ישיבת מליאה, כנסת 22, פרוטוקול מספר 9, 2019-11-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לציון 24 שנה לרצח הרמטכ"ל וראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היום, 10 בנובמבר 2019.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת, מהשרים ומהקהל לכבד את כניסת נשיא המדינה בקימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: )

ירדנה מלר-הורוביץ: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין, ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות ושופטי בית המשפט העליון, שרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, יושב-ראש הנהלת הסוכנות היהודית יצחק הרצוג, ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט, מכובדי סגל א' של המדינה, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ', ראשי רשויות, תלמידים, חניכי תנועות הנוער, חיילים, שוטרים, סוהרים, משפחת רבין היקרה – הבת דליה, הבן יובל, הנכדים, הנינים וכל בני המשפחה, אורחים נכבדים, אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברי הכנסת ומהקהל לקום לזכרו של יצחק רבין.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק רבין היה בן הארץ הזאת במובן העמוק ביותר האפשרי.

יולי יואל אדלשטיין: תחנות חייו הן פרקים בהיסטוריה שלה; הקמטים שעל פניו סיפרו את הסיפור שלה.

יולי יואל אדלשטיין: בכל פעם שישראל עמדה על פרשת דרכים יצחק רבין היה שם.

יולי יואל אדלשטיין: בימים שבהם קיום המדינה היה מונח על כף המאזניים הוא היה שם כאחד מהצעירים והנועזים במפקדי הפלמ"ח.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה שם במלחמה העקובה מדם לפריצת הדרך לירושלים במלחמת העצמאות, והיה שם ברגעים הנשגבים של שחרור ירושלים, כרמטכ"ל מלחמת ששת הימים.

יולי יואל אדלשטיין: יצחק רבין היה שם תמיד בראש הכוחות, זה שהעיניים נשואות אליו.

יולי יואל אדלשטיין: עד יומו האחרון הוא נשא בליבו את זכר חייליו, פקודיו, אהוביו, שהלכו אחריו אל שדה הקרב ולא שבו.

יולי יואל אדלשטיין: מעל הדוכן הזה במליאת הכנסת הוא הזכיר אותם שוב ושוב, בתחושות הכרת תודה ואחריות כבדה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ידע מעומק ליבו – ואני מצטט מדבריו – כי "התעלותם של לוחמינו לא בזכות הברזל באה אלא בזכות התודעה של שליחות עליונה, של הכרה בצדקת ענייננו, של אהבה עמוקה למולדת ושל הכרת התפקיד הקשה שהוטל עליהם: להבטיח קיום האומה במולדתה, לקיים – ואפילו יהיה זה במחיר חייהם – את זכותו של עם ישראל לחיות חייו במדינתנו, חופשי, עצמאי, בשלום ובשלווה".

יולי יואל אדלשטיין: יצחק רבין הכיר בתפקיד הקשה שהוטל עליו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עמד עשרות שנים על זכותו של עם ישראל לחיות במדינתו חופשי ועצמאי, בשלום ובשלווה, וזוהי מורשתו לדורות.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, יום הזיכרון לרצח רבין אינו היום המתאים לדון במשנתו המדינית של יצחק רבין; בשביל זה יש לנו 364 ימים אחרים במהלך השנה.

יולי יואל אדלשטיין: באופן אישי חלקתי על דרכו.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי, ואני עדיין חושב, שחלומות השלום, כפי שנהגו בהסכמי אוסלו, הם חלומות באספמיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע היטב שבקרב הנוכחים כאן יש כאלה שחושבים בדיוק, אבל בדיוק, להפך, אבל לא זה היום לעורר את הוויכוח.

יולי יואל אדלשטיין: זה היום לוודא שמתחת לרגלינו עדיין יש קרקע משותפת שעליה אפשר לנהל את הוויכוח, כי דמוקרטיה, קהל נכבד, יכולה לשרוד כל מחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: דמוקרטיה נבנית ממחלוקות; הן נשמת אפה, גם כשהן קשות ונוקבות עד התהום.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הדמוקרטיה לא יכולה לשרוד אם הקרקע המשותפת של המתווכחים נשמטת מתחת לרגליים.

יולי יואל אדלשטיין: היא יכולה לשרוד גם אם כל אחד מאיתנו גר בבית אידיאולוגי אחר, גם אם לכל אחד יש פוזיציה משלו, אבל היא תקרוס אם החלונות בבתים האלה יהיו סגורים ומסוגרים; היא תתפורר אם כל מה שיהיה לנו זה אך ורק פוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חיים בעולם שמוצף במידע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו טובעים כל הזמן במחשבות, בדעות, ברעיונות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יותר מדי פעמים הדעות האלה הן הדעות שכבר רכשנו, והרעיונות האלה הם הרעיונות שכבר היו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שומעים את מי שכבר שמענו, מסכימים למי שכבר הסכמנו לו וסוגרים חלונות לקולות אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מסתכלים במראה המודרנית – פיד הרשת החברתית שבטלפון הנייד – ושואלים: למי יש את הדעה הכי נכונה בעיר?

יולי יואל אדלשטיין: ועשרות פוסטים עונים לנו: לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שואלים: מי הכי צודקים בעיר?

יולי יואל אדלשטיין: והם אומרים לנו כמו הד: אתם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אולי חושבים שהחלונות שלנו פתוחים לרווחה, אבל הם הולכים ומצטמצמים; מעט מדי אור מבחוץ נכנס דרכם.

יולי יואל אדלשטיין: וזוהי הסכנה האמיתית לדמוקרטיה, כי כשהחלונות סגורים צומחת קנאות ממאירה, ולא מחלוקת בריאה.

יולי יואל אדלשטיין: כשאנחנו מבוצרים בתוך עצמנו אין סיכוי לפשרה, אין ויתור ואין שיחה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט אין כלום.

יולי יואל אדלשטיין: ביום הזיכרון לרצח יצחק רבין אנחנו לא צריכים לשאוף לאחדות שאין בה מחלוקת, אנחנו צריכים לשאוף לאחדות שמאפשרת את המחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: היום אנחנו צריכים לפתוח את החלונות שלנו לקולות אחרים – לשמוע אותם, להאמין בהם, להתווכח איתם, כי גם בבית ממול חיים פטריוטים.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך לעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדיי נשיא המדינה ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות ושופטי בית המשפט העליון, שרים וחברי הכנסת בעבר ובהווה, ובראשם יו"ר האופוזיציה בני גנץ, משפחת רבין, מכובדיי.

בנימין נתניהו: הרצח של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ראש ממשלת ישראל, הוא פשע בלתי נסלח.

בנימין נתניהו: כפי שאמרת לפני רגע, אדוני היושב-ראש, רבין היה בן הארץ, צבר, שליווה את מאבקנו הלאומי לעצמאות, לחירות.

בנימין נתניהו: דמותו סימלה את הצלחת המהפכה הציונית להתנער מן הגלותיות.

בנימין נתניהו: אבל הרצח השפל החזיר אותנו בבת אחת לצמתים של גלות וחורבן.

בנימין נתניהו: אמרתי באזכרה בהר הרצל שההתנקשות הנפשעת משחזרת מעשה קנאות חמורים מלפני אלפי שנים: מכאן פגיון הסיקריקים ומכאן כדורי האקדח.

בנימין נתניהו: כולנו חייבים לסלק מרקמת הדמוקרטיה שלנו גידולים ממאירים של תרבות אלימה שמצדיקה הסתה לפגיעה פיזית ביריבים פוליטיים, הגדרתם כבוגדים, קריאות לרציחתם.

בנימין נתניהו: והרי הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, לצערנו נמשכים גם בימים האלה, וכמעט שאיש אינו פוצה פה ואיש אינו מגנה.

בנימין נתניהו: ועם זאת, אני רוצה לומר, בדמוקרטיה הישראלית התוססת עלינו לשמור מכל משמר על חירויות המחשבה והביטוי, על זכות הוויכוח החופשי, נוקב ככל שיהיה.

בנימין נתניהו: כראש האופוזיציה לפני 24 שנים היה לי, היה לחלק גדול מאוד בעם שייצגתי, ויכוח יסודי עם המדיניות שממשלתו של יצחק רבין דגלה בה.

בנימין נתניהו: הוויכוח נסב על הדרך להשיג שלום אמיתי, שלום בטוח.

בנימין נתניהו: היו שהאמינו שתהליך אוסלו ישיג שלום כזה, שלום לדורות, והיו שטענו את ההפך הגמור.

בנימין נתניהו: אני לא איכנס לכל מרכיבי הוויכוח, כמוך.

בנימין נתניהו: הוויכוח נסב על ביטחונם של אזרחי ישראל, שהתמודדו עם פיגועי טרור אכזריים באותם ימים; הוא נסב על הגבולות הרצויים למדינת ישראל; הוא נסב על שטחים שנמסרו לידי הפלסטינים שמהם יצאו מחבלים מתאבדים לפגוע בנו.

בנימין נתניהו: בכל מהלך הוויכוח הזה לא פקפקתי אפילו לרגע אחד בטוהר כוונותיו של יצחק רבין.

בנימין נתניהו: הוא ביקש לפעול על פי אמונתו לטובת המדינה.

בנימין נתניהו: כך עשיתי גם אני:

בנימין נתניהו: פעלתי מתוך אמונה עמוקה בצדקת דרכי, בצדקת דרכנו.

בנימין נתניהו: מול הקריאות "רבין בוגד" אמרתי פעם אחר פעם, ואני חוזר על כך גם פה היום בכנסת – כי צריך; שקר שלא מפוגגים, שלא מפוצצים אותו, הופך לנחלת אמת, אז הגיע הזמן לשים את האמת על השולחן.

בנימין נתניהו: אמרתי: לא, הוא לא בוגד.

בנימין נתניהו: לא, הוא לא בוגד – הוא טועה.

בנימין נתניהו: יש לנו עסק עם יריבים פוליטיים, לא עם אויבים.

בנימין נתניהו: בני עם אחד אנחנו.

בנימין נתניהו: אמרתי את זה בחוץ, אמרתי את זה בפנים, גם פה, על הבמה הזאת, פה בדוכן הזה.

בנימין נתניהו: חודש לפני הרצח אמרתי כאן בכנסת דברים חדים וברורים: התופעה הזאת של כינוי מנהיגי ישראל בתואר "רוצחים" או "בוגדים", "רבין רוצח", "בגין רוצח", "שרון רוצח" – אלה דברים שהיו פסולים תמיד, ואנו מגנים זאת בכל פה.

בנימין נתניהו: והוספתי: מה שעלינו לעשות כולנו יחד הוא להתייצב נגד התופעות הללו ונגד כל ניסיון להכתים את הציבור שיושב כאן בכתמים של אותו קומץ קטן וקיצוני.

בנימין נתניהו: כי שוב, בדמוקרטיה אסור בניהול הוויכוח, כפי שאתה מגדיר זאת, אדוני היושב-ראש – אסור בניהול הוויכוח לחצות את הקו המפריד בין פולמוס לאלימות, ואסור גם לשייך לציבור שלם את המעשים של קומץ קיצוני וסהרורי, או של קבוצה קיצונית וסהרורית.

בנימין נתניהו: אבל אחרי הרצח היו מי שהתגייסו להדביק למחצית העם – אולי אפילו יותר – אחריות גורפת לפעולה הנפשעת, וזה דבר מקומם מאין כמוהו.

בנימין נתניהו: אני רוצה לקרוא לכם דברים שנאמרו לפני כשני עשורים – ציטוט: אני לא צריך עוד פעם להוקיע את הרצח הזה – כולנו שותפים לזה – אבל אני חושב שיש אנשים בשמאל שעושים שימוש ציני ברצח כדי לעשות ממנו רווח פוליטי ולהוקיע את הליכוד.

תמר זנדברג: – – –

בנימין נתניהו: חכי שתשמעו מי אומר את זה.

בנימין נתניהו: זה מעשה מכוער שצריך כל אדם הגון לגנות אותו.

בנימין נתניהו: אני קורא להגינות וליושר אינטלקטואלי.

בנימין נתניהו: נתניהו הוקיע כל פעם את האלימות המילולית הזאת, וכל פעם קרא לא לעשות אותה.

בנימין נתניהו: נתניהו באופן עקבי גינה האלימות הזאת, אז למה אתם עושים מזה הון פוליטי?

בנימין נתניהו: את הדברים הללו אמר באומץ לב וביושר לב מי שלימים הפך לשר המשפטים של מדינת ישראל, טומי לפיד.

בנימין נתניהו: חשבתי כשה

בנימין נתניהו: כנתי את דבריי שאין לי מה להוסיף עליהם, עד שהגעתי היום למה שאמורה הייתה להיות אזכרה ממלכתית בהר הרצל.

בנימין נתניהו: לצערי, גם השנה היו מי שהחליטו לנצל את האזכרה הממלכתית להשתלחות פוליטית בוטה, בוטה ומבישה, שפוגעת יותר מכול בזכרו של יצחק רבין.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: זה קרה אחרי שעצרת בכיכר רבין הפכה השנה למפגן פוליטי של כחול לבן, ואמרו את זה גם נציגים של המחנה שיושב כאן.

בנימין נתניהו: עכשיו, רבים פנו אליי – ואגב, ידידי בני גנץ, הייתי מצפה שתדבר שם לא רק על שנאה, שנאה, שנאה, אלא גם על אחדות, אחדות, אחדות, ועוד ניגע בזה.

בנימין (בני) גנץ: דיברתי.

קריאה: – – –

בנימין (בני) גנץ: רבים פנו אליי בימים האחרונים והפצירו בי – לא אחד ולא שניים; רבים פנו אליי ואמרו לי שלא אגיע לאזכרה הממלכתית לאחר מה שהתרחש בה בשנה שעברה.

בנימין (בני) גנץ: ואמרתי להם: אני אגיע, כי ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היה ראש הממשלה של כולנו.

בנימין (בני) גנץ: זאת אזכרה ממלכתית לראש ממשלת ישראל, וראוי לכבדה.

בנימין (בני) גנץ: זאת אזכרה ממלכתית לראש ממשלת ישראל, והירצחו המזעזע חייב להיות נחלת ההיסטוריה, נחלת הכלל, נחלת עמנו.

בנימין (בני) גנץ: אבל זה לא עזר, כי אחרי העצרת הפוליטית באה עכשיו האזכרה הפוליטית – לפחות שהפכה פוליטית על ידי חלק מהמשתתפים – ולא, זה לא המקום לסתור את כל הטענות השגויות והמגמתיות שנאמרו שם.

בנימין (בני) גנץ: אני חייב להתייחס לאחת.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: נאמר שם שאזרחי ישראל מרגישים שהכול תקוע, שמצבה הכללי של מדינת ישראל הוא בכי רע.

בנימין נתניהו: המדינה קורסת.

בנימין נתניהו: אבל מה חושבים אזרחי ישראל?

בנימין נתניהו: אני מפנה אתכם למחקר רב-שנתי של המכון הישראלי לדמוקרטיה – לא בדיוק ארגון המזוהה עם הליכוד – ששואל את הציבור מאז 2003 את אותה שאלה בדיוק: מה מצבה הכללי של מדינת ישראל – טוב או רע?

בנימין נתניהו: ובכן, ב-2003 63% מהציבור אמרו שהמצב של ישראל רע או רע מאוד, ורק 11% אמרו שהמצב טוב או טוב מאוד.

בנימין נתניהו: ב-2018 – היפוך מוחלט: 53% מהציבור אומרים שהמצב טוב או טוב מאוד, ורק 16% אומרים שהמצב רע או רע מאוד.

בנימין נתניהו: זה לא נקודתי, זו מגמה, זה גרף – גרף הרע יורד, גרף הטוב עולה.

בנימין נתניהו: וזו תוצאה של מדיניות.

בנימין נתניהו: אגב, אתם מכירים את זה, כי כששואלים את אזרחי ישראל: אתם מרוצים מהחיים פה?

בנימין נתניהו: קרוב ל-90% אומרים שכן, וכשמודדים אותה במדד האושר אנחנו במקום ה-11 בעולם, לפני ארצות הברית, לפני גרמניה, לפני צרפת ולפני בריטניה.

קריאה: איך זה קשור?

בנימין נתניהו: אני מתייחס לדברים האלה רק בגלל שעוד פעם נוצלה הבמה של אזכרה ממלכתית לתעמולה פוליטית שקרית, וצריך להפסיק עם זה.

ניצן הורוביץ: מה אתה עושה?

בנימין נתניהו: זה לא מכבד את זכרו של רבין.

ניצן הורוביץ: אתה עושה בדיוק אותו דבר, בדיוק אותו דבר.

בנימין נתניהו: ואני רואה קשר ישיר – יש לי הרבה תשובות.

בנימין נתניהו: אני רואה קשר ישיר – –

קרן ברק: הוא עונה לכם, הוא משיב לכם.

בנימין נתניהו: – – בין ההתנהגות הלא-מכובדת הזאת לקושי לאחד את העם, לרפא את הפצע.

בנימין נתניהו: לרפא את הפצע, כי נכון, חברי הכנסת, כאז כן עתה ישנן מחלוקות בעם, אבל בימים מאתגרים כאלה – –

אילן גילאון: – – –

בנימין נתניהו: – – אפשר וצריך למצוא את המכנה המשותף לאחדות לאומית, לאחריות לאומית.

בנימין נתניהו: יצחק רבין היה אחד הצירים החשובים בממשלות האחדות הלאומית בשנות השמונים, שחילצו את מדינת ישראל ממצוקותיה אז.

בנימין נתניהו: ואני יודע שמשימת הקמתה של ממשלת אחדות איננה קלה – היא דורשת גישור על פני תפיסות פוליטיות שונות, היא דורשת התפשרות.

בנימין נתניהו: אבל בשעה הזאת, לנוכח האתגרים המיוחדים שניצבים בפני ישראל, אחדות היא מכפיל כוח.

בנימין נתניהו: אף אחד לא עוסק פה בספינים.

בנימין נתניהו: חבריי, או לפחות חלק מהם באופוזיציה, יודעים מה מתרגש ומתרחש סביבנו.

בנימין נתניהו: יצחק רבין, כמו כל ראשי הממשלה לפניו ואחריו, שאף כמוני לכך שנוכל להגן על עצמנו בכוחות עצמנו.

בנימין נתניהו: היום הדבר מחייב ממשלת אחדות לאומית רחבה ככל הניתן, כדי שנוכל לעמוד באתגר הביטחוני וכדי שנוכל לעמוד גם באתגר התקציבי.

בנימין נתניהו: יצחק רבין הקדיש את כל חייו למען ביטחון ישראל.

בנימין נתניהו: היום ביטחון ישראל מחייב אחדות.

בנימין נתניהו: יהי זכרו של יצחק רבין נצור בלב אומתנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש סיעת כחול לבן חבר הכנסת בנימין גנץ.

בנימין (בני) גנץ: כבוד הנשיא, אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה בנימין נתניהו, אורחי הטקס והישיבה החשובה והמכובדת הזאת – כך אני רוצה לקוות – משפחת רבין היקרה, חבריי כולם, אני רוצה לחזור לרגע לדבריו של יצחק רבין בהשבעת ממשלתו ביולי :1992 "ביטחון איננו רק הטנק, המטוס וספינת הטילים.

בנימין (בני) גנץ: ביטחון הוא גם, אולי אף קודם כול, האדם, האזרח הישראלי.

בנימין (בני) גנץ: ביטחון הוא גם החינוך של האדם, הוא הבית שלו, הוא הרחוב והשכונה שלו, הוא החברה שבתוכה הוא צמח.

בנימין (בני) גנץ: וביטחון הוא גם התקווה של האדם".

בנימין (בני) גנץ: רבין, זיכרונו לברכה, היה מנהיג מהאמיצים שידענו – בפלמ"ח, בצה"ל ובשדה הפוליטי.

בנימין (בני) גנץ: כמנהיג פוליטי הוא שינה באומץ את סדרי העדיפויות בישראל: בכהונתו השנייה כראש ממשלה הוא הציב את החינוך ואת הבריאות בראש סדר העדיפויות, ואת קידום הפריפריה והתשתיות – כמטרה לאומית.

בנימין (בני) גנץ: את אותו אומץ הלב שגילה בשדה הקרב במלחמת העצמאות ובמלחמת ששת הימים הוא גילה גם בשדה המדינאות.

בנימין (בני) גנץ: "מחרדה לא בונים מדינה, ובחרדה לא בונים צבא ותורת ביטחון, והיא לא החומר הנכון לבנות בו מדיניות למיצוי הישגי מלחמה – – – חרדה היא עניין מסוכן לאנשי צבא ולמדינאים, ופניקה היא אסון" – כך אמר יצחק רבין.

בנימין (בני) גנץ: הוא לא דיבר על הזדמנויות אזוריות – הוא מיצה אותן; הוא לא דיבר על תהליך שלום – הוא אמר "עשיית שלום".

בנימין (בני) גנץ: רבין, שהכיר מקרוב את בתי הקברות הצבאיים, ראה תמיד את קדושת החיים כערך עליון, והבין כי למרות שלעיתים קלה האצבע על ההדק מלחיצת יד, זוהי חובתו המוסרית לעשות הכול כדי לשים סוף לסכסוכים המדממים.

בנימין (בני) גנץ: אמר ועשה.

בנימין (בני) גנץ: כשנכנסתי לשדה הפוליטי נזכרתי ברבין ובשימוש התכוף שעשה במילה "שלום", ושמתי לב שזו נעלמה כמעט לגמרי מהשיח הציבורי.

בנימין (בני) גנץ: השלום הוחלף בביטויים מכובסים: תהליך מדיני, הסדר.

בנימין (בני) גנץ: לא עוד.

בנימין (בני) גנץ: כמו רבין, תמיד נשאף לשלום ונרדוף שלום – לא שלום אופורי אלא שלום מציאותי ומפוכח.

בנימין (בני) גנץ: שלום בטוח.

בנימין (בני) גנץ: בדברי הימים של ישראל ייאמר כי אנו נמצאים בתקופה מרובת אתגרים – בזירות הביטחוניות ובזירות החברתיות, בחינוך, בבריאות, בפערים ההולכים ומעמיקים בחברה הישראלית, ואלה עמוקים באמת.

בנימין (בני) גנץ: עם האתגרים מגיע צורך אמיתי לשנות שוב את סדרי העדיפויות.

בנימין (בני) גנץ: אבל מדינת ישראל משותקת – מדינת ישראל משותקת משום שהוחלט להקדים את הבחירות לכנסת העשרים-ואחת מסיבות אישיות, ורגע אחרי השבעתה – לפזרה שוב באותן נסיבות ולגרור אותנו לסיבוב נוסף.

בנימין (בני) גנץ: מדינת ישראל משותקת לא בגלל פלונטר פוליטי אלא בשל תהליך משפטי.

בנימין (בני) גנץ: אני מבקש שכולנו, כל יושבי הבית הזה, נזכור: העם לא משרת אותנו – אנחנו משרתים את העם, אמר רבין עם כינון ממשלתו.

בנימין (בני) גנץ: כעת עלינו, על כולנו, כל 120 חברי הכנסת, מוטל לשים את האינטרסים של המדינה לפני האינטרסים האישיים והאחרים של כל אחד ואחת מאיתנו, בדיוק כפי שעשה יצחק רבין לאורך כל חייו, גם כשזה דרש החלטות קשות ומורכבות עבורו.

בנימין (בני) גנץ: השיתוק שבו אנו נמצאים הוא כר פורה להעמקת השסעים והמחלוקות.

בנימין (בני) גנץ: שלא כמו בימים שטרם הרצח, מקורם כיום לא בקרב מתנגדי השלטון אלא גם ברבים מתומכיו ובו עצמו.

בנימין (בני) גנץ: את השלטים בכיכרות אומנם החליפו בריוני המקלדת, אך את החתירה כנגד מוסדות ממלכתיים מובילים שרים בממשלה.

בנימין (בני) גנץ: חבריי, האווירה דומה, והסכנה המרחפת מעל החברה הישראלית היא הגדולה ביותר מאז טרום הרצח.

בנימין (בני) גנץ: בימים האלה חלק ממנהיגי הציבור לא מעבירים ביקורת או מנהלים ויכוח לגיטימי, רצוי והכרחי, אלא מובילים מסעות דה-לגיטימציה שמטרתם, ואולי גם תוצאתם הנוראית האפשרית, היא התפוררות החברה הישראלית.

בנימין (בני) גנץ: ימים שבהם חותרים נגד המשטרה, נגד צה"ל ונגד מערכת המשפט בשל מניעים אישיים ופוליטיים הם ימים נוראים לחברה הישראלית, והם מקרינים לרחוב.

בנימין (בני) גנץ: בואו לא נספר לעצמנו סיפורים – הם מקרינים לרחוב.

בנימין (בני) גנץ: אם היום בצוהריים רב-אלוף במילואים גבי אשכנזי מסתובב ברחובות אשקלון וקוראים לו – לא אפרט את הביטוי – במילות גנאי חמורות, זה מוקרן ומובן מאיפשהו, ועל כולנו, מימין ומשמאל, משמאל ומימין, להילחם כנגד התופעה הזאת מלחמה, מאבק שאין בו פשרות.

בנימין (בני) גנץ: לא ניזהר בלשוננו – אחרים שבעתיים ייכשלו בלשונם שלהם.

בנימין (בני) גנץ: אני קורא לכם להבין שזה ממש ממש מתרחש לנגד עינינו.

בנימין (בני) גנץ: ואני אומר לכם שרוב הציבור הישראלי מאס באווירה העכורה הזאת.

בנימין (בני) גנץ: רוב הציבור הישראלי רוצה פיוס ואחדות.

בנימין (בני) גנץ: אנשים רוצים לקום בבוקר לאתגרי יומם ולא להיות מועסקים באתגרי ממשלתם.

בנימין (בני) גנץ: מכובדיי, כמח"ט של חטיבת צנחנים במילואים זכיתי לביקוריו המעניינים של רבין, אך מעבר לעניין בביקורים הללו, זכור לי במיוחד ביקור שערך יצחק רבין לפני קצת יותר מ-24 שנה אצלי בחטיבת חברון עת הייתי מפקדה.

בנימין (בני) גנץ: מתוך כבוד פיניתי עבורו את המקום בראש השולחן.

בנימין (בני) גנץ: רבין סימן בידו, סירב למחווה, כמעט התבייש בה.

בנימין (בני) גנץ: הצניעות הזאת חסרה לנו – צניעות שבבסיסה ההבנה שלא משנה מי יושב בראש השולחן אלא באילו פעולות ובאיזו דרך אנו מתנהלים כדי להרכיב אותו; באיזה אופן אנחנו מתנהלים כשאנחנו מקיימים אותו.

בנימין (בני) גנץ: אני מבקש לנצל את הפנייה שלך אליי, אדוני ראש הממשלה, וקודם כול לתקן אותך, כי אני נואם אחדות ופיוס זה עשרה חודשים, מאז לבשתי עליי את החליפה הפוליטית, בכל אחת מההזדמנויות – כן, גם בכיכר המלאה בעשרות אלפי אנשים – המסר של אחדות, ופיוס, ושלום, ושאבוא עם ראש האופוזיציה ונשב ביחד ונתווכח על הבמה בזה שאנחנו לא נסכים על הדרך, אבל נסכים על המסגרת ועל המחויבות ההדדית.

בנימין (בני) גנץ: נאמר גם נאמר – קליפ קצר, 17 דקות; אפשר לראות את זה שם.

בנימין (בני) גנץ: אבל בכל זאת אני מבקש לומר לך: מאות שעות ישבנו ביחד סביב השולחן.

בנימין (בני) גנץ: עשרות החלטות קשות לקחנו ביחד, החלטות שהשפיעו על חיי אדם וביטחונם של אזרחי ישראל, כשאתה בראש השולחן ואני כרמטכ"ל.

בנימין (בני) גנץ: מעולם לא חשבתי שפעולות חשאיות יגיעו לקדמת הבמה.

בנימין (בני) גנץ: חשבתי שביטחון הוא נושא שמצליח להישאר מעל הפוליטיקה.

בנימין (בני) גנץ: כפי שזה נראה, במקום ששיקולי הביטחון יכתיבו את ההתנהלות הפוליטית, השיקולים הפוליטיים והאישיים מכתיבים את העשייה הביטחונית.

בנימין (בני) גנץ: אדוני ראש הממשלה, לאורך שנים ראיתי בך מנהיג אחראי, שרואה את טובת עמו, ואני מסכים איתך שהאתגרים שניצבים מולנו מצריכים אחדות ואחריות.

בנימין (בני) גנץ: רק אל תהנהן בראשך "לא" – אני מסכים איתך שהאתגרים מצריכים אחדות ואחריות.

בנימין (בני) גנץ: הדבר האחרון שאזרחי ישראל צריכים זה עוד מערכת בחירות שתרסק את אמון הציבור – בך, בכולנו ובכל מי שמחובר למערכת הפוליטית הזאת.

בנימין (בני) גנץ: אזרחי ישראל זקוקים כעת יותר מכול לפיוס לאומי, לממשלה רחבה שכל אזרח יוכל להרגיש ולדעת שהיא עובדת עבורו, ממשלה שכל אזרח יוכל לתת בה את אמונו, גם אם לא יסכים לכל מהלכיה.

בנימין (בני) גנץ: זו צריכה להיות ממשלה שתובל על ידי הרוב – כן, גם על ידי המפלגה השנייה בגודלה, הליכוד.

בנימין (בני) גנץ: גם לך, אדוני, יכול וצריך להיות בה חלק, אך ברמה המוסרית והאתית, וגם ברמה הפרקטית, לא תוכל להוביל ממשלה אם וכאשר יוגש נגדך כתב אישום.

בנימין (בני) גנץ: מהיום הראשון שלי בפוליטיקה אמרתי, ואחזור על זה כעת: אנחנו, הרוב המוחלט של העם, מסכימים על רוב הנושאים – על הצורך להתכונן ולעמוד מול האתגרים הביטחוניים בצפון ובדרום; על ההכרח לצמצם את הגירעון באחריות, תוך הגדלת הצמיחה; על כך שלכל ילד בישראל מגיעה לכל הפחות ההזדמנות השווה להגיע לאן שהוא צריך, בלי קשר לאזור החיוג שבו הוא נולד; על העובדה שתמונות של קשישים ותינוקות בבתי חולים ובמסדרונותיהם אינן יכולות ואינן צריכות להיות מנת חלקנו.

בנימין (בני) גנץ: כל אלה, חבריי וחברותיי, צריכים להיות הרגליים שעליהן נבנית הממשלה הבאה.

בנימין (בני) גנץ: נרכיב שולחן במשא ומתן ישיר על מהות, ובסופו של התהליך – כן, רק בסופו של התהליך נדון על סידורי הישיבה סביבו.

בנימין (בני) גנץ: חברים, "לא תמיד נמצאים אנשים שיש להם את העוז, את המחשבה, את היכולת, לשנות דברים, לשנות מוסכמות, לייצר מציאות חדשה", אמר רבין.

בנימין (בני) גנץ: ואני קורא לכם חבריי וחברותיי למשכן: בעת הזאת חובתנו להיות האנשים האלה.

בנימין (בני) גנץ: יהי זכרו של יצחק ומורשתו איתנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין גנץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש סיעת העבודה-גשר חבר הכנסת עמיר פרץ לשאת דברים.

עמיר פרץ: בני משפחת רבין, כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין, יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיאת בית המשפט העליון, יושב-ראש הסוכנות, ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, חבריי מחוג הארבעה בנובמבר במפלגת העבודה, שרים, חברי הכנסת, מכובדיי כולם.

עמיר פרץ: ההיסטוריה זוכרת רק מנהיגים שהיה להם האומץ לשנות – לשנות את המציאות כאשר לנגד עיניהם עומדת טובת העם.

עמיר פרץ: יצחק רבין, בכניסתו ללשכת ראש הממשלה בפעם השנייה, אמר: "לא באתי לחמם את הכיסא אפילו יום אחד".

עמיר פרץ: הוא הבין את משמעות הסמכות והאחריות שניתנו בידיו.

עמיר פרץ: הוא ידע שראשות הממשלה היא רק אמצעי, לא מטרה.

עמיר פרץ: לכן בחר לצעוד בדרך האומץ, ודרכם של אמיצים היא דרך קשה – היא לא פופולרית, לא מתגמלת, לעיתים כפוית טובה.

עמיר פרץ: אך מנהיגים ששינו סדרי עולם פסעו בדרך הזאת, ולקחו את עמם למקום שרק כאשר הגיעו אליו ידע העם שהגיע למקום הנכון, אל חוף מבטחים.

עמיר פרץ: ואכן, יצחק לא בזבז יום אחד על כיסאו, והוביל לשינוי אדיר במדינת ישראל: במערכת החינוך, בתשתיות ברחבי הארץ, במערכת הרווחה, בצמצום הפערים מול הפריפריה, השקעה מסיבית במגזר הערבי, וכמובן – המאבק על השלום.

עמיר פרץ: כאן, בכנסת ישראל, ב-23 בספטמבר 1993, התקיים הדיון הדרמטי לאישור הסכם אוסלו א'.

עמיר פרץ: הדיון הסתיים ברוב של 61 בעד לעומת 50 נגד ותשעה נמנעים.

עמיר פרץ: אני, עבדכם הנאמן, אחרון חברי הכנסת המכהנים שהיה כאן והצביע בעד ההסכם.

עמיר פרץ: יושבים כאן עוד כמה חברי כנסת, ובהם ראש הממשלה, שהצביעו נגד, וחלק נמנעו.

עמיר פרץ: בהצבעתי בכנסת הרגשתי חלק ממעשה היסטורי של חזון גדול, של תהליך שבסופו אמורים היו להיקבע גבולות הקבע של מדינת ישראל והפרדה בינינו לבין הפלסטינים, ובכך היינו מבטיחים את עתידנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.

עמיר פרץ: יצחק רבין הוביל זאת מתוך תחושה של שליחות ודחיפות.

עמיר פרץ: הוא ידע כי כל סכסוך דינו להיפתר במוקדם או במאוחר, והשאלה היחידה היא כמה דם יישפך בדרך, והאם ניתן להביא לפתרון לפני הקטסטרופה או אחרי הקטסטרופה.

עמיר פרץ: כי כשאין שלום – יש מלחמות.

עמיר פרץ: אין באמצע.

עמיר פרץ: אין שגרה, כי השגרה היא מלחמת התשה שמכרסמת ללא הרף בחוסנה ובעוצמתה של ישראל.

עמיר פרץ: אף פעם אין זמן מתאים לשלום או לפיוס, כי כאשר המצב רע והאלימות משתוללת, שואלים: איך אפשר לעשות שלום?

עמיר פרץ: עם מי לעשות שלום?

עמיר פרץ: כשהמצב טוב ורגוע יחסית, שואלים: בשביל מה צריך שלום?

עמיר פרץ: למה זה דחוף בכלל?

עמיר פרץ: ובכן, חבריי חברי הכנסת, זה דחוף, כי זה האינטרס הביטחוני, המדיני, הכלכלי, החברתי והמוסרי הגדול ביותר של אזרחי ישראל.

עמיר פרץ: את חסרי האמונה והמיואשים, האומרים: כבר ניסינו, זה לא הצליח, אשאל: כמה פעמים ניסינו את המלחמה?

עמיר פרץ: ומה תפקידה של מלחמה נוסף על ההגנה המיידית על אזרחינו מול כל איום?

עמיר פרץ: האם תפקידה של מלחמה הוא רק לייצר מרחב צבאי חדש, או תפקידה הוא גם לייצר מרחב מדיני חדש שימונף לשינוי ויצירת מציאות חדשה?

עמיר פרץ: חבריי חברי הכנסת, כיצד בוחנים את ההבדל בין מנהלים טובים, פוליטיקאים טובים, לבין מנהיגים עם חזון והשראה?

עמיר פרץ: ההבדל מאוד ברור: פוליטיקאים טובים מנהלים את המציאות; מנהיגים משנים אותה.

עמיר פרץ: ואין מהלכים לשינוי מציאות שאין בהם סיכונים, שאין בהם ספקות, שאין להם מתנגדים.

עמיר פרץ: ראשי ממשלות ישראל שייזכרו לדורות הם אלה שחתרו לשינוי וקיבלו החלטות אמיצות.

עמיר פרץ: דוד בן-גוריון, שאימץ את תוכנית החלוקה של האו"ם והעביר במינהלת העם את ההחלטה על הכרזה להקמת המדינה ברוב דחוק של שישה בעד, ארבעה נגד ושלושה נעדרים, חרף הספקות, חרף המתנגדים – הוא קיבל את ההחלטה האמיצה שאם לא הייתה מתקבלת, ספק אם הייתה קמה המדינה היהודית.

עמיר פרץ: ראש הממשלה מנחם בגין, שקיבל את ההחלטה להביא לאישור הכנסת את הסכם השלום עם מצרים – האם עבור מנחם בגין זה היה דבר קל ללכת לתהליך של פשרה עם גדולת אויבינו, כשברקע אז עוד מהדהד מחיר הדמים הנוראי והשבר העמוק של מלחמת יום הכיפורים, שהתרחשה רק כמה שנים קודם?

עמיר פרץ: האם ההסכם עם מצרים נולד ביום אחד?

עמיר פרץ: לא, ממש לא; בתהליך ארוך, מהסכם הביניים ב-1975, בתקופתו של יצחק רבין, דרך הזמנתו של אנואר סאדאת על ידי בגין לנאום כאן בכנסת ועד לאישור ב-27 במרץ 1979.

עמיר פרץ: כל התהליך היה מלווה בהפגנות ומתנגדים, וחלק מהמתנגדים יושבים איתנו כאן היום בכנסת.

עמיר פרץ: האם מישהו כאן היה רוצה לחזור בזמן ולבטל את ההסכם?

עמיר פרץ: אני בטוח שאיש לא היה רוצה לחזור לשם, בוודאי בימים שבהם ראשי מערכת הביטחון מדברים על מגבלות הכוח ועל הקושי להתמודד עם ריבוי זירות לחימה קרובות ורחוקות.

עמיר פרץ: האם מישהו מעלה על דעתו זירה נוספת בדרום, שהייתה מחייבת אותנו לכמה אוגדות פעילות המוצבות שם?

עמיר פרץ: בהסכם זה בגין השכיל להניח לראשונה את תפיסת האוטונומיה כבסיס להסדר העתידי עם הפלסטינים.

עמיר פרץ: זו דרכם של אנשי חזון.

עמיר פרץ: זו דרכם של אמיצים.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, ב-1988 צעדנו יחד אל משכן הכנסת, והגענו עם תפיסות עולם שונות בתכלית בכל התחומים.

עמיר פרץ: איש לא מטיל ספק בכישוריך.

עמיר פרץ: יש לך כריזמה, יש לך יכולת ביטוי, יש לך כושר לנאום, לייצר שיח, למקד שיח; יש לך היכולת ליצור סביבך עדת מאמינים שתלך אחריך באש ובמים.

עמיר פרץ: היכולת שלך ליצור נאמנות סביבך – מחבריך, דרך מפלגתך ושותפיך הפוליטיים ועד לציבור הרחב – היא מנת חלקם של מעט מאוד מנהיגים.

עמיר פרץ: והשאלה החשובה שנשאלה, נשאלת ותישאל: מה עושה מנהיג עם היכולות האלה?

עמיר פרץ: האם הוא מזכיר לעצמו בכל בוקר מחדש כי הוא נבחר לשרת את העם, או שככל שמתרבים להם ימי שלטונו הוא מתחיל להאמין שהעם קיים כדי לשרת אותו?

עמיר פרץ: ההיסטוריה העמידה במבחן זה מנהיגים רבים.

עמיר פרץ: אחד המנהיגים שהגדירו את מחויבותו של מנהיג לעמו היה אברהם לינקולן, שאמר בנאומו המפורסם בבית העלמין בגטיסברג על האומה האמריקנית – כך אמר:

עמיר פרץ: כי האומה הזאת, תחת האל, תזכה ללידה חדשה של חופש, וכי ממשלה של העם, על ידי העם, למען העם, לא תכלה מן הארץ.

עמיר פרץ: גם לינקולן שילם בחייו ונרצח על אמונותיו.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, הייתי מצפה ממך שגם אתה תישבע להגן על החופש ועל הדמוקרטיה, אך לצערי זה לא המצב היום.

עמיר פרץ: אדניה של הדמוקרטיה נחבטים בעוצמה, ובכל פעם כלי הניגוח רק הולכים ומתעצמים.

עמיר פרץ: קולות הרעם של המאבק בחומת העיקרון של הפרדת הרשויות בין הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת מהדהדים מקצה ארץ אחד לקצה ארץ שני.

עמיר פרץ: עוצמת המאבק בשומרי הסף – הפרקליטות, המשטרה, בתי המשפט – היא מחרישת אוזניים, עד שאזרחינו, שנמצאים בין הפטיש לסדן, לא יודעים למי להאמין, ולכן אינם מאמינים לאף אחד.

עמיר פרץ: ההסתה שוב מרימה את ראשה וקולות השנאה והפילוג נשמעים מכל עבר, מהרשתות החברתיות ועד לכיכר גורן, שמזכירה את כיכר ציון לפני הרצח.

עמיר פרץ: והשאלה, אדוני ראש הממשלה: האם הלקח נלמד?

עמיר פרץ: האם הפעם נפעל כנגד ההסתה מבעוד מועד?

עמיר פרץ: אז זה לא קרה; רבין נרצח.

עמיר פרץ: השאלה היא אם הפעם נצליח למנוע את הרצח הבא.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, אני יכול להבין את מצבך המסובך, שמאלץ אותך לנקוט פעולות הגנה בכל יום מחדש; כמו בניין שסופה עזה פוקדת אותו ורוח פרצים מוצאת לה פתח לאיים על הבית ובעל הבית ממהר לסגור פרצה זו, אך לפני שהוא מסיים לסגור אותה יש כבר פרצה חדשה.

עמיר פרץ: תחילה החתמת את חברי סיעת הליכוד, אחר כך בנית בלוק, ועכשיו מינית שר ביטחון חדש, במיומנות של רב-בנאי פוליטי.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, כדאי שתתחיל להשלים כי הגיעה השעה לשקול לצאת מן הבית.

עמיר פרץ: אין טעם להמשיך ולהחזיק במצב של חוסר ודאות את נאמניך, את העם כולו, כי בזכות הדמוקרטיה של מדינתנו, בזכות העם הזה, הגעת לפסגות אישיות בארץ ובעולם, ואם אתה רוצה להיזכר כמנהיג אחראי, שעבורו עומד העם לפני כל שיקול אחר, קום, קח לך זמן לעצמך, למשפחתך, למען חפותך, ואם אתה תצא נקי מכל חשד, יוכל העם להחזיר אותך לכיסאך בצורה דמוקרטית ומכובדת.

עמיר פרץ: אך היום אתה נאחז בשררה בכל כוחך, והעם והמדינה משלמים מחיר יקר.

עמיר פרץ: אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה: אל תיאחז בקרנות המזבח.

עמיר פרץ: אל תהפוך את בלפור למצדה פוליטית.

עמיר פרץ: אל תהפוך את בלפור למצדה פוליטית.

עמיר פרץ: על מצבים כאלה אמר הדלאי לאמה – – –

מירי רגב: זה יום זיכרון.

מירי רגב: מה זה?

מירי רגב: די.

קריאה: זה יום הזיכרון של – – –

עמיר פרץ: על מצבים כאלה אמר הדלאי לאמה: זכרו כי לא לקבל את מה שאתם רוצים יכול להיות לפעמים מזל גדול.

מירי רגב: – – –

עמיר פרץ: יצחק רבין ידע להבדיל בין טפל לעיקר, ותמיד העמיד את הנושאים הלאומיים לפני הכול.

עמיר פרץ: גם כשעמדו בפניו דילמות אישיות היה לו האומץ לקום ולהתפטר, מתוך אחריות לעם ולמדינה, והעם ידע לגמול לו על כך בתמיכה עצומה כשהחליט לחזור.

עמיר פרץ: יצחק, שלאורך כל חייו שימש דוגמה אישית לחייליו, הוביל אותם לקרבות קשים, ואת צה"ל – לניצחונות מפוארים, החליט שהמלחמה החשובה להבטחת עתידה של מדינת ישראל היא המלחמה על השלום.

עמיר פרץ: בשבילה הוא נלחם, אותה הוא הוביל, ועליה הוא שילם בחייו.

עמיר פרץ: יהי זכרו של יצחק רבין נצור בליבנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להודות בשמכם גם לגברת טלי ברק, שתרגמה את כל הנאומים לשפת הסימנים.

קריאה: רגע, רגע.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה רוצה לעלות אחריו אתה יכול.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, מכובדיי, לא זכור לי באף אחת מ-24 השנים האחרונות במעמד הזה שאני ביקשתי את זכות התגובה.

בנימין נתניהו: אני חושב שאני מדבר כאן – אני יודע שאני מדבר כאן לא רק בשמי אלא בשמו של ציבור ענק בעם, ענק, שחושב שמה שקרה כאן היום עבר את כל הגבולות של הטעם הטוב, של הממלכתיות, של חוש המידה, אפילו תוך כדי פולמוס.

בנימין נתניהו: מה ששמענו כאן, ולצערי קודם לכן גם בהר הרצל, זה בעצם פריצת הממלכתיות והפיכת יום זיכרון, ישיבת זיכרון, לישיבה פוליטית, פוליטית בוטה, חסרת מעצורים.

תמר זנדברג: מי שמדבר על – – –

בנימין נתניהו: אני מודה לחבריי כאן, בני גנץ ועמיר פרץ, שכל כך דואגים לעתידי, למצבי.

בנימין נתניהו: באמת תודה לכם מעומק ליבי.

תמר זנדברג: נקווה שזאת השנה האחרונה שלך.

בנימין נתניהו: אתה אמרת, עמיר, התייחסת – גם בני התייחס – למצבה של הדמוקרטיה הישראלית, ואני אמרתי ששורש הדמוקרטיה זה הוויכוח, כי במשטרים טוטליטריים אין ויכוח ואין ביקורת.

בנימין נתניהו: נטלת את הביקורת ואת הוויכוח מהדמוקרטיה – והשארת אותה נכה, ובעצם לא חופשית.

בנימין נתניהו: ולכן, הבטחת חופש הוויכוח זה לא דבר טכני, זה לא דבר קטן – דבר גדול.

בנימין נתניהו: ולפני שפוגעים, ולפני שמגבילים את הוויכוח, צריכים להיזהר מאוד מאוד.

בנימין נתניהו: דבר אחד ברור: איפה עובר החיץ.

בנימין נתניהו: אמרתי את זה היום: זה לא בהשמעת ביקורת תקיפה, פולמוסית, נוקבת ככל שתהיה.

בנימין נתניהו: זה קודם כול בחציית הקו לביקורת אלימה.

בנימין נתניהו: אלימות – אלימות, שאתה פוגע ביריב שלך, מאיים לפגוע בו, קורא לו: בוגד ראוי לרצח.

פנינה תמנו: זה מה שאומרים לגבי אשכנזי.

בנימין נתניהו: זה חדות – זה דבר חמור מאוד.

בנימין נתניהו: אני לא שמעתי על זה, אבל זה חמור מאוד, ואני מגנה בכל פה.

בנימין נתניהו: אבל חברת הכנסת, זה מה שאומרים עליי – אומרים עליי יום-יום שאני בוגד.

קריאות: – – –

קריאה: – – – אף אחד – – –

בנימין נתניהו: ואני לא שמעתי אותך ואף אחד כאן מגנה שבאים לרצוח ראש ממשלה כפי שעושים.

קריאות: – – –

קריאה: – – – אף אחד – – –

בנימין נתניהו: שלשום המשטרה עצרה מישהו שבא לרצוח, אמר:

בנימין נתניהו: אני בא לרצוח אותך ואת בני משפחתך.

בנימין נתניהו: לא שמעתי מילה, מילה אחת של גינוי.

בנימין נתניהו: מילה אחת.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: והדבר נכון גם לגביי וגם לגבי גבי אשכנזי וגם לגבי בני גנץ, אם מישהו אומר דבר כזה, וגם לגבי רבין, או שרון, או בגין – כל אחד – או נתניהו.

בנימין נתניהו: אבל לא שומע את זה.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – – אתה לא מתבייש לדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, מספיק.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: יותר מזה, הניסיון לשייך לחלק עצום של העם את המעשים של קבוצה סהרורית בשל רוצח שפל ונתעב זה פגיעה בדמוקרטיה בדיוק כמו שהפגיעה הפיזית היא פגיעה בדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: אסור לעשות את זה.

בנימין נתניהו: אני הבאתי כאן את הדברים שחשבתי שראוי סוף-סוף, אחרי עשרות שנים, להגיד כאן.

בנימין נתניהו: אבל, עמיר פרץ, אתה שאלת אותי, שאלת: בשביל מה המנהיג נמצא כאן?

בנימין נתניהו: אני יכול להגיד לך.

בנימין נתניהו: אני פשוט חולק עליך לא רק בנושא המדיני – אני חלקתי עליך גם בנושא הכלכלי.

בנימין נתניהו: אני וחבריי הנהגנו כאן מדיניות של כלכלה חופשית וריסנו את כוחה של ההסתדרות, ועשינו כאן הרבה מאוד רפורמות שהזניקו, הזניקו את מדינת ישראל בצורה אדירה.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לך, ההשקפה שלי היא שאנחנו יכולים להשיג את השלום בדרך הפוכה: לא בדרך של ויתורים מסוכנים לאויב שלא מתפשר בכלל עם זכות קיומנו אלא מתוך עוצמה.

בנימין נתניהו: העוצמה הכלכלית, והטכנולוגית, והמודיעינית, והצבאית, מביאות לנו עוצמה מדינית.

בנימין נתניהו: ולכן, כשאתה שואל מה קרה בשנים האלה – המדדים של הכוח הכלכלי שלנו, של המצב החברתי שלנו, של המצב הבין-לאומי שלנו, הם החזקים ביותר בתולדות ישראל, שיא של תולדות ישראל.

בנימין נתניהו: זה לא מתאים לנרטיב שאתם רוצים להעביר כאן, אבל כיוון שהעברתם אותו והעברתם אותו והעברתם אותו, חשוב לתת את התשובה הזאת.

קריאות: – – –

איציק שמולי: מתי ביקרת בבית החולים לאחרונה?

בנימין נתניהו: ואני חושב שזהו הפתח האמיתי לשלום.

איציק שמולי: מה עם מדד העוני?

בנימין נתניהו: עמיר פרץ, זהו הפתח האמיתי לשלום – –

איציק שמולי: מה עם מדד העוני?

איציק שמולי: מקום – – –

בנימין נתניהו: – – משום שהכוח שלנו, העוצמה שלנו, אני מקווה שגם הלכידות שלנו – הם מקרינים למדינות ערב, והן באות אלינו.

בנימין נתניהו: באות אלינו.

בנימין נתניהו: בממשלה היום החלטנו על אקספו בדובאי – שישה חודשים מתקן של מדינת ישראל עומד עם משלחות ישראל.

בנימין נתניהו: זה חשוב מאוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': התחלת את הקמפיין הבא, אדוני ראש הממשלה?

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: ועכשיו, הדבר האחרון – – –

קריאות: – – –

קריאה: עכשיו נזכרתם – – –

בנימין נתניהו: אני מקשיב לדברים ששמעתי כאן, ויש לי עוד הרבה מה להגיד, אבל אגיד רק דבר אחד נוסף, כי הוא בלתי נסבל.

בנימין נתניהו: יושבים פה חברי קבינט.

בנימין נתניהו: אנחנו נפגשים לא פעם בשבוע – לפחות פעמיים בשבוע בזמנים האחרונים.

בנימין נתניהו: אנחנו דנים בכל אותם דברים שהרי לא נפרט כאן, והחברים יכולים להעיד לבד, והם מעידים, שבהחלטות שאנחנו מקבלים השיקולים שמנחים אותנו הם שיקולי הביטחון, שהם נקיים משיקולים פוליטיים.

בנימין נתניהו: זו פשוט עלילה.

בנימין נתניהו: זו פשוט עלילה, וכל אחד שנמצא בקבינט יעיד על כך.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אני חושב שראוי שכשאנחנו שואפים להגיע לאותה אחדות – –

עמר בר-לב: – – – במערכת – – – ממך – – –

קריאה: – – – זה לא פוליטי – – –

בנימין נתניהו: – – לאותה אחדות שאני חושב שהיא כל כך חיונית בעת הזאת, חשוב שנימנע מהגדשת הסאה באמירות כאלה ובאמירות שהופכות את עצרת הזיכרון לרבין ואת ישיבת הזיכרון לרבין ואת האזכרה בהר הרצל לרבין – להפוך אותם לבמות פולמוס.

בנימין נתניהו: ולכן, את כל שאר הדברים שיש לי להגיד אשמור לפורום אחר.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בנימין גנץ, ברצונך להגיב?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, זכותך ודאי עומדת לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

בנימין (בני) גנץ: מכובדי ראש הממשלה – – –

קריאה: תמנה את ההסתדרות, עם עמיר פרץ לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

בנימין (בני) גנץ: מכובדי ראש הממשלה, את המעמד הזה ממצים לזיכרון, ואת המעמד הזה ממצים להעברתם של מסרים.

בנימין (בני) גנץ: אתה עשית ככה, אנחנו עשינו ככה.

בנימין (בני) גנץ: שורש הדמוקרטיה, גם על פי דבריך שלך – השיח – גם כשהוא אינו נעים, הוא חשוב והוא מתבקש.

בנימין (בני) גנץ: כך היה גם היום.

בנימין (בני) גנץ: הביקורת אינה אלימה, היא מכבדת, אבל היא גם דורשת אחריות.

בנימין (בני) גנץ: מה שאני אמרתי – התכוונתי, ואני חוזר ומדגיש את מה שאמרתי, גם בעצרת וגם פה: לאזן את הכיכר; לתת לכולם להתאבל; לכבד האחד את השני; לחבק האחד את השני.

בנימין (בני) גנץ: אני לא חושב שרצח רבין כואב לצד אחד ולא כואב לצד אחר.

בנימין (בני) גנץ: אבל אנחנו לא מציעים לטשטש את הנסיבות – אנחנו מציעים ללמוד מהנסיבות הללו, ולעשות את זה באומץ.

בנימין (בני) גנץ: אני משוכנע שלו הייתה למידה אמיתית מהנסיבות האלה, ההערכה – שהיינו זוכים לטיפול שורש במערכות החינוך, בכל מערכות החינוך, בכל מערכות השיח, בכל המפגשים – הייתה זוכה להכרה יתרה.

בנימין (בני) גנץ: אני שירתי בשטחים – מה שקרוי "שטחים", יהודה ושומרון בשפתי – ואני יודע את הכאב שמדובר בשטח.

בנימין (בני) גנץ: אבל לא לברר את הדברים זה לטאטא את הקושי מתחת לשטיח, וחבל שנעשה את זה.

בנימין (בני) גנץ: אני חושב ששמירת הביטחון היא מעשה ראוי, אבל היא לא שמיכה כדי להתכסות בה מתחת לצרכים אחרים של החברה, חלקם בתחום הקשה של הכלכלה ושל דברים אחרים.

בנימין (בני) גנץ: והרבה מהם ההם שיח רך, שלא מביא שקלים, לא מביא תוספת, לא מייצר מטוסים, אבל מקיימים ומקדמים אותם, ואני חושב שכך ראוי שכולנו ננהג.

בנימין (בני) גנץ: כל מי שמחזיק מעצמו מנהיג חייב לשים לעצמו את הצורך בלמנוע הסתה, בלמנוע פילוג, בלהוריד שני טקטים מהדיבור כלפי מטה.

בנימין (בני) גנץ: כמה פעמים שמעתי שאשתי מסתובבת במחסומים; חוץ מלעצור שם עם הרכב שלי – לא קרה מעולם.

בנימין (בני) גנץ: אנשים פה חזרו ושחזרו את השקר הזה כאילו אין שום דבר מאחור.

בנימין (בני) גנץ: אז מה זה אומר אם זה לא פגיעה?

בנימין (בני) גנץ: מה זה אומר אם זה לא דה-לגיטימציה?

בנימין (בני) גנץ: אלה דברים שאנחנו כמנהיגים חברתיים וכמנהיגים פוליטיים יוצרים במו פינו.

בנימין (בני) גנץ: ולכן אני קורא לכל אחד מיושבי הבית הזה ולכל אחד שנמצא מסביבנו להוריד את האוקטבות, לחפש את המחבר, לחפש את המשותף, ולא להתבייש לעמוד על מה שמפריד.

בנימין (בני) גנץ: וכשעומדים על מה שמפריד זה לא בהכרח הסתה אם עושים את זה בטון הנכון, בדיבור הנכון ובמקום הנכון.

בנימין (בני) גנץ: זה הופך להיות ויכוח לגיטימי.

בנימין (בני) גנץ: כך צריך לראות את מה שקורה כאן.

בנימין (בני) גנץ: חברים, אני מציע שנשאיר לאל לעשות שלום עלינו, ולנו נגיד: בואו נעשה שלום בינינו.

בנימין (בני) גנץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, לחבר הכנסת גנץ.

יולי יואל אדלשטיין: לא מוחאים כפיים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן סדר הנאומים המורחב.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ליציאת הנשיא, אבקש מחברי הכנסת והקהל לקום.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שני, י"ג בחשוון התש"ף, 11 בנובמבר 2019, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.