות, וכל אחד סיפר על עצמו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: הגאווה הייתה לבוא ולהגיד: אני השתלבתי בשוק החופשי – כן, כך הם קוראים לזה: השתלבתי בשוק החופשי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עכשיו, נכון, הם עובדים בבית מלון, במטבח, אבל השתלבו בשוק החופשי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אתה רואה את הגאווה הפנימית שלהם שהם נמצאים שם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אלה המקרים היותר-קשים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש לנו מקרים אחרים.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש לנו אנשים עם מוגבלות קוגניטיבית, שכלית, במצב נהדר, מצב נורמלי לחלוטין, ויש להם תקרת זכוכית – יש להם תקרת זכוכית שהם לא מצליחים לשבור, כי החברה הישראלית לא יודעת לקבל אותם ולא יודעת לשלב אותם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן אני חושב שהיום הזה הוא בעצם ציווי מוסרי עלינו, על כל חברי הכנסת, לא לשכוח לרגע, לרגע, בשביל מה אנחנו נמצאים פה: לעשות את מדינת ישראל יותר יפה, יותר מאוחדת, יותר משלבת ומכבדת את האזרחים שלה, ובייחוד את השונה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: יש לנו המון מה לעשות.

אברהם (אבי) ניסנקורן: אנחנו קבענו חובת קליטה של 5% במגזר הציבורי בחוק, בחוק שהובילה הכנסת במושב הקודם – חוק שכל חברי הכנסת תמכו בו וקבע חובת קליטה של 5% של אנשים עם מוגבלות במגזר הציבורי, בשירות המדינה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לפני כמה שבועות, לבקשתי, גפני קיים ישיבה בנושא הזה בוועדת הכספים, והגיע נציב שירות המדינה ואמר: זה בדמי, זה בנפשי.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ביקשתי דוח מה הם עשו – מעט מאוד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: מעט מאוד.

אברהם (אבי) ניסנקורן: עכשיו, הפער הזה בין "בדמי ובנפשי" לבין מה שהם עשו הוא פער בלתי נסלח.

אברהם (אבי) ניסנקורן: לכן אני חושב שביום הזה אנחנו צריכים, כל אחד, כל אחד, להסתכל – ואין אדם שאין לו אדם שהוא עם מוגבלות בחברה המורחבת, או סיעודי, או כל דבר, כל בעיה אחרת – לראות את הפנים, כמו שאני רואה את הפנים של רון כל בוקר וכל ערב, ובמחשבה כל היום איך אנחנו עושים את החברה הזאת יותר טובה ואיך אנחנו מקבלים אותם ומקדמים אותם.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר, אדוני, חמש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, חבר הכנסת ניסנקורן, אני חייב לומר שאחרי שאתה דיברת אז בהחלט, בוודאי בהקשר הזה, האישי כל כך – אני, כמי שעובד מולך, איתך, בחודשים האחרונים – אז בהחלט ניכרת תחושת האחריות בכל מה שאתה עושה.

עודד פורר: יכול להיות שזה באמת נובע גם מזה ומהשיעור שכל אדם מלמד אותנו – במקרה הזה הבן שלך, שקרוב אליך, אבל באמת אנחנו לומדים מכל אדם ומנסים להבין מה אנחנו יכולים לעשות או לא יכולים לעשות.

עודד פורר: דווקא בהקשר הזה, אדוני היושב-ראש, של ציון יום זכויות לאנשים עם מוגבלויות, אחרי שמדינת ישראל נמצאת כבר קרוב לשנה במצב של ממשלת מעבר – ממשלה שהתפזרה כי הלכו לבחירות בסוף דצמבר בשנה שעברה, ואחר כך ממשלה אחרי הבחירות ואחרי עוד בחירות – אז צריך לדבר קצת על מה שלא קורה.

עודד פורר: מה שצריך לקרות – ואסור שדווקא המחלוקת, הייתי קורא לזה, המשבר הפוליטי שנובע מסיבות כאלה ואחרות, לא יכול להיות שהוא בסוף יבוא על גבם של אנשים ודברים שצריכים לקרות.

עודד פורר: אם אנחנו למשל לוקחים את הנושא של קצבאות הנכים – נושא שהיה עליו מאבק ציבורי רחב מאוד והגיעו שם להסכמות, שלא היו פשוטות מבחינת ציבור הנכים והציבור שיצא להפגנות האלה, שמצד אחד זכו וקיבלו איזשהו שיפור מסוים, אבל מהצד השני הם ויתרו על המון – זה היה, הייתי אומר, אולי רק חלק ראשון במאבק שעוד נכון לנו סביב הנושא של קצבאות הנכים.

עודד פורר: אבל הגיעו להסכמות על מתווה מסוים, ונכון, לא הכניסו את זה עדיין לתקציב 2021, אבל לא יכול להיות בסוף שכל הציבור הזה שהובטחה לו הבטחה שלטונית של מתווה מסוים שאושר בהחלטות ממשלה, בכנסת – ואני חושב שיש לעניין הזה הסכמה בכנסת מקיר לקיר; אם נעלה את הנושא הזה להצבעה לא יהיה פה אחד שיתנגד – לא יכול להיות שב-1 בינואר הם לא יקבלו את ההעלאה המצופה בהתאם למתווה שסוכם.

עודד פורר: לא מבקשים משהו שלא סוכם; לא מבקשים ללכת לאיזשהו נתיב שלא היה.

עודד פורר: יש נתיב שסללו אותו כבר, וחובה עלינו – ואני באמת אומר את זה פה לחבריי מכל קצוות הקשת – חלה עלינו חובה לראות איך בתקופה הזאת, לפחות את העניין הזה ואת הפעימות האלה שהבטיחו במתווה של העלאת קצבאות הנכים, אנחנו נקיים את זה.

עודד פורר: כן נומרטור, לא נומרטור, כן בעיות כאלה במשרד האוצר, לא בעיות כאלה במשרד האוצר – זה לא מעניין את מי שמחכה להעלאה הזאת.

עודד פורר: במשאים ומתנים הקואליציוניים שניהלנו בוודאי שהנושא הזה עלה, ואפשר להגיד אפילו שסוכם, גם סוכם עם משרד האוצר.

עודד פורר: גם במשאים ומתנים הקואליציוניים, כשאנחנו ישבנו מול אגף התקציבים במסגרת הרצון שלנו לנסות להרכיב קואליציה, הגענו להסכמה סביב העניין הזה שהמתווה מקוים כפי שנקבע, למרות שהיה רצון של האוצר לדחות את הפעימות.

עודד פורר: אני מצפה שכן נתכנס סביב הנושא הזה, כי הם לא צריכים לחיות בחוסר ודאות.

מאיר כהן: אתה יושב בוועדת הכספים, אולי תיתן לנו דיווח מה קורה שם.

עודד פורר: אני לא – – –

מאיר כהן: כן, בגלל החיוך שלך אני שואל אותך.

עודד פורר: תשמע, אדוני, אני יודע מאיזו סיעה אתה מגיע, ואתה יודע אילו טענות יש לי לאילו מהסיעות בוועדת הכספים לגבי היכולת שלנו לכפות על משרד האוצר לעשות דברים שאני חושב שצריך לכפות עליו.

עודד פורר: זה לא ילך בטוב.

עודד פורר: זה לא ילך בטוב, אין מה לעשות.

עודד פורר: אם לא תהיה התגייסות של חברי הכנסת מכל הצדדים שיגידו: חברים, אין מה לעשות – – –

מאיר כהן: אתה מעלה סוגיה שנראה לי – ספק בעיניי שאין סביבה קונסנזוס.

מאיר כהן: הרי יש סביבה קונסנזוס – –

עודד פורר: כן, אבל מאיר, סליחה – – –

מאיר כהן: – – ושום דבר פוליטי לא צריך לעצור דבר כזה.

עודד פורר: נכון, אדוני, אבל אתה יודע שכשמגיעות העברות תקציביות אז תמיד יש שם משהו חשוב, ואף אחד לא רוצה לעצור שום דבר, ואף אחד לא רוצה לעכב שום דבר.

עודד פורר: אני יכול להבין את הגישה הזאת.

עודד פורר: אבל אולי גם מפה, מעל במת הכנסת, במקום – עכשיו זו לא איזו חגיגה, אנחנו לא במסיבה של ציון יום זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

עודד פורר: זה יום שאמורים בו לדון ולראות מה אנחנו כן יכולים לעשות בתוך מה שניתן.

מאיר כהן: בדיוק.

מאיר כהן: להיות פרקטיים.

עודד פורר: בעניין הזה אני גם מצפה – יושב פה אדוני שר הדתות, אבל אולי דרכו נעביר את המסר גם לממשלה – שהממשלה, ממשלת מעבר, ידעו בממשלת המעבר הזאת למנות שרים ולעשות מינויים ולעשות דברים.

עודד פורר: שתתכנס הממשלה, תקבל את ההחלטה הזאת.

עודד פורר: אנו ניתן את הגיבוי מהכנסת, גם אם זו ממשלת מעבר.

עודד פורר: לקחת לי דקה, אז אני אשלים את הדברים שרציתי להשלים – –

מאיר כהן: קיבלת אותה.

עודד פורר: – – כי יש עוד נושא שבו כן צריך לטפל ואפשר לטפל בו ברגע שתקום ממשלה, וזה ביטול חוק לרון.

עודד פורר: בעיניי, אין אבסורד גדול מזה שבמקום לעודד את מי שמקבל קצבת נכות לצאת לעבודה, המדינה מייצרת מנגנון שבו היא אומרת: אל תצא לעבודה, או תעשה את החשבון, כי אם תצא לעבוד תאבד את הקצבה.

עודד פורר: קצבת הנכות באה לענות על מוגבלות שיש בצידה גם הוצאות נכבדות.

עודד פורר: אותו אחד שיוצא לעבודה ומרוויח משכורת כמו זה שיושב לידו, אם הוא בעל מוגבלות, יש לו הוצאות אחרות, שפה קצבת הנכות גם נותנת לו את הפיצוי, ולכן העניין הזה לא צריך לבוא בכלל ביחד.

עודד פורר: יוצא לעבודה – לא צריך לגעת בקצבת הנכות.

עודד פורר: היא צריכה להיות נפרדת מזה.

עודד פורר: אני רוצה לסיים בדבר האחרון, אדוני.

עודד פורר: כולנו דיברנו פה על הנושא של הבנייה של שכונה יהודית בחברון והחלטות שהתקבלו בעניין הזה.

עודד פורר: אם מישהו בעל מוגבלות רוצה לבוא להתפלל במערת המכפלה, הוא לא יכול לעשות את זה – הוא לא יכול לעלות את המדרגות.

עודד פורר: לא יכול להיות שבמערת המכפלה, המקום ששם קבור אבי האומה, אנחנו לא יכולים לבנות מעלית.

עודד פורר: לא מזמן קראנו בפרשה – המקום הזה נקנה בכסף, נקנה מעפרון החיתי.

מאיר כהן: אדוני זוכר שהייתי שר הרווחה והחלטתי שאני בונה שם מעלית על אפם ועל חמתם, ומי שעצר אותי היה ממשלת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: באיזו תואנה?

מאיר כהן: שזה יגרום למתח ולחיכוך ויבעיר את האזור.

אורלי לוי אבקסיס: – – – נגישות לבעלי מוגבלויות?

מאיר כהן: לא לא לא.

מאיר כהן: הסיפור הוא סיפור פוליטי: הווקף מתנגד.

מאיר כהן: ומה הקציתי לזה – 190,000 שקלים?

מאיר כהן: זה לא בשמיים, והווקף אמר לא, ולצערי הגדול ממשלת ישראל אמרה לא.

עודד פורר: אני יכול להגיד לך ששר הביטחון הקודם, שלראשונה מזה עשרות שנים – – –

מאיר כהן: אם אני אעיד נגד ראש הממשלה תגידו שאני פוליטי.

שהוא היה שר הרווחה, אנחנו יודעים.

עודד פורר: כשהוא היה שר הרווחה שר הביטחון היה משה בוגי יעלון, אבל אני יכול להגיד לך ששר הביטחון הקודם גם דאג לסמל עיר ליישוב היהודי בחברון אחרי הרבה מאוד שנים וגם הוביל את חוות הדעת המשפטית שמאפשרת היום קבלת החזקה ובנייה בשוק הישן בחברון, קרקע שנרכשה והיא בבעלות יהודית, וגם היה מוביל לאותה מעלית.

עודד פורר: גם פה אני חושב שהיה אפשר להגיע לתמיכה – לא חושב של-100%, אבל ודאי תמיכה רחבה בכנסת.

עודד פורר: לא יכול להיות שהמקום הקדוש הזה לא נגיש למתפללים, לתיירים, לכל מי שמגיע לשם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת מתן כהנא.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר הרב וקנין, חבריי חברי הכנסת, היום כנסת ישראל מציינת את יום זכויות אנשים בעלי מוגבלויות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מציינים את זה יום בשנה; אותם אנשים, אותן משפחות, עוברים את זה יום-יום, שעה-שעה.

מיכאל מלכיאלי: אצלם זה לא יום אחד לבוא ולגלות אהבה כלפי מישהו, אלא סובלים, נמצאים עם אותו דבר יום-יום.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות חשבון נפש עם עצמנו – האם כנסת ישראל, האם הממשלה, האם משרדי הממשלה באים לקראתם או לפעמים מהווים להם גם עוד גורם של ביורוקרטיה יתרה?

מיכאל מלכיאלי: האם גורמים להם טיולים בין משרדי ממשלה על מנת לקבל את הזכויות שמגיעות להם בדין?

מיכאל מלכיאלי: אני שואל את עצמי: האם מדינת ישראל אוכפת את החוק שהיא עצמה חוקקה – 5% של בעלי מוגבלויות במשרדי הממשלה?

מיכאל מלכיאלי: האם נציב שירות המדינה פעם הסתובב בין משרדי הממשלה וחזר לנו עם דוח: במשרד הזה יש רק 4%, פה 3%, פה 7% – האם פעם אחת קיבלנו?

מיכאל מלכיאלי: אני חיפשתי בחיפוש מלמעלה – לא קיבלתי דבר כזה; לא מצאתי, יותר נכון.

מיכאל מלכיאלי: האם יש תשובה על הדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: האם חוק שמדינת ישראל מחוקקת הוא לנייר, לסמן וי, או מעבר לזה – האם יש באמת מי שאוכף את הדבר הזה, או שחוק זה טוב לנייר ולא יותר?

מיכאל מלכיאלי: ולמה אני אומר "לנייר ולא יותר"?

מיכאל מלכיאלי: כי כשמשרד החינוך ומשרד האוצר הביאו מסמך – ומי שיושב בוועדת הכספים כאן מודע לזה – על תלמידי החינוך המיוחד, ויש מסמך שמחייב את משרד האוצר לתקצב את משרד החינוך, לתת גם למוכר שאינו רשמי את מה שמגיע להם.

מיכאל מלכיאלי: משרד החינוך מגיע עם מסמך ואומר: תקבלו, ואנחנו לא מאמינים להם, אז אומרים: נכתוב לכם את זה.

מיכאל מלכיאלי: ומשרד החינוך כותב, ואחרי כמה זמן מגיעים לבית המשפט – זה היה בשבוע שעבר – והוא אומר: לא, אנחנו מבקשים לדחות את היישום בעוד שנה.

מיכאל מלכיאלי: לדחות בשנה.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: יש איזשהו נימוק שם: לדון, איך מחשבים את זה.

מיכאל מלכיאלי: איפה הייתם עד היום?

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, אני מחזיק פה מסמך של 61 חברי כנסת מכל סיעות הבית – קואליציה, אופוזיציה, יהודים, שאינם יהודים, מכל – – –

אורלי לוי אבקסיס: יודע כמה מחפשים 61 חתימות?

מיכאל מלכיאלי: בבעלי מוגבלויות אין קואליציה ואופוזיציה, דתיים ושאינם דתיים.

מיכאל מלכיאלי: כולם באים ומסכימים שהעוול הזה מתמשך, וגם בית המשפט פסק, ושום דבר.

מיכאל מלכיאלי: יש מסמך כתוב, ושום דבר.

מיכאל מלכיאלי: יש מסמך כתוב על 5%, ואין אכיפה של הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני מציע לכל אחד לקרוא – היום בישראל היום יש כתבה של איש יקר מאוד, שצריך להעלות את פועלו, איש שצריך לזכות בפרס, וקוראים לו אורן הלמן.

מיכאל מלכיאלי: יש לו את עמותת סיכוי שווה.

מיכאל מלכיאלי: המאמר הוא תחת הכותרת: לשנות את החוק שמעודד אבטלה בקרב אנשים בעלי מוגבלויות.

מיכאל מלכיאלי: אתה קורא את הכתבה ולא מאמין.

מיכאל מלכיאלי: היום אדם עם מוגבלות שמקבל קצבה מהמדינה, ונגיד, הוא לא כזה פיקח או עם כישורים שיכול להרוויח הרבה כסף – שכר מינימום – לא שווה לו ללכת לעבוד.

מיכאל מלכיאלי: מה אומרים לו?

מיכאל מלכיאלי: החוק הזה מעודד אותו: לך תהיה מובטל, או לעבוד בשחור, ובמדינת ישראל יש תופעה כזאת בקצה.

מיכאל מלכיאלי: הגיע הזמן שהחוק לעידוד אבטלה יבוטל ואותו סכום פעוט שמגיע יישאר גם בלי קשר אם הוא כן עובד או לא.

מיכאל מלכיאלי: להפך, לעודד אותו: תצא לעבוד.

מיכאל מלכיאלי: זה אינטרס של כולנו – אינטרס של המדינה, אינטרס של הכלכלה.

מיכאל מלכיאלי: דיברו כאן על הנגשת מערת המכפלה.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק – עוול מתמשך.

מאיר כהן: אני אוסיף לך את הזמן שאני מדבר, אבל אני מסתכל על אורלי לוי אבקסיס ואנחנו מחייכים, כמה הסוגיה הזאת נדונה כאן, בכנסת הזאת – עשר שנים ויותר.

מאיר כהן: זה לא רק עם מוגבלויות, זה גם החד-הוריות – כל הסיפור של הדיסרגרד.

מאיר כהן: כשאנחנו ניסינו, זכרו שתמיד הייתה התנגדות של היועצים המשפטים, כי אמרו שאי-אפשר להחריג: אם אתם רוצים לעשות דיסרגרד – כלומר, הטיעון הזה – אורלי לוי אבקסיס תיתן לך עכשיו הרצאה של שעתיים עד כמה חשוב מה שאתה אומר, אבל בסופו של דבר זה תמיד התנפץ מול הייעוץ המשפטי.

מיכאל מלכיאלי: בשביל זה יש כנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם פקידי האוצר, שהם תמיד – – –

מאיר כהן: היה להם נוח, ודאי.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ואנחנו ניסינו, ואנחנו – – –

מאיר כהן: אני שמח שזה עולה, כי יכולה להיות כאן קואליציה – – –

מיכאל מלכיאלי: בדבר הזה אין קואליציה, כי בסוף זה אינטרס שלנו, אינטרס של הכלכלה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נרוויח מזה.

מיכאל מלכיאלי: עזבו את האנשים – נדבר כסף.

מיכאל מלכיאלי: נרוויח מזה יותר כסף.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, יש נושא של סבסוד הנגשה למוסדות ציבוריים.

מיכאל מלכיאלי: יש עוד עוול: מוסדות ציבור על קרקע עירונית זכאים לסבסוד.

מיכאל מלכיאלי: על קרקע פרטית, מוסד שהוא עמותה ללא כוונות רווח לא זכאי לסבסוד.

מיכאל מלכיאלי: שימו לב: אדם השקיע מכספו, קנה קרקע בהרבה כסף, בנה מוסד לתועלת הציבור שכולו עמותה, כולו ללא כוונות רווח, כולו בהתנדבות – המדינה לא מממנת אותו.

מיכאל מלכיאלי: אם הוא ילך לרשות ויקבל קרקע, שהוא כאילו מרוויח פעמיים – אז מקבל כסף.

מיכאל מלכיאלי: זה עוול שאי-אפשר להבין אותו.

מיכאל מלכיאלי: אין בו שום שכל, שום סברה.

מיכאל מלכיאלי: אני קורא לכל חברי הכנסת: בשבוע הבא, ביום שלישי, תתקיים ישיבת שדולה שלי יחד עם חבר הכנסת אילן גילאון וחברת הכנסת קארין אלהרר, ישיבת שדולה שאנחנו הולכים להעלות בה על סדר-היום הציבורי את אותו דבר שאני לא מבין אותו.

מיכאל מלכיאלי: עבר כאן חוק במדינת ישראל: ב-1 בינואר יש קצבה נוספת, "קצבת הנכות", קראנו לזה.

מיכאל מלכיאלי: שעות, שעות על גבי שעות של דיונים בוועדה של חבר הכנסת אלאלוף, והיה מאבק לא פשוט מול אותם אנשים, מול אותם ארגונים, מאבק שהיה בחוץ, בתוך המשכן, והגיעו לאיזו הבנה של משרד האוצר – ראש הממשלה היה מעורב – עם כל אותם ארגונים, ברוך השם.

אורלי לוי אבקסיס: בפעימות, בפעימות.

מיכאל מלכיאלי: דיברו על הפעימות.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיכאל מלכיאלי: ואני זוכר את עצמי מתעמת עם אותם אנשים שאמרו לנו: אתם משקרים, זה לא – זה פעם אחת, ואחרי זה אתם תורידו.

מיכאל מלכיאלי: ואני זוכר את עצמי – תראו בפרוטוקול של הוועדה – אומר להם: לא, זה חוק.

מיכאל מלכיאלי: יש פה אנשים רציניים, אנחנו לא רמאים.

מיכאל מלכיאלי: מה נגיד להם עכשיו – שמה, שאם עובר חוק בכנסת ישראל זה משל, זה כאילו?

מיכאל מלכיאלי: אני קורא לכולם לבוא ליטול חלק בישיבת השדולה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו קוראים לשר האוצר: תתעשת על עצמך, תבטל את הביטול הנוראי הזה.

מיכאל מלכיאלי: חוק בכנסת ישראל צריך לכבד; הסכם על החינוך המיוחד צריך לכבד; חוק של 5% שילוב צריך לכבד.

מיכאל מלכיאלי: ואני אסיים גם בדבר טוב.

מיכאל מלכיאלי: צריך להגיד מילה טובה ליושב-ראש הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רואים את אותם אנשים כאן, עובדים בכנסת איתנו, אומרים לנו שלום, כל אחד עם הסגנון שלו, עם האופי שלו.

מיכאל מלכיאלי: אתם יודעים, הם לא תמיד בחדר שלנו.

מיכאל מלכיאלי: במסדרון פוגשים אותם, לפעמים מעלים לנו חיוך על הבוקר, וזה כיף ככה לפגוש אנשים ולדבר איתם.

מיכאל מלכיאלי: למישהו מזיק שהם נמצאים פה?

מיכאל מלכיאלי: תחשבו כמה חיוּת, כמה חיים, כמה חיים אנחנו מוסיפים לאנשים האלה, למשפחות שלהם.

מיכאל מלכיאלי: תחשבו אם היו כאלה בכל משרדי הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: צריך להגיד מילה טובה גם על חברת החשמל.

מיכאל מלכיאלי: הייתי אצל אורן הלמן בחדר שלו – כמה אנשים בעלי מוגבלויות נמצאים סביבו, באגף שלו.

מיכאל מלכיאלי: איזה יופי זה, כמה זה מוסיף להם, מוסיף למשרדים.

מיכאל מלכיאלי: אני מקווה שאנחנו נאכוף את החוקים האלה, ושוב אני קורא לכולם לבוא ליטול חלק בישיבת השדולה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: אם ציינת את חברת החשמל, ראוי שנציין את אל על.

מאיר כהן: השבוע ביקרתי שם והם מתגאים באל על באחוז גבוה מאוד, חבר הכנסת מלכיאל, של בעלי מוגבלות שעובדים שם.

מאיר כהן: ייאמר לזכותם.

מאיר כהן: מתן כהנא, בבקשה, כבודו, ואחריו – סמי אבו שחאדה.

מתן כהנא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עומד להקריא פה דברים שכתבה חברתנו שירלי פינטו מרשימת הימין החדש, שמכבדת אותנו בנוכחותה ונמצאת כאן.

מתן כהנא: כל הדברים שאני אומר הם בלשון נקבה ובשמה: שמי הוא שירלי פינטו.

מתן כהנא: אני חירשת דוברת שפת הסימנים, משפטנית ופעילה פוליטית חברתית לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בישראל.

מתן כהנא: אני בת להורים חירשים – אבי חירש ואימי חירשת ועיוורת.

מתן כהנא: גם בן זוגי חירש, ואנחנו הורים טריים לילד חירש דובר שפת הסימנים.

מתן כהנא: גדלתי בצל הקשיים שההורים שלו חוו כהורים חירשים.

מתן כהנא: הקושי שהם התמודדו איתו באופן יום-יומי היה בעיקר מול חוסר המודעות של החברה הישראלית כלפי אנשים עם מוגבלות.

מתן כהנא: מדובר על חוסר מודעות שלצערי עדיין מובנה בכל מקום: בתעסוקה, בפנאי, בחינוך, ברפואה, ולמעשה בכל מקום בחיי היום-יום שלנו.

מתן כהנא: חוסר מודעות זה היווה את החסם הגדול ביותר של ההורים שלי להיכנס ולהשתלב באופן הוגן ומכובד בחברה הישראלית.

מתן כהנא: כילדה, כנערה, חוויתי דרכם את החסם הזה.

מתן כהנא: לצערי הרב, הוא לא פסח עליי.

מתן כהנא: נאבקתי בכל הכוח כדי להתנדב לצה"ל, למרות הפטור שקיבלתי.

מתן כהנא: ראיתי בשירות הצבאי שליחות וחובה אזרחית ראשונה במעלה.

מתן כהנא: נאבקתי בכל הכוח להתקבל ללימודים אקדמיים למרות החסמים שעמדו מולי.

מתן כהנא: נאבקתי בכל הכוח למצוא מקום התמחות ללימודי המשפטים שעשיתי.

מתן כהנא: המלחמה שלי הייתה תמיד אל מול חוסר המודעות וההבנה שחירשים, ואנשים עם מוגבלות בכלל, הם חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית; מול התפיסה השגויה וההרסנית שאנשים עם מוגבלויות הם אנשים פחות טובים, אנשים בינוניים, מסכנים, ומוטב שיישארו בבית.

מתן כהנא: והיום, יותר מתמיד, כהורים לילד חירש אנחנו רוצים לעשות את הכי טוב עבור הילד שלנו.

מתן כהנא: "הכי טוב" זה שהילד יגדל בעולם שבו הוא ידע שיוכל להשתלב ולקחת חלק מלא בחיי היום-יום בישראל, כי הוא לא פחות טוב, למרות שהוא חירש.

מתן כהנא: עם הזמן הבנתי שכדי לתת את השילוב הטוב ביותר דרושים לנו מודעות, חינוך וכלים.

מתן כהנא: המודעות תגבר ככל שנספק חינוך בנושא לילדי ישראל – חינוך פרקטי, מכיל ופתוח, חינוך שמתחיל בשילוב מורים ומורות עם מוגבלויות במערכת החינוך.

מתן כהנא: למי מכם היה מורה עיוור?

מתן כהנא: מורה חירש?

מתן כהנא: עם כיסא גלגלים?

מתן כהנא: ברגע שהחינוך הזה יושרש היטב, חוסר המודעות ירד.

מתן כהנא: זו הדרך שבה נוכל לראות חברה מכילה ופתוחה, כזאת שמאפשרת אחוז גבוה יותר של שילוב והעסקת אנשים עם מוגבלויות.

מתן כהנא: כעת שמעו את הדבר הבא: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות פרסמו מחקר חדש שקובע: אם חצי מאוכלוסיית האנשים עם המוגבלויות יועסקו, המשק הישראלי ירוויח כ-4 מיליארד שקלים.

מתן כהנא: השילוב בשוק העבודה יהיה על ידי מתן כלים מותאמים לכל אדם עם מוגבלות – ובמקרה הזה, הנגשה אמיתית של מקום העבודה.

מתן כהנא: כל זאת על מנת שכל בעל מוגבלות יוכל להגיע למיצוי אמיתי על פי יכולותיו, ועל ידי כך ליצור תחרות הוגנת.

מתן כהנא: אני רוצה לסכם, ויותר משמחה על העיסוק בנושא הזה כאן, במליאת הכנסת: אנשים עם מוגבלויות לא צריכים חסד, לא רחמים, לא צריכים שיזילו דמעה עבורם.

מתן כהנא: אנשים עם מוגבלויות צריכים לקבל את ההזדמנויות שדרכן יוכלו להשתלב באופן מלא בחברה הישראלית בכל תחום שבו יחפצו.

מתן כהנא: אני מאמינה בכם וסומכת עליכם שביחד נוביל את המדינה למדינה מכילה ונגישה יותר עבור הבן שלי, עבור כל בעלי המוגבלויות בישראל.

מתן כהנא: תודה על ההקשבה.

מתן כהנא: תודה על ההבנה.

מתן כהנא: אני מאמינה בכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, כבודו.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, שלום לכולם.

סמי אבו שחאדה: ביום הבין-לאומי לאנשים עם מוגבלויות אני רוצה להציע הצעה שקיבלתי מחבר, ידיד, עבאס עבאס, שגם הוא, כמוני, סובל ממגבלת ראייה, מקשיי ראייה.

סמי אבו שחאדה: הוא מציע שם אחר לקבוצה הזאת של האנשים; עבאס רוצה שנקרא להם "אצחאב א-תחדיאת" – "אנשי האתגרים", הוא רוצה שנקרא להם.

סמי אבו שחאדה: דיברו פה כבר הרבה מהחברים לפניי על חשיבות המודעות בחברה לגבי אנשים עם מוגבלויות, ואני חושב שזאת אחת הנקודות הכי חשובות, כמי שסובל מבעיית עיניים שלא היה בעצמו מודע לה עד לגיל די מבוגר.

סמי אבו שחאדה: אני פשוט לא ידעתי.

סמי אבו שחאדה: אני חשבתי שכולם רואים ככה.

סמי אבו שחאדה: לא הבנתי בדיוק מה אני כן צריך לראות, וכל מי שהיה בסביבה שלי לא כל כך ידע וראה.

סמי אבו שחאדה: לכן העניין הזה של המודעות הוא מאוד חשוב כשאנחנו מדברים על הסוגיה של אנשים עם מוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: אני כשלעצמי מאמין שאין אנשים עם מוגבלויות.

סמי אבו שחאדה: אני מאמין שיש חברה מגבילה.

סמי אבו שחאדה: לצערי הרב, אנחנו נמצאים בחברה – למרות ההתקדמות המאוד-חשובה בחקיקה, כבוד היושב-ראש – חברה מאוד מגבילה, חברה שלא רואה באמת את כולנו באותה עין, לא רואה את כולם בשוויון.

סמי אבו שחאדה: ללא ספק החברה שלנו, ובכלל חברה אנושית – לפי העקרונות שאני מאמין בהם החברה היא הרבה יותר אנושית, החברה היא הרבה יותר חזקה והחברה היא הרבה יותר בריאה ברגע שהיא רואה את כולם באותה צורה, ברגע שכל מי שנמצא בחברה מרגיש חלק ממנה.

סמי אבו שחאדה: לא ככה מעיד הדוח של הממ"מ שיצא ב-2017 לגבי אנשים עם מוגבלויות מהחברה הערבית במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: לצערי הרב, המספרים שם מזעזעים בכל הרמות.

סמי אבו שחאדה: לא משנה מה בודקים, את מה רוצים להשוות לחברה היהודית בישראל – בחברה הערבית המצב הרבה יותר קשה; לפעמים המספרים כפולים, לפעמים המספרים הם הרבה יותר מכפולים, בכל הרמות: אם בודקים את אחוזי הנכים; אם בודקים כמה אנחנו מודעים לבעיה בין שתי החברות; אם אנחנו בודקים את הנגישות שכולם מדברים עליה, והיא מאוד חשובה, בין שתי החברות.

סמי אבו שחאדה: רוב המוסדות הציבוריים בחברה הערבית אינם מונגשים.

סמי אבו שחאדה: רוב מערכת החינוך אינה מונגשת.

סמי אבו שחאדה: אם אנחנו בודקים גם את המודעות בחברה ואת היכולת שלנו לאבחן את האנשים בגיל צעיר – דברים שהיה אפשר למנוע, דברים שהיה אפשר לטפל בהם, דברים שהיו יכולים לחסוך המון סבל להרבה אנשים, דברים שבקלות היה אפשר לתקן – גם שם אנחנו רואים פערים מאוד גדולים.

סמי אבו שחאדה: ונוסף לזה – נוסף למה שלפעמים הטבע עושה לנו, חיים קשים, לפעמים המצב, לפעמים תאונות שמעלות את האחוזים של האנשים עם האתגרים בחברה שלנו – מתווספת לזה גם הפוליטיקה של מדינת ישראל, לצערנו.

סמי אבו שחאדה: אנשים שאף אחד עדיין לא הזכיר אותם בנאום שלו – יש אנשים שלא נולדים עם האתגרים, לא נולדים עם מוגבלות; עשרות אלפי בני אדם – מדינת ישראל גרמה להם להיות נכים במה שהיא קוראת ה"מבצעים" שלה בעזה, בדיכוי של האוכלוסייה הפלסטינית בירושלים, בגדה.

סמי אבו שחאדה: עשרות אלפי בני אדם לא נולדו ככה, מדינת ישראל גרמה להם להיות ככה, והיא גם ממשיכה בכלל להתעלם מהנושא הזה.

סמי אבו שחאדה: אז יש דברים – נכון, יש חקיקה, וזה חשוב מאוד, ולפחות בדבר הזה אנחנו צועדים לכיוון טוב.

סמי אבו שחאדה: ואני מרגיש מהנאומים של כל החברים בכנסת שזה נושא שיכול להיות בקונסנזוס, וזה יכול לאפשר לנו, כולנו ביחד, לקדם את הסוגיה המאוד-חשובה של אנשים עם מוגבלות.

סמי אבו שחאדה: אבל יש גם את הדברים שאפשר למנוע, וגם זה מאוד חשוב, וגם על זה הייתי רוצה שיהיה איזשהו קונסנזוס, כי בעיניי חברה היא הרבה יותר אנושית, הרבה יותר טובה והרבה יותר בריאה ברגע שהחברה הזאת דואגת לאנשים היותר-מוחלשים שבה ולא לאנשים היותר-חזקים.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם היום היית – אני חושב שחבר הכנסת טיבי היה בדיון של הממ"מ לגבי נתונים על איתור ילדים עם אוטיזם, ובחברה הערבית, במיוחד בדרום אצל הבדואים, יש איחור גדול מאוד באיתור, כי אין נגישות שם.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי, אדוני, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, עבורנו היום הזה הוא בסך הכול עוד יום.

איציק שמולי: עבור 800,000 אנשים עם מוגבלות במדינת ישראל מדובר ביום שבו הם נושאים את עיניהם אלינו, לירושלים, לכנסת, ומצפים שנגשים את השאיפה הבסיסית שלהם כל כך לחיות כאזרחים שווים בחברה שלנו.

איציק שמולי: היום הזה, האמת, חברים, לא נועד עבורם – הוא נועד בעיקר עבורנו, אלה שנמצאים כל הזמן סביבם, כדי שנלמד להסתכל עליהם לא רק דרך המוגבלות אלא גם דרך היכולת לחלום ולהתפתח; גם דרך היכולות, לא רק דרך המוגבלויות.

איציק שמולי: לפני 30 שנה התכנס הבית הזה והכריז על יום העצמאות של האנשים עם המוגבלות במדינת ישראל.

איציק שמולי: מחוקקים גם מימין וגם משמאל התאגדו כאן כדי להעביר בבית הזה את חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

איציק שמולי: אזרחים מכל קצוות המדינה הגיעו לכאן ביום הזה כדי להיות חלק מההיסטוריה הזאת, מהרגע הזה שבו אולי בפעם הראשונה ניתנת באמת הזדמנות שווה לכול, לפחות בכוונה; רגע שממנו יכול היה כל אדם עם מוגבלות לפרוץ את השער הנעול ולצאת לעידן חדש של שוויון, של צדק, של עצמאות.

איציק שמולי: 20 שנה מאוחר יותר, אולי קצת יותר, אולי 25 שנה מאוחר יותר, ואנו מציינים היום את היום הזה ואת כל מה שהפך להיות אפשרי בעקבותיו.

איציק שמולי: בזכותו מקומות כמו בתי ספר, תחבורה ציבורית, בתי קולנוע, הונגשו והפכו שייכים לכולם.

איציק שמולי: המרחב הציבורי פשוט נפתח.

איציק שמולי: בזכותו גם ילד עם רגליים משותקות אבל בדיוק בדיוק עם אותם החלומות כמו הילדים בכיתתו כבר לא נותר מאחור.

איציק שמולי: בזכותו לאלפי ישראלים ניתנה ההזדמנות להתערות, להשתלב, להיות חלק מהחברה הישראלית באופן אמיתי.

איציק שמולי: אבל עדיין יש הרבה מאוד חסמים, כפי שציינו כאן הדוברים לפניי, וביניהם גם העובדה שיותר מדי מקומות במדינת ישראל עדיין לא מספיק מונגשים.

איציק שמולי: הקצבאות – זכות היא להזכיר את ידידי ומורי חבר הכנסת אילן גילאון, שהוביל פה יחד איתנו מאבק הירואי בכנסת האחרונה להעלאת הקצבאות, ועכשיו במסגרת השיתוק הפוליטי יש חשש שגם המעט שהושג לא יקוים.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, יש פה מחלוקת בבית הזה, זה ברור, לגבי זהות הממשלה הבאה.

איציק שמולי: לגבי היכולת להעביר עוד בכנסת הזאת, וגם בתקופת הביניים, מהלכים שהם בתמיכה רחבה, כמו תשלום ההתחייבות לקצבאות הנכים – מה שהובטח, לא שקל אחד יותר – מתן סיוע חירום למערכת הבריאות ועוד ועוד ועוד צריך לייצר את הקואליציה הזאת כאן בתוך הבית הזה.

איציק שמולי: גם בתוך מערכת החינוך אנחנו לפעמים פוגשים מקרים, למרות שיש שם הרבה כוונות טובות, שאין שם באמת הכלה אמיתית.

איציק שמולי: רק לפני כשבוע אני אירחתי ילד פה בכנסת שחודשיים יושב בבית.

איציק שמולי: היה לו איזשהו אירוע התנהגותי, הוא על הספקטרום האוטיסטי.

איציק שמולי: מה מצאו לנכון לעשות בבית הספר?

איציק שמולי: להזמין לילד בן שמונה ניידת משטרה, להשפיל אותו מול כל בית הספר.

איציק שמולי: זה פשוט דבר מטורף לחלוטין.

איציק שמולי: אז נכון שהמדרכות שלנו יותר מונגשות, אבל יש לנו עוד עבודה רבה לעשות גם במישור של התודעה וגם במישור של הלבבות.

איציק שמולי: הכניסה לשוק התעסוקה, אדוני היושב-ראש, הייתה החסם העיקרי ואולי עדיין היא החסם העיקרי של אנשים עם מוגבלות ביכולת שלהם להשתלב בחברה הישראלית.

איציק שמולי: עדיין אנשים עם מוגבלות סובלים מהדרה בשוק התעסוקה רק מחמת מוגבלותם.

איציק שמולי: לעיתים קרובות מדי, כפי שאמרתי קודם, דווקא אנחנו שמולם נוטים לחשוב שמוגבלים הם מוגבלים טוטלית ביכולת, הם חסרי יכולת, אבל שוכחים שיש להם גם כישורים ויש להם גם יכולות ויש להם שאיפות.

איציק שמולי: יותר מדי שנים הבטחנו לעצמנו שהשינוי יקרה מעצמו, שהמילים הגדולות האלה באמת ישנו את המציאות, אבל אנשים עם מוגבלות נותרו מאחור ביותר מדי אזורים של החיים.

איציק שמולי: אתה לא יכול באמת להגיד לבן שלך שנכון לשלב בתוך גן הילדים אבל לא נכון לשלב במקום העבודה שלך.

איציק שמולי: לכן אנחנו חוקקנו בכנסת הקודמת את החוק ההיסטורי הזה שהוזכר כאן קודם, של 5% שילוב של אנשים עם מוגבלות חמורה בתוך שוק התעסוקה: חוק שבתקופה שבה יש עדיין כל כך הרבה ספקות ביחס ליכולת של אנשים עם מוגבלות להשתלב באופן שוויוני בחברה ופרודוקטיבי לכלכלה – אני חושב שאתה אמרת את זה, וחבר הכנסת כהנא:

איציק שמולי: אנחנו לא עושים פה טובה ולא סעד ולא רחמים, ואנשים עם מוגבלות יכולים לתרום תרומה גדולה מאוד לכלכלה הישראלית; חוק שההנחה העיקרית שבו היא כל כך טריוויאלית, אבל אנחנו שוכחים אותה יותר מדי פעמים:

איציק שמולי: אנשים עם מוגבלות הם קודם כול אזרחים שווים ורק אחר כך יש להם מוגבלות; חוק שלא נשען לא על צדק ולא על חסד ולא על רחמים.

איציק שמולי: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, בכך שאומר: אני מאוד התעצבתי לשמוע היום בדיווחים בכלי התקשורת שהחוק הזה לא מקוים.

איציק שמולי: התעצבתי אבל לא התפלאתי, כי אני אספר לכם שבמסגרת הכנת החוק כמעט כל גופי הממשלה בתוך החדר בירכו והיללו.

איציק שמולי: במסדרונות באו אלינו היוזמים ואמרו לנו: תעשה טובה, החוק הוא נהדר, רק תחריג אותנו מהחוק הזה.

איציק שמולי: ואנחנו לא הסכמנו להחריג אף אחד חוץ ממקצועות מבצעיים בתוך כוחות הביטחון.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

איציק שמולי: אז אני באמת מקווה שאנחנו – כפי שאמרה הממשלה, שלטון החוק הוא לא מעל לחוק.

איציק שמולי: גם הממשלה היא לא מעל לחוק.

איציק שמולי: החוק הוא לא לבחירתה של הממשלה, והממשלה חייבת, חייבת לכבד את החוק.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: ורק אגיד במילת סיכום: יישר כוח גדול גם לבני המשפחה.

איציק שמולי: זה לא טריוויאלי שאתם תמיד עומדים שם, תומכים, ניצבים, עוזרים ומסייעים לילדים כולם.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: יענה בשם הממשלה השר וקנין, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו יש שתי הבעות דעה, של אורלי לוי אבקסיס ושל אחמד טיבי.

מאיר כהן: אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברות הכנסת, אנחנו מציינים היום את היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.

יצחק וקנין: זה הוא יום שמסמל את האחריות של כולנו יחד כחברה להבטיח את שוויון זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות.

יצחק וקנין: אנשים עם מוגבלויות הם חלק בלתי נפרד מן החברה הישראלית, מן החוסן שלה, והם שותפים מלאים בעיצוב המארג החברתי שלנו.

יצחק וקנין: חובתנו כחברה לאפשר לאנשים עם מוגבלויות לממש את עצמם באופן מכובד, שוויוני ועצמאי.

יצחק וקנין: מאחר שאני עונה את התשובה במקום שר המשפטים אני אביא את הדברים כפי שנכתבו, אבל בסוף אומר את דבריי שלי, מה אני חושב.

יצחק וקנין: במשרד המשפטים פועלת נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

יצחק וקנין: משרד המשפטים בכלל, והנציבות בפרט, פועלים לשם יישום חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במציאות היום-יומית.

יצחק וקנין: לאורך השנים אנחנו רואים עלייה מבורכת בשיעורי התעסוקה של אנשים עם מוגבלות, אבל עדיין קיים פער, ורק כ-60% מהאנשים עם מוגבלות מועסקים, לעומת 79% בקרב אנשים ללא מוגבלות.

יצחק וקנין: הפערים קיימים גם לאחר שנקלטים בעבודה.

יצחק וקנין: למשל, רק 18% מהאנשים עם מוגבלות סבורים כי תפקידם מאפשר קידום בעבודה, לעומת 39% מהאנשים ללא מוגבלות.

יצחק וקנין: כמו כן, 42% מהאנשים עם מוגבלות העידו כי בראיונות קבלה לעבודה הם מעדיפים להסתיר ככל הניתן את דבר היותם אנשים עם מוגבלות.

יצחק וקנין: על רקע זה, משרד המשפטים ונציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות יצאו בקמפיין ציבורי שקורא לכל אחד ואחת מאיתנו לפתוח את הדלת לאדם עם מוגבלות ולתת לו ולה את ההזדמנות לממש את הפוטנציאל הגלום בהם.

יצחק וקנין: כידוע, החוק מחייב כל מעסיק ציבורי בינוני או גדול לפעול לייצוג הולם של עובדים עם מוגבלות.

יצחק וקנין: זוהי חובה חוקית ומוסרית, אך חשוב להדגיש שיש לה גם היבט כלכלי.

יצחק וקנין: במחקר שנערך על ידי התוכנית לכלכלנים חברתיים עבור נציבות השוויון נמצא שהתוספת המוערכת לתוצר השנתי כתוצאה מעלייה של 1% בלבד בשיעור תעסוקת אנשים עם מוגבלות היא בין 320 מיליון ל-440 מיליון שקל בשנה.

יצחק וקנין: כל אחד מאיתנו שיקבל לעבודה אדם עם מוגבלות יתרום בכך לא רק לעסק הפרטי שלו, וממילא לאותו אדם, אלא גם לכלכלת המדינה ולמשק.

יצחק וקנין: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטפלת מדי שנה במאות פניות ציבור בקשר לאפליה והיעדר נגישות, ובמקרים החמורים הנציבות גם תובעת בשמם של אנשים אלו.

יצחק וקנין: בנוסף לנציבות גם יחידות אחרות במשרד המשפטים עוסקות בקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות: הפרקליטות, הסנגוריה הציבורית, הסיוע המשפטי והאפוטרופוס הכללי פועלים כל אחד בתחומו על מנת להתאים את ההליכים המשפטיים השונים לצרכים הייחודיים של אנשים עם מוגבלות ולאפשר להם אוטונומיה ועצמאות.

יצחק וקנין: על כולנו מוטלת האחריות לפעול להשתלבות אנשים עם מוגבלות בחברה, כחברי כנסת ומקבלי החלטות, כמעסיקים, כהורים וכאזרחים.

יצחק וקנין: כל אחד ואחת מאיתנו יכול להתבונן סביבו, לזהות את האדם שלצידנו באוטובוס, בבית הספר או במקום העבודה ולפתוח עבורו את הדלת.

יצחק וקנין: עד כאן מה שהיה צריך שר המשפטים לענות, אבל אני רוצה לומר פה משהו אישי, כמי שיושב בבית הזה תקופה ארוכה מאוד, קרוב ל-23 שנים.

יצחק וקנין: בכנסת הקודמת אני חושב שכולנו היינו עדים לאותו לילה שאילן גילאון הצליח להעביר את החוק.

יצחק וקנין: אני זוכר את מחיאות הכפיים ואת התרועה שהייתה מכל עברי המליאה, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, למורת רוחה של הקואליציה.

יצחק וקנין: כל אחד הבין שהדבר הזה הולך להביא סכום מכובד מאוד לטובת הנכים.

יצחק וקנין: בתורה כתוב, רבי מאיר, כך: "לא תקלל חֵרֵש ולפני עִוֵר לא תִתן מכשֹל ויראת מאלקיך".

יצחק וקנין: "לא תקלל חֵרֵש" – חירש לא שומע; אתה מקלל אותו – הוא לא שומע.

יצחק וקנין: "ולפני עִוֵר לא תִתן מכשֹל" – הוא לא רואה את המכשול.

יצחק וקנין: שואל רש"י: למה כתוב "ויראתך מאלקיך"?

יצחק וקנין: דבר – זה פלא-פלאים – המסור לליבו של האדם.

יצחק וקנין: מה הכוונה?

יצחק וקנין: יש דברים שמעבר למה שרואים.

יצחק וקנין: רש"י כותב: אל תיתן לו עצה לא הוגנת.

יצחק וקנין: אל תיתן לו אפילו עצה.

יצחק וקנין: שם אומרים שאפילו את המת אל תקלל – שהוא לא שומע, הוא בתוך הקבר.

יצחק וקנין: אבל כדי להבין את העומק של הדברים – יש דברים שהם בלב שלנו; אני מדבר איתך ואני חורש עליך מזימות או חושב כל מיני דברים אחרים.

יצחק וקנין: כמה שהתורה הייתה רגישה לבעלי המוגבלויות.

יצחק וקנין: מי שקורא את כל הפרק שם, בפרשת קדושים, זה פלא לשמוע איך התורה מתייחסת לאביון, לעני ולכל מי שיש לו איזו מגבלה, כמה אנחנו צריכים להיות רגישים.

יצחק וקנין: ואני מזדהה.

יצחק וקנין: כשר בממשלה אני חושב שאנחנו מחויבים לקיים את החוק ככתבו, כי אם אנחנו לא נקיים את החוק הזה אז בעצם אנחנו מייתרים את כל החקיקה בכנסת.

יצחק וקנין: זה דבר שחוזר על עצמו הרבה פעמים – אני אומר את זה כשר – ואני חושב שצריך לעשות הכול כדי לפעול למען אותם אנשים שזקוקים.

יצחק וקנין: אנחנו רואים פה, במסדרונות הכנסת, את אותם בעלי מוגבלויות.

יצחק וקנין: לא פעם אחד בא ומחבק אותך ומלטף אותך, ואתה צריך לתת לו את כל היחס החם.

יצחק וקנין: אני אומר, מספיק שיש את אותה מגבלה קשה מאוד – ותדעו לכם, אני נתקל בזה כל שני וחמישי, במקרים שאתה צריך לפנות לביטוח הלאומי ולשאול: למה אתם לא מוכנים לבוא לקראת אותו מקרה קשה מאוד?

יצחק וקנין: אתה שומע דברים שמזעזעים אותך.

יצחק וקנין: אני חושב שאם יש לנו רגש, כעם שיש לו ספר שמנחה אותו השכם וערב איך אנחנו צריכים לנהוג, חובתנו לעשות את זה למען אותם אנשים עם מוגבלויות.

יצחק וקנין: כולי תקווה שהממשלה תוכל לפעול ביתר שאת לקיים את החוק שאילן הביא כולו, במיוחד בנושא של הנכים, ואני מקווה שבעזרת השם הדברים ייכנסו לליבותינו, כל אחד מאיתנו, שדבר המסור אל הלב.

יצחק וקנין: איך אמר רבן יוחנן בן זכאי?

יצחק וקנין: חמישה תלמידים היו לו, וכשהוא אמר: איזו דרך אני חושב שהיא טובה לכל אחד מאיתנו?

יצחק וקנין: אז כל אחד אמר: הרואה את הנולד; חבר טוב; שכן חדש.

יצחק וקנין: אמר רבי אלעזר בן ערך: לב טוב.

יצחק וקנין: אמר: רואה אני את דברי רבי אלעזר בן ערך מדבריכם, שבכלל דבריו דבריכם.

יצחק וקנין: זאת אומרת שלב טוב זה דבר שנחוץ בכל אחד מאיתנו.

יצחק וקנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, המציעים, חבר הכנסת ניסנקורן, מה אתם מציעים?

אורלי לוי אבקסיס: ועדת הכספים.

מאיר כהן: שנייה, אני אאפשר לכם, לא נשכח.

מאיר כהן: מה אתם מציעים, להסתפק בדיון הזה?

מאיר כהן: יש משהו שאתם – היות שאין ועדות – – –

אורלי לוי אבקסיס: ועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: ועדת הכספים, מאחר שהם מנסים לדחות את הפעימה הבאה – – –

מאיר כהן: גם אני חושב, אבל אני צריך לשמוע את זה מהמציעים.

אילן גילאון: כן.

מאיר כהן: אוקיי, אם כך, המשך דיון בוועדת הכספים, בייחוד על המשך המתווה ב-1 בינואר.

מאיר כהן: אז מי שמצביע בעד – להעביר את זה לוועדת הכספים; מי שנגד – מסתפק בדיון הזה.

מאיר כהן: אז אנחנו עוברים להצבעה, ברשותכם.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: תכף, אחרי ההצבעה, את מוזמנת לדעה נוספת.

מאיר כהן: את כבר הצבעת.

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

מאיר כהן: עשרה בעד, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת ניסנקורן ושאר המצביעים, הסוגיה הזאת תעבור לוועדת הכספים.

מאיר כהן: באחריות

מאיר כהן: כם לנסות לדון כבר בשבוע הבא, או השבוע, על המשך המתווה של תשלומי הנכים.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, הנושא של שילוב ילדים עם מוגבלות בתוך המערכת הנורמטיבית זה דבר ששני הצדדים נתרמים ממנו.

אורלי לוי אבקסיס: בתור אימא לילדים שכבר הרבה שנים נמצאים במסגרות משלבות אני יכולה לומר לך שהילדים שלי קיבלו לא פחות מאותם ילדים ששולבו באותן מסגרות.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שבועיים הגיעה אליי המורה של בני הקטן, דוד זיו, שהוא בכיתה א', ואמרה לי: תקשיבי, הילד הזה הוא מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי לה: למה?

אורלי לוי אבקסיס: יש להם ילד בשכבה שהוא נכה עם כיסא גלגלים ונורא קשה לו.

אורלי לוי אבקסיס: ואז הייתה שיחה ככה מלב אל לב, והילד שלי אמר לו: אתה יודע, אתה ממש גיבור-על, כי כמה שקשה לך אתה כל הזמן גם מחייך וטוב לך.

אורלי לוי אבקסיס: איך אתה עושה את זה?

אורלי לוי אבקסיס: ואז הייתה שיחה שלא קשורה בכלל בבית הספר, על בתים: יש בתים עם קומה ראשונה, יש בתים עם גינה, יש בתים שיש בהם מדרגות וכמה קומות.

אורלי לוי אבקסיס: ופתאום הבן שלי אמר:

אורלי לוי אבקסיס: אני מאוד מקווה שעידו לא גר בבית עם קומות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרו לו: למה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא אמר: כי איך הוא יעלה וירד?

אורלי לוי אבקסיס: אם לילד בכיתה א' יש את היכולת להבין מה זה נגישות, אנחנו לא יכולים לבוא ולומר שהדבר הזה הוא לא בסדר והוא גוזל תקציבים וקשה להיערך לזה.

אורלי לוי אבקסיס: חברי אילן גילאון היה יושב-ראש ועדת המשנה לחוק שוויון לבעלי מוגבלויות, ובכל הנושא – שקיבלנו גם לפעמים הארכה ותקופות נוספות – עדיין חסר הרבה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להעלות פה נקודה שלא העלו.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר מדובר בנכים, בדרך כלל הנכות לא משתפרת; היכולת של אותו נכה להפוך להיות בריא כשהוא מגיע לגיל זקנה לא בנמצא.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו מגיעים לנקודה שבה מדינת ישראל אומרת לאותו נכה: תבחר, או שאתה קשיש או שאתה נכה, משהו לא בסדר בתפיסת העולם שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אתה מתבגר הנכות הופכת להיות קשה יותר, ההוצאות הופכות להיות הרבה יותר גבוהות, ולבוא ולומר להם: תבחר בין קצבת הנכות לקצבת הזקנה, זו רשעות שאין כדוגמתה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעתי את הצעת החוק כבר בכנסות שעברו, ואני באה ואומרת שוב: אם יש פה כזה קונסנזוס – – –

סמי אבו שחאדה: שתי הקצבאות – כולנו מודעים לזה שהן לא מספיקות לכלום.

סמי אבו שחאדה: כולם.

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה אומרים לך?

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אין כפל מבצעים – כאילו מישהו רוצה להיות או קשיש או נכה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר זה מתקיים, עלינו כנבחרי ציבור לתת יד ולהתגבש לתוך נקודה שבה אנחנו באים ואנחנו אומרים: אין פה כפל מבצעים.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא בוחר להיות גם וגם, והנכות לא נעלמת עם גיל – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – הזקנה.

אורלי לוי אבקסיס: את זה צריך לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת אבקסיס, חצי דקה.

מאיר כהן: בניגוד להבנה היוצאת מן הכלל של הבן שלך והרגישות – בית ספר תיכון בדימונה, בית ספר "ליהמן", כשאני הייתי ראש העיר, פתח באמת בצורה מעוררת כבוד כיתה עם ילדים עם מוגבלויות, על הרצף האוטיסטי, וליווה אותם עד כיתה י"ב, 12 חבר'ה.

מאיר כהן: כשהם הגיעו לסוף י"ב והתחילו להגיע תוצאות בחינות הבגרות, הם קיבלו מכתב נזיפה ממשרד החינוך: למה השנה ירדת ב-4% בבחינות הבגרות?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מאיר כהן: אז הוא אומר: בוודאי שידעתי, אבל אני החזקתי כיתה כזאת שהיא הרבה יותר משמעותית מכל הציונים שמקבלים בבית הספר.

מאיר כהן: הכיתה הזאת, כמו שאמרת, נתנה, הקרינה על כל בית הספר משהו מיוחד.

מאיר כהן: אז פניתי למשרד החינוך ושאלתי: מאיפה חוסר הרגישות?

מאיר כהן: סתם סיפור.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

מאיר כהן: בתי הספר המשלבים זה דבר מצוין, זאת ברכה.

אורלי לוי אבקסיס: גם הילדים יודעים שהם לא מקבלים כמובן מאליו את – – –

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: מדהים, זה פשוט מדהים.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, היום יום האנשים עם מוגבלות, היום העולמי.

אחמד טיבי: בכנסת, כולכם יודעים, פוגשים – יש כמה אנשים שמשולבים בחיי הכנסת, עובדים כאן, והם אנשים עם מוגבלות.

אחמד טיבי: יש את נדב, שאני קורא לו נדבוש – – מי לא מכיר את נדב?

אלעזר שטרן: הלפרין.

אחמד טיבי: נדב הלפרין.

מאיר כהן: כן, כן.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: גם לו קוראים הלפרין.

אחמד טיבי: – – יש את אכרם ויש עוד כמה.

אחמד טיבי: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת החדשים, לא לוותיקים: בכל פעם שאתם עוברים לידם תגידו להם שלום, תחייכו, תדברו איתם.

אחמד טיבי: הם מחכים לזה בקוצר רוח.

אחמד טיבי: אני רואה איך הם מרגישים טוב מאוד, מתחילים להיות מבסוטים.

אחמד טיבי: כאשר אני קורא לנדב ממרחק – הוא רואה שאני מגיע אליו והוא מצפה שאני אגיד לו שלום מרחוק.

אחמד טיבי: ולכן, אל תשכחו כשאתם עוברים ליד האנשים האלה לחייך, להגיד שלום ולנסות לנהל שיחה עם האנשים האלה על החיים שלהם.

אחמד טיבי: זה רק יעשה להם טוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תבורך.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/838).

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: ובכן, אנחנו עוברים לסעיף הבא:

מאיר כהן: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 52 – הוראת שעה) (תקציב הכנסת), התש"ף–2019, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת אבי ניסנקורן יציג את הצעת החוק, ואנחנו נעבור לדיון סביב ההצעה.

מאיר כהן: הרשימה סגורה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אברהם (אבי) ניסנקורן: ההצעה נובעת מהסיטואציה שאנחנו נמצאים בה, שאין ועדת כנסת קבועה וועדת כספים קבועה – –

מאיר כהן: שנייה, כבודו.

מאיר כהן: שנייה, סליחה.

מאיר כהן: אנחנו נגיד תודה רבה לטל בוסידן, המתרגם לשפת סימנים.

מאיר כהן: טל, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: – – ובגלל זה, בשביל לאשר העברת עודפים מ-2018 ל-2019 אנחנו צריכים להקים ועדה שבראשה במקום ועדת הכנסת תעמוד הוועדה המסדרת, ובמקום ועדת הכספים – ועדת הכספים הזמנית.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זאת מהות ההצעה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: זהו.

אברהם (אבי) ניסנקורן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לסדר הדוברים.

מאיר כהן: אחמד טיבי, כבודו.

קריאה: – – –

מאיר כהן: מישהו רוצה לדבר?

מאיר כהן: אני אפתח את הרשימה, יש לנו זמן.

מאיר כהן: אתה רוצה לדבר?

מאיר כהן: מי רוצה להצטרף לרשימה?

מאיר כהן: סגרנו, אוקיי.

מאיר כהן: נראה לי ששטרן.

חילי טרופר: יש לך נסיעה ארוכה לדימונה.

מאיר כהן: מה?

חילי טרופר: יש לך נסיעה ארוכה לדימונה.

מאיר כהן: שלוש שעות, שום דבר.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו, שלוש דקות.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, כולנו ראינו היום את התוצאות של מבחן – איך אומרים?

אחמד טיבי: פיז"ה?

אחמד טיבי: פיז"ה?

אחמד טיבי: אבל זה עקום כמו פיזה, התוצאות הן עקומות – את זה רציתי, לכן שאלתי.

אחמד טיבי: התוצאות עקומות מבחינתנו כולנו.

אחמד טיבי: כמה?

אחמד טיבי: באיזה מקום למטה?

אחמד טיבי: שלוש-ארבע מלמטה, הרבה מתחת לממוצע, גם בקריאה, גם במתמטיקה, גם במדעים, בעיקר בשל הנתונים הנמוכים של מערכת החינוך הערבית והתלמידים הערבים שנבחנו, וזה יוצר פער.

אחמד טיבי: לא שמתי לב לגבי תלמידים חרדים, אם הוזכרו.

חילי טרופר: – – –

אחמד טיבי: לא נבחנו.

אחמד טיבי: ולכן, מה שאנחנו כל הזמן מצביעים עליו – יש בעיה במערכת החינוך בחברה הערבית.

אחמד טיבי: יש בעיה עם הדרך שבה משרד החינוך מנהל את מערכת החינוך, עם התכנים, עם דרך ההוראה, עם דרך ניהול מערכת החינוך, עם מינוי מורים, עם העברת מורים, עם אי-העברת מורים, עם פרוטקציות, עם אישה נשואה שצריכה לצאת מעראבה בבוקר בשעה 05:00 כדי להגיע לנגב בבוקר בשעה 08:00 – לא סביר בעליל.

אחמד טיבי: ותמיד כשאתה שואל, יש תשובה חצי-משכנעת של משרד החינוך, אבל הם לא מכירים במציאות.

אחמד טיבי: פעם אחר פעם אחר פעם הנתונים האלה – וזה מבחן של ה-OECD – טופחים על פניהם של האחראים במערכת החינוך.

אחמד טיבי: והשאלה הנשאלת: האם יוסקו מסקנות?

אחמד טיבי: האם הדברים האלה שהצבעתי עליהם ישופרו?

אחמד טיבי: האם תינתן יותר אוטונומיה לאינטלקטואלים הערבים, לאנשי המקצוע הערבים, להתערב בתכנים, לשים סילבוס, תוכן?

אחמד טיבי: יש לנו אנשי מקצוע ליגה א', אפילו פרמיום, ובכל זאת לא תמיד הם מקבלים את ההזדמנות לצקת תוכן או להשפיע על תוכן הלימודים.

אחמד טיבי: שלא לדבר – ואת זה אני אגיד בערבית: (אומר בערבית: על הפרוטקציה, סמי, לפני הבחירות למועצות ולאחר הבחירות למועצות – מנה פלוני, העבר פלוני,) תעביר אותם מבית הספר, יש בחירות, אין בחירות, רשות מקומית, (אומר בערבית: משפחה פלונית,) שיננית, סייעת.

מאיר כהן: חסוביאת זה חשבונאות?

אחמד טיבי: ואז זה לא (אומר בערבית: האדם הנכון במקום הנכון,) זה לא (אומר בערבית: המורה הנכון או המורה הנכונה במקום הנכון.

אחמד טיבי: )

מאיר כהן: טוב, גם אצלנו יש חסוביאת, זה בסדר.

אחמד טיבי: אצלכם יש פרוטקציה מראש הממשלה.

אחמד טיבי: לכן צריך לעשות בחירות בקרוב.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, זה עתיד הילדים שלנו.

אחמד טיבי: החינוך וההישגים והלימודים הם נשק חזק בחיים כדי להתקדם, כדי להתייצב, ואני חושב שצריך להסיק מסקנות מהתוצאות האלה של ה-OECD.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני, תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבאס – לא נמצא; חבר הכנסת שחאדה – לא נמצא; חבר הכנסת ווליד – ויתר; חבר הכנסת עופר כסיף – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת שטרן.

מאיר כהן: הוא יהיה אחרון הדוברים, ונעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגע בשתי נקודות.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, האירוע שהיה לנו היום בוועדת הכספים.

אורלי לוי אבקסיס: כבר כמה חודשים שאני מתריעה – אני חייבת לומר שביחד עם חברי כנסת נוספים ועם חבר הכנסת אבי ניסנקורן – ביחס לכל ההתמהמהות – ומי כמוך יודע, בתור מי שהיה שר הרווחה – בנוגע למעונות הנעולים ולהוסטלים של ילדים ובני נוער בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אותן נקודות ואותו מחסור ורשימת המתנה כמעט בלתי נסבלת – כפי שהיא הייתה לפני כמה שנים ככה גם היום: הרשימה הזאת רק הולכת וגדלה, מספר המעונות הולך וקטן, ואותם ילדים נשארים בלי יכולת לקבל את ארגז הכלים שלהם, את ההגנה עליהם מפני עצמם ולפעמים מפני החברה, ולפעמים, כן, להגן על החברה מפני אותם ילדים שנפלו בקצה הרצף החברתי והפכו להיות גורם מסכן הן לעצמם, הן למשפחתם והן לסביבה הקרובה להם.

אורלי לוי אבקסיס: הם נמצאים עם צו בית משפט.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, חבר הכנסת אבי ניסנקורן, כמי שגם אמון על הוועדה המסדרת וגם יש לו כוח פוליטי לא מבוטל מאחר שהוא מייצג את המפלגה הגדולה בכנסת, יצרנו היום מול משרד האוצר מערכת שמשנה את מאזן הכוחות שהיה עד עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב הרבה פעמים פקידי האוצר חושבים שהם המנהלים של המדינה, שהם קובעים את המדיניות, ואנחנו פה בתור סטטיסטים – ברצונם יגידו לנו "תצביעו", ברצונם יגידו לנו "אל תצביעו".

אורלי לוי אבקסיס: כך כבר חודש וחצי אנחנו מעבירים העברות תקציביות בסך מיליארדי שקלים, לעיתים מקיצוץ רוחבי של משרד הרווחה, הבריאות והחינוך, ונותנים את זה למשרדים אחרים, וכשאתה מסתכל גם על רזרבות ועודפים בתוך המשרדים הרלוונטיים, האוצר שם את ידו עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה בכלל פשע שמשרד הרווחה לא מנצל את כל התקציב שלו.

מאיר כהן: אני שמח שהגעתם להחלטה הזאת, וטוב מאוחר.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה יודע מה עשינו?

אורלי לוי אבקסיס: הסברנו להם מי בעל הבית, מי נבחר הציבור ומי קובע את האג'נדה.

מאיר כהן: כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לעצור, בזכות שיתוף פעולה בין כל סיעות הבית והנציגים שלהן בוועדת הכספים, את כל ההעברות התקציביות.

אורלי לוי אבקסיס: ותאמין לי, כשבאים ואומרים לי: יש לך פה את הדיור הציבורי, ואתה אומר: כאילו, מה אתם רוצים שאני אבחר, את מי אני אוהבת יותר, את הילדים בסיכון או את הדיירים של הדיור הציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: מי כמוך יודע שלפעמים זה היינו הך.

אורלי לוי אבקסיס: הילדים של הדיור הציבורי, שנמצאים בקצה הרצף החברתי, הם אלו שצריכים את המעונות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: וקל לפתור את זה, והעלות היא לא מטורפת.

אורלי לוי אבקסיס: וכשפתאום סגרנו את הוועדה תוך חצי שעה, אז סגן הממונה על התקציבים הגיע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה הוא אמר לנו?

אורלי לוי אבקסיס: האמת, סוגיה כואבת, אבל אין פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אמרנו: גם לנו זה מאוד כואב, אבל אין העברות, ולכן סגרנו את הוועדה, למורת רוחו של יושב-ראש הוועדה, אבל אין ברירה, כי אז אין לו רוב, והוא מתבזה, ומחר בבוקר, ב-09:30, אנחנו נשמח לשמוע מה החליטו באוצר לעשות.

מאיר כהן: אם יגיעו מחר.

אורלי לוי אבקסיס: 09:30.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא – אין העברות עד סוף הקדנציה, או נראה מה יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה תלוי בנו.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו נדע להמשיך ולחזק את שיתוף הפעולה הזה אנחנו נזכיר לכם שהם מבצעי המדיניות שנבחרי הציבור קובעים, ומדיניות שלא סופרת את הילדים המסכנים האלה, שבסוף מוצאים את המוות שלהם, היא לא מדיניות ראויה.

מאיר כהן: יופי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נקבע את המדיניות – הם יתקצבו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ובכן, נעשו דברים טובים היום בכנסת.

מאיר כהן: כל הכבוד, יפה מאוד.

מאיר כהן: חבר הכנסת שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני מודה שאתה אתגרת אותי קצת עם הסיפור של הכיתה בבית הספר, ואני רוצה להגיד אולי כאן משהו.

אלעזר שטרן: בהושעיה, ביישוב שאני גר בו, פעם אמרו לי – כחלק מהמשחקים של כן ועדות קבלה ליישוב, לא ועדות קבלה – שבאה משפחה לוועדת קבלה ואמרו: מה יש לכם בבית?

אלעזר שטרן: ואז הם אמרו: יש לנו ככה וככה, וילד עם צרכים מיוחדים.

אלעזר שטרן: אז אמרו: איזה יופי, יש לנו פה כיתה כזאת ומועדונית כזאת.

אלעזר שטרן: אמרו: באמת?

אלעזר שטרן: היינו באיזה מקום שכששמעו שיש לנו ילד עם צרכים מיוחדים אז לא אמרו לנו שבגלל זה, אבל הבנו שזה גורם לדחייה.

אלעזר שטרן: אז אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר: אנחנו אנשים ביקורתיים.

אלעזר שטרן: גם על המקום שאני גר בו, על הושעיה, יש לפעמים ביקורות, גם לי.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו עשירים, בלי מירכאות, בילדים עם צרכים מיוחדים.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לתת דוגמה אחת שהיא פרט שהייתה בכלל ויצאה מן הכלל ללמד – לא ללמד על הפרט יצאה אלא על הכלל כולו יצאה ללמד.

אלעזר שטרן: ימי שישי הם ימים מאוד לחוצים לפני קבלת שבת.

אלעזר שטרן: כל אחד מאיתנו צריך לגמור לבשל, לרחוץ את הילדים, לרחוץ את עצמו, להתגלח, לקבל שבת.

אלעזר שטרן: אחת המשפחות אצלנו, של מיכל וישי שר שלום, כל יום שישי מהצוהריים משחררים הורים של אחת הילדות האלה, שיתעסקו עם הילדים האחרים במשפחה, והם לוקחים אותה, רוחצים אותה, מלבישים אותה, מביאים אותה לבית הכנסת.

אלעזר שטרן: וכשהיא באה בשבת לבית הכנסת – ויש לה את הצג הזה שגורם לה לנסות להפעיל כמה דברים, אבל גם היא צועקת לפעמים בתוך בית הכנסת, ובבית הכנסת יש או שירים או שקט, והצעקות האלה, בזכות ישי ומיכל, אבל בעיקר בזכות אותה ילדה – שאני מטעמים ברורים לא רוצה כאן להזכיר את השם שלה – מוסיפות קדושה לקבלת שבת של כולנו.

אורלי לוי אבקסיס: היא פותחת לכם את שערי השמיים בתפילות.

אלעזר שטרן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יפה מאוד.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה, חברים, אז כל אחד שישב במקומו.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 52 – הוראת שעה) (תקציב הכנסת), התש"ף–2019, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 52 – הוראת שעה) (תקציב הכנסת), התש"ף

מאיר כהן: –2019, לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

מאיר כהן: 13 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק תעבור לוועדה המסדרת להכנה לקריאה – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: לוועדת הכספים.

מאיר כהן: לוועדת הכספים, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: אם כן, תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, אם ירצה השם, יום רביעי, ו' בכסלו התש"ף, 4 בדצמבר 2019, בשעה 11:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.