ישיבת מליאה, כנסת 22, פרוטוקול מספר 5, 2019-10-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בחשוון התש"ף – חודש טוב – 30 באוקטובר 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם כמה הצעות דחופות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הראשונה היא בנושא האלימות כלפי נשים עד כדי רצח והפשיעה והאלימות בחברה הערבית – הצעות לסדר-היום מס' 21, 44 ו-49.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה מציעים, והראשון שבהם הוא חבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יואב סגלוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הנושא של אלימות כנגד נשים – מזל שהשבוע לא קרה כלום, אז אפשר לדבר על זה בצורה יותר נקייה, וזה גם לא בתקשורת.

יואב סגלוביץ': אבל כשמדברים על אלימות כנגד נשים – אולי כמה מילות פתיחה.

יואב סגלוביץ': אנחנו מנהלים דיונים כאשר, לצערנו, נרצחת אישה, ואלימות כנגד נשים זה לא רק זה, ואני לא מחדש פה דבר: אלימות כנגד נשים זה לעיתים היכולת, או האי-יכולת, של מישהי לצאת מביתה כי בעלה לא מרשה לה, או שהיא לא יכולה להשתמש בחשבון הבנק שלה כי אין לה.

יואב סגלוביץ': וכאשר האלימות הזאת מוקרנת זה מופיע במשפחה, בילדים, בכל הסביבה.

יואב סגלוביץ': ולכן, אחרי שנים ארוכות, ב-2014, הוקמה ועדה בין-משרדית לטיפול בתופעה.

יואב סגלוביץ': ב-2017 התקבלה גם החלטת ממשלה שאומרת מהן דרכי הטיפול, בצורה מקצועית.

יואב סגלוביץ': ב-2018, אחרי אחד מהאירועים האלה, גם ראש הממשלה עצמו, בביקור במעון לנשים מוכות – פה, פה, בירושלים, בוויצו – אמר: אנחנו נטפל.

יואב סגלוביץ': הוא אפילו מינה את עצמו ליושב-ראש ועדת השרים לענייני אלימות.

יואב סגלוביץ': הוא שכח שיושב-ראש הוועדה נמצא כאן – זה השר גלעד ארדן.

יואב סגלוביץ': זה מראה עד כמה הנושא הזה לא באמת חשוב.

יואב סגלוביץ': ממשלה שרוצה לטפל – דרך אגב, עד עכשיו חלקים קטנים, רק חלקים קטנים, אושרו, בוודאי תקציבית, למרות שההחלטה התקבלה כבר ב-2017.

יואב סגלוביץ': 250 מיליון שקלים היו צריכים לעבור בחמש שנים.

יואב סגלוביץ': וב-2018 ראש הממשלה אומר: אני אעשה את זה עכשיו.

יואב סגלוביץ': זה היה לפני הבחירות.

יואב סגלוביץ': מפה אני רוצה להגיד כמה מילים.

יואב סגלוביץ': זה מספיק חשוב – ואני לא המציע היחיד פה.

יואב סגלוביץ': זה נושא שכל הבית הזה צריך להתרכז סביבו.

יואב סגלוביץ': לא צריך לחכות להפגנה ולהצהרות, צריך פשוט לעשות.

יואב סגלוביץ': הרבה מדובר והרבה שומעים בשיח על חוסר משילות.

יואב סגלוביץ': אני אגיד משפט אחד על חוסר ניהול.

יואב סגלוביץ': צריך קצת פחות משילות וקצת יותר ניהול.

יואב סגלוביץ': צריך שההחלטה שהתקבלה ב-2014 וגובשה אחר כך ב-2017, ויש ועדות שעובדות על זה ובעלי מקצוע ושרים – ואולי נכון בעת המוטרפת הזו, כשראש הממשלה הוא גם שר העבודה והרווחה, שהוא ייתן הנחיה לשר העבודה והרווחה, שזה הוא, לטפל בעניין הזה.

יואב סגלוביץ': זה לא סיפור באמת באמת פוליטי; הסיפור הפוליטי היחידי – ואני עומד פה כאיש פוליטי היום – הוא שכנראה פחות מדי אנשים פוליטיים שנמצאים בממשלה הזאת עונים להגדרה אחת פשוטה: שבאמת יהיה אכפת להם.

יואב סגלוביץ': ואני מציע, למרות התקופה הלא-פשוטה שכולם נמצאים בה, של ממשלת מעבר, שהשרים הנוגעים בדבר – במקרה הזה ראש הממשלה עצמו, ובוודאי השר גלעד ארדן, שיושב פה, שיש לו חלק, ואני יודע גם על החלק שלו בהכנת התוכנית – יתעשתו, יעשו את מה שצריך לעשות, ולפחות ש-50 המיליון הראשונים יתחילו להגיע, ונראה קצת רצינות לאזרחים, שמצפים לזה מאיתנו.

יואב סגלוביץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר הבא הוא חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנסור עבאס.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מזכירת הכנסת, אנחנו נוגעים בנקודה כאובה שלא התחילה היום, לא הפתיעה אותנו, לא חדשה.

יעקב מרגי: מי שמכיר את הדינמיקה של כל הסוגיה הזו של האלימות במשפחה ודרכי הטיפול – נכון, יש הרבה גורמים: שירותי הרווחה, העובדות הסוציאליות, טיפול בקהילה, גורמי האכיפה.

יעקב מרגי: וכמי שליווה לא אחת תופעות כאלה, יש לפעמים תחושה שאתה לבד, של חוסר אונים, של איזה מעגל סגור שנסגר על הקורבן, של אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי ואנה אני באה.

יעקב מרגי: כשאישה מגיעה לשאלה הזו – אנה אני באה – זה נגמר, לצערנו הרב, בדיוק כפי שנגמר עם אותן נשים; אני בכוונה לא באתי לפה עם שמות, כי הזמן יכלה והמה לא יכלו, מהשנים האחרונות, ואני גם לא רוצה להחסיר אף אחת.

יעקב מרגי: לפעמים אתה רוצה לעלות לפה, ממרומי שנות העשייה שלך, ולומר: רגע, מה אתה מדבר?

יעקב מרגי: זו הבעיה היחידה בשירותי הרווחה?

יעקב מרגי: כשאתה רוצה לדבר על רווחה, כשאתה רוצה לדבר בריאות, זו הבעיה היחידה?

יעקב מרגי: ואתה יכול חס ושלום להגיד: תשמע, הכול דורש טיפול, בואו לא ניגע.

יעקב מרגי: אבל אי-אפשר לשתוק.

יעקב מרגי: צריכה להיות כאן עבודה מערכתית.

יעקב מרגי: צריך להיות פה לוח בקרה עם נורות אדומות שיודעות להידלק בזמן.

יעקב מרגי: התורה – איך אומרים, התו"ל; התברכנו באנשי צבא בקדנציה הזאת – התו"ל ידוע, התורה כתובה, התוצאות ידועות מראש, ולמה זה עוד פעם קורה?

יעקב מרגי: נכון, לעיתים המערכות עובדות כמו שצריך ולצערנו הרב הקורבן הוא שמהסס.

יעקב מרגי: אבל במצבים האלה לעיתים צריך גם לכפות על הקורבן, גם לשלול ממנו את הזכות שמגיעה לו – להגנה, לפעמים גם מפני עצמו.

יעקב מרגי: זו מציאות בלתי אפשרית לאותן נשים שחיות בתוך הסיוט היום-יומי, 24/7, של חייהן.

יעקב מרגי: ואני חושב שצריכה להיכנס כאן – זו לא עוד אמירה של החמרת הענישה והגברת האכיפה, זו עבודה מערכתית מן השורש.

יעקב מרגי: כל הגורמים שקשורים לחיי המשפחה, לסביבה, לקהילה, צריכים לפתח איזו רגישות מסוימת כדי שלא נחווה ולא נשמע עוד מקרה ועוד אישה.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמקרה האחרון היה באמת המקרה האחרון.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הדובר הבא, כאמור, הוא חבר הכנסת מנסור עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את השר לביטחון פנים, חבר הכנסת גלעד ארדן.

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר ארדן, אפשר להציג את מגפת הפשיעה והאלימות בחברה הערבית דרך מספרים והשוואות ביחס לכלל האוכלוסייה, ואפילו בעולם, אך אפשר גם להציג את הדברים בצורה אבסולוטית – דרך תחושותיהם של הילדים, שאיבדו את תחושת הביטחון האישי, גם הם וגם הוריהם, שמתקשים לעמוד בפני שאלות כמו: האם הכדורים חודרים דרך קירות הבית וחדרי השינה?

מנסור עבאס: כאשר נעלם הריבון מהכפרים הערביים והחברה הערבית מופקרת לטובת גלי פשיעה ועבריינות, תלמידי בתי הספר שואלים איך אפשר להשיג כלי נשק וכמה הוא עולה.

מנסור עבאס: כך הם חושבים שאפשר להגן על עצמם ועל משפחותיהם.

מנסור עבאס: בכל זאת, על מה אנחנו מדברים מבחינת מספרים?

מנסור עבאס: מנתוני מרכז אמאן בראשות שייח' כאמל ריאן – והאיש הזה הקדיש את זמנו ועושה כל מאמץ להעלות את הנושא על סדר-היום הציבורי, במיוחד לאחר שבנו נרצח, והוא נתן דוגמה ומופת איך הופכים את הכאב ואת המשבר האישי הקשה לעשייה שמקדשת את ערך החיים.

מנסור עבאס: מהנתונים של מרכז אמאן עולה שמשנת 2000 נרצחו כמעט 1,400 אנשים.

מנסור עבאס: משנת 2015 עד שנת 2018 המספרים הם כדלקמן: 58 אנשים, מתוכם 14 נשים; 64 אנשים, מתוכם עשר נשים; 72 אנשים, מתוכם עשר נשים; 2018 – 75 אנשים, מתוכם 14 נשים; 2019, רבותיי – עד היום 76 נרצחים, מתוכם 11 נשים.

מנסור עבאס: היבט אחר שתופס כותרת לאחרונה הוא האלימות נגד ראשי הרשויות או קרובי משפחותיהם או פקידים בכירים ברשויות המקומיות.

מנסור עבאס: יש ניסיון עז להשתלט על מוסדות השלטון המקומי ולהשפיע בדרכים לא חוקיות ואלימות על החלטות שמתקבלות שם.

מנסור עבאס: ראשי הרשויות נמצאים בחזית המחאות נגד הפשיעה והעבריינות וראויים להגנה מהשלטון המרכזי.

מנסור עבאס: בפגישת הרשימה המשותפת עם השר ארדן ועם צמרת המשטרה אמרתי בצורה ברורה: לא באנו לחפש אשמים היום; באנו למצוא שותפים או פתרונות נגד הפשיעה והעבריינות בחברה בכלל ובחברה הערבית בפרט.

מנסור עבאס: זה הזמן להושיט יד לחברה הערבית, שעוברת משבר קשה בנושא אחד אך מצליחה להשיג גם הישגים מרשימים בתחומים רבים: 50,000 סטודנטים ערבים במוסדות להשכלה גבוהה בתוך ישראל, ועוד 20,000 סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה מחוץ לישראל.

מנסור עבאס: מזה חודש יש מחאה מתמשכת בחברה הערבית נגד הפשיעה והאלימות, וגם נגד אוזלת היד של רשויות אכיפת החוק והכישלון המהדהד בטיפול בתופעה.

מנסור עבאס: אך הכתובת האמיתית שממנה אנחנו דורשים פתרונות היא הממשלה.

מנסור עבאס: דרשנו טיפול מקיף ושינוי במדיניות דרך תוכנית ממשלתית מקיפה שכוללת היבטים רחבים שנוגעים לחברה הערבית.

מנסור עבאס: לפני יומיים הוכרז על הקמת צוות מנכ"לים לגיבוש תוכנית כזאת.

מנסור עבאס: זהו צעד חיובי וחשוב, אך לא מספק.

מנסור עבאס: יש לקבל החלטת ממשלה ביום ראשון הבא ולהגדיר את המנדט של הוועדה ואת ההרכב שלה.

מנסור עבאס: אנחנו דורשים שותפות בוועדה – נציגים מהרשימה המשותפת וגם מראשי הרשויות.

מנסור עבאס: מהכנסת אנחנו מבקשים, אדוני היושב-ראש, שהנושא יישאר על סדר-היום דרך ועדה מיוחדת שתוקם כדי לחקור ולעקוב אחר הנעשה במסדרונות משרדי הממשלה.

מנסור עבאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מנסור עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, ישיב לכולם השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: התשובה תהיה יותר ארוכה מכל – צריכים להעביר את הזמן פה?

גלעד ארדן: יש זמן?

יולי יואל אדלשטיין: לא ממהרים לשום מקום יותר.

גלעד ארדן: אתה יודע, 28 יום נגמרים מתישהו.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני חייב לומר שטוב לראות את כנסת ישראל מתכנסת שוב כדי לדון באמת בנושאים חשובים, ברומו של עולם.

גלעד ארדן: ואני לא אומר את זה עם סרקזם, אני אומר את זה באמת, כי שני הנושאים שהעלו כאן חברי הכנסת הם אולי מהנושאים החשובים ביותר שאני עוסק בהם, שכולנו צריכים לעסוק בהם.

גלעד ארדן: אני בהחלט עוסק בהם בסדר עדיפויות עליון בארבע השנים האחרונות, וכל עוד אני בתפקידי אני גם לא אפסיק להציב אותם בראש סדר העדיפויות.

גלעד ארדן: אני באמת מברך על ההזדמנות שהכנסת מאפשרת לי לפרט חלק מהעשייה הרחבה בנושאים הללו, גם המאבק באלימות והפשיעה בחברה הערבית, שאכן עוברת משבר קשה וכואב, וגם המאבק בתופעה הבזויה של רצח ואלימות כנגד נשים.

גלעד ארדן: ואני באמת מקווה שיש כאן רצון – איך אומרים, היום זה אופנתי – ונפש חפצה גם להקשיב לנתונים, כי בפעם האחרונה שדיברתי כאן על עניין המאבק באלימות במגזר הערבי, בואו נגיד שההקשבה לא הייתה הדבר שאפיין את הדיון הזה.

גלעד ארדן: באמת, הדיון הזה, הנושא כל כך חשוב, הוא לא פוליטיקה, הוא עוסק באמת בהצלת חיי אדם של אנשים שמקפחים את חייהם, של נשים שמקפחות את חייהן, וכולנו צריכים לשלב ידיים ולעשות כל מה שאנחנו יכולים כדי ממש להציל חיים.

גלעד ארדן: המצב בחברה הערבית, כפי שנאמר, הוא באמת קשה, ואין ספק בכך.

גלעד ארדן: אני לא רק מודע לתסכול ולכאב – אני שותף לתסכול ולכאב.

גלעד ארדן: אני שותף לתסכול כי אני בעצמי, מהיום הראשון במשרד, פעלתי, במסגרת החלטת ממשלה שהעברתי, 1402, כדי להיאבק באותם מקרי רצח ואלימות בחברה הערבית, ביישובים הערביים.

גלעד ארדן: כידוע לכם, מכוח אותה החלטת ממשלה הקמנו מינהלת לשיפור שירותי האכיפה והמשטרה במגזר הערבי.

גלעד ארדן: בראש המינהלת הזאת עומד הניצב הערבי-מוסלמי הראשון שאי פעם מונה במשטרת ישראל – אתה ודאי יודע זאת – ניצב ג'מאל חכרוש.

גלעד ארדן: מאז הכפלנו פי שלושה את מספר השוטרים המוסלמים שמגויסים למשטרת ישראל, דבר שאני מאוד גאה בו – 400 שוטרות ושוטרים מוסלמים גויסו מאז; הלוואי ויהיו הרבה יותר.

גלעד ארדן: אני חושב שזה דבר חשוב ומבורך, ואין הרבה דברים כל כך חשובים לדו-קיום כאן כמו התופעה הזאת, שאנחנו מעודדים אותה ועושים הכול כדי לאפשר אותה.

גלעד ארדן: הקמנו שבע תחנות משטרה חדשות ביישובים ערביים.

גלעד ארדן: מי שתוהה מה כל כך חשוב בזה – אין פטנט אחר.

גלעד ארדן: אתם תוכלו, תשמעו הרבה מאוד אמירות לא מבוססות, אבל מי שמכיר עבודת משטרה – וחלק מכם אמורים להכיר – יודע שאין פטנט אחר להילחם בפשיעה ובאלימות חוץ מאשר תחנת משטרה קלאסית, עם כל היכולת שלה לתת שירות לאזרח, לטפל בתלונות, עם מעטפת מבצעית ומודיעינית שהמחוז נותן לה.

גלעד ארדן: זו הדרך היחידה, ואין בלתה, להתמודד עם פשיעה ואלימות.

גלעד ארדן: ומה לעשות, 68 שנה, עד שאני התמניתי לתפקידי הוקמו בסך הכול כשלוש תחנות משטרה בתוך היישובים הערביים.

גלעד ארדן: אני לא צריך להסביר מה המשמעות של זמני הגעה לזירת אירוע ומה ההבדל אם המשטרה יכולה להגיע בדקות בודדות, בחצי שעה או ב-40 דקות, אם היא מגיעה מתחנת עכו לכפרים שמרוחקים 40 דקות נסיעה, ומה היכולת לפענח לאחר מכן את אותם פשעים ולהעמיד לדין את מי שאחראי להם.

גלעד ארדן: אז אתמול אני חנכתי בטמרה את תחנת המשטרה השמינית שהוקמה בארבע השנים האחרונות כדי לתת שירות טוב יותר לאזרחי ישראל הערבים, ועשיתי את זה למרות שהרבה פעמים אנחנו נתקלים בהתנגדות מקומית, ולא רק מקומית, לאותה הקמה של תחנות משטרה.

גלעד ארדן: אפילו הגעתי לכך שחוקקתי כאן חוק בכנסת כדי לדלג על התנגדויות מקומיות ולהקים את אותן תחנות לטובת הציבור הערבי הנורמטיבי, שרוצה חיים שקטים ובטוחים יותר ומגיעים לו חיים שקטים ובטוחים יותר.

גלעד ארדן: אני יכול לומר: זה נכון שבהסתכלות הארצית, לצערי אנחנו לא רואים עדיין את התוצאות המיוחלות, אבל באותם יישובים שבהם נפתחו תחנות הנתונים מראים ירידה באירועי הירי, עלייה במספר כתבי האישום ושביעות רצון גבוהה יותר בקרב התושבים, ולכן התוכנית הזאת היא תוכנית עם חשיבות לאומית בעיניי.

גלעד ארדן: לצערי הרב, עם הקיצוצים הרוחביים לטובת מערכת הביטחון גם היא ספגה קיצוצים גדולים מאוד.

גלעד ארדן: יש לי ביקורת גם על הממשלה שאני חבר בה.

גלעד ארדן: אני הצבעתי נגד הקיצוץ הרוחבי הזה, ואני מאוד מקווה – כשתוקם סוף-סוף ממשלה, זה יהיה המבחן שלה, ההחלטה הראשונה צריכה להיות להמשיך את אותה תוכנית וגם להגדיל אותה, כי באמת מדובר כאן באתגר לאומי שגובה חיי אדם ומשליך מאוד על היכולת שלנו לחיות כאן יחד בשקט ובשלווה.

גלעד ארדן: אבל אני מתחייב בפניכם שבכל נתון שאתם תבדקו – לא הצהרות, נתונים – הממשלה האחרונה עשתה בנושא הזה של המאבק בפשיעה ובאלימות ביישובים הערביים יותר, הרבה יותר, ממה שעשתה כל ממשלה לפניה.

גלעד ארדן: בעקבות רצף אירועי האלימות האחרונים נקטנו שורת צעדי חירום: גייסנו פלוגות מילואים של מג"ב, הוקמו מפקדות משימתיות בפיקוד של ניצבי משנה עם למעלה מ-700 שוטרים שמתגברים את המחוזות, בעיקר מחוז חוף.

גלעד ארדן: אתמול ביקרתי בלילה גם בתחנת עכו כדי לעמוד מקרוב על הפעילות.

גלעד ארדן: יחידות ארציות בלה"ב הפסיקו את פעילותן השגרתית כדי לפעול אך ורק למען המטרה הזאת.

גלעד ארדן: הוספנו אמצעים טכנולוגיים ועוד ועוד.

גלעד ארדן: ואת כל זה גם הצגנו לפני יומיים בדיון שהתקיים אצל ראש הממשלה יחד עם ממלא מקום המפכ"ל ופיקוד המשטרה, ובסופו התקבלה גם ההצעה שלי להקים צוות, שמוביל אותו מנכ"ל משרד ראש הממשלה, כדי לגבש את אותה תוכנית לאומית שדיברנו עליה בפגישה עם חברי הרשימה המשותפת למיגור האלימות והפשיעה בחברה הערבית.

גלעד ארדן: הצוות הזה, צריך להבין, חייב לכלול גם משרדי ממשלה אחרים שלפעילות שלהם בחברה הערבית יש השפעה אדירה: משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרדים אחרים.

גלעד ארדן: וכמובן, הכול חייב להיות גם תוך כדי דיאלוג עם ראשי הרשויות הערביות, עם מנהיגות החברה הערבית.

גלעד ארדן: ואני תכף גם אסביר שהשינוי הוא אכן קודם כול באחריות הממשלה, ואולי הכתובת הראשונה והגלויה ברחוב היא המשטרה – לא רק – אבל בלי שיהיה כאן שיתוף פעולה גם עם המנהיגות הערבית מכל התחומים עלול לקחת הרבה יותר זמן עד שנראה את התוצאות המיוחלות.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, יש עוד גורמים שחייבים לקחת אחריות יחד איתנו, המשרד לביטחון הפנים והמשטרה, ואני קודם כול – אני אפתיע אתכם: לפני שנדבר רגע על המנהיגות הערבית, אני קודם כול מתכוון לשופטים ולמערכת בתי המשפט.

גלעד ארדן: אני מחזיק פה טבלה – ביקשתי להכין לקראת הדיון הזה, ומי שירצה יוכל לקבל אותה – שמפרטת את הענישה שהוטלה על מי שנמצא מחזיק נשק באופן בלתי חוקי, וגם ענישה על סוחרי נשק.

גלעד ארדן: זו הרי בעיה שאנחנו מדברים עליה כאן הרבה, ואני הנחיתי את המשטרה לפעול בכל הכוח נגדה.

גלעד ארדן: המשטרה לילה-לילה נכנסת ליישובים, לכפרים, במבצעים שמשתתפים בהם עשרות, אולי מאות שוטרים, המסכנים את חייהם כדי לאתר את אותו אמל"ח לא חוקי.

גלעד ארדן: אבל כשאנחנו רואים נתון שבארבע השנים האחרונות רק 50% ממי שהורשעו בהחזקת נשק לא חוקי בכלל מקבלים מאסרים בפועל – ורובם, גם מי שמורשע וכן מקבל מאסר בפועל, המאסר שלו הוא פחות משנת מאסר אחת, כשהעונשים בחוק הם חמש שנים, שבע שנים, ולסוחרי אמל"ח 15 שנה, ואני מדבר על אנשים עם הרשעות קודמות – אז שלא נתפלא שההרתעה באמת נמצאת בקרשים.

גלעד ארדן: המשטרה עושה מאמצים – וגם אתמול שמעתי את הטענות הללו מהשוטרים, כמה התסכול שלהם רב, שהם שוב מבצעים חקירה מאומצת, אוספים ראיות, מביאים להרשעה של עבריין מסוכן, שכמובן מסכן חיי אדם בציבור סביבו, ובסופו של דבר האנשים האלה מקבלים עבודות שירות או מקבלים חודשי מאסר בודדים.

גלעד ארדן: ולכן, אני חושב שאחד הדברים החשובים זה לחוקק עונשי מינימום.

גלעד ארדן: לצערי הרבה פעמים הכוונות האלה מסוכלות, התנגדות של משרד המשפטים והפרקליטות.

גלעד ארדן: אני מקווה שהפעם מכת המדינה הזאת תקבל הכרה במערכת בתי המשפט.

גלעד ארדן: לשם כך אני קבעתי פגישה עם נשיאת בית המשפט העליון כבוד השופטת חיות, כדי לדון בסוגיות האלה וכדי שיעבור, אני מקווה, מסר מבית המשפט העליון אל כל מערכת בתי המשפט שיש להחמיר את רף הענישה בעבירות הללו.

גלעד ארדן: דרך אגב, זה לא רק בעבירות בנשק בלתי חוקי.

גלעד ארדן: גם עבירת סחיטת דמי חסות היא עבירה שעל הרקע שלה יש הרבה מאוד אלימות ביישובים הערביים, וכדי להיאבק בה, וכדי לייצר הרתעה, וכדי שהחיילים של ארגוני הפשיעה שם באמת יורתעו, המסר חייב להיות שמי שיורשע בעבירה כזאת נכנס לשנות מאסר רבות בכלא.

גלעד ארדן: בין 17 לחודש הקרוב, חודש נובמבר, ל-28 בו אנחנו נקיים מבצע נוסף למסירת נשק בלתי חוקי עם חסינות מהעמדה לדין.

גלעד ארדן: בפעם האחרונה שקיימנו את המבצע הזה לצערי הוא הסתיים בלי הישגים משמעותיים.

גלעד ארדן: הפעם, לאור המודעות הגוברת ולאור ההתגייסות של הנהגת המגזר, אני מקווה שנצליח הרבה יותר.

גלעד ארדן: מסירת הנשק תתבצע לא במתקני משטרה אלא ברשויות המקומיות, ולא תהיה כמובן חובת הזדהות.

גלעד ארדן: אני מקווה, אני קורא מכאן לכל הרשויות המקומיות שעוד לא הצטרפו למבצע הזה – אני קורא להן להצטרף אליו.

גלעד ארדן: ובאמת, בואו נסכם שכולנו נקרא לציבור גם להשתתף במבצע, למסור את הנשק הבלתי-חוקי ולסייע ככל יכולתו למשטרת ישראל למלא את שליחותה החשובה.

גלעד ארדן: כי שוב, לא מדובר פה בפוליטיקה, מדובר בחיי אדם, וחיי אדם חייבים להיות מעל הכול.

גלעד ארדן: העשייה המשותפת שלנו, רק היא תוכל להביא לתוצאות כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: הנושא השני שעל סדר-היום, ופה התשובה תהיה קצת יותר קצרה – רצח נשים.

גלעד ארדן: הנושא הזה הוא נושא כאוב במיוחד, ואני חייב להודות, באמת, שאפילו בעולם של ביטחון הפנים, שאנחנו רואים בו מקרים ודברים מזעזעים, הנושא הזה תמיד קורע את הלב, כי מי שמשלם את המחיר זה באמת אותן נשים, והילדים, שהרבה פעמים נחשפים לאלימות, והרי בדרך כלל קודמת לרצח הזה גם הידרדרות בתא המשפחתי.

גלעד ארדן: גם בנושא הזה קודמו בשנים האחרונות כמה פעולות מרכזיות במסגרת המשרד שלי, במסגרת ועדת השרים למאבק באלימות וגם במסגרת הוועדה שלך, השרה יפעת שאשא ביטון, הוועדה למעמד הילד.

גלעד ארדן: המאמצים הללו כללו, למשל, את קידום תוכנית עו"ס משטרה – עובדות סוציאליות שמוצבות בתחנות המשטרה.

גלעד ארדן: במסגרתה הוספנו למעלה מ-15 עובדות סוציאליות, כולל, כמובן, דוברות השפה הערבית, שמוצבות בתחנות המשטרה, במטרה לאתר ולתת שירותי סיוע מיידיים לנפגעי עבירות אלימות בין בני זוג.

גלעד ארדן: הקמנו בשנים האחרונות 16 מחלקי משפחה בתחנות משטרה, גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי, באותן תחנות שבהן המשטרה זיהתה שהדבר נדרש ביותר, כדי לספק טיפול אחיד לכלל העבירות בתא המשפחתי, לרבות עבירות מין ועבירות כנגד חסרי ישע.

גלעד ארדן: בנוסף, כפי שכבר ציינתי בכמה הזדמנויות, אני מאמין בצורך להפוך את המצב הקיים, כלומר לא האישה המאוימת היא שצריכה להרגיש נרדפת אלא הגורם המאיים והגורם האלים, שזה בדרך כלל הגבר, הוא זה שצריך להפוך להיות מפוקח, ובעצם – לא מאוים, אבל מי שמבין שמסתכלים על ההתנהגות שלו 24 שעות ביממה.

גלעד ארדן: לכן אנחנו יזמנו את אותו פיילוט של צימוד אלקטרוני, שבעצם יאפשר לנו להתקין צמיד איתור אלקטרוני על אותם גברים שבתי המשפט, על בסיס פניית המשטרה, יגדירו כבעלי פוטנציאל אלימות גבוה, והצמיד הזה יתריע כשהמפוקח יתקרב אל אותה אישה או בת זוג מאוימת.

גלעד ארדן: אחרי מאמצים מאוד מאוד גדולים הצלחנו לצאת לפיילוט.

גלעד ארדן: לצערי הרב, הליך החקיקה שהיה כאן בכנסת והיה אמור להקנות את הסמכות הזאת נעצר בגלל המצב הפוליטי.

גלעד ארדן: הינה דוגמה, דרך אגב, למשהו שלא קשור לממשלה או לרצון אלא הוא קשור ליכולת לחוקק בכנסת את החוק שמאפשר את הסמכות הזאת.

גלעד ארדן: אני חושב שכל מי מכם שידבר עם שוטרים בכל תחנת משטרה במדינת ישראל ישמע שבכל ביקור שלי, בכל נאום, בכל דיון, בכל הנחיה, הניסיון, או הפעלת המשאבים והשימוש בכל האמצעים הטכנולוגיים של המשטרה כדי למנוע בעדיפות עליונה רצח בתוך המשפחה, רצח נשים – זאת ההנחיה וזאת המדיניות.

גלעד ארדן: זה גם בהקשר לאותה תוכנית שאני זה שהביא לאישורה בממשלה.

גלעד ארדן: אתה הצגת פה דברים לא מדויקים, כיוון שהתקציבים, בכל מה שקשור למשרד שלי, אכן הועברו ותוקצבו.

גלעד ארדן: יש משרדים אחרים שבהם יכול להיות שהכספים – – –

יואב סגלוביץ': אתה עונה בשם המשטרה ולא בשם משרד הרווחה.

גלעד ארדן: הינה, אני משלים.

גלעד ארדן: אמרתי שהם לא מדויקים, לא אמרתי שהם לא נכונים לגמרי, כל מה שאמרת, שים לב.

יואב סגלוביץ': – – –

גלעד ארדן: אני מסביר.

גלעד ארדן: לגבי כל מה שקשור לפעילות המשטרה ומניעת אלימות של הרשות לביטחון קהילתי במשרדי, הכספים הועברו, התקנים תוקצבו והדברים קורים בשטח ויש גם תוצאות.

גלעד ארדן: תראו, בדיון הזה זה לא משנה מה אני אומר; כל אישה שנרצחת, כל רעיה, כל אחות, כל אימא שנלקחת מהילדים שלה זה עולם ומלואו, זאת טרגדיה, ושום מילים לא ינחמו ולא יתקנו את הפצע הכואב הזה, שאין לו מזור.

גלעד ארדן: אבל כשאנחנו מקיימים דיון בכנסת או בממשלה צריך גם להסתכל על התמונה הרחבה וגם לא להציג בפני הציבור תמונה שחורה ומעוותת.

גלעד ארדן: כשאתה הולך ומסתכל על המצב במדינת ישראל – ומי כמוך יכול, יש לך נגישות לנתונים – כשאתה רוצה לבחון מה שיעור מקרי רצח נשים בתוך המשפחה בישראל, בהשוואה – –

יואב סגלוביץ': יש תוכנית.

גלעד ארדן: אני אדבר על התוכנית.

גלעד ארדן: – – בהשוואה לאירופה – אני לא משווה את עצמנו למדינות עולם שלישי אלא בהשוואה לאירופה או לכלל המדינות בעולם – אתה רואה איפה נמצאת ישראל, אתה רואה איפה אירופה ואתה רואה את הממוצע העולמי.

גלעד ארדן: עוד פעם, כל מקרה הוא אסון נוראי וצריך לעשות הכול כדי למנוע אותו, אבל שיעור מקרי רצח נשים במדינת ישראל הוא בין הנמוכים בעולם המערבי, והשנה הוא עוד בירידה גדולה – אני אדפוק שלוש פעמים על העץ פה – לעומת השנים הקודמות.

גלעד ארדן: זה לא קורה לבד, זה קורה כי יש כאן מאמצים משותפים של המשטרה, של המשרד לביטחון פנים, של משרדי ממשלה אחרים.

גלעד ארדן: גם הפרקליטות – הינה, אני אומר מילה טובה על הפרקליטות איפה שמגיע לה.

יואב סגלוביץ': מה עם התוכנית הממשלתית?

גלעד ארדן: ונכון, יש תחומים שבהם עדיין לא נעשה מספיק.

יואב סגלוביץ': זה הנושא של הדיון – המימון של התוכנית הממשלתית.

יואב סגלוביץ': זה הנושא שאני העליתי.

גלעד ארדן: אני משבח אותך על העלאת הנושא ואני שמח שהכנסת ממלאת את תפקידה לפקח על עבודת הממשלה ולא להרפות.

גלעד ארדן: אני גם מציע לא לאשר את תקציב הממשלה הבאה עד שלא נשת

גלעד ארדן: כנע בוועדת הכספים שעבר כל הכסף לתוכנית הזאת.

גלעד ארדן: אבל ברגע זה, כיוון שהיועץ המשפטי לממשלה וגורמי משפט לא מאפשרים היום לתקצב כמעט שום דבר, כולל לא התוכנית להקמת תחנות משטרה; כל דבר שהוא ארוך טווח היום – – –

יואב סגלוביץ': זה מ-2017.

גלעד ארדן: אז יש לי פתרון מצוין.

גלעד ארדן: תקבלו את מתווה הנשיא, בואו נקים ממשלה ונאשר כמה שיותר מהר את כל התוכניות שיסייעו לנו להציל חיים, גם יהיה יותר טוב בנושא של אלימות במשפחה, גם בנושא של המגזר הערבי.

גלעד ארדן: קבלו את מתווה הנשיא.

גלעד ארדן: אנחנו, בכלים שלנו, כפי שתיארתי כאן, עושים יותר – אף ממשלה אחרת בעבר לא השקיעה כל כך הרבה, גם במגזר הערבי, גם במאבק באלימות בו, גם במאבק ברצח נשים ובאלימות בתוך המשפחה.

גלעד ארדן: פירטתי רק חלק מהצעדים, ואני מקבל את הצעתכם להעביר את זה לוועדה, או לדיון במליאה.

גלעד ארדן: מה הייתה הבקשה?

יולי יואל אדלשטיין: המציעים תמיד מבקשים מליאה לפי התקנון, אבל השר יכול להציע ועדה, ואז המציאות תהיה שאנחנו נשלח את זה, אם המליאה תאשר, לוועדה המסדרת, ושם ההצעה תמתין עד שהכנסת תתחיל לעבוד עם הוועדה.

אלעזר שטרן: עד שאמרת מילה טובה, גם פה היועץ המשפטי לממשלה – שמענו שאשם.

גלעד ארדן: מה אתה רוצה, שאני אהיה חותמת גומי?

אלעזר שטרן: לא, לא.

גלעד ארדן: אני אגיד לך, חבר הכנסת שטרן – – –

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד זה היה דיון ענייני אפשרתי את הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלעזר שטרן: – – –

גלעד ארדן: הרי כולנו מכירים מה זה דיבור מהפוזיציה, נכון?

גלעד ארדן: אני משתדל להיות ענייני.

גלעד ארדן: איפה שהיועץ המשפטי לממשלה צודק, אני אשבח אותו.

גלעד ארדן: איפה שיש לי מחלוקת איתו אני אגיד דברים אחרים.

אלעזר שטרן: יכולת להגיד שמי שאשם בבעיות האלה – – –

גלעד ארדן: לא, היועץ המשפטי לממשלה לא אשם בבעיות האלה, והפרקליטות לא אשמה בבעיות האלה.

גלעד ארדן: האחריות הראשונה במעלה לפתור אותן היא של הממשלה.

אלעזר שטרן: נכון, ככה תגיד.

גלעד ארדן: אבל כאשר מי שמונע מהממשלה לתת מענה לחלק מהבעיות זה לפעמים הדרג המשפטי, מותר גם להגיד את זה על הדרג המשפטי.

אלעזר שטרן: נכון, נכון.

גלעד ארדן: מה לעשות.

גלעד ארדן: שמע, ראיתי בדרך לכאן – חבר הכנסת לפיד לא נמצא כאן, אבל אני קורא דברים שהוא כותב בהתייצבות לצידה של מערכת המשפט.

גלעד ארדן: הוא מזכיר את אביו, זכרו לברכה, שזכיתי גם אני לעבוד איתו.

גלעד ארדן: גם זה, אתה יודע, דיבור מהפוזיציה.

גלעד ארדן: בדיוק מישהו העלה סרטון שהראה מה טומי לפיד, זכרו לברכה, באמת אמר על מערכת המשפט בזמן חקירות אולמרט.

גלעד ארדן: אני ממליץ לכל אחד לראות ביוטיוב.

קריאה: מה הוא אמר?

קריאה: למה אתה – – –

גלעד ארדן: שר המשפטים הנוכחי מה זה עדין לידו, מה זה עדין.

גלעד ארדן: הוא קרא להם יחידת טרור בתוך – הוא לא אמר:

גלעד ארדן: פרקליטות בתוך הפרקליטות.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: הוא אמר: יש יחידות טרור בפרקליטות.

גלעד ארדן: אני בחיים לא אקרא לפרקליטים שעושים את עבודתם, גם אם הם עושים טעויות – – –

אלעזר שטרן: תשמע מה ראש הממשלה אמר – – – תבדוק מה בנימין נתניהו אמר בזמן חקירות אולמרט.

אלעזר שטרן: מה אתה הולך ללפיד?

גלעד ארדן: טוב, אל תטיפו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

גלעד ארדן: אל תטיפו לנו.

גלעד ארדן: איפה שצריך לגבות ולחזק את שלטון החוק אנחנו מגבים אותו, ואיפה שיש לנו מחלוקת – – –

רויטל סויד: – – –

גלעד ארדן: אני בטוח שגם את, כשייצגת את העבריינים הכי כבדים, ורוצחים, התווכחת עם המשטרה והפרקליטות וחשבת שהם עושים טעויות, אז גם לנו מותר לומר שהם עושים טעויות כשאנחנו חושבים שנעשו טעויות.

רויטל סויד: אבל לא נעשו טעויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

גלעד ארדן: לא, לא תהיה כאן מדיניות של חותמת גומי, שרואים טעויות – – –

רויטל סויד: – – –

גלעד ארדן: – – – גברתי, מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר.

גלעד ארדן: אני מקבל את הבקשה להעביר לוועדה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, יש לנו גם מה שמכונה עמדה נוספת של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, עד דקה לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הנושא הראשון במעלה שמדאיג את הציבור הערבי הוא הפשיעה והאלימות.

אחמד טיבי: יש שני סוגים: פשיעה מאורגנת – שזה תפקיד המשטרה ורשויות החוק, ואלימות חברתית, שהיא גם באחריות שלנו.

אחמד טיבי: אלימות חברתית – שני שכנים רבים, נהג רב, תלמידים בבית ספר – זאת אחריות גם של המנהיגות הפוליטית הדתית, אנשי חינוך, וכולנו יחד צריכים להיות חלק מהפתרון, שהוא איטי ולאורך זמן.

אחמד טיבי: נפגשנו לפני שבועיים עם השר ארדן ופיקוד המשטרה, ובעקבות הפגישה הזאת שלשום נערכה ישיבת מטה אצל ראש הממשלה והוחלט להקים צוות רב-משרדי.

אחמד טיבי: זה צעד בכיוון הנכון; התוצאות בשטח הן החשובות.

אחמד טיבי: הנרצח האחרון היה בכפר קרע, רצח נורא ונתעב.

אחמד טיבי: הדם ממשיך להישפך, לכן ב-3 בנובמבר מנהיגות הציבור הערבי תשבות רעב למשך שלושה ימים, כדי להעלות מדרגה בזעקה של הציבור הערבי.

אחמד טיבי: אבל כולנו מחויבים להמשיך במאבק וגם במאמץ להביא סוף לנגע הזה שנקרא אלימות ופשיעה בחברה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, בבקשה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני גדלתי באזור של לוד רמלה ויפו, איפה שלצערי הרב המספרים בממוצע הרבה יותר גבוהים בכל מה שנוגע לענייני אלימות ופשיעה.

סמי אבו שחאדה: אני מסכים לגמרי עם חבר הכנסת טיבי שיש הבדל גדול בין שני הדברים.

סמי אבו שחאדה: ואני רוצה להגיד שאני מבין שבעבודה מקצועית חשוב מאוד להתייחס גם לדברים שנעשו בעבר.

סמי אבו שחאדה: נעשו המון עבודה, הרבה מחקר, הרבה מאמץ, על ידי חברת הכנסת עאידה תומא, חברת הכנסת חנין זועבי, ויצא דוח מבקר המדינה.

סמי אבו שחאדה: בדוח מבקר המדינה על הליקויים בפעילות המשטרה יש כמה המלצות מאוד חשובות.

סמי אבו שחאדה: אני מאוד מבין שקשה מאוד לראש הממשלה ולחברים בממשלה לקום ולהגיד שכל מה שאמרו חברי הכנסת הערבים בעבר בעניין הזה היו מאוד צודקים – זו אמירה קשה.

סמי אבו שחאדה: אבל לפחות לאמץ את המלצות הדוח של מבקר המדינה זה רעיון שלדעתי הם יכולים לחיות איתו.

סמי אבו שחאדה: יותר קל.

סמי אבו שחאדה: לפחות על המלצה אחת אני רוצה לדבר – שהבעיה היא לא מספר אנשי משמר הגבול שמסתובבים אצלנו ברחובות.

סמי אבו שחאדה: אני מכיר את זה מהניסיון האישי: כל פעם כשקורה משהו אלים ביפו יש לנו יותר אנשי מג"ב ברחוב, והם מתמחים בענייני תיאום.

סמי אבו שחאדה: לרוקן את האוויר מהגלגלים של האופניים של הילדים, להביא משטרה, לתת יותר דוחות ולעשות רעש בענייני תנועה.

סמי אבו שחאדה: זה לא יביא תוצאות.

סמי אבו שחאדה: הם מבינים שזה לא יביא תוצאות.

סמי אבו שחאדה: המשטרה מבינה שזה לא יביא תוצאות.

סמי אבו שחאדה: זה יביא יותר דוחות ויותר כעס ויותר תסכול בקרב החברה כמובן.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לסיים במה שנאמר שם באחת ההמלצות החשובות של דוח מבקר המדינה: מה שחסר זה יותר חוקרים, ולא יותר – לא שוטרים ולא אנשי מג"ב.

סמי אבו שחאדה: מה שמאוד חסר כדי להעלות את אחוזי הפענוח ולייצר את ההרתעה הזאת, מה שמאוד חסר למערכת זה חוקרים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו רוצים שזה מה שיתווסף, ולא הנוכחות של אנשי מג"ב שיעשו יותר רעש ברחוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שחאדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני רציתי להתייחס לנושא של שתי התוכניות, או בעצם היוזמה החדשה של בניית תוכנית למאבק באלימות ובפשיעה באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שהתוכנית הזו, לא יהיה גורלה כגורל התוכנית הלאומית למאבק באלימות נגד נשים, שהיינו צריכות לשבות, פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, הנשים – לצאת לשביתה כללית ולהשבית את המשק כדי שיתקצבו את התוכנית הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שהממשלה – אולי יוצאת, אולי זמנית – תגיש, באמת, דיווח על מה שקורה בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק שלי שעברה בקריאה טרומית בעניין האזיקונים נתקעה – ואני רוצה שהשר ארדן ישמע את זה: היא נתקעה דווקא בפיילוט כאילו שעשו במשרד אצלו.

עאידה תומא סלימאן: הפיילוט – הם לא הסכימו להעביר את הצעת החוק, כי אולי היא עלולה להציל רק 80% מהנשים שנמצאות בסכנה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, 80% לא מספקים אותנו.

עאידה תומא סלימאן: כשנתחיל עם זה נציל את ה-80%, ואחר כך נמשיך לדאוג ל-20%.

עאידה תומא סלימאן: בעניין הפשיעה באוכלוסייה הערבית אני רוצה להגיד: זה לא מקובל עלינו, וצריך להפסיק עם מצג השווא של איסוף וולונטרי של נשק.

עאידה תומא סלימאן: ארגוני הפשיעה לא יתנדבו למסור את הנשק שלהם.

עאידה תומא סלימאן: זה ידוע בכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: הם לא יבואו באופן וולונטרי וימסרו, אפילו אם חברי הכנסת הערבים ידברו איתם.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם חושבים, שאנחנו עכשיו, כאילו, אלה שעומדים בפני – שישתכנעו למסור את זה באופן וולונטרי?

עאידה תומא סלימאן: ואני אגיד עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: אם הנשק הזה, היו חושדים ב-1% שהוא עלול להיות בשימוש בדברים אחרים, בנסיבות מה שנקרא ביטחוניות, אני לא חושבת שמישהו היה פונה לבעלי הנשק הזה ומבקש באופן וולונטרי למסור את זה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מבקשים פעולות מיידיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו מבקשים להמשיך את הדיון בוועדה, אם וכאשר תקום, אז אנחנו מצביעים בעד, להסיר מסדר-היום זה להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – דיון בוועדה, או בעצם להעביר לוועדה המסדרת כרגע, ונגד – להסיר מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע הוועדה המסדרת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המציעים מציעים דיון במליאה?

קריאות: – – – אין ועדות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעצם מה שקורה במליאה זה מה שנקרא דיון אישי, כלומר, במידה שזה מגיע למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר, יש לכם סגן יושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בנשיאות יכולים לקבוע גם דיון אישי במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הזה, טוב לו שיהיה גם על סדר-היום של הוועדות אם וכאשר תקומנה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב – הלוואי שאתבדה אבל הנושא כנראה לא הולך להיעלם מסדר-היום, בשני התחומים, כל כך מהר.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם נרצה – חבר הכנסת טיבי, תציע את זה באחת מישיבות הנשיאות, נקבע דיון אישי כשנציגי רוב הסיעות יפנו עם הבקשה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> פגיעה קשה בחייבים בגין השביתה ברשות האכיפה והגבייה – ההוצאה לפועל << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעה דחופה לסדר-היום מס' 41 בנושא: פגיעה קשה בחייבים בגין השביתה ברשות האכיפה והגבייה – ההוצאה לפועל.

יולי יואל אדלשטיין: המציע הוא חבר הכנסת משה ארבל.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לו הוא שר המשפטים חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדי השר, ביום שלישי לפני כשבוע פתחו עובדי ההוצאה לפועל, רשות האכיפה והגבייה, בשביתה, בהמשך לשביתת אזהרה בת יומיים שנקטו לפני כחודש על רקע מחלוקת עם הממונה על השכר באוצר.

משה ארבל: רוב אזרחי ישראל, אני מקווה, לא באים במגע ישיר ויום-יומי עם רשות האכיפה והגבייה, ואלו שעוסקים בתחום יודעים ומכירים שמדובר בשירות חיוני מאין כמוהו, גוף שמספק שירות חיוני וחשוב לחייבים ולזוכים.

משה ארבל: השביתה כמובן פוגעת בכולם, זו דרכה של שביתה, אך היא פוגעת בצורה לא פרופורציונלית דווקא בחייבים, אחת האוכלוסיות החלשות במדינת ישראל.

משה ארבל: ראשית, בזמן השביתה החייבים לא יכולים להסדיר את חובם, והוא ממשיך לצבור ריביות פיגורים גבוהות.

משה ארבל: ריביות הפיגורים נועדו לעודד חייבים לשלם בהקדם את חובם – מה המשמעות שלהן כשהן פוגעות בחייבים שאין באפשרותם להסדיר את החוב?

משה ארבל: בנוסף, בזמן השביתה חייבים לא יכולים לפעול לביטול סנקציות, כגון עיקול משכורת, עיקול חשבון בנק, עיכוב יציאה מהארץ, ביטול רישיון נהיגה.

משה ארבל: עוד מעט, ב-1 בחודש, מכובדי השר, משכורות נכנסות – יהיו חייבים שמן הדין היה ראוי לבטל להם את עיקול המשכורת שהוטל עליהם או את עיכוב היציאה מן הארץ, ולולא השביתה הם היו זוכים לכך, אך לא יוכלו לעמוד על זכותם.

משה ארבל: עדיין לא הזכרתי את האימהות החד-הוריות שמשוועות לתשלומי מזונות הילדים לקיום יום-יומי.

משה ארבל: נקודה שנייה חשובה היא שבעוד לזוכים יש פעולות שבאפשרותם לבצע גם בזמן השביתה, לחייבים אין כל דרך להתמודד בזמן השביתה עם אותן סנקציות שעלולות להיות מוטלות עליהם.

משה ארבל: בשביתה זוכה יכול לבצע עיקולים דרך האינטרנט; חייב לא יכול להסדיר את חובו בזמן השביתה ולבטל את אותם עיקולים.

משה ארבל: אין מחלוקת – גם חבר הכנסת ניסנקורן יודע את חשיבות זכות השביתה.

משה ארבל: ואכן, טיבה של שביתה, ולעיתים מטרתה, לפגוע – כדרך להעלות מודעות ולעורר שיח.

משה ארבל: בפרט אני, באופן אישי, כמתמחה בלשכת ההוצאה לפועל ברמלה, מכיר את מסירותם של עובדים ועובדות אלו, בשכר נמוך משמעותית מחבריהם בשירות המדינה ועם תוספת מטלות רבות, כדוגמת חוק חדלות פירעון החדש שנכנס לאחרונה.

משה ארבל: גם פגיעה צריכה להיות פרופורציונלית.

משה ארבל: מדובר בפגיעה חסרת פרופורציה דווקא בחלשים ביותר.

משה ארבל: פגיעה חסרת היגיון כלכלי ומוסרי, ולכל הפחות ראוי שהאפליה שציינתי בין עשיר לעני, בין זוכה לחייב, בקבלת השירות במהלך השביתה – תבוטל.

משה ארבל: מחר בערב נציין כולנו את יום פטירתו של מרן, הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה.

משה ארבל: איני יכול לשכוח את דמעותיו כאשר הגיע השר יובל שטייניץ בתפקידו כשר האוצר לנחמו על פטירת בנו בשנת 2013, כשהיה שר האוצר.

משה ארבל: הוא פנה אליו בדמעות ואמר: אנא, תרחם על העניים.

משה ארבל: זוהי צוואתו של מרן ואותה אני עומד ומקיים כאן.

משה ארבל: מכובדי השר, אדוני היושב-ראש, הבעיה ברשות האכיפה והגבייה היא בעיה דחופה, אבל היא בעיה כללית, בעיה שנשוב ונידרש לה אם וכאשר תהיה שביתה נוספת, חלילה, בעתיד.

משה ארבל: נדרש כאן תיקון אמיתי שיחלק את הפגיעה מהשביתה בצורה מאוזנת וראויה יותר, שלא הכול ייפול על כתפי החייבים והחלשים.

משה ארבל: לפיכך אבקש לקיים על זה דיון במליאה, ולחלופין – להעלות את זה לדיון בוועדת הכספים, מכיוון שמדובר בנושא שתלוי במשרד האוצר והממונה על השכר.

משה ארבל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה ארבל.

יולי יואל אדלשטיין: שר המשפטים חבר הכנסת אמיר אוחנה ישיב.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: חבריי חברי הכנסת, אם אדוני ירשה לי, ממש בקצרה כמה מילים בנוגע לדיון הקודם.

אמיר אוחנה: אז אכן היינו בישיבת ממשלה לפני יומיים בראשות ראש הממשלה.

אמיר אוחנה: היו השר לביטחון הפנים ושרים נוספים.

אמיר אוחנה: אני חייב כאן לשבח את המאמצים הכבירים שאני רואה שמשטרת ישראל עושה בשנים האחרונות, וזה כולל פתיחה של תחנות משטרה חדשות ביישובים הערביים, זה כולל גיוס של מאות שוטרים מהמגזר הערבי.

אמיר אוחנה: ואני, כמובן, מחכה ומצפה לראות שהפעולות הללו גם יישאו פרי.

אמיר אוחנה: אחד הנושאים שעלו זה דווקא הענישה המקילה.

אמיר אוחנה: ראינו שהפרקליטות ניסתה בשנים האחרונות להחמיר את הענישה וזה לא עלה יפה.

אמיר אוחנה: יום למוחרת הדיון – פה אני חייב לשבח את בתי המשפט – יום למוחרת הדיון, כלומר אתמול, התבשרנו ששופט בית המשפט המחוזי בחיפה, השופט אמיר טובי, דן בתיק עבירות נשק והחליט לחרוג מהסדר טיעון – זה דבר מאוד חריג על פי ע"פ 1968/98, של בית המשפט העליון, הלכת פלוני; הנטייה היא לכבד הסדרי טיעון – הסדר שאליו הוא הגיע עם הפרקליטות, שדובר בו על 14 חודשי מאסר בפועל.

אמיר אוחנה: השופט גזר 22 חודשי מאסר בפועל, כשהוא מציין שאלמלא הסדר הטיעון, היה מקום להחמיר אף יותר.

אמיר אוחנה: הוא מדבר על התגברות תופעת הנשק ועבירות הנשק במגזר הערבי בשנים האחרונות: "החמרת הענישה בעבירות נשק צריכה לצאת מגדר הרטוריקה וההצהרה ולעבור ליישום של אותה מדיניות מחמירה", דברי השופט אמיר טובי, ומי ייתן ודברים אלו יהיו סימן לבאות.

אמיר אוחנה: ועכשיו לשאילתה של חבר הכנסת ארבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר-היום.

אמיר אוחנה: הצעה לסדר-יום, סליחה.

אמיר אוחנה: ביום 22 באוקטובר – יש המוסיפים "למניינם" – מייד עם תום חופשת חול המועד סוכות, הכריזה הסתדרות עובדי המדינה על שביתה כללית ברשות האכיפה והגבייה, וזאת בהמשך לשביתה קצרה בת יומיים שקיימו העובדים בחודש ספטמבר.

אמיר אוחנה: אגף שכר והסכמי עבודה במשרד האוצר ניהל דיונים ממושכים עם ההסתדרות בנוגע למכלול טענות של נציגות עובדי רשות האכיפה והגבייה.

אמיר אוחנה: מסיבות השמורות עם ההסתדרות, על אף השיח, שהתקדם לכיוונים חיוביים, הם העדיפו לנקוט צעדים ארגוניים במקום להמשיך ולהידבר.

אמיר אוחנה: אגף השכר, בתמיכת הנהלת רשות האכיפה והגבייה, הביע את נכונותו לקדם הסכם שכר משמעותי, אשר מצד אחד יאפשר להנהלת הרשות להמשיך ולקדם את פעולות הרשות ומצד שני ייתן תמורות הולמות לעובדי הרשות.

אמיר אוחנה: עד כה – לצערי, אני מוסיף – עומדת ההסתדרות בסירובה לכל הסדר אשר יאפשר לשמור על המשך תפקודה התקין והסדיר של הרשות לתועלת הציבור, כפי שהצגת, חרף הקשב והנכונות כן לבוא לקראת העובדים.

אמיר אוחנה: אני מקווה כי ההסתדרות תחזור אל שולחן הדיונים, תוך החזרת עובדי הרשות לעבודה מלאה ללא תכתיבים ואיומים.

אמיר אוחנה: כתוצאה מהשביתה אכן, כפי שציינת, נפגעים אזרחים רבים: חייבים שאינם יכולים להסיר עיקולים; זכאי וזכאיות מזונות שאינם מקבלים את זכויותיהם; נפגעי עבירה שאינם מקבלים את הפיצוי המגיע להם; בעלי דירות שאינם יכולים לפנות מדירותיהם שוכרים סרבנים או חייבים העלולים להיות מפונים מבתיהם למרות שיש להן טענות הגנה טובות; וגם חייבי המרכז לגביית קנסות ששילמו את חובותיהם ולא יכולים לקבל ביטול ההליכים כנגד התשלום ששולם, ועוד ועוד.

אמיר אוחנה: למרות זכות השביתה, זכות שייתכן שצריך לאזן מול ערכים אחרים, למשל של תועלת הציבור ושל מינהל תקין, חובתה של ההסתדרות לבחון בקשות חריגות ודחופות ולאפשר את הטיפול בבקשות אלה.

אמיר אוחנה: לצערי, ההסתדרות אינה נותנת מענה ראוי לבקשות הדחופות והחריגות המועברות להחלטתה, ובקשות רבות כלל אינן זוכות למענה כלשהו.

אמיר אוחנה: ההסתדרות נדרשת, כל עוד היא ממשיכה בשביתה, לדון בצורה רצינית בסוגיות אנושיות רגישות ובבקשות חריגות המועברות אליה.

אמיר אוחנה: המקרים שתיארתי לעיל הם מקרים חריגים, אבל הם גם מחייבים יחס חריג.

אמיר אוחנה: כשם שעובדי רשות האכיפה והגבייה מטפלים במקרים חריגים בתקופת פגרה, למשל, כך, לטעמי, על ההסתדרות להורות להם לטפל במקרים החריגים גם בזמן שביתה.

אמיר אוחנה: בלי להתייחס למידת הצדק שבשביתה, אני מצפה מההסתדרות שלא תאטום את אוזניה למקרים שציינתי לעיל.

אמיר אוחנה: אשר לחוסר האיזון שעליו הצבעת בין החייבים לזוכים.

אמיר אוחנה: ראשית, יש לציין כי על פי דין כל המועדים הקבועים בחוק נדחים בזמן שביתה, כך שחייבים הנדרשים להגיש התנגדויות או מסמכים אחרים יוכלו לעשות כן כאשר השביתה תסתיים.

אמיר אוחנה: עם זאת, קיים אכן חוסר איזון בין הזוכים, שחלק גדול מהבקשות שלהם מטופל באופן אוטומטי גם בזמן השביתה, לבין החייבים, בעיקר החייבים הבלתי-מיוצגים, שאינם יכולים להגיש בקשות לביטול עיקולים.

אמיר אוחנה: כפי שציינתי לעיל, חובתה של ההסתדרות לתת מענה למקרים חריגים אלו, וככל שתפעל בהתאם לחובתה יתוקן העיוות הנובע מחוסר האיזון שציינתי.

אמיר אוחנה: אבל עם זאת, ככל שההסתדרות לא תמלא את חובתה ולא תנחה את העובדים השובתים לטפל בבקשות חריגות, אני אשקול לפעול ולהורות לעצור את האפשרות להגיש גם באופן מקוון בקשות לעיקולים ופינויים בתקופת השביתה.

אמיר אוחנה: טרם התרשמתי שאבדו הסיכויים להגיע לפתרון שיסיים את השביתה וישיב את הסדר על כנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: השר יסכים להצעת המציע להמשך דיון במליאה?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אז יש לנו אפשרות לעמדה נוספת, של חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני שר המשפטים, אתה פוליטיקאי – גם אני פוליטיקאית; אתה עורך דין – גם אני עורכת דין.

רויטל סויד: אבל לא הכול פוליטי, ויש מוסדות ויש מדינה ויש מערכת משפט ויש פרקליטות, והם מאוד חשובים.

רויטל סויד: אתמול היה לך נאום.

רויטל סויד: הנאום שלך היה נאום מבעית, ממש בלהות.

רויטל סויד: לא האמנתי ששר משפטים במדינת ישראל, בטח לא שר משפטים זמני, יכול לדבר ככה.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר לך משהו, אמיר, יש לך מחויבות.

רויטל סויד: יש לך מחויבות לפרקליטים במדינת ישראל, יש לך מחויבות כלפי הפרקליטות, שאתה השר שעומד בראשה.

רויטל סויד: והפרקליטים האלה מאוימים.

רויטל סויד: שתי פרקליטות בכירות – ליאת בן-ארי וקרן בר-מנחם – מאוימות.

רויטל סויד: ובעובדה שאתה אתמול מקריא דף מסרים של נאשם מבלפור אתה גורם לא רק לאיבוד של אמון הציבור במערכת המשפט ובפרקליטות, אלא אתה מדרדר את המצב.

רויטל סויד: יש דברים יותר גדולים ממך ומנתניהו, וזה פה כל מערכת המשפט ושלטון החוק.

רויטל סויד: אני מאוד מצפה ממך שתעמוד, תגנה את המצב הזה, תמנע את זה, תתעשת על עצמך, כי כשאתה נוסע הביתה, אמיר, ומסתכל על הדמות הציבורית שלך, אני בטוחה – כמו שאני מכירה אותך – שאתה ממש לא גאה במה שאתה עושה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע, חברי הכנסת, על הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: פגיעה קשה בחייבים בגין השביתה ברשות האכיפה והגבייה – ההוצאה לפועל, של חבר הכנסת משה ארבל.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, מי שבעד – בעד דיון במליאה, מי שנגד – מבקש להסיר מסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד קיום דיון במליאה – 19, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נקיים את המשך הדיון במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >>ביטול מיזם בתי הספר של החגים והכוונה לבטל את החוגים המסובסדים בצפון << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: הצעות דחופות לסדר-היום בנושא: ביטול מיזם בתי הספר של החגים והכוונה לבטל את החוגים המסובסדים בצפון, מס' 26 ו-50, של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי וחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה, את יכולה לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה שר שמשיב לי.

יולי יואל אדלשטיין: אין חובה של הממשלה להשיב על הצעות דחופות.

יוליה מלינובסקי: אה, אז הם לא חייבים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מאוד מתעקשים שישיבו, אבל אין חובה של הממשלה.

יוליה מלינובסקי: הבנתי.

יוליה מלינובסקי: אז כנראה שזה לא מספיק חשוב.

יוליה מלינובסקי: תודה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, הייתי אומרת שזה מעצבן שנושא כל כך חשוב – מה זה חשוב?

יוליה מלינובסקי: זה נוגע למיליון ילדים ומן הסתם זה ייגע במיליוני הורים, שבחנוכה יצטרכו לחפש סידור, מה לעשות עם הילדים – זה כזה בקטנה, זה באמת לא חשוב כדי ששר בממשלה או סגן השר יבוא ויענה לנו.

יוליה מלינובסקי: בנוסף, מדובר גם בחוגים לשכבות החלשות בצפון, ותוכנית מימון החוגים התבטלה או הולכת להתבטל – זה גם כן כזה בקטנה, 40,000 ילדים.

יוליה מלינובסקי: טוב, בשנה שעברה היו גאים לדבר פה על בית הספר של החגים, חמישה ימים בחנוכה וחמישה ימים בפסח, דבר שהיה אמור לתת מענה להורים לילדים בכל תקופת החגים כאשר ההורים עובדים ומערכת החינוך לא עובדת.

יוליה מלינובסקי: מזמן דיברנו על הצורך להתאים את חופשות הילדים לחופשות ההורים.

יוליה מלינובסקי: כנראה שהדרך ארוכה, אבל עדיין, הצלחנו להעביר פה – ושר החינוך הקודם נפתלי בנט היה גאה בכך – בית ספר של החגים לילדי הגן והיסודי עד כיתה ג'.

יוליה מלינובסקי: כפי שאמרתי, מדובר בכמיליון ילדים שיקבלו מענה בחופשים האלה – גם מענה חלקי, עד השעה 13:00, אבל זה עדיין משהו, כך שהנטל על ההורים יהיה פחות כבד.

יוליה מלינובסקי: אממה, השנה הזאת, בגלל שאנחנו נמצאים בפלונטר פוליטי – ומי שלא יודע, אנחנו נמצאים בפלונטר פוליטי, אדוני היושב-ראש – המון דברים תקועים, וביניהם בית ספר של החגים וסבסוד החוגים בצפון.

יוליה מלינובסקי: גם החיסונים לשפעת תקועים – מתברר היום שאין כסף לחיסונים – ויש גם שביתה בשגרירויות ומה לא, וכל יום נגלה עוד משהו שתקוע.

יוליה מלינובסקי: בינתיים רבים מי יהיה הראשון.

יוליה מלינובסקי: אז תתעשתו על עצמכם.

יוליה מלינובסקי: בואו קודם כול נדבר על בית הספר של החגים ועל החיסונים לשפעת, ומי יהיה הראשון ומי יהיה השני זה בעיניי פחות חשוב.

יוליה מלינובסקי: התוכנית של חנוכה עולה 200 מיליון שקל, וגם של פסח עולה 200 מיליון שקל.

יוליה מלינובסקי: הכסף הזה היה בבסיס התקציב של משרד החינוך, אבל בגלל בעיות תקציביות הם הועברו לטובת החינוך המיוחד, שגם זה מאוד חשוב, אחרת הילדים בחינוך המיוחד לא היו יכולים לפתוח את שנת הלימודים.

יוליה מלינובסקי: בינתיים הם התחילו, הכול בסדר, הבעיה איכשהו טופלה, אבל אין כסף לבית ספר של חנוכה, שבמונחים תקציביים שלנו זה כבר מחר.

יוליה מלינובסקי: כפי שאני מבינה גם בפסח זה יתבטל, כי לקחו גם את הכסף לזה.

יוליה מלינובסקי: רציתי לשאול את נציגי האוצר ונציגי משרד החינוך מה הם מתכוונים לעשות, האם יש אפשרות לתקצב את זה מעודפים – כי כולנו יודעים שיש עודפים באוצר – לתקצב את התוכנית החיונית הזאת מהעודפים לטובת מיליוני ילדים ומיליוני הורים, וגם את הנושא הסבסוד של החוגים בצפון.

יוליה מלינובסקי: זה כסף קטן, זה 33 מיליון שקל בשנה.

יוליה מלינובסקי: במשרד החינוך אומרים לי שזה מתוקצב, והיום קיבלתי מידע מהשטח שהחוגים התבטלו.

יוליה מלינובסקי: תבינו, מדובר על יישובי הצפון במדרג סוציו-אקונומי 1–5, שזה הכי נמוך.

יוליה מלינובסקי: זה באנגלית, במתמטיקה, במדעים.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אם הילדים לא יקבלו את החוגים האלה, ההורים פשוט לא ישלמו, זה פירושו של דבר.

יוליה מלינובסקי: זה לא רמת השרון ולא סביון ולא שום דבר אחר.

אחמד טיבי: נא לסיים.

יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אז שוב, אני מבקשת להעביר את הדיון הזה לוועדת הכספים, לבקש ממר גפני לכנס על זה דיון דחוף ולנסות להגיע למצב שהאוצר ימצא כסף.

יוליה מלינובסקי: אי-אפשר?

אחמד טיבי: זה מתאים לחינוך, לפי המזכירות.

יוליה מלינובסקי: אבל אין לנו כרגע ועדת חינוך.

מיכאל מלכיאלי: אז בואו נקים את ועדת החינוך.

מיכאל מלכיאלי: השאלה – – –

אחמד טיבי: נעביר את זה לוועדה המסדרת עד שיקימו ועדות, ואז זה יעבור לחינוך.

יוליה מלינובסקי: לא, אז לא יהיה.

יוליה מלינובסקי: לא יקימו ועדות, כי אנחנו במצב של פלונטר פוליטי.

יוליה מלינובסקי: גם פה הכול תקוע.

אחמד טיבי: את באופן אישי, דווקא יותר מאשר כולם, יכולה לפתור את הפלונטר הפוליטי.

יוליה מלינובסקי: אני אשתדל, אבל שהגברים קודם כול יחליטו מי מהם יהיה הראשון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אני עדיין מבקשת להעביר את זה לוועדת הכספים, כי ועדת הכספים עדיין קיימת, ולבקש ממר גפני לקיים על זה דיון.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמרת את זה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן.

יוליה מלינובסקי: מאיר, בוא נעביר את זה לכספים, כי אחרת זה לא – – –

מאיר כהן: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, ברשותכם, הסיפור הזה של הקייטנות או בתי הספר של החופש – שלום, גברתי השרה – הוא דבר שבכנסת שעברה דיברנו עליו כל כך הרבה והיינו אנשי בשורה, באמת אנשי בשורה.

מאיר כהן: עכשיו ראו, אנחנו לפני חנוכה.

מאיר כהן: חמישה ימים, חמישה ימים בהנחה שהמינימום שנדרש להורים שעובדים לבייביסיטר זה 60–70 שקלים או 100 שקלים ליום – תעשו את החיבורים.

מאיר כהן: ולכן, זה שאנחנו כנסת מעבר עדיין לא עושה את הכנסת הזאת לעקרה מקבלת החלטות, או לפחות מהניסיון לעשות העברות כספים.

מאיר כהן: הסיפור הזה הוא סיפור חשוב.

מאיר כהן: אני בכלל כופר בטיעון הזה שמשרדים בתקופות מעבר – בטיעון הזה שהם אומרים: אנחנו בתקופת מעבר, אין לנו תקציב, תלכו לאוצר.

מאיר כהן: אני חושב שמשרד כמו משרד האוצר, שתקציבו מגיע ל-56 מיליארד שקלים – –

קריאה: משרד החינוך.

מאיר כהן: – – יכול בהחלט למצוא את הכסף לחנוכה, אם באמת הם חפצי הורים וחפצי טובתם של תלמידים, אז ממה נפשנו?

מאיר כהן: והייתי שר.

מאיר כהן: אז באמת אי-אפשר למצוא 20 או 30 מיליון שקלים כדי לעשות את הדבר?

מאיר כהן: אבל מה אכפת להם לבוא ולזעוק ולהצטרף לזעקה הגדולה?

מאיר כהן: לכן אני פונה לשר החינוך.

מאיר כהן: נשמתו במקום טוב, שר החינוך, הוא איש טוב, הוא איש מצוין, באמת.

מאיר כהן: הוא בא ממקום טוב, השר פרץ.

מאיר כהן: ולכן אני פונה אליך: עזוב, אם לא תוכל, נעביר את זה לוועדת הכספים ואני מצטרף למה שיוליה אמרה, אבל אנא ממך, אם אתה שומע את הדברים האלה, תקרא למנכ"ל הטוב שלך, תשבו – בתוך חמש דקות אפשר למצוא מימון לחנוכה ולא נצטרך להביא את זה לשיח שהוא באמת שיח מיותר.

מאיר כהן: אז אני פונה אליך, אדוני השר: אנא ממך, תפתור את הבעיה מיידית, ולא – כבוד היושב-ראש, אני מבקש להצטרף ליוליה ולהעביר את זה לוועדת הכספים כבר ביום שני.

מאיר כהן: אבי ניסנקורן, חבר הכנסת, תדאג שכבר ביום שני הדבר הזה יעלה על סדר-היום ונעביר את הכסף כדי שיהיה בית ספר של החגים כבר בחנוכה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש – הוא לא פה, אז הממשלה לא עונה.

יוליה מלינובסקי: דווקא על זה היא לא עונה.

אחמד טיבי: הממשלה לא עונה, ולכן אנחנו נלך ישר לדעה אחרת.

אחמד טיבי: ביטון.

יוליה מלינובסקי: לא, אנחנו רוצים – – –

אחמד טיבי: יש דעה אחרת, אחר כך נצביע.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הדיון הזה, אחר כך.

אחמד טיבי: בבקשה, נא לפתוח לו מיקרופון.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להוריד את הכובע בפני חברת הכנסת יוליה מלינקובסקי – –

יוליה מלינובסקי: מלינקובסקי זה ביבי.

יוליה מלינובסקי: אני מלינובסקי.

מיכאל ביטון: מלינובסקי.

מיכאל ביטון: – – ובפני סגן יושב-ראש הכנסת מאיר כהן, על העלאת נושא לכאורה שולי – חוגים, בקטנה, לעניים, בפריפריה – את מי זה מעניין.

מיכאל ביטון: וזה מגיע לכאן כהצעה דחופה לסדר-היום, אבל השר האחראי וסגנו לא מוצאים את הזמן לבוא ולשמוע על בעיה דחופה שתתקיים בחנוכה.

מיכאל ביטון: יש לזה סיבה: ממשלת ישראל כל כך עסוקה וכל כך טרודה ויש לה כל כך הרבה תקציבים והיא כל-כולה בעשייה, שלשר החינוך ולסגנו אין זמן לשמוע על בעיה של מגזר סוציו-אקונומי נמוך, של חוג.

מיכאל ביטון: ואני רוצה להגיד לכם, ואנחנו פה חברי הכנסת, שכנראה כנסת ישראל לא נספרת היטב על ידי הממשלה, כיוון שבחוק – לימדה אותי מזכירת הכנסת – שרים אינם נדרשים להיות נוכחים כאן בהצעה דחופה לסדר-היום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכאל ביטון: רק שנייה.

מיכאל ביטון: לכן, טוב נעשה אם אנחנו מכל הסיעות נביא הצעת חוק ששר יהיה חייב להיות נוכח בהצעה דחופה לסדר-היום וייתן תשובות.

אחמד טיבי: התקנון אומר: נציג הממשלה – או: הממשלה רשאית.

מיכאל ביטון: אז הוא לא יהיה רשאי, הוא יהיה חייב.

מיכאל ביטון: אנחנו צריכים לתקן את החוק.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

אחמד טיבי: אתם בדרך להשתלט על השלטון – – –

מאיר כהן: ירדנה, זה העברה תקציבית.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי פרומן.

מאיר כהן: למה זה לא יכול להיות לכספים?

יפעת שאשא ביטון: לא צריך העברה תקציבית אם יש את הכסף ממשרד – – –

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה עוד להחמיר את הנושא.

אורלי פרומן: הנושא של ביטול בית הספר של החגים בחנוכה הועלה על ידי ליושב-ראש ועדת הכספים במכתב כבר לפני כשבועיים.

אורלי פרומן: דנו על זה, העליתי את זה כהצעה לסדר-היום בשתי ישיבות ועדת הכספים האחרונות, ולא פלא שאף אחד מאנשי משרד החינוך לא נמצא פה כדי לענות על השאלה הכל-כך חשובה.

אורלי פרומן: כדי שבעוד חודש וחצי בחופשת החנוכה יתקיים בית ספר של החגים לכל ילדי הגנים וכיתות א' עד ג', כבר היום הייתה צריכה להיות תשובה.

אורלי פרומן: התשובה שלקחו את הכסף מחינוך מיוחד – מאיר, אתה יודע את זה כמוני, חינוך מיוחד צריך לקבל בדין את התקציב שלו, לא צריך לקחת את זה מסעיף אחר; גידול טבעי בחינוך המיוחד צריך להיות מתוקצב מדי תחילת שנה, ומשום מה זה הגיע בהפתעה השנה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי פרומן: ולכן, אני דורשת שהדיון יתקיים בהקדם בוועדת הכספים, או לחלופין, שיודיע השר על ביטול רוע הגזרה, ובית הספר של החגים – לא יפגעו יותר, לא באוכלוסיות החלשות, לא בילדים ולא בהוריהם.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ממקום מושבי כאן אני שם לב – זו הפעם הראשונה שאני מנהל את הישיבה בקדנציה הזאת, ואני מסתכל שמאלה וזה שומם.

אחמד טיבי: אין אף אחד – – –

מתן כהנא: – – –

אחמד טיבי: חכה.

אחמד טיבי: כל פעם שאני אומר שומם אתה קופץ, כהנא?

אחמד טיבי: אני מתכוון לליכוד, מפלגת שלטון.

מתן כהנא: תן קרדיט.

אחמד טיבי: אף חבר כנסת מהליכוד לא נמצא פה.

אחמד טיבי: השרה היא שחקן חיזוק לליכוד.

אחמד טיבי: אני מדבר – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: אני רוצה לציין לטובה, לטובה, את סיעת ש"ס, שבאופן יחסי, היו שלושה מתוך – כמה אתם?

אחמד טיבי: תשעה?

קריאה: היו ארבעה.

אחמד טיבי: היו ארבעה בשלב מסוים.

מאיר כהן: אבוטבול – – –

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת – היו שבעה בשלב מסוים, ואי-אפשר שלא לציין לטובה את כחול לבן, שגם אתמול וגם שלשום, ביום שני – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: – – הנוכחות שלהם יחסית היא טובה, ויושב-ראש הרשימה שלהם, חבר הכנסת גנץ, נמצא כמעט בכל ישיבה.

אחמד טיבי: כהנא, אתה רוצה שאני אגיד משהו?

מתן כהנא: שליש מהסיעה פה.

אחמד טיבי: אתה שליש, כן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אתה תקבל תעודת שליש.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

יוליה מלינובסקי: על מה ההצבעה?

אחמד טיבי: דקה, אני מתייעץ.

אחמד טיבי: האמת היא שזו זכות

אחמד טיבי: כם לבקש להעביר את זה לוועדת הכספים.

קריאה: זה חינוך.

קריאות: – – –

מאיר כהן: ועדת הכספים.

אחמד טיבי: למרות שזה חינוך, אין חינוך ולכן כספים.

אחמד טיבי: מאיר, אני בא לקראתך, מאיר.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: גם לקראתך אני בא.

אחמד טיבי: ולכן, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: להעביר לוועדת כספים – זה בעד; נגד – זה להסיר.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ביטול מיזם בתי הספר.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 25, אין מתנגדים, נמנע אחד.

אחמד טיבי: מי נמנע?

אחמד טיבי: מנסור.

אחמד טיבי: ולכן, הוחלט להעביר את ההצעה בדבר ביטול מיזם בתי ספר של החגים לוועדת כספים.

אחמד טיבי: << הלסי >> העלאת תעריפי המים בפעם השלישית בשנה האחרונה << הלסי >>

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעות דחופות לסדר-היום בנושא:

אחמד טיבי: העלאת תעריפי המים בפעם השלישית בשנה האחרונה – מס' 23, 27, 31 ו-43.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורית הכהן פרקש הצביעה במקום חברת הכנסת מירב כהן, שלא נמצאת.

אחמד טיבי: אם הייתי רוצה לנקום בך בגלל ההצהרות שלך לאחרונה, הייתי מעביר את זה לוועדת האתיקה, אבל אני סולח לך.

קריאה: זה כהן והכהן, אדוני היושב-ראש.

אורית פרקש הכהן: אני בטעות התיישבתי כאן.

אחמד טיבי: אותך ואת חילי טרופר לוועדת האתיקה.

אחמד טיבי: יאללה.

חילי טרופר: למה?

חילי טרופר: אני הצבעתי במקום.

אחמד טיבי: בסדר, אבל אני רוצה לנקום בך.

חילי טרופר: אה, הבנתי.

חילי טרופר: אתה עוד לא סולח לי על – – –

קריאה: – – –

חילי טרופר: דווקא עם הבן שלי היית מאוד נחמד.

אחמד טיבי: הבן שלך היה בסדר אתמול.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד חודשיים יעלו מחירי המים בישראל.

איתן גינזבורג: כדבר שבשגרה, עליית המחירים במשק היא דבר שיכול לקרות, ולפעמים אפילו מתבקש, אבל היום אנחנו לא דנים בעליית מחירים סטנדרטית.

איתן גינזבורג: בחודש ינואר הקרוב תהיה זו הפעם השלישית בתוך שנה שבה רשות המים תעדכן את תעריפי המים, והצרכן הישראלי ישלם את המחיר ויישא בנטל כלכלי נוסף.

איתן גינזבורג: רק כדי שנבין.

איתן גינזבורג: בינואר השנה, 2019, עודכנו מחירי המים בעלייה של למעלה מ-4%.

איתן גינזבורג: חצי שנה לאחר מכן, בחודש יולי, שוב התייקרו תעריפי המים בלמעלה מ-1%, ועכשיו אנחנו לקראת עלייה נוספת, הפעם של כ-4%, סך הכול: 10% עלייה במחירי המים בשנה אחת.

איתן גינזבורג: ברור שלכל התייקרות כזאת יש השפעה ישירה על האזרח, ההשפעה היא שהוא ייאלץ לשלם יותר על מצרך הכי בסיסי והכי חיוני, מקור החיים שלו, המים.

איתן גינזבורג: כל פתיחת ברז – ישלמו יותר.

איתן גינזבורג: ולא רק האזרחים; גם מפעלים, בתי חולים, מי לא, בעצם.

איתן גינזבורג: המים הם משאב משמעותי שעליו מתבססים כולם, כל המשק, ולכן לכל גל התייקרות של מים יש גלי הדף משניים שמשפיעים באופן ישיר על עלות ייצור של מוצרי מזון ומוצרי צריכה ושירותים בסיסיים, ובכך בעצם מעלים את יוקר המחיה.

איתן גינזבורג: ויוקר מחיה זה לא סתם מושג.

איתן גינזבורג: יוקר המחיה זה פירות וירקות במחירים אסטרונומיים ולא הגיוניים, ויוקר מחיה זה לעבוד ולהרוויח שכר הגון אבל עדיין לראות את חלום הדירה מתרחק משנה לשנה, וכן, גם בבנייה משתמשים בהרבה מאוד מים.

איתן גינזבורג: איך שלא מסתכלים על זה, עליית מחיר של מוצר כל כך חיוני ובסיסי בכ-10% בתוך שנה דורשת נימוק רציני וכבד.

איתן גינזבורג: עלייה כזו חייבת להגיע לדיון ציבורי גם פה, גם בכנסת.

איתן גינזבורג: זו לא עלייה סמלית או מינורית, זה 10%, ככה, בזחילה, בלי שנרגיש.

איתן גינזבורג: אולי לא רצו שנרגיש.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, עד לבחירתי לכנסת כיהנתי כיושב-ראש דירקטוריון תאגיד המים ברעננה.

איתן גינזבורג: אני מכיר את הטיעונים ואת נימוקי מועצת רשות המים ביחס לעליות המחירים.

איתן גינזבורג: הם יסבירו לנו שמחיר המים צמוד לסל המדדים לצרכן, ושישנה עלייה במחירי החשמל ובצריכת המים, ושיש צורך בהשקעות ובשדרוג תשתיות, וזה גם בגלל התאגידים.

איתן גינזבורג: אבל בסוף הם בעיקר יאמרו, כמו שאמרו לנו הרבה פעמים, שכל עליית מחירים מגיעה תמיד רק אחרי שהתקיים שימוע פתוח לציבור.

איתן גינזבורג: אז שימוע ציבורי הוא חשוב, אבל אי-אפשר להשתמש בו כמגן או כהצדקה, במיוחד כשדברי ההסבר שהם מפרסמים באתר שלהם משתמשים בניסוחים מקצועיים מסובכים שרק מומחים מסוגלים באמת להבין את המשמעות שלהם.

איתן גינזבורג: אין סיכוי שאזרח מן השורה יבין את המשמעות של – ואני מצטט: עדכון שנתי של הגריעה הנורמטיבית, או: גידול צפוי בדמי המים, או: הכרה בהפקת טיוב שנתית, וכל מיני משפטים כאלה.

איתן גינזבורג: ההסברים שמוצגים לציבור לא ברורים.

איתן גינזבורג: כל הניסוחים הם מסורבלים ומורכבים.

איתן גינזבורג: ואני לא רוצה, חלילה, להאשים את רשות המים בהכשלה מכוונת, אבל אם רוצים לקיים שימוע אמיתי וציבורי צריך לעשות את זה בצורה נגישה, בצורה שהציבור באמת יוכל להבין למה מעלים את המחירים, במה דברים אמורים, ורק אחרי שיקבל את כל המידע יוכל להביע את עמדותיו.

איתן גינזבורג: בסופו של יום, תעריפי המים צריכים לשקף את המחיר האמיתי של המים ולא להיות מס על הציבור או ליצירת מקורות הלוואה ללא ריבית – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: – – להשקעות חשובות בתשתית.

איתן גינזבורג: אז אם נסכם, אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: תסכם.

איתן גינזבורג: – – חבריי חברי הכנסת, הצרכן הישראלי צפוי לעמוד בפני גזרה כלכלית נוספת ובפעם השלישית השנה לספוג עלייה במחירי המים, שתשפיע ישירות על חייו.

איתן גינזבורג: ולכן אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעה לסדר-היום ולהעלות את הנושא לדיון בוועדת הכספים כדי למצוא יחד עם הגורמים הרלוונטיים פתרון ראוי למצב.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כפי שנאמר עד עכשיו בדברים של חבר הכנסת גינזבורג, בעצם העלייה הייתה עלייה הדרגתית בשלוש פעימות השנה, ובסוף השנה, לפי הנתונים שבידיים שלי, בינואר זה יסתכם אפילו ב-11.5% עלייה בתעריף המים הנמוך, הבסיסי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על שימוש במים שהוא מעבר לבסיסי.

עאידה תומא סלימאן: זאת אומרת שמה שאנחנו משלמים – כולנו, עניים כעשירים, זה המחיר שאנחנו משלמים על הדברים הבסיסיים.

עאידה תומא סלימאן: ההתייקרות המצטברת – ניסיתי לעשות חשבון למשפחה בת ארבע נפשות, כמה יעלה, על מה בדיוק אנחנו מדברים, על איזה סכומים.

עאידה תומא סלימאן: הגעתי למסקנה: למשפחה בת ארבע נפשות זה אמור לעלות בחודש בסביבות כ-15 שקלים, בשנה זה משהו שמגיע אולי ל-150 שקל, 140 שקל.

עאידה תומא סלימאן: יגיד מי שיגיד: על זה עושים מהומה, 140 שקל בשנה למשפחה בת ארבע נפשות?

עאידה תומא סלימאן: כן, על זה עושים את המהומה.

עאידה תומא סלימאן: כי אנחנו לא מדברים רק על ההתייקרות של המים במקרה הספציפי הזה, ואנחנו מדברים על משפחות בנות ארבע נפשות למרות שיש משפחות שבורכו במספר יותר גדול בתוך הבית, ואנשים שמשתמשים יותר, כך שזה עלול להיות עלייה מעבר ל-150 שקל, שמתווספים לתקציב הבסיסי של המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על משפחות שלרוב נמצאות במצב סוציו-אקונומי לא מהגבוהים.

עאידה תומא סלימאן: וכן, אנחנו, כחברי כנסת – אולי, ואולי עוד שכבות בחברה – יכולים להרשות לעצמנו תוספת ועלייה כזו במחירים, אבל יש אנשים שזה לוקח מהם חלק נכבד מההכנסה החודשית למשפחה כולה.

עאידה תומא סלימאן: מה עם האנשים שחיים מקצבאות?

עאידה תומא סלימאן: מה עם אלה שחיים מקצבאות של אנשים עם מוגבלויות?

עאידה תומא סלימאן: מה עם אלה שחיים מתחת לקו העוני?

עאידה תומא סלימאן: הסכומים האלה הם סכומים משמעותיים על משאב שהוגדר כאחת הזכויות הבסיסיות של בני האדם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על דברים מיותרים, אנחנו לא מדברים על מותרות; אנחנו מדברים על זכות בסיסית ובריאותית לציבור.

עאידה תומא סלימאן: העלייה הזו מתווספת לעוד עליות שקרו בשנתיים האחרונות.

עאידה תומא סלימאן: הייתה עלייה בתשלומי הארנונה – 2.58% עלתה הארנונה בממוצע; בשנה שעברה הייתה עלייה, גם כן משמעותית, במחירי החשמל; וגם עלייה של מוצרים מפוקחים כמו לחם וחלב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הדברים הכי בסיסיים.

עאידה תומא סלימאן: אם בכל התחומים האלה, אם בכל המוצרים האלה והמשאבים האלה הייתה עלייה משמעותית – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: – – מה אפשר לחשוב על משפחה של ארבע נפשות, שש נפשות, שמונה נפשות?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שלממשלה הבאה, תהיה מי שתהיה, יהיה סדר עדיפויות חברתי אחר, שתסתכל על השכבות החלשות האלה ותנסה להפוך את הסדר שנקבע עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת סלימאן.

אחמד טיבי: הוא הגיע?

אחמד טיבי: אתה מדבר?

אחמד טיבי: בוא.

אחמד טיבי: אייכלר, תפדל.

אחמד טיבי: האמת היא שביקשו למחוק אותך והשם שלך נמחק, אבל כשאני נמצא בשלטון אני מגלה נדיבות לב.

ינון אזולאי: אחמד – – – את השם שלו.

ישראל אייכלר: יש מושג שנקרא – – –

אחמד טיבי: כלפי יהודים חרדים, אני מתכוון.

ינון אזולאי: אתה יכול לקרוא את השם שלו, ובא מישהו מפה.

אחמד טיבי: את השם שלו.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש מושג שנקרא השגחה פרטית.

ישראל אייכלר: הייתי צריך לצאת למשהו מאוד דחוף והייתי בטוח שאני לא אוכל להגיע – –

אחמד טיבי: זה לא על חשבונך.

אחמד טיבי: עכשיו תתחיל.

ישראל אייכלר: – – והנושא מאוד מאוד חשוב לי.

ישראל אייכלר: וחזרתי ואמרתי: כבר לא נראה.

ישראל אייכלר: אז אמר לי העוזר שלי: רוץ מייד – אתה שם לב שרצתי.

ישראל אייכלר: אז הכול משמיים.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא של תאגידי המים הוא אחד הדברים שמוכיחים ביותר שהעברת שלטון מידי אנשים נבחרים לידי פקידים ממונים שקוראים לעצמם "שומרי סף" היא אסון, בכל תחום.

ישראל אייכלר: תאגידי המים – אני נשאר בנושא; למה הקימו תאגידי מים?

ישראל אייכלר: כי אמרו שנבחרי הציבור בעיריות הם גנבים; ראשי הערים – מושחתים.

ישראל אייכלר: מי האנשים הטהורים, שיכולים לעשות שיקולים מקצועיים?

ישראל אייכלר: אנשים שאינם נבחרים ולא חייבים לאף אחד דין וחשבון.

ישראל אייכלר: לכאורה, זה הגיוני.

ישראל אייכלר: מה שקרה הוא שלא רק שתאגידי המים הפכו למנגנונים של ג'ובים, מה שאף ראש עיר ואף חבר עירייה לא היה מצליח לעשות – וזה פחות אכפת לי – אלא שאותה אישה ענייה שאין לה לשלם את המים, אותו איש זקן שאין לו לשלם את החשבון, כשהמים היו במחלקה בעירייה אז איש הציבור, חבר העירייה, היה חייב לעזור לו.

ישראל אייכלר: הוא היה בא אל ראש העיר והיה בא לפקידים, ואומר: תתחשבו.

ישראל אייכלר: יש אפשרות, הקימו ועדה, היו ועדות הנחות לאנשים נזקקים.

ישראל אייכלר: ברגע שנהיו תאגידי המים, זה נהיה כמו חברת חשמל – אין הנחות.

ישראל אייכלר: יושב פה ראש העיר של ירוחם, שמנענע בראשו ומסכים איתי, וכל מי שיודע, וכל מי שהיה – רב יעקב אשר היה ראש עיר, רב משה אבוטבול היה ראש עיר.

ישראל אייכלר: דווקא ראשי ערים וחברי עירייה, הם חייבים לשקול שיקולים ציבוריים לטובת כל האזרחים.

ישראל אייכלר: ולכן הצעתי פעם אחת ותמכתי בחוק לסגירת תאגידי המים.

ישראל אייכלר: וכשזה לא הלך, כי הם גופים מאוד עשירים, אז ביקשתי שתוקם ועדה בחוק בתוך תאגידי המים.

ישראל אייכלר: יהיה שם חבר עובד סוציאלי, ויהיה חבר עירייה ומנכ"ל תאגיד המים.

ישראל אייכלר: זה לא עבר.

ישראל אייכלר: זה הגיע לכזאת דרגה של שחיתות – בשחיתות אני לא מתכוון לעבירות על החוק; שחיתות חוקית, שלראש עיר קריית גת היו רזרבות בתאגידי המים – והעירייה הרי שותפה בתאגיד המים – של מיליוני שקלים, אני לא זוכר אם 10 מיליון או 40 מיליון, והוא רצה לקחת את הכסף בשביל העירייה.

ישראל אייכלר: אמרו לו: לא.

ישראל אייכלר: יש הרבה הזנחה בתשתיות שאתה עוד לא גמרת, וכל מיני דברים.

ישראל אייכלר: והוא אמר: ריבונו של עולם.

ישראל אייכלר: הוא הלך, נדמה לי, עד לבג"ץ; הוא בא פה לוועדות הכנסת וצעק געוואלד, אבירם דהרי, נכון?

ישראל אייכלר: ובסוף בסוף הוא הצליח להוציא קצת כסף של הציבור למען הציבור מתוך תאגיד שהוא לכאורה הבעלים שלו, ואין לו שום שליטה.

ישראל אייכלר: ולכן, אדוני היושב-ראש, חייבים לעשות סדר.

ישראל אייכלר: אם אפשר לסגור את תאגידי המים ולהחזיר אותם לעיריות – זה גם חיסכון וגם צדק.

ישראל אייכלר: אם אי-אפשר – לפחות לקבל את ההצעה שבכל תאגיד מים חייבת להיות ועדת הנחות לאנשים נזקקים, בשיתוף עובדים סוציאליים, בשיתוף חברי עירייה, ועל ידי זה נעשה צדק בעולם.

ישראל אייכלר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, נושא המים, עליית המחירים, כואב לכולנו.

ינון אזולאי: תאגידים – חברי חבר הכנסת איתן, מאז התאגידים העלו את המים ב-17%, קודם כול הכניסו מע"מ, אז אני לא חושב שהאשמה לא נמצאת אצלם.

ינון אזולאי: לצערי, בשנה הזאת הייתה באמת עליית מחירים של כ-10%, דבר שלכל משפחה – ברוכת ילדים או לא ברוכת ילדים, משפחות חלשות – לכולנו זה כואב, לכולנו זה מפריע.

ינון אזולאי: והחוצפה הגדולה ביותר – תנועת ש"ס נתנה בכנסת העשרים מכספים קואליציוניים על מנת לבטל ולעשות הנחה במים כשיעור המע"מ.

ינון אזולאי: באים התאגידים ומכניסים את זה בדלת האחורית, ורשות המים עוד מאשרת להם זאת.

ינון אזולאי: העיקר להגיד: אנחנו בעד החלשים.

ינון אזולאי: אני לא מבין את תאגידי המים, איזו זכות יש להם לעשות זאת.

ינון אזולאי: תנועת ש"ס, שחרתה על דגלה את העזרה לשכבות החלשות, היא מייסודו של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שהשבוע יהיה יום השנה השישי לפטירתו, שליוו אותו כמיליון איש.

ינון אזולאי: ואני רוצה להעלות פה לזכרו סיפור ממו"ר אבי ז"ל, עד כמה היה אכפת לו מהדברים הקטנים.

ינון אזולאי: לפני כשש שנים מו"ר אבי ז"ל היה חולה במחלה והיה צריך לעבור ניתוח בעין.

ינון אזולאי: הוא נכנס יום לפני זה למרן וביקש את ברכתו.

ינון אזולאי: הוא היה מאושפז, הייתי איתו בבית חולים, ולמוחרת היום, בשעה 09:00, מקבלים טלפון מביתו של מרן, הרב עובדיה יוסף.

ינון אזולאי: אבא מסתכל ולא מבין: הרב יודע שאני בבית חולים, אז מה רוצים מהבית שלו?

ינון אזולאי: והרב על הקו, מבקשים, הרב רוצה לדבר עם אבא.

ינון אזולאי: ומה הוא שואל אותו, מה הוא מבקש ממנו?

ינון אזולאי: רגע לפני שמרן עצמו היה בכניסה לבית החולים לבדיקה, אמרו לו: הרב רוצה לדבר איתך דקה לפני שהוא נכנס לבית החולים.

ינון אזולאי: והוא שואל אותו: מה שלומך?

ינון אזולאי: איך אתה מרגיש אחרי הניתוח?

ינון אזולאי: זה הרב עובדיה.

ינון אזולאי: היה משהו קטן.

ינון אזולאי: הוא ידע שאבא – מה, עוד אדם.

ינון אזולאי: נכון, הוא חבר כנסת שלו, אבל הרב עכשיו נכנס לבית החולים לבדיקה.

ינון אזולאי: אבל זה היה אכפת לו.

ינון אזולאי: וסיפור נוסף – לדעת מי זה מרן – על השכבות החלשות, על המסכנים.

ינון אזולאי: הגיע אליו אברך שלא קיבל את השכר שלו באותו חודש, ואשתו בעבודה לא קיבלה את השכר שלה, וביקש להיכנס לרב עובדיה.

ינון אזולאי: לא נתנו לו להיכנס.

ינון אזולאי: אמרו לו: תראה, עכשיו הרב לומד ואי-אפשר להפריע לרב.

ינון אזולאי: מי שיודע, כשהרב נמצא בלימוד שלו – וידוע הסרטון שבא, נראה לי, ראש הממשלה, ואף אחד – לא היה אפשר להפריע לרב עובדיה.

ינון אזולאי: הוא ישב שם והמתין והמתין, ורואים במצלמות שהוא ממתין, עד שלא יכלו, נכנסו אמרו לו: רוצה אתה?

ינון אזולאי: לך יש את האומץ להפריע לרב?

ינון אזולאי: תיכנס.

ינון אזולאי: הוא נכנס לחדרו של הרב, והרב באמת לומד.

ינון אזולאי: ספר נפל משולחנו של הרב, והוא מייד רץ להרים את הספר, ואז הרב נבהל ואומר לו: מי אתה?

ינון אזולאי: הוא הסתכל ופרץ בבכי.

ינון אזולאי: הרב אומר לו: שב.

ינון אזולאי: הוא יושב, והרב אומר לו: מה קורה לך?

ינון אזולאי: למה הגעת לפה?

ינון אזולאי: הוא אומר לו: תראה, הרב, החודש לא קיבלנו משכורת, ולאשתי מתעכבת המשכורת שלה כמה חודשים, וקשה לי, אנחנו נמצאים לפני החגים.

ינון אזולאי: אמר לו הרב: כמה אתה צריך לחודש הזה?

ינון אזולאי: אברך.

ינון אזולאי: אמר לו: 2,500 שקל.

ינון אזולאי: הרב אומר לו: זה מה שיספיק לך?

ינון אזולאי: מייד ביקש, הוציא צ'ק, נתן לו 10,000 שקל, אמר לו: אני יודע, יש לך 11 ילדים, אי-אפשר להיות ניזון ב-2,500 שקל.

ינון אזולאי: תיקח 10,000 שקל.

ינון אזולאי: לא הסתפק בזה הרב והוציא לו 3,000 שקל במזומן ואמר לו: ה-3,000 שקל האלה זה שתקנה לאשתך, מה שנקרא "ושימח את אשתו".

ינון אזולאי: תקנה בזה לאשתך.

ינון אזולאי: אני לא מרשה לך שום דבר אחר לעשות עם הכסף הזה מלבד קניית המתנה לאשתך לחג.

ינון אזולאי: זה היה מרן הרב עובדיה יוסף.

ינון אזולאי: הרי מרן, שהיה חסר לנו – ואני אומר לכם שאם מרן היום היה פה אנחנו לא היינו מגיעים כל כך מהר לכנסת העשרים-ושתיים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ינון אזולאי: האיש הזה, הרב, שידע לאחד בין כולם – יהי זכרו ברוך, ושיהיה מליץ יושר עלינו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אין תשובת ממשלה.

אחמד טיבי: דעה אחרת – חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: באמת אני רוצה לברך את מגישי ההצעה.

איציק שמולי: יש פיל בחדר – אני מתחבר לראשית דבריו של חבר הכנסת אזולאי – ולפיל הזה קוראים "תאגידי המים".

איציק שמולי: בכנסת האחרונה, באמת באחד המאבקים הכי גדולים שהיו פה, הצלחנו, בתמיכה רחבה של כל הבית הזה, אני חושב – כמעט – להעביר הצעת חוק שנועדה לסגור את רוב תאגידי המים במדינת ישראל.

איציק שמולי: זה נכון שלא התאגידים קובעים את התעריף, אבל ברגע שמדינת ישראל, מדינה כל כך קטנה, מחזיקה 60 תאגידים מנופחים ומבזבזים, שבסופו של דבר הצרכן הישראלי צריך לשאת בעלות הקמתם ותפעולם, ברגע שלא פותרים את הדבר הזה, הרי שמחיר המים ימשיך לעלות.

איציק שמולי: תנועת ש"ס – ובאמת מגיע לה יישר כוח על זה – בהסכמים הקואליציוניים הקודמים שמה את הנושא של תעריפי המים על השולחן.

איציק שמולי: הצליחו ליישם את זה, וכמו שאמרו קודם: זה נכנס בדלת האחורית.

איציק שמולי: מה שצריך לעשות – החוק עבר, צריך ליישם את החוק.

איציק שמולי: צריך בהדרגה להפחית בצורה דרמטית את מספר תאגידי המים.

איציק שמולי: זו הדרך היחידה שבאמצעותה אנחנו נצליח בסופו של דבר לייעל את משק המים, וגם להביא להפחתה בתעריף לצרכנים.

איציק שמולי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורית פרקש הכהן.

אורית פרקש הכהן: רציתי להוסיף עמדה נוספת בנושא שלא תכננתי לדבר בו, בנושא תעריפי המים.

אורית פרקש הכהן: בתור רגולטורית ברשות מקבילה, שקבעה בעצם את מחירי החשמל של מדינת ישראל, עלה כאן נושא חשוב בקשר להעלאה שלישית של תעריפי המים בשנה אחת.

אורית פרקש הכהן: בעצם אני חושבת שיש כאן כמה נקודות דמיון, אבל כאלה שמצביעות על בעייתיות בהתייקרות השלישית באותה שנה.

אורית פרקש הכהן: ראשית, החלטת רשות המים, צריך לומר את האמת, מתפרסמת לציבור בלי דברי הסבר.

אורית פרקש הכהן: גם בן אדם מקצועי כמוני שקורא את ההחלטות האלה מתקשה להבין למה יש עליית מחירים שלישית ומצטברת בשיעור של 10% בשנה.

אורית פרקש הכהן: אני רוצה בדבר הזה להציע הצעה, שהפרסומים של הרשות אכן יהיו הרבה יותר ברורים.

אורית פרקש הכהן: אבל צריך גם לומר את האמת, אחרי שגם למדתי את הנושא מבחינה מקצועית: במחירי המים בישראל יש מנגנון עדכון שהוא לא ידידותי לצרכן הבודד ולאזרח במדינת ישראל.

אורית פרקש הכהן: יש להם חובות עדכון שמחייבות אותם להזיז ולקפוץ עם התעריף הזה בין שלוש לארבע פעמים בשנה.

אורית פרקש הכהן: זו סוגיה שלא מתקיימת במשק החשמל, דווקא מתוך התפיסה שצרכן צריך גם שיהיה לו איזה רוגע, שתהיה לו יציבות, שלפעמים עלייה בתעריף אחרי חודשיים מתבטלת בגלל שינוי מדד אחר.

אורית פרקש הכהן: אני חושבת שזה גם נושא שצריך וכדאי וראוי ללבן בוועדת הכספים

אחמד טיבי: תודה לך.

אחמד טיבי: תודה.

אורית פרקש הכהן: אני חושבת שצריך לדבר על זה, נוסף על העובדה שעליית מחירי החשמל משפיעה דרמטית על מחירי המים: עלייה של 1% בתעריף החשמל אוטומטית מייקרת ב-0.4% את תעריף המים.

אורית פרקש הכהן: אז גם זה נושא שנדון עליו בוועדת הכספים.

אורית פרקש הכהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – בעד להעביר לוועדת הכספים; מי שנגד – בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 26, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את נושא העלאת תעריפי המים לוועדת הכספים.

אחמד טיבי: << הלסי >>ייקור שכר הלימוד במעונות ובמשפחתונים << הלסי >>

אחמד טיבי: הצעות דחופות בנושא: ייקור שכר הלימוד במעונות ובמשפחתונים, מס' 5, 18, 37 ו-40.

אחמד טיבי: יפתח חבר הכנסת אשר.

אחמד טיבי: אשר הוא יעקב אשר.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני קצת מרחם עלייך שאת צריכה לתת את התשובה, אבל אני אשמח שהדברים האלה ייעשו, וייעשו בהקדם, כי יש מגעים בעניין הזה כל הזמן; גם אתמול הנושא עלה בוועדת הכספים, ואני רוצה להעלות את זה בצורה יותר רצינית.

באזור הדמדומים בין בחירות לבחירות בתחילת השנה קיבלו החלטה נציגי האוצר ונציגים כאלה ואחרים – אני עד הרגע הזה לא יודע – ממשרד הרווחה להעלות, או יותר נכון לפגוע בסבסוד של ההורים במעונות ובמשפחתונים.

בסופו של דבר זאת עלייה בשכר הלימוד להורים האלה שיוצאים לעבודה.

ההחלטה הזאת, שהתקבלה לדעתי ללא דיון מתאים וללא החלטה של איזשהו שר או החלטה מדינית, להעלות את שכר הלימוד, היא פגיעה בשכבות החלשות, שיינזקו במיוחד.

את כל הקיצוץ במסגרת הפלאט – עשו את הקיצוץ בסבסוד.

זאת אומרת, לא באו ואמרו: תשמע, מעלים עכשיו מחיר לכולם, 50 שקלים לכולם, אלא בסבסוד של המדינה בשכר הלימוד.

זה אומר שאלה שמגיע להם סבסוד – להם זה יעלה, ואלה שלא מגיע להם סבסוד – אצלם זה לא יעלה.

אז זאת פגיעה נוספת.

זאת פגיעה נוספת, אדוני היושב-ראש, בכל הנושא של יציאה לעבודה, שהוא דבר כל כך חשוב וכל כך קריטי שאנחנו מדברים עליו, וזה בניגוד להחלטת ממשלה מס' 4496 מיום 7 בפברואר 2019, רק לפני חודשים ספורים, ששם הוחלט להטיל על שר העבודה והרווחה להקים ועדה לבחון את נושא התקינה, מספר ילדים, מבנה התעריף וגובה שכר הלימוד.

אחמד טיבי: דקה, דקה.

אחמד טיבי: אני אוהב את מה שאני הולך להגיד.

אחמד טיבי: יש תופעה בכחול לבן: רצון עז להתיישב על כיסאות השרים, בניגוד לתקנון.

במיוחד שזה עור צבי.

אחמד טיבי: מיקי, מיקי, אני מאחל לך שתשבי בקרוב באופן רשמי, לפי התקנון, אבל בינתיים את לא יכולה.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה חושף את הברית הפוליטית?

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא בנויים לחשוף אותה.

אחמד טיבי: אני רק מאחל לה, אני לא אמרתי – – –

יפעת שאשא ביטון: שלא – – –

אחמד טיבי: אני מאחל לה.

אחמד טיבי: אני מאחל לה באופן צר.

ינון אזולאי: הוא אמר בממשלת אחדות.

אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם חבריי שמים לב – אתה הודעת שזאת הישיבה האחרונה שלך כיושב-ראש, אני לא יודע.

אחמד טיבי: הראשונה.

הראשונה.

אוקיי.

אחמד טיבי: תגיד, השתגעת?

לא הבנתי, נכנסתי ללחץ לרגע, אדוני.

אחמד טיבי: אבל, אבל – – –

אבל אתה מנצל את מרום מושבך.

תאמין לי, אני רואה איך אתה בונה לאט לאט לאט איזושהי קואליציה כזאת או אחרת.

אחמד טיבי: מי שצריך לשבת במקומי זה מנסור עבאס, אבל בגלל שזאת תקופת ביניים וסגני היושב-ראש הם ותיקים – – –

אתה בעל ניסיון.

אחמד טיבי: נכון.

אז ברשותך, כבעל ניסיון, אני אבקש עוד דקה או שתיים כדי לחזור בחזרה לרצף הדברים.

בקיצור, קיצוץ, העלאת שכר הלימוד במעונות ובמשפחתונים, פגיעה בעידוד היציאה לעבודה, פגיעה בשכבות החלשות, בניגוד להחלטת ממשלה, זה דבר שאסור היה שייעשה.

לדעתי, נציגי האוצר או פקידי האוצר ניצלו את הזמן הזה שאין ועדות, אין שאילתות, אין הצעות לסדר-היום, וניסו להעביר את זה בצורה הזאת.

נציגי האוצר לא רק שלא הצביעו על מקורות תקציביים כדי להגדיל את הסבסוד, כמו בהחלטת הממשלה, אלא החליטו ליישם את הפלאט ולקצץ בסבסוד, ובכך לפגוע בציבור החלש ביותר.

אנחנו, אדוני היושב-ראש, נמנע את זה.

אנחנו נתנגד לפלאט כשיגיע לוועדת הכספים; אנחנו נבקש דיון בעניין הזה.

זה בלתי אפשרי מבחינת המשפחות להוציא עוד סכומי כסף, ואני אומר לך בידיעה, מפעילי מעונות אמרו לי שיש תופעה של הורים שמוציאים את הילדים – הורים שהחליטו שלא משתלם להם והוציאו את הילדים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אדוני היושב-ראש, לכן אני אבקש שתעביר את זה לדיון בוועדת הכספים, שהיא קיימת על פי כל דין; לא צריך ועדה מסדרת להחליט להעביר את הדיון לוועדת הכספים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ברשותך, אדוני היושב-ראש, בתור ישיבה ראשונה, אולי מילה אחת, אם אפשר, במסגרת דעה אחרת על משהו; נעשה את זה ביחד, שלא אצטרך לטרוח ולעלות פעמיים.

עמדה פה קודם חברתי יוליה מלינובסקי מסיעת ישראל ביתנו ודיברה בטוב טעם על המצב הבלתי-אפשרי – באיזה דברים אנחנו תקועים ובמה אנחנו מתעסקים.

את הכול היא תלתה כמובן, זרקה את זה – איך היא קראה לזה – על הגברים שרבים ביניהם מי יהיה הראשון.

אז אני רוצה לבקש מיוליה, שאני מעריך אותה מאוד, שתאזור אומץ ושתיגש לשאול את יושב-ראש המפלגה שלה מר אביגדור ליברמן: האם כל הקיפאון הזה וכל המצב שאנחנו נמצאים בו היום מוצדק בשביל שורה אחת בחוק הגיוס?

האם זה מוצדק בשביל תיקון חצי שורה בחוק המרכולים?

האם זה מה שנכון היום, כשהמצב בבתי החולים, כשהמצב ברשויות מקומיות – הכול תקוע, ועדות תקועות, תקנות לא מסתדרות?

זה לא הכול אגו של אף אחד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אולי זה האגו של היושב-ראש שלה, ואת זה שהיא תאזור אומץ לשאול אותו.

חמד, אם היא תפחד, תעזור לה אתה.

תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת אשר.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קטי שטרית – אינה נוכחת.

אחמד טיבי: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה.

אורלי פרומן: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ממשלת ישראל ממשיכה להפקיר את הגיל הרך, והפעם במשרד העבודה והרווחה, האחראי למעונות ומשפחתונים עבור פעוטות מגיל לידה עד שלוש, באופן מפוקח, מסובסד, כדי לאפשר להורים הצעירים לצאת למעגל העבודה בזמן שילדיהם זוכים לחינוך נאות.

אורלי פרומן: שכר הלימוד הוא דיפרנציאלי ונקבע בהתאם לרמת ההכנסה של המשפחה.

אורלי פרומן: בתחילת שנת הלימודים – עיתוי שאינו תקין ואינו ראוי – הודיע משרד העבודה והרווחה על ייקר פתאומי של שכר הלימוד, ובמקביל – על הפחתת הסבסוד למוסדות חינוך חשובים אלה.

אורלי פרומן: מה משמעות הדבר?

אורלי פרומן: שכר הלימוד עבור משפחות מעוטות יכולות אשר ההכנסה המשפחתית שלהן עד 2,100 שקלים בחודש יתייקר ב-142 שקלים בחודש, קרי, עלות המעון לחודש: כ-1,000 שקלים, זאת אומרת, מחצית מהכנסתן.

אורלי פרומן: ומה עם מי שמרוויח קצת יותר?

אורלי פרומן: ישלם הרבה יותר.

אורלי פרומן: כאשת חינוך אני מאמינה מאוד בחשיבותו של החינוך ובכוחו לגשר על פערים חברתיים.

אורלי פרומן: לכל פעוט, מגיל לידה, קיימת זכות בסיסית לחינוך – חינוך איכותי, חינוך מפוקח וחינם.

אורלי פרומן: המסגרות החינוכיות האלה צריכות להיות באחריות משרד החינוך, האחראי לכל מוסדות החינוך במדינה.

אורלי פרומן: הקיצוץ שהושת על המעונות – ובנוסף, הגדלת הנטל על ההורים הצעירים – מקומם, ואנו כבר יודעים כי הורים רבים מוציאים את ילדיהם ממסגרות אלו ומעדיפים להישאר עימם בבית.

אורלי פרומן: חשוב להבין את ההשלכות של מהלכים אלו.

אורלי פרומן: הנשים, אשר להן שכר נמוך יותר בהשוואה לגברים, הן אלו שתישארנה בבית.

אורלי פרומן: דבר זה הוא בניגוד מוחלט להיגיון שמאחורי הקמת המעונות והמשפחתונים על ידי משרד העבודה והרווחה: לתמוך בהורים צעירים, ובמיוחד בנשים, ולאפשר להן לצאת לעבודה ולממש את עצמן.

אורלי פרומן: כבר נאמר פה שההתייקרות היא בניגוד להחלטת הממשלה מס' 4496 מחודש פברואר, שהחליטה לעשות שיפור וייעול במערך מעונות היום.

אורלי פרומן: הקיצוץ מוביל לפגיעה כפולה: ההורים צריכים לשלם יותר, והם משלמים יותר עבור חינוך איכותי פחות, שהרי הקיצוץ בתמיכה התקציבית במעונות מוריד את רמת השירות שהילדים מקבלים.

אורלי פרומן: חברים, בתחילת העשור השמיני מאז הקמת מדינת ישראל, כלל המעונות והמשפחתונים צריכים להיות מפוקחים, עם תוכנית חינוכית ואנשי חינוך שהוכשרו לכך, בחינם, ותחת אחריות משרד החינוך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי פרומן: לסיכום, ייקור שכר הלימוד, משמעותו פגיעה באוכלוסיות המוחלשות.

אורלי פרומן: כבר היום למעלה מ-50% מהפעוטות אינם נהנים מחינוך מפוקח מכיוון שיד הוריהם אינה משגת, ועם הקיצוץ וההתייקרות מספר זה עתיד לגדול.

אורלי פרומן: יש לבטל באופן מיידי את תיקון שכר הלימוד ולהגדיל את הסבסוד למעונות ולמשפחתונים.

אורלי פרומן: ולחלופין, אני מבקשת להביא את הנושא לדיון דחוף בוועדת הכספים.

אורלי פרומן: אני אמשיך ואילחם על מנת שכל ילדי ישראל ייהנו משוויון הזדמנויות אמיתי ויזכו לקבל חינוך איכותי החל מגיל לידה.

אורלי פרומן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שהדיון הזה הוא דיון חשוב מאוד.

מיכאל מלכיאלי: קיבלנו עשרות ואולי מאות פניות של אנשים שביום בהיר הורידו להם מהמימון – ואני רוצה להודות לך, חבר הכנסת יעקב אשר, על שהעלית את הנושא הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לנצל את הבמה כאן, בכנסת: השבוע ימלאו שש שנים לפטירתו של הרב עובדיה יוסף.

מיכאל מלכיאלי: בגמרא כתוב שככל שהפטירה מתרחקת מאיתנו, הזיכרון הולך ומשתכח.

מיכאל מלכיאלי: "גזרה על המת שישתכח מהלב", כך כתוב בגמרא.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שככל שהימים עוברים, הגעגועים וההבנה שאיבדנו דמות ענקית כמו הרב עובדיה יוסף הולכים וגדלים ומשתרשים בנו.

מיכאל מלכיאלי: כמה אותה דמות חסרה, כמה לא ידענו להעריך את אותה דמות, כמה הציבוריות הישראלית הפסידה אדם בעל כתפיים רחבות, הלכתיות, תורניות, מנהיג בעל שיעור קומה, שלצערנו הרב בחברה הישראלית לא כל כך ידעו להעריך את התרומה הענקית שלו לחיבור בין חלקי העם, לחיבור בין קואליציה לאופוזיציה, בין מרכז לפריפריה.

מיכאל מלכיאלי: אדם שהייתה לו נגיעה בכול.

מיכאל מלכיאלי: אני הייתי רוצה לשתף אתכם, חבריי חברי הכנסת, בסיפור שראיתי במו עיניי.

מיכאל מלכיאלי: אם לא הייתי רואה, היה לי יותר קשה להתרגש מהסיפור הזה, אבל בגלל שראיתי, אני רוצה לשתף גם אתכם.

מיכאל מלכיאלי: זה היה באיזו שבת, ואחרי התפילה אני רואה אישה שניגשת לבן של הרב ואומרת לו: אני רוצה לדבר אחרי התפילה עם הרב.

מיכאל מלכיאלי: הוא שואל אותה: מה את צריכה מהרב?

מיכאל מלכיאלי: היא אומרת לו: אני כבר כ-20 שנה נשואה ואין לי ילדים – ברכה מהרב.

מיכאל מלכיאלי: ברכה מהרב זה דבר שאף פעם לא מזיק, זה רק עושה טוב.

מיכאל מלכיאלי: עניין אותי לראות את המפגש הזה ביניהם, איך הרב מתייחס, מה הוא אומר, מה היא אומרת לו.

מיכאל מלכיאלי: אחרי התפילה, אני רואה שהאישה מחכה לרב בכניסה של החדר, באה לאוזניים של הרב ואומרת לו: כבוד הרב, אני צריכה ברכה.

מיכאל מלכיאלי: הרב נעצר ושואל: מה את צריכה?

מיכאל מלכיאלי: היא אומרת לו: הרב, אני 20 שנה נשואה ואין לי ילדים, שהרב יברך אותי.

מיכאל מלכיאלי: ואז אני רואה אדם בגיל 85, אדם שנמצא בממלכה תורנית-הלכתית, מנהיג גדול של אלפים, מיליון איש אחר מיטתו הלכו; אני רואה את האדם הזה מתפרץ בבכי כאילו הודיעו לו שאבא או אימא שלו נפטרו.

מיכאל מלכיאלי: ממש בבכי, לא קולות של בכי.

מיכאל מלכיאלי: התיישב והתחיל לבכות בדמעות.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר לה: רגע, 20 שנה, והתחיל לברך אותה ולא נרגע, והוא עוד בוכה ועוד בוכה.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, אני חושב שהסיפור הזה – אדם לא יכול לשחק אותה בוכה.

מיכאל מלכיאלי: אדם שבוכה זה אדם שרואה את הצרה של השני, רואה את הצרה של זולתו ואומר: אני מזדהה איתך, אני מרגיש חלק ממך.

מיכאל מלכיאלי: ש"ס, שזכתה שהרב עובדיה יקים אותה וילווה אותה, חרתה על הדגל שלה, מהיום שהקימו אותה, עזרה לחלש, למוחלשים.

מיכאל מלכיאלי: זה הדגל שלנו, עם זה אנחנו הולכים כבר כמעט 40 שנה, לא שינינו ולא נשנה את זה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שהצוואה שלו כאן, לבית המחוקקים: לראות את השני, להרגיש את הצרה שלו, לחוש את הצרה שלו.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזו המורשת.

מיכאל מלכיאלי: בשנה שעברה הגשתי הצעת חוק, לפני שתי קדנציות – אני מרגיש כבר ותיק כאן, בבית הזה; לפני שתי קדנציות הגשתי הצעת חוק להקמת מרכז מורשת לזכרו של הרב עובדיה, שבמוסדות החינוך, כל ילדי ישראל, דתיים ושאינם דתיים, ילמדו על דמות המופת הזאת.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שגם בעוד 500 שנה ילדי ישראל צריכים ללמוד על המנהיגות שלו, על קבלת ההחלטות שלו.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזו דמות שלא תישכח.

מיכאל מלכיאלי: אני מקווה שבכנסת הקרובה אני אגיש את זה וגם נוכל להעביר את זה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: גברתי השרה.

אחמד טיבי: שטרן, תראה איך אני נותן לכחול לבן חלק מהעוגה השלטונית.

אחמד טיבי: זה כיסא שלי עד 14:00.

קריאה: – – – כחול לבן – – –

יפעת שאשא ביטון: במונחים צבאיים, נדמה שהוא עושה פה סיכולים ממוקדים.

מאיר כהן: חמד – – –

יפעת שאשא ביטון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים – – –

אלעזר שטרן: – – – הוא אמר לי בבוקר שאני לא אדבר איתו יותר מדי, כי מה יגידו החבר'ה אצלו.

אלעזר שטרן: אז הוא קורא לי משם.

אלעזר שטרן: מה יגידו החבר'ה אצלי – משתף פעולה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בטרם אשיב על הנושא המאוד-מאוד חשוב הזה, אני רוצה להתייחס לכמה סוגיות שעלו כאן, ולחלקן גם לא הייתה תשובת שר.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני רוצה לומר שבהקשר של בית הספר של החגים, כולל החוג לכל ילד, אני מתחייבת לקחת ולבדוק את זה, כמי שבאמת עסקה בזה רבות – –

מאיר כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: – – בכנסת העשרים, ואני בהחלט אעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק לציין שתקציב החינוך, כבוד היושב-ראש, הוא כבר 60 מיליארד שקלים, והוא הולך וגדל.

יפעת שאשא ביטון: הוא גדל בזכות הממשלה הנוכחית, הקודמת והקודמת, שבעצם נמשכת כבר שלוש קדנציות ברציפות.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי את ידידי הטוב והוותיק חבר הכנסת ביטון מדבר קצת בציניות על כמה אכפת לממשלה באמת מהדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שהלכה למעשה, אם בודקים את זה במבחן המעשים והתוצאה, יש 60 מיליארד – עברנו את תקציב הביטחון – לחינוך, חוגים ובית הספר של החגים שהלך והתרחב.

יפעת שאשא ביטון: זה בזכות הממשלה הנוכחית – ועוד שורה רבה של צעדים בנושא החברתי.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אחד מהם עלה גם על ידי חברת הכנסת עאידה תומא סולימאן, שדיברה על התייקרות מחירי החשמל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להזכיר לכנסת שאם בוחנים את מחיר החשמל היום אל מול לפני כמעט חמש שנים, כשהתחילה לכהן הכנסת, אנחנו מדברים על ירידה של 17%.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאחרי העלאה של 2.8%, אנחנו עדיין נמצאים במחיר שהוא זול יותר ב-17% למשקי הבית, בזכות מדיניות כלכלית אחראית של שר האוצר ושל הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו לנושא מעונות היום, שגם הוא מאוד יקר לליבי ובאמת הקדשתי ארבע שנים כיו"ר הוועדה לזכויות הילד לטיפול בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אני אשיב את התשובה הרשמית ולאחר מכן אתייחס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים רואה חשיבות רבה במערך סבסוד המסגרות לגיל הרך ככלי מעודד תעסוקה.

יפעת שאשא ביטון: המשרד משקיע כ-1.2 מיליארד בשנה בסבסוד שהות הילדים במסגרות.

יפעת שאשא ביטון: לצד הסבסוד, בשנים האחרונות הושקעו משאבים רבים במימון בניית מעונות יום חדשים על מנת לתת מענה לעוד עשרות אלפי ילדי ישראל.

יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה והרווחה פועל למציאת פתרונות שונים במטרה לצמצם את ההתייקרות בשכר הלימוד במעונות ובמשפחתונים, בדגש על הפגיעה בשכבות החלשות.

יפעת שאשא ביטון: כמו כן, במסגרת דיוני התקציב יפעל המשרד למציאת מקור תקציבי אחר.

יפעת שאשא ביטון: גורמי המקצוע במשרד יקיימו ישיבה עם משרד האוצר על מנת לחפש פתרון שיצמצם את הפגיעה בשכבות החלשות ככל שניתן.

יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ימשיך בהשקעת המשאבים לקידום מערך המסגרות לגיל הרך וביצירת מסגרות איכותיות המבטיחות את שלומם והתפתחותם התקינה של הפעוטות, לצד תמיכה מרבית בהורים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו, חברת הכנסת אורלי פרומן: את עלית ואמרת שהממשלה מפקירה את המסגרות לגיל הרך, וזה נחמד לומר את זה וזה גם נשמע אופוזיציוני.

יפעת שאשא ביטון: אבל למען האמת, בתום ארבע השנים של הכנסת העשרים העברנו את חוק הפיקוח על מעונות היום והעברנו את חוק המצלמות, שני חוקים שאני באופן אישי קידמתי כיו"ר הוועדה לזכויות הילד – – –

אורלי פרומן: – – – ואין תקנות.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה מאוד על מה שאת אומרת, כדי שאנחנו נעשה סדר בדברים אחת ולתמיד.

אורלי פרומן: רק 23% מילדי השנתונים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אלה חוקים מאוד חשובים, שמסדירים מערכת שמתנהלת בצורה שהיא התנהלה 70 שנה – לא שנה, לא חמש, לא עשר ולא 20, << אחרי_כן >> באנו לתקן כאן מערכת של 70 שנה.

יפעת שאשא ביטון: הצלחנו להעביר את חוק הפיקוח אחרי שהוא התגלגל בכנסת במשך 12 שנים.

יפעת שאשא ביטון: זאת עובדה.

יפעת שאשא ביטון: אלה עובדות.

יפעת שאשא ביטון: אני עוד לא מגיעה לפרשנות ולהסברים.

דסטה גדי יברקן: ומה היה ב-12 שנים האחרונות?

יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח לקח את הנושא של הביטחון האישי של הילדים, שהוא לא דורש תקנות, וחשוב לומר את זה, ב-1 בספטמבר חוק הפיקוח נכנס לתוקף.

יפעת שאשא ביטון: כך שכל מי שיש לו – –

אורלי פרומן: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – שבעה פעוטות ומעלה – בואי תקשיבי לעובדות, עזבי עכשיו את כל הרכילות ואת כל הפופוליזם.

אורלי פרומן: זאת לא רכילות.

יפעת שאשא ביטון: בואי תקשיבי לעובדות.

אורלי פרומן: תאמיני לי שאני בתוך זה עמוק.

אורלי פרומן: זאת לא רכילות.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שיש לו שבעה פעוטות ומעלה חייב ברישוי, חייב בבדיקה של רישום פלילי ובדיקת המיקום של המסגרת, כדי למנוע את כל המקרים שבהם יש לנו מסגרות בתחנות דלק, במחסנים, בחדרי מדרגות ובכל מיני מקומות אכזריים אחרים.

איתן גינזבורג: מי מפקח?

יפעת שאשא ביטון: מי שמפקח על זה הוא משרד העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: הוקם מנגנון מיוחד בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: ונכון, לתוך החוק, לצד הדברים האלה – שכבר נכנסו לתוקף, זה כבר רץ עכשיו – יש גם תקנות שמתייחסות לנושא של הכשרת הצוות, כולל סבסוד של המדינה בסיפור הזה והתייחסות לנושא של בטיחות, ועוד סוגיות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, מה שנכנס ב-1 בספטמבר זה גם הנושא של עזרה ראשונה, ועל כל מי שמטפלת בילדים בכל מעון יש חובה של עזרה ראשונה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם שלמרות שזה נחמד לומר שהכול תקוע בגלל זה שאנחנו בשנת מעבר ובשנת בחירות, שום דבר לא תקוע בגלל שזאת שנת בחירות.

יפעת שאשא ביטון: התקנות ממילא צריכות להגיע חזרה לכנסת עד ינואר הקרוב, ורק אז להיות מאושרות.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שבזמן הזה שאנחנו מדברים עובדים על התקנות הללו, הם כבר יצאו לפני החג לעיון הציבור כדי שהציבור יוכל להגיב ולהתייחס.

יפעת שאשא ביטון: כבר התחילו לקבל את ההתייחסויות ואת התגובות.

יפעת שאשא ביטון: כך שהמערכת עובדת, ועם שנת בחירות או בלי שנת בחירות אנחנו היינו נמצאים בדיוק באותה הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: האם זה מספיק?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתם יודעים, אנחנו אנשים רציונליים כולנו, למרות חילוקי הדעות הפוליטיים: לא מתקנים 70 שנה גם לא בשנה אחת.

יפעת שאשא ביטון: וכמו שאמרתם, צריך לקחת את המסגרות הללו למהפכה אמיתית.

יפעת שאשא ביטון: אני לא הקלתי לרגע כשהצגתי גם את החוקים החשובים, גם את המצלמות וגם את הפיקוח, ותמיד דאגתי לומר שאלה רק היסודות הראשונים למהפכה שנדרשת לכך שהמסגרות הללו יעברו למשרד החינוך.

איתן גינזבורג: – – –

יפעת שאשא ביטון: וראש הממשלה נתן הצהרה – למרות שאין הרבה פניות בציבור לשמוע את זה כי כולם עסוקים בדברים האחרים – אבל הוא נתן הצהרה שזה מה שיהיה, להעביר את זה למשרד החינוך, להעמיק את הסבסוד, שמתייחס גם למה שאתם מעלים כאן, לנושא של מחיר מעונות היום, ולהרחיב את הפיקוח, כי גם מה שאנחנו העברנו עדיין לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: צריך להפוך את התחום הזה לפרופסיה ולתת לו את המקום הנדרש.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך – עם השותפים כאן בכנסת, גם באופוזיציה, גם בקואליציה, כי אנחנו היינו שותפים לאורך כל ארבע השנים – שאני אמשיך להילחם על הנושא הזה, ולא משנה באיזה תפקיד אני אהיה כאן, כדי שהחינוך יתחיל מגיל הלידה, ימשיך עד גיל 18, ואחר כך אפילו גם ללימודים האקדמיים, כי אני חושבת שצריך לשמור על רצף של חינוך והשכלה.

יפעת שאשא ביטון: וכמובן, להבטיח את הביטחון של הילדים שלנו זה הדבר הראשון במעלה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו – – –

ינון אזולאי: – – –

מאיר כהן: יש עוד?

מאיר כהן: יש דעה נוספת?

מאיר כהן: בבקשה, ינון אזולאי, חבר הכנסת, בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן נעבור להצבעה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, השרה, בנושא המעונות, שלוקחים מהסבסוד – אתמול בוועדת הכספים העליתי איזשהו רעיון, ואני לא שולף אותו, אני מכיר את המצב ואני יודע שכשלוקחים מהסבסוד של הילדים יש אפשרות לקחת את זה מהבינוי.

ינון אזולאי: אז תגידי לי שאין מספיק בינוי גם ככה, אבל יש רשויות איתנות שמקבלות את הבינוי.

ינון אזולאי: במקום שבו דירה עולה 20 מיליון שקל אין שום סיבה שהמשרד יבנה מעונות יום.

ינון אזולאי: עם כל הכבוד, יש מספיק כסף לאותה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – משרד העבודה והרווחה.

ינון אזולאי: משרד העבודה, אני יודע, אני יודע.

ינון אזולאי: ואיך הם בונים את זה?

ינון אזולאי: על פי הקריטריון שכל הקודם זוכה.

ינון אזולאי: אין שום סיבה לעבוד בקריטריונים האלה.

ינון אזולאי: צריך אולי לעשות איזשהו שינוי בקול קורא הזה, לא יכול להיות שכל הקודם זוכה.

ינון אזולאי: רשות איתנה גם ככה מייד עושה את זה, יש לה את הכסף למצ'ינג.

ינון אזולאי: אם תיקחי מהבינוי נוכל לתת את זה לסבסוד של ההורים.

ינון אזולאי: אין שום סיבה להוריד קודם כול מהסבסוד של ההורים, של אותם מסכנים, שמי שיש לו יותר הנחה יצטרך לשלם יותר.

ינון אזולאי: ואם אי-אפשר משם, יש עוד דבר לעשות.

ינון אזולאי: אולי אפשר להוריד סכום אחיד לכולם כך שאם להורה אין והוא מקבל את הסבסוד המלא, יהיו עוד 50 שקלים או 70 שקלים, וגם הורה שיש לו ישלם אותו דבר.

ינון אזולאי: לצערי זה לא יהיה שוויוני, אבל זה יותר שוויוני מאשר לתת למי שאין לו כלום לשלם יותר מאשר לזה שיש לו.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה, חבריא.

מאיר כהן: מי שמצביע בעד – מצביע על כך שנביא את זה לעוד דיון במליאה, היות שאין ועדות.

לא, לא.

נעביר את זה לוועדת הכספים – נקיים את זה שם.

מאיר כהן: לוועדת הכספים, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: נחליט כך: זה על דעת כל המציעים, ועדת הכספים?

מאיר כהן: כן?

יפעת שאשא ביטון: כן.

מאיר כהן: אז מי שמצביע בעד – זה עובר לוועדת הכספים.

מאיר כהן: מי שמצביע נגד – זה יורד מסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה על הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: ייקור שכר הלימוד במעונות ובמשפחתונים.

מאיר כהן: אני חוזר: מי שבעד – זה לוועדת הכספים, מי שנגד – להוריד מסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 21 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

מאיר כהן: 21 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום עוברת להמשך דיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: << הלסי >> היעדר תקציב חדש לסל התרופות וסכנה ברורה ומיידית לבריאותם של חולים << הלסי >>

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום, הצעות דחופות לסדר-היום בנושא: היעדר תקציב חדש לסל התרופות וסכנה ברורה ומיידית לבריאותם של חולים, מס' 12 ו-45.

מאיר כהן: יעלה ויבוא חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – גדי יברקן.

מאיר כהן: יענה בשם הממשלה סגן שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן, ויש עוד דעה נוספת של חברת הכנסת אורלי לוי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, תראו, המצב הזה שבו אנחנו נמצאים הוא מצב שגובה מחיר חברתי יקר מאוד.

איציק שמולי: כמובן, לכל אחד בבית הזה יש את העמדה שלו מה צריכה להיות זהות הממשלה הבאה, אבל המחיר החברתי שנגבה מהאזרחים הוא מחיר יום-יומי, הוא כבד, ואסור לבית הזה לאטום את אוזניו ולסגור את עיניו מפני הדבר הזה.

איציק שמולי: אנחנו רואים את זה בכל מיני מקרים.

איציק שמולי: זה קורה גם בנושא של תאונות הדרכים, בועז מדבר על זה הרבה, גם בנושא של התשלום של הפעימה הנוספת של קצבאות הנכים, אבל בהקשר של מערכת הבריאות זה גם עולה בחיי אדם.

איציק שמולי: זה אסור בשום פנים ואופן, במיוחד כאשר ממילא המערכת מתפקדת כמעט על סף מצב חירום בגלל העומסים הגדולים, בגלל ההמתנה הבלתי-נסבלת לרפואה מקצועית גם בקהילה, ולניתוחים, בגלל הפערים האדירים בין מרכז לפריפריה.

איציק שמולי: אני לא מתכחש לעובדה, אדוני סגן השר, שנעשו בתקופתך פעולות, חלקן משמעותיות.

איציק שמולי: עדיין המצב הוא קשה ממילא.

איציק שמולי: אנחנו מתבשרים שבזמנים שבשגרה נתוני התפוסה במחלקות הפנימיות נושקים ל-100%.

איציק שמולי: ועכשיו עוד לא התחיל החורף.

אורלי לוי אבקסיס: כבר יותר מ-100%.

איציק שמולי: עכשיו זה מתחיל לטפס.

איציק שמולי: אנחנו מסתכלים על סל התרופות.

איציק שמולי: ועדת הסל עובדת במציאות בלתי אפשרית.

איציק שמולי: ממילא המציאות היא מציאות של מיטת סדום.

איציק שמולי: בכל שנה מוגשות לוועדת הסל בקשות בערך בהיקף של כ-3 מיליארד שקל, והתקציב התוספתי שעומד בדרך כלל לרשות וועדת הסל הוא בערך 500 מיליון.

איציק שמולי: השנה הייתה התחייבות שהתקציב הזה יועלה ובגלל המשבר הפוליטי אי-אפשר להביא כסף נוסף.

איציק שמולי: ההחלטות האלו הן החלטות קרדינליות, וכפי שאני אומר לכם, הן עלולות לעלות בחיי אדם.

איציק שמולי: הובלנו כאן ביחד, בכנסת הזו, לא מעט מאבקים עבור ילדים חולים ועבור חולים סופניים, סביב ועדת הסל, והצלחנו בכוחות משותפים, לפעמים תוך כדי שיתוף פעולה עם הממשלה, להביא מזור להרבה מאוד אנשים במדינת ישראל.

איציק שמולי: וזה בדיוק מה שצריך לעשות עכשיו.

איציק שמולי: עכשיו.

איציק שמולי: המחלוקת הפוליטית כנראה תמשיך ללוות אותנו עוד שבעה-שמונה שבועות, אבל ריבונו של עולם, תגידו לי, מבל"ד ועד הימין החדש, אי-אפשר לייצר פה הסכמה על גובה התקציב הנדרש לגבי סל התרופות הממלכתי?

איציק שמולי: אי-אפשר לסייע בידי הממשלה בהקשר הזה?

איציק שמולי: אי-אפשר בכוחות משותפים להחליט שעכשיו כן מיישמים את ה-400 שקל המסכנים האלה שהנכים כל כך משוועים להם?

איציק שמולי: אי-אפשר להחליט – או-טו-טו הולכת להתרגש על ראשנו עוד קטסטרופה, אתם שומעים מה הולך לקרות בביטוח הסיעודי?

איציק שמולי: חברות הביטוח הפרטיות מתחילות לנטוש את התחום הזה.

איציק שמולי: המענה, והמענה היחידי האפשרי, הוא ביטוח סיעוד ממלכתי.

איציק שמולי: אמרנו את זה כבר בכנסת הקודמת ואנחנו אומרים את זה גם עכשיו.

איציק שמולי: כל האתגרים האלה עוד יחכו לנו כשתהיה פה כנסת, אבל כרגע, לדעתי, אדוני היושב-ראש, ובזה אסיים, מה שצריך לעשות זה לייצר פה הסכמות.

איציק שמולי: הסכמות, דווקא בתקופה של מחלוקת, להוריד את המחיר החברתי, בטח בנושאים של הבריאות; לסייע בידי סגן השר והממשלה להוביל מהלכים כאן, בהסכמה רחבה, בהקשר של תוספת תקציבית לסל הבריאות; וכמובן, מתן סיוע תקציבי של חירום למחלקות הפנימיות כדי שיוכלו להיערך לחורף הקרוב כמו שצריך.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני, תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת גדי יברקן, בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן נשמע את תשובת סגן השר.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהמשך לחבר הכנסת שמולי, ואני מסכים וחותם על כל מילה שהוא אמר כרגע, אני חושב שהנושא הזה – זה לא מובן מאליו שנציג הממשלה יושב כאן.

דסטה גדי יברקן: כרגע יש שם שניים, ולסגן השר באמת מגיע כל הכבוד.

דסטה גדי יברקן: היום אפשר להגיד את זה, כי במהלך היום נציגי הממשלה כמעט לא היו.

דסטה גדי יברקן: אם אנחנו מדברים על הנושאים החברתיים, אז הנושא הזה לא רק שהוא החצר האחורית של החברה, הוא החצר האחורית של החצר האחורית.

דסטה גדי יברקן: בסופו של דבר, מה בן אדם מבקש?

דסטה גדי יברקן: מבקש עזרה ליום-יום.

דסטה גדי יברקן: והאנשים האלה שאנחנו מדברים על סל התרופות שלהם הם אנשים שחלקם כנראה על סף מוות.

דסטה גדי יברקן: תרופות שמאריכות חיים – אין תרופה מצילת חיים, אבל מאריכת חיים, בהחלט.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שסל התרופות, שמגיע מדי שנה לדיון סוער ולפעמים גם לא נעים לאוזן, בטח ובטח לחברי הוועדה, שדנים, במילים פשוטות, מי יחיה ומי ימות – ומערכת הבריאות שלנו היא קורסת כמעט כל שנה.

דסטה גדי יברקן: אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם אתה יודע שמשנת 2008 עד 2018 האוכלוסייה גדלה ב-1.5 מיליון, ובכירי מערכת הבריאות אומרים שצריך להגדיל את סל הבריאות מדי שנה ב-1.65%, זאת אומרת שהאוכלוסייה גדלה וסל הבריאות כמעט נשאר במקום.

דסטה גדי יברקן: ולא רק זה, מתקיים עליו דיון רק מדי שנה.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שצריך לעגן בחקיקה שכל שנה התקציב יגדל לפי האוכלוסייה, לפי האחוז, כמות האנשים שצריכים את התרופות שלהם.

דסטה גדי יברקן: ויותר מזה, מערכת הבריאות קורסת משום שאין פה תוכנית רב-שנתית, ואומרים את זה גדולים ממני.

דסטה גדי יברקן: בשביל זה לא צריך להיות חבר כנסת ותיק – שתי קדנציות, כמוני; אפשר גם להסתכל ולראות ולהבין שבמדינת ישראל אין לזה קואליציה, אין לזה אופוזיציה, אין לזה שמאל ואין לזה ימין: כולנו פה בשם המדינה ובשם העם.

דסטה גדי יברקן: הבחירות כבר הלכו, נגמרו, הן מאחורינו – אולי יהיו – אבל אנחנו לא צריכים לפגוש את אזרחי מדינת ישראל רק בנתונים ממנהלי קמפיינים לפני הבחירות.

דסטה גדי יברקן: כל אחד מחברי הכנסת כאן מתחזה להיות חברתי.

דסטה גדי יברקן: בואו לא נתחזה, כולנו היום נהיה חברתיים: נדאג לאנשים, שחלקם כנראה ימותו כשידונו בוועדות האלה בתרופות שלהם.

דסטה גדי יברקן: הזדמנות נהדרת, פורים מתקרב, בואו נהיה באמת נציגי העם ללא הבדל של קואליציה, אופוזיציה.

דסטה גדי יברקן: יש כאן אנשים שמחכים אם יהיו בחירות או לא יהיו בחירות, אבל האנשים האלה מחכים אם ימותו מחר או ימותו עוד חודש, ואם הם יקבלו את התרופות האלה – כנראה יאריכו חיים.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: אם כן, סגן השר, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ועדת סל הבריאות, זה לא שייך לקופוליציה, קופוזיציה, אופוזיציה, קואליציה.

יעקב ליצמן: אני התחייבתי, ואני עומד על זה שבעזרת השם הסל יגדל ל-700.

יעקב ליצמן: אני רוצה לשמוע את זה גם מהאופוזיציה, שהם מתחייבים – אני לא יודע מה יהיה כאן, אבל שכל אחד יתחייב שיהיו 700 – – –

קריאות: לא יודעים מי תהיה האופוזיציה.

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: לא שומע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא יודעים מי תהיה האופוזיציה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעקב ליצמן: יש גם קופוזיציה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': נכון – – –

יעקב ליצמן: אז אני אומר דבר אחד: בניגוד לחבר הכנסת גדי יברקן, יש תוכנית למשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אנחנו הגענו להסכמה עם ראש הממשלה, עם שר האוצר, לפני הבחירות כאן, שאנחנו הולכים להגדיל את סל התרופות בעוד 0.5%, בעוד 0.5% – זה מכניס 3 מיליארד שקל, והכסף הזה ייכנס למערכת הבריאות נטו.

מאיר כהן: לא את סל הבריאות.

יעקב ליצמן: רגע, תקשיב, אדוני.

מאיר כהן: שמעתי.

מאיר כהן: רק רציתי – – –

יעקב ליצמן: אני מודיע, רגע.

מאיר כהן: לא להוסיף לסל הבריאות אלא לביטוח הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני ישמע.

יעקב ליצמן: עכשיו, בתוך ה-3 מיליארד שקל הגשנו תוכנית.

יעקב ליצמן: בתוכנית הזאת יש העלאה ל-700, של הסל.

יעקב ליצמן: לא רק זה, יש כל מיני דברים בתוכה, הרי לא קיבלנו כסף סתם ככה.

יעקב ליצמן: יש תוכנית מסודרת לכל מיני דברים שביקשנו – העלאה שתיכנס לסל הבריאות.

יעקב ליצמן: קודם כול, זה מסודר.

יעקב ליצמן: נכון שנקלענו לבחירות, אבל אני עומד על זה, וההוראות שלי לסל התרופות היו – הסיכום שלי עם שר אוצר היה שהסל יהיה לא פחות מ-500, לזה הוא התחייב.

דסטה גדי יברקן: זה יעבור דיון בוועדת הכספים?

יעקב ליצמן: זה חייב לעבור, כל דבר, אין להם חוכמות כאן.

יעקב ליצמן: כל דבר שאני אומר, בלי אישור ועדת הכספים אין כלום.

יעקב ליצמן: אתם יושבים שם, אתם אמורים לדעת את כל הדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל צריכים להביא לנו את זה שם לאישור כדי שנאשר – – –

מאיר כהן: בטח שזה יגיע.

מאיר כהן: אדוני סגן השר, האם ב-0.5% אתה מתכוון לאותו כסף שמזה ילך גם לביטוח הסיעודי, תבהיר את עצמך; והיתרה תלך לסל הבריאות?

יעקב ליצמן: אני מופיע בוועדת הכספים ביום שני, בעזרת השם.

יעקב ליצמן: אני מניח שבתוך ה-40 מיליון שקל שאני מבקש שם יחקרו אותי על כל מיני דברים אחרים.

יעקב ליצמן: אני מוכן לענות על הכול.

יעקב ליצמן: יש לי משנה סדורה מה בדיוק אנחנו הולכים לעשות עם הכסף.

יעקב ליצמן: אני חייב לשבח את שר האוצר, אני חייב להגיד לכם, רבותיי, וגם ראש הממשלה – כל הכבוד.

יעקב ליצמן: הם היו קואופרטיביים, הם הבינו שמערכת הבריאות בכל זאת חריגה מכל הדברים האחרים וצריך לעשות תוספת רצינית.

יעקב ליצמן: הדרך הייתה מה שאני הצעתי, זה בא ממני: 0.5% תוספת.

יעקב ליצמן: זה כולל גם שינויים בסיעוד, אבל לא בדיוק מה שאנחנו רוצים, ברור.

יעקב ליצמן: ויש חדרי מיון, הרבה דברים שם.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להיכנס.

יעקב ליצמן: אני לא אפרט ביום שני בדיוק מה, שם אני אדבר יותר על השפעת, על דברים אחרים, על חדרי מיון, על דברים אחרים.

יעקב ליצמן: אבל ברור ששר האוצר התחייב ללא פחות מ-500 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: ההוראה שלי ליושב-ראש הסל, פרופ' זאב רוטשטיין, שהוא יכין אפילו ליותר מ-700 – עד 700 – עם סדר מסוים.

יעקב ליצמן: לאט-לאט, יאשרו את ה-500; אם נקבל תוספת תקציב, נעלה את זה עד 700, לכן לא ייפגעו הדיונים.

יעקב ליצמן: אני סירבתי לעכב את זה.

יעקב ליצמן: אני אמרתי שבסל התרופות אי-אפשר לחכות בגלל היעדר תקציב.

יעקב ליצמן: נכון, כרגע רשומים 300, ההתחייבות של שר האוצר היא ללפחות 500, ואני אומר לכם שאם תהיה התוכנית שלי – זה יעלה עד 700 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: אני רוצה להעיר שני דברים לגבי מה שאמר יושב-ראש הסל פרופ' רוטשטיין.

יעקב ליצמן: בחלק הגדול של הדברים שהוא אמר אני תומך, נלהב.

יעקב ליצמן: אני חושב שחייבים להוריד את מחירי התרופות של החברות.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שיש תרופות – לילדי SMA, שלפני שנה הצלנו אותם, כרגע יש תרופה ממש; אז היה רק עיכוב של ההתפתחות אבל כרגע יש תרופה: 7.6 מיליון שקל לשנה, ילד אחד.

יעקב ליצמן: תכפילו את זה ב-80 ילדים, שיהיו בריאים.

יעקב ליצמן: איפה יש כסף?

יעקב ליצמן: זה כל הסל.

משה ארבל: תחשוב כמה מע"מ זה מתוך המחיר של התרופה.

משה ארבל: מס ערך מוסף.

יעקב ליצמן: רבותיי, כל המדיניות הזאת של מע"מ על תרופות – יש הרבה מע"מ, על דירות – אני לא נכנס לשם.

יעקב ליצמן: זאת מדיניות.

יעקב ליצמן: אני יודע דבר אחד: אתה יודע מה, תוריד את המע"מ – יש לך את הכסף הזה?

יעקב ליצמן: תוריד 18% מ-7.6 מיליון שקל בשנה, ל-80 ילדים.

יעקב ליצמן: מאיפה אפשר לשלם את זה?

יעקב ליצמן: זה כל הסל.

יעקב ליצמן: אפשר להגיע לזה?

יעקב ליצמן: נחפש ונראה בדיוק מה צריך לעשות עם הדברים, ועדת הסל.

יעקב ליצמן: אבל פרופ' רוטשטיין בהחלט צודק, ואני מגבה אותו עד הסוף: חייבים להוריד את מחיר התרופות של החברות.

יעקב ליצמן: זה לא יכול להיות ככה.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך לשקול שלא להכניס את התרופות אם הם מתעקשים על המחיר.

יעקב ליצמן: אבל במה שאני חולק עליו, גם בתוקף: אני לא מוכן להעלות את המחיר לחולים.

יעקב ליצמן: הוא אמר שהוא רוצה להעלות את זה כדי שיהיה יותר כסף, נניח לתרופות יותר יקרות.

יעקב ליצמן: נתנגד בתוקף.

יעקב ליצמן: אסור להעלות מחירים לחולים.

יעקב ליצמן: מספיק שהם חולים.

יעקב ליצמן: אסור להעלות מחירים.

יעקב ליצמן: היות שאני צריך לאשר את זה, אם אהיה סגן שר, אז אני אומר שהעלאת מחירים אני לא אעלה, בלי נדר.

אורלי לוי אבקסיס: – – – מעלים את הקנביס הרפואי.

אורלי לוי אבקסיס: רופאים – – – אז בוא נדייק.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת אורלי, אם אתם רוצים לקיים דיון על הקנביס, אני אשמח מאוד.

יעקב ליצמן: אני אבוא.

יעקב ליצמן: קנביס זה סיפור גדול.

יעקב ליצמן: אני אסביר לכם במילה אחת, ואני לא הולך להרחיב כרגע על הנושא הזה.

יעקב ליצמן: המחירים עלו, בחלקם הגדול לא בצדק.

דסטה גדי יברקן: יש עלייה של 3% בעשור האחרון – – –

אורנה ברביבאי: איזה 3% – – –

יעקב ליצמן: מה אתה מדבר, זה הרבה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב ליצמן: אני מוכן לקיים – – –

אורנה ברביבאי: ליצמן, אתה יכול להתייחס לנושא החיסונים?

יעקב ליצמן: אני אתייחס.

יעקב ליצמן: הקנביס, המחירים עלו.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות עשה דבר כזה: לאלה שמשתמשים בהרבה המחירים עלו מאוד, ובצדק, ותשמעי טוב, כי חלקם הגדול מוכרים.

יעקב ליצמן: אין מצב במדינה ובעולם – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – החולים?

יעקב ליצמן: את לא יכולה להתווכח איתי כי יש לי אנשי מקצוע מאחוריי.

יעקב ליצמן: את יכולה להתווכח איתי פוליטית כמה שאת רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תאשים את כל החולים, זה קטסטרופה.

יעקב ליצמן: תני לי רגע להגיד מה שיש לי להגיד על זה.

יעקב ליצמן: חלק גדול מהאנשים מוכרים את זה ונותנים את זה – הנכדים לוקחים את זה, ואני לא רוצה להיכנס.

יעקב ליצמן: אין במדינות העולם כל כך הרבה שמשתמשים ב-120 בחודש.

יעקב ליצמן: תפסיקו.

מאיר כהן: אדוני, להגיד "חלק גדול" – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תנו לי רק להגיד.

יעקב ליצמן: אני אקבל.

יעקב ליצמן: אני לא בורח מהבמה, אני מבטיח לך.

יעקב ליצמן: תן לי, אני מוכן לענות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: חלק גדול – אני לא חוזר בי.

יעקב ליצמן: בעולם אנחנו בין המשתמשים הכי גבוהים.

יעקב ליצמן: זה בלתי נורמלי.

יעקב ליצמן: צריך לדעת את האמת.

יעקב ליצמן: עשינו רפורמה, ואנחנו באמצע הרפורמה.

יעקב ליצמן: אנחנו הולכים להוריד מחירים, זה כן, אבל לאלה שמשתמשים במינונים נמוכים, 20 גרם.

יעקב ליצמן: לאלה שמשתמשים לא הרבה – הורדנו.

יעקב ליצמן: לא הורדנו מספיק, אנחנו הולכים להוריד להם עוד יותר, כי הם המשתמשים האמיתיים.

יעקב ליצמן: המגדלים עשו כל מיני קומבינות נגד משרד הבריאות בגלל רישיונות וכל מיני דברים, זה לא הזמן לפרט כאן, בדיון.

יעקב ליצמן: אני מוכן שלאיזו ועדה שתהיה תזמינו אנשי מקצוע והם יבואו לפרט.

יעקב ליצמן: אין בעיה.

יעקב ליצמן: לגבי החיסונים, חיסון זה דווקא הדבר הכי קל.

יעקב ליצמן: ארגון הבריאות העולמי קובע כל שנה לאיזה חיידק צריך לתת חיסון.

יעקב ליצמן: בדרך כלל מה שקורה, באוסטרליה, בצד השני של העולם – אנחנו רואים מה היה שם בחורף ואנחנו רואים כאן איך להיערך.

יעקב ליצמן: הם החליטו רק לאחרונה איזה חיסון לעשות, ממש לאחרונה.

יעקב ליצמן: בגלל זה כל העולם, לא רק אנחנו – אנחנו לא עושים לבד חיסונים, אנחנו קונים את החיסון שהם קובעים.

יעקב ליצמן: רק לאחרונה קיבלנו את זה, ובגלל זה כל העולם קיבל רק חלק מהחיסונים.

יעקב ליצמן: קיבלנו רבע, בשבוע הבא נקבל עוד רבע ואחר כך את כל השאר.

יעקב ליצמן: בגלל זה אנחנו התחלנו רק השבוע את החיסונים.

יעקב ליצמן: זה לא עניין של מחסור בחיסונים, פשוט בגלל שלא ידעו מה לייצר אף אחד לא קיבל.

יעקב ליצמן: כל המדינות בעולם, כל המדינות האירופיות, כולן אותו דבר.

יעקב ליצמן: בעזרת השם, יהיה.

יעקב ליצמן: אני קורא בהזדמנות הזאת לכולם להתחסן.

יעקב ליצמן: גם אני הולך להתחסן.

יעקב ליצמן: לצערי, הם רוצים סלפי עם התמונות.

יעקב ליצמן: אני נגד אלה שלא מתחסנים.

יעקב ליצמן: יהיה כאן דיון נוקב על זה.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח כרגע, מה לעשות לאלה שלא מתחסנים.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך לשלול כל מיני הטבות, כי זה מזיק.

יעקב ליצמן: ראינו מה היה עם החצבת.

יעקב ליצמן: רבותיי, צריך לתת את הדעת.

יעקב ליצמן: אני דווקא תומך בזה.

אורנה ברביבאי: אתה אומר שבקרוב יהיו מספיק חיסונים.

יעקב ליצמן: בהחלט כן.

יעקב ליצמן: בשבוע הבא יש רבע ובשבוע אחר כך עוד רבע, לאוכלוסייה.

יעקב ליצמן: אז אני מוכן לדון על זה, אדוני היושב-ראש, איפה שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: תודה.

מאיר כהן: כן, אנחנו נשאל את המציעים.

מאיר כהן: תודה לך, אדוני, סגן השר.

מאיר כהן: הוא אומר שמבחינתו אין שום בעיה.

מאיר כהן: לאן אתם רוצים להעביר את זה?

דסטה גדי יברקן: לוועדת כספים.

אורלי לוי אבקסיס: דעה נוספת.

מאיר כהן: כן, בשמחה.

מאיר כהן: חברת הכנסת לוי, תיגשי, בבקשה, ותגידי את דעתך הנוספת, ואחרי זה נעבור להצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, ביום שני יהיה דיון בוועדת הכספים, וכמי שבילתה אתמול שש שעות רצוף בהעברות תקציביות של מיליארדי שקלים אני רוצה לומר לך משהו.

אורלי לוי אבקסיס: היום לא רק שלסל התרופות אין את המסגרת התקציבית שבה הוועדה יכולה להתנהל – אמרת שנתת להם הוראה לקבוע איזשהו תעדוף עד 700 מיליון, אבל בבוקר בדרך אני שומעת את המנכ"ל שלך ברדיו מדבר אצל רזי ברקאי, אם אינני טועה – –

מאיר כהן: אצל רינו צרור.

אורלי לוי אבקסיס: אצל רינו צרור.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, צודק.

אורלי לוי אבקסיס: – – והוא מדבר על כך שחסרים 40 מיליון שקלים כדי להתמודד עם החורף ההולך וקרב.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מביאה לך עכשיו טופס שהגיע למשרד האוצר: העברה תקציבית מתוך המשרד שלך – הם קוראים לזה "רזרבות", ואני תכף אגיד לך למה – של 183 מיליוני שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: ביום שני הם אמורים לעבור מהמשרד שלך, מהחוסרים שיש לך, מהאי-יכולת שלך להיאבק עם החוליים של החורף, שלא לדבר על שאר הדברים, ואני יכולה לתת לך רעיונות ל-183 מיליון שקלים הללו – ואתה יודע לאיזה משרד?

אורלי לוי אבקסיס: למשרד של סמוטריץ', למשרד התחבורה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע למה?

אורלי לוי אבקסיס: ולגבי המשכורות וכדומה העברנו גם כאשר דובר שם על פגיעה בתוכניות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך בשביל מה: בשביל תכנון עתידי של קו רכבת בין רעננה לתל אביב.

אורלי לוי אבקסיס: תכנון עתידי, לא משהו שמבוצע עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: 183 מיליון שקלים מהמשרד שלך, כשאתה בא לוועדת כספים כמו קבצן בפתח ומבקש 40 מיליון שקלים להתמודד עם הסיפור של החורף ועם השפעת שקרבה אלינו.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי מה ההיגיון של משרד האוצר.

יעקב ליצמן: – – –

אורלי לוי אבקסיס: את זה אנחנו עצרנו.

יעקב ליצמן: – – –

מאיר כהן: זו דעה נוספת – היא אמורה להיות דקה, אז זה לא יהיה ויכוח.

מאיר כהן: בבקשה.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: היית יושב-ראש ועדת הכספים, אתה יודע איך עוצרים את זה.

יעקב ליצמן: אנחנו במשרד הבריאות, כמו משרד התחבורה, כמו כל המשרדים, עושים הסכמים ומעבירים כסף כל הזמן ואי-אפשר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה חושב שזה חשוב יותר לתכנן קו עתידי בין רעננה לתל אביב מאשר להתמודד עם המצב של מערכת הבריאות היום?

יעקב ליצמן: אני לא יכול להשוות, פעם ראשונה אני שומע – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מקשיבה.

יעקב ליצמן: אז אני אומר לכם, עם כל הכבוד, אלה דברים ישנים – – – שהתחייבנו להם – – – אי-אפשר לבוא – – – 40 מיליון שקל – אין סיבה בעולם – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם אין סיבה בעולם – – –

מאיר כהן: אני מבקש, חברת הכנסת, את אמרת את דעתך.

אורלי לוי אבקסיס: רק לגבי הדיון הקודם.

מאיר כהן: לא, לא, אני מצטער, אני מצטער.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לך שבמשרד העבודה והרווחה – – –

מאיר כהן: אז אני מבקש עוד חצי דקה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, במשרד העבודה והרווחה, כשאנחנו מדברים על כך שחסרים שם תקציבים, שחסר הסבסוד למעונות היום, אותם הורים שקורסים – לא רק בגלל התשלום על קורת גג מעל לראש.

מאיר כהן: מעניין, כמה יש שם, העברות?

אורלי לוי אבקסיס: הולכים לעבור 93 מיליון שקלים, בעבור מה?

אורלי לוי אבקסיס: אותו תכנון של קו רכבת בין רעננה לתל אביב, עתידי.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להקפיא את זה, אפשר לחכות עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אנחנו נשתף פעולה כדי ש-193 מיליון השקלים האלה לא יילקחו ממשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה לך כסף גם להתמודד עם החורף וגם אולי עם עוד כמה דברים, כי משרד הבריאות חשוב.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי, הארת את עינינו.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יברקן וחבר הכנסת שמולי, לוועדת הכספים?

מאיר כהן: סגן השר אמר שאין לו שום בעיה.

מאיר כהן: אז אנחנו נצביע.

מאיר כהן: מי שבעד – להעביר את הנושא לדיון נוסף בוועדת הכספים, ומי שלא – להוריד את זה מסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

מאיר כהן: 17 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הנושא עובר להמשך דיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: << הלסי >> הקטל בכבישים << הלסי >>

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות דחופות לסדר-היום בנושא: הקטל בכבישים, מס' 28 ו-34, של חבר הכנסת חמד עמאר וחבר הכנסת בועז טופורובסקי.

בצלאל סמוטריץ': אני עולה אחר כך?

מאיר כהן: אתה עולה אחר כך, כן, כן.

מאיר כהן: כהרגלך, אדוני השר, אחוז תזזית.

מאיר כהן: תקשיב ותעלה.

יפעת שאשא ביטון: ממהר.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר.

מאיר כהן: אני רק מזכיר למציעים שב-19 בנובמבר חל יום הבטיחות בדרכים, נכון?

מאיר כהן: אתה גם תדבר על זה, ולכן אני הייתי מציע שאחרי תשובת השר אנחנו נסתפק, ונמשיך ב-19 בנובמבר.

חמד עמאר: גם אני רציתי להגיד את זה.

מאיר כהן: יופי, תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד.

חמד עמאר: חבריי חברי הכנסת, בסוף השבוע במוצאי שבת ראיתי שיש שישה הרוגים.

חמד עמאר: הגשתי הצעה דחופה.

חמד עמאר: בבוקר יום ראשון כבר היו תשעה הרוגים.

חמד עמאר: אז רשומים אצלי שישה הרוגים, אצלך רשומים תשעה הרוגים.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 278 בני אדם בכבישים, עלייה של 10% יחסית לשנה שעברה, ועלייה דרסטית במגזר הלא-יהודי, במגזר הערבי: עלייה של 24% לעומת השנה שעברה, שנת 2018.

חמד עמאר: הרבה ראשי רשויות מהמגזר דיברו אתי בקשר לקיצוץ של 5 מיליון שקל בנושא תמרור במגזר הערבי, שהיו אמורים לעבור לפי החלטת ממשלה למגזר ועדיין לא עברו.

חמד עמאר: זה היה אמור לעבור לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משם לעבור לרשויות המקומיות, והכסף לא עבר.

חמד עמאר: אני אדבר קצת על הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני מלווה את הנושא של הבטיחות בדרכים כבר יותר מעשר שנים.

חמד עמאר: בהחלטת ממשלה ב-2008, כשהקימו את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, החליטו שהתקציב של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יהיה 550 מיליון שקל.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, היום התקציב של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ל-2019 הוא 79 מיליון שקל.

חמד עמאר: הרשות הלאומית אמורה לתכלל, לבדוק.

חמד עמאר: כשהביאו את הצעת החוק של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אמרתי שהיא לא צריכה לשבת במשרד התחבורה, כי היא צריכה לפקח על משרד התחבורה; היא צריכה לשבת במשרד ראש הממשלה.

חמד עמאר: הצעתי לא התקבלה, והיא עדיין יושבת במשרד התחבורה.

חמד עמאר: לכן אני אומר לך, במגזר הערבי, במיוחד במגזר הערבי, כי שם יש עלייה דרסטית – במגזר היהודי יש ירידה של 2%, ואנחנו מברכים על זה ואנחנו רוצים שתהיה עוד ירידה – צריך להשקיע.

חמד עמאר: בשנת 2018 השקיעו המון במגזר הערבי, בהסברה, בהדרכה, וראינו ירידה.

חמד עמאר: כשיצאו מכל הנושא הזה והורידו את התקציב של הרשות, אנחנו רואים עלייה, עלייה של 24%, וזאת עלייה אדירה.

חמד עמאר: אני אגיד לך שגם בכנסת העשרים חבר הכנסת איתן כבל הוביל בוועדת הכלכלה דיונים אינטנסיביים בנושא הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני ישבתי בכל הדיונים, גם חבר הכנסת אשר ישב איתי בכל הדיונים, הוא היה יושב-ראש ועדת המשנה לבטיחות בדרכים ואני הייתי ראש השדולה לבטיחות בדרכים וישבנו בכל ועדה.

חמד עמאר: אין נושא שלא נגענו בו: משטרה, נוכחות משטרה בכבישים וניידות, אכיפה, תשתיות במגזר הערבי ובמגזר הכללי, הדרכה, תקציב של הרשות הלאומית וחינוך – אין נושא שלא נגענו בו.

חמד עמאר: אני אגיד לך, אני הגעתי מהצפון.

חמד עמאר: ביום שני באתי מהצפון, אפילו ניידת אחת לא פגשתי.

חמד עמאר: זה לא התפקיד שלך, אני יודע שזה תפקידו של השר לביטחון הפנים – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

חמד עמאר: – – ויש עלייה במספר ההרוגים בכבישים הבין-עירוניים.

חמד עמאר: יש עלייה של 20% בכבישים הבין-עירוניים.

חמד עמאר: וכשאני אומר שלא פגשתי ניידת אחת – לא פגשתי ניידת אחת, ובאתי מהצפון.

חמד עמאר: אפילו ניידת אחת לא פגשתי כל הדרך.

יפעת שאשא ביטון: – – – חמד, כל ס"מ יש שם.

חמד עמאר: אז בכביש 6 לא הייתה ניידת אחת.

חמד עמאר: אני גר בשפרעם, אני ישר נכנס לכביש 6, אז לא פגשתי אף ניידת עד כאן בכנסת – לא פגשתי ניידת אחת.

חמד עמאר: אדוני השר, אני באמת רוצה לאחל לך בהצלחה.

חמד עמאר: קח את הנושא של הרשות לאומית לבטיחות בדרכים, תן לה את התקציבים הדרושים של ההסברה, של ההדרכה, של מה שצריך לעשות, ובמיוחד במגזר הלא-יהודי, כי שם מספר ההרוגים רק הולך ועולה.

חמד עמאר: ואני פונה לממשלה, לראש הממשלה ולממשלה הבאה שתהיה: יש ועדת מנכ"לים עכשיו, שהתכנסה פעם אחת – הקימו אותה בכנסת העשרים, והיא התכנסה רק פעם אחת מאז ועד היום; שתהיה ועדת שרים לענייני בטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני מקווה שתהיה הממשלה הבאה, ושבממשלה הבאה תהיה ועדת שרים שתדון בנושא של בטיחות בדרכים ותתייחס לזה כאל פיגועי טרור.

חמד עמאר: כל תאונת דרכים זה קיפוח של חיי אדם.

חמד עמאר: כל פצוע נושא את הפציעות שלו שנים רבות.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

מאיר כהן: תקפידו על שלוש דקות, כי יש ישיבת קבינט והשר רוצה לענות על שתי ההצעות.

בועז טופורובסקי: תודה, כבוד היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: חבר הכנסת חמד עמאר, חברי הכנסת, השרים, השר סמוטריץ', תודה רבה שהגעת לכאן.

בועז טופורובסקי: לפני כחודשיים האחיות ירין ותהל מעול, בנות 17 ו-19, מאשקלון, נהרגו לאחר שרכבן סטה, התנגש בעץ.

בועז טופורובסקי: ביום שבת לפני כשבועיים סרגיי ואירנה נסעו ברכב עם בתם, הרכב סטה, פגע במעקה בכביש 6, חזר למסלול, נכנס בו רכב מסחרי.

בועז טופורובסקי: אירנה וענת בת ה-12 נהרגו במקום.

בועז טופורובסקי: אירנה הייתה בחודש השביעי או השמיני להריונה, התינוק יולד ונפטר לאחר כמה ימים.

בועז טופורובסקי: כולנו מכירים את הסיפור הזה שהגורם האנושי הוא הגורם המרכזי למוות בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: שכרות, היסח דעת, שימוש בטלפון נייד, אי-ציות לתמרורים – כל אלה גורמים אנושיים, שגרמו ל-278 הרוגים מתחילת השנה, למעל 34,000 הרוגים מקום המדינה, יותר מכל מלחמות ישראל ביחד.

בועז טופורובסקי: רק בסוף השבוע האחרון תשעה אנשים נהרגו בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: אם תשעה אנשים היו נרצחים בפיגוע או מטילים שמגיעים לארץ, היום מדינת ישראל הייתה במלחמה.

בועז טופורובסקי: אבל בדרכים אנשים מתים ואנחנו עושים ועדות, מדברים על שיפור תשתיות, מדברים על תקציבים, על נתיב פלוס, על עוד כל מיני דברים, שאולי עוזרים אבל הם עוזרים קצת – הם לא באמת פותרים את הבעיה, שהיא הגורם האנושי.

בועז טופורובסקי: יש היום קצת פתרונות שמשפרים את המצב – מערכות בטיחות: היום יש הקלות על מערכות בטיחות שמותקנות ברכב, יש הקלות באגרה, יש הקלות בביטוח, יש אפילו חובה.

בועז טופורובסקי: אבל אלה רק מערכות שמתריעות על סטייה מנתיב או אי-שמירת מרחק.

בועז טופורובסקי: מערכות בטיחות אקטיביות, שגם מחזירות את הרכב לנתיב או עוצרות את הרכב, הן רק למי שמשלם כסף.

בועז טופורובסקי: זאת אומרת, מי שיש לו כסף יכול להציל את החיים ומי שאין לו כסף לא יכול להציל את החיים.

בועז טופורובסקי: אם כאלה מערכות היו ברכב של תהל וירין, של אירנה, אולי חייהן – לא אולי, כמעט בוודאות חייהן היו ניצלים.

בועז טופורובסקי: אבל אני רוצה ללכת שלב אחד קדימה.

בועז טופורובסקי: אני רוצה שנדמיין שנייה עולם עתידני, שבו בן אדם יוצא מהבית, נכנס או נכנסת לרכב, והם לא נוהגים.

בועז טופורובסקי: הם יכולים לדבר בטלפון, הם יכולים לישון, הם יכולים לעבוד, והרכב נוסע לבד, מגיע מהר יותר, בטוח יותר, לאן שצריך, ואין הרוגים בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: אלה הרכבים האוטונומיים, כפי שזה נקרא.

בועז טופורובסקי: וזה לא עולם כזה עתידני, יש רכב כאן בירושלים שנוסע.

בועז טופורובסקי: אני נסעתי ברכב כזה בצפון תל אביב ובאיילון.

בועז טופורובסקי: אף בן אדם לא נוגע בו, והוא עוקף, עוצר, נמנע מתאונות ולא עושה אף טעות אנוש, כי מחשב לא עושה טעויות אנוש.

בועז טופורובסקי: בעולם שלי כזה דבר היה אמור להיות במדינת ישראל כמה שיותר מהר.

בועז טופורובסקי: זה דורש מנהיגות, אומץ וחזון.

בועז טופורובסקי: זה אפילו לא לדבר על משהו שעוד לא קורה – זה קורה כאן.

בועז טופורובסקי: עכשיו, אם אנחנו, אדוני השר, נגיד שמדינת ישראל תהיה המדינה האוטונומית הראשונה בעולם, אם אנחנו נהיה המרכז האוטונומי בעולם, גם יבואו לכאן הרבה חברות, גם ישקיעו כאן המון כספים, גם יהיו כאן אלפי מקומות עבודה וגם נציל המון המון אנשים שהולכים למות.

בועז טופורובסקי: פשוט ככה.

בועז טופורובסקי: אם מדינת ישראל תהיה אוטונומית לחלוטין ב-2030 במקום ב-2040 – כי זה הרי יגיע – אם רכבים שנוסעים בהם בני אדם יהיו משהו אזוטרי וכולנו נהיה ברכבים אוטונומיים – –

מאיר כהן: תודה.

בועז טופורובסקי: – – אז בעשר השנים האלה שבהן נקדים את העולם אנחנו נציל יותר מ-3,000 אנשים ממוות – –

מאיר כהן: תודה, אדוני.

בועז טופורובסקי: – – אנחנו נציל עשרות אלפי אנשים מפציעה חמורה ונציל מאות אלפי משפחות משינוי לגמרי טרגי של חייהן.

בועז טופורובסקי: זה אפשרי.

בועז טופורובסקי: זה דורש מנהיגות, זה דורש החלטה.

מאיר כהן: תודה רבה.

בועז טופורובסקי: ואנחנו מכירים את המשפט, את המצווה, "לא תעמד על דם רעך".

בועז טופורובסקי: ברגע שזה אפשרי, זו לא אפשרות, זו חובה שלנו.

בועז טופורובסקי: בואו נקדם את זה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: אדוני השר.

מאיר כהן: טכנולוגיה – ובכל זאת זה חינוך, חינוך ואכיפה.

מאיר כהן: חינוך, חינוך, חינוך, חינוך, ואכיפה בוטה וחזקה, אפילו.

בועז טופורובסקי: אבל לא צריך – – –

מאיר כהן: הלוואי, בועז, הלוואי.

מאיר כהן: הדברים לא סותרים אחד את השני, אתה צודק.

ממשלה אוטונומית אולי אפשר לעשות.

בלי טעויות אנוש.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברתי השרה, קודם כול, תודה, חברי הכנסת עמאר וטופורובסקי, על ההעלאה לסדר-היום, לדיון, למודעות, של אחת התופעות הקשות, הכואבות והטרגיות במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אתם תיארתם, אז אני לא צריך לחזור על התיאורים עצמם.

בצלאל סמוטריץ': אני אגיד כמה משפטים כלליים ואחר כך קצת אתייחס לפרטים של הסוגיות שאתם העליתם.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, אסור בשום פנים ואופן שנקבל – ויש לא מעט גם קולות כאלה שנשמעים במרחב הציבורי – את תאונות הדרכים כסוג של גזרת גורל: מה לעשות, מדינה מתקדמת, טכנולוגיה, מכוניות – נוסעים, וגם מתים בתאונות.

בצלאל סמוטריץ': אסור לקבל את זה בשום פנים ואופן, זה נורא ואיום, והמספרים הם באמת שערורייה.

בצלאל סמוטריץ': אני ביקשתי במשרד – זה הרי לא סוד שלא חלמתי להיות שר תחבורה, ועד שנכנסתי בשערי המשרד לא ידעתי מה זה תחבורה.

מאיר כהן: צריך הרבה אומץ היום כדי להיות שר התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': ביקשתי, כמו שאני עושה בכל הסוגיות שנמצאות בתחום האחריות של המשרד הזה – ויהיה בעזרת השם בשבוע הבא יום שלם של העמקה, סדנה בנושא הזה של תאונות הדרכים, עם כל הגורמים שרלוונטיים, אגב, לא רק בתוך המשרד.

בצלאל סמוטריץ': מי שמכיר אותי יודע: אני מקשיב לאזרחים ולעמותות ולכתבים בכל התחומים השונים.

בצלאל סמוטריץ': השכל לא נמצא רק במקום אחד, ונכון לאסוף את כולם ולשמוע כדי שאפשר יהיה לבחון מחדש, ותכף אני אומר מה נעשה, האם אנחנו משקיעים את המשאבים שמושקעים – ופה אני אומר לך, חבר הכנסת עמאר: כשאתה מדבר על 500 מיליון שקלים, תקציב הרלב"ד, הוא היה מנופח בהרבה פיקציות.

בצלאל סמוטריץ': סך כל התקציב שאנחנו משקיעים כמשרד התחבורה תחת הכותרת הזאת של מניעת תאונות דרכים הוא יותר גבוה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו משקיעים מאות מיליוני שקלים בטיפול במוקדי סיכון.

בצלאל סמוטריץ': זה עבר פעם דרך הרלב"ד, ואין סיבה בעולם שזה יעבור דרך הרלב"ד.

בצלאל סמוטריץ': השיטור – אתה יודע, היו מעבירים כסף לרלב"ד, למשרד התחבורה, לרלב"ד, והיא הייתה מעבירה אותו למשטרה, ששוכרת ניידות.

בצלאל סמוטריץ': אמרנו, חבר'ה, מספיק עם הישראבלוף הזה, זאת אחריות של משטרת ישראל, והכסף עובר ישירות.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שהכסף הזה קוצץ.

בצלאל סמוטריץ': יש היום יותר אכיפה על ידי משטרת התנועה בתוך משטרת ישראל מאשר הייתה לפני שנתיים, שלוש או ארבע, וזה מתגבר כל הזמן, אבל במקום שאנחנו נקנה את השירות הזה, אמרנו: חבר'ה, זה אחריות של משטרת ישראל, אז קחו את הכסף ישירות, הוא לא צריך לעבור דרכנו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אומר שתקציב הרלב"ד הוא אופטימלי, אני רק אומר שהקיצוצים הם לא קיצוצים שנלקחו מתחום תאונות הדרכים לתחומים אחרים אלא הם פשוט מנוהלים בצורה אחרת בתוך הממשלה בכלל ובתוך חלוקת התפקידים.

בצלאל סמוטריץ': את הקיצוץ של 5 מיליון שאתה מתאר; אני לא מכיר, אני אבדוק אותו.

בצלאל סמוטריץ': אני כן יודע שלמגזר הערבי והדרוזי יש תקציבים ייעודיים במשרד התחבורה – אתה צודק, זה מתוקף אותה החלטת ממשלה – ולא רק בתחום הזה של הסברה וחינוך ומניעת תאונות דרכים אלא גם בתחומי התשתיות, ואנחנו עושים המון כדי לנצל את התקציב הזה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע כמוני שהרבה פעמים קשה מאוד לנצל תקציב, כי צריך סטטוטוריקה.

בצלאל סמוטריץ': בכלל במדינת ישראל אלה תהליכים שמוציאים את הנשמה עם כפית, בטח באזורים שבהם רמת התכנון והסטטוס התכנוני הם מאוד מורכבים, וסטטוס הקרקע והבעלות הקניינית.

בצלאל סמוטריץ': הרבה יותר קל לממש היום תקציב לכביש ביישוב יהודי מאשר ביישוב ערבי, שוב, בגלל הרקע וההיסטוריה והמצב התכנוני הקיים היום.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני אומר לך שיש לנו יחידה שלמה במשרד שמתעסקת בזה.

בצלאל סמוטריץ': היא עובדת טוב מול ראשי הרשויות, משקיעה ומנסה לעשות הכול.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אני לא מוכן להוציא משם כסף.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע, הרבה פעמים חסר לך כסף לדברים אחרים ואתה אומר: יש פה כסף לא מנוצל – בואו ניקח מהסעיף הזה לסעיף אחר.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': הכסף הזה שייך למטרות האלה וימומש למטרות האלה, ואנחנו משתדלים מאוד.

בצלאל סמוטריץ': שוב, לגבי ה-5 מיליון, ספציפית אני לא מכיר קיצוץ כזה, אבל אתה אומר וכנראה את יודע מה שאתה אומר.

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לבדוק את זה ולתת לך תשובה ברמת האישית.

בצלאל סמוטריץ': תראו, כשמדברים על תאונות דרכים צריך לדבר על כמה וכמה גורמים שאחראים.

בצלאל סמוטריץ': אז במשך הרבה שנים דיברו על גורמי תשתית.

בצלאל סמוטריץ': הכותרת היא שהתשתית צריכה להיות כמה שיותר סלחנית לטעויות אנוש.

בצלאל סמוטריץ': תאונת דרכים תמיד נגרמת כתוצאה מטעות אנוש, תמיד, אלא שככל שהתשתית טובה יותר היא יודעת "לסלוח" על טעויות ולאפשר לנהג לתקן.

בצלאל סמוטריץ': אם יש רוחב של שוליים, אם יש הפרדה רצינית בין שני הנתיבים, אז אם הנהג עשה טעות הוא לא גולש לנתיב שממול ונכנס בתאונה חזיתית בזה שבא מולו.

בצלאל סמוטריץ': ועל זה עובדים מאוד מאוד קשה.

בצלאל סמוטריץ': אבל בתחושה שלי – ושוב, אני אומר את זה בהסתייגות, לפני שצללתי לעומק, אבל אני בכל זאת כן נוגע בזה בחודשים האחרונים – זה הופך להיות מרכיב פחות ופחות קריטי.

בצלאל סמוטריץ': התשתיות במדינת ישראל – בועז, אתה נתת קודם שתי דוגמאות; רוב התאונות שהיו בתקופה האחרונה היו במחלף בן שמן, בכביש 6, מה שאתה תיארת עכשיו, באזורים שהתשתית בהם היא יוצאת מן הכלל, אני לא מכיר תשתית יותר טובה.

בצלאל סמוטריץ': ופה – אני אומר לכם את האמת – אני שואל את עצמי: כשאנחנו משקיעים עכשיו 200 מיליון שקל בטיפול במוקדי סיכון, האם לא נכון לקחת 50 מיליון או 100 מיליון מתוך הסכום הזה, ובמקום לשים אותו בתשתית לשים אותו בחינוך, לשים אותו בהסברה, לשים אותו במודעות.

בצלאל סמוטריץ': הדוגמה שאני תמיד נותן – – –

בועז טופורובסקי: בטכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': עוד שנייה אני הולך לייחד פרק קצר על הטכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אסגור, ברשותך, את הפינה ההיא.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהדוגמה הכי טובה: כשאני הייתי ילד קטן, אולי עוד קודם, היה קמפיין על פרחים מוגנים.

בצלאל סמוטריץ': אני זוכר שכילד לא היה דבר כזה ללכת בטיול ולקטוף פרח מוגן, ימות העולם.

בצלאל סמוטריץ': נכון?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עוד פעם?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זאת ההצלחה היחידה שיש?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל קמפיין שאנחנו רוצים לעשות, מביאים את פרחי הבר.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, מהצלחות צריך ללמוד.

בצלאל סמוטריץ': העובדה היא שהצליחו לקחת סוגיה – אני לא רוצה להגיד שהיא אזוטרית כי אז חברת הכנסת חיימוביץ' תכעס עליי – –

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חס ושלום.

בצלאל סמוטריץ': – – אבל לוקחים סוגיה אזוטרית ומצליחים להכניס אותה למודעות של כל ילד וילדה במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ונדמה לי שזה עובד עד היום.

בצלאל סמוטריץ': בנושא תאונות הדרכים, אני אומר על עצמי: מי מאיתנו לא חוטא בזה?

בצלאל סמוטריץ': אני יכול להבטיח לכם שאני ארבעה חודשים כבר לא חוטא בזה, אבל זה לא חוכמה, אני לא נוהג.

בצלאל סמוטריץ': אבל מי מאיתנו נכנס לאוטו – אחרי שאנחנו עוברים ליד תאונה או רואים איזושהי כתבה או מישהו קרוב לנו חס וחלילה נפגע, אנחנו נזהרים.

בצלאל סמוטריץ': זה מחזיק שבוע, שבועיים, חודש, חודשיים, ואז גם אנחנו מתחילים – לא לכתוב, חס וחלילה, אלא רק לקרוא שנייה את ההודעה שקופצת לי בסמארטפון.

בצלאל סמוטריץ': כמה מאיתנו מסוגלים להיכנס לאוטו ולהחליט שהם שמים את הטלפון בתא הכפפות, ימות העולם, שאין טלפון מהרגע שעליתי על ההגה ועד הרגע שירדתי ממנו?

בצלאל סמוטריץ': כמה מאיתנו יוצאים כאן מהכנסת, וגם החדשים פה עוד יזכו לחוות את החוויה הזאת, ב-00:00, 01:00, 02:00, אחרי איזשהו דיון ארוך, ואומרים לעצמם: נו, אני נוסע עכשיו בכביש חופשי ואני עייף – ויותר מזה, אנחנו גם יודעים להצדיק את זה: אם אני אסע מהר אני פחות אירדם, אז אני מרביץ 120, 130, 140.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע אם מישהו פה מסוגל להרים ידיים ולהגיד: לי זה לא קורה.

בצלאל סמוטריץ': ואני חושב שזה פשע; מי שעולה לאוטו יכול, חס וחלילה, להיות רוצח.

בצלאל סמוטריץ': של עצמו, משפחתו, הנוסעים, אלה שנמצאים סביבו בכביש.

בצלאל סמוטריץ': זה תהליך ארוך של חינוך, של מודעות ושל אכיפה, שצריך להשקיע בו יותר ממה שמשקיעים בו עד היום.

דסטה גדי יברקן: אדוני השר, אבל אתה אומר את המובן מאליו.

דסטה גדי יברקן: יש אזורים שהמדינה יכולה למנוע אותם, וזה לא תלוי בטעות אנוש.

בצלאל סמוטריץ': תן לי דוגמה.

דסטה גדי יברקן: למשל כל כבישי הדמים בדרום.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרתי קודם, דיברתי על השקעה בתשתית של מוקדי סיכון.

בצלאל סמוטריץ': כשאנחנו מנתחים היום את התאונות, רוב התאונות הקטלניות לא מתרחשות דווקא במקומות שבהם התשתית היא לקויה.

בצלאל סמוטריץ': לפעמים זה הפוך, כשאתה בכביש לקוי אתה תיסע לאט ובזהירות, וכשאתה באוטוסטרדה אתה תרביץ.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול להרביץ עשר שנים והכול בסדר, עד השנייה שאיזשהו גורם שלא צפית קורה – קפץ לך חתול ונבהלת; רכב סטה טיפה לידך או מולך, ויכולת התגובה שלך, כי אתה נוסע מהר, הרבה יותר מורכבת.

בועז טופורובסקי: – – – בטכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תן לי רגע לדבר על הטכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': לפני שאני נותן כמה הערות, אתה צודק.

בצלאל סמוטריץ': וממש עכשיו עכשיו עכשיו, השבוע, יש צוות שלנו, של משרד התחבורה, שנמצא בארצות הברית בכנס בין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': זה מעורר המון שאלות.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אין עדיין פתרונות טכנולוגיים אולטימטיביים.

בצלאל סמוטריץ': תיארת את זה שמחשב לא טועה; מחשב קורס, ויש סייבר.

מאיר כהן: הוא הרג לא מזמן מישהו ברכב אוטונומי – –

בצלאל סמוטריץ': כן, אחד הבעלים.

מאיר כהן: – – כשהזינו את המחשב לא נכון.

בצלאל סמוטריץ': צריך לדעת את זה, יש עוד מרחק.

בצלאל סמוטריץ': יש עוד מרחק עד לסיטואציה האוטופית שאתה מתאר, ואגב, הסיטואציה האוטופית שאתה מתאר לא תחסוך רק מאות הרוגים בשנה; היא גם תפתור את בעיית הפקקים במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': כי כשמדברים על הכותרת הקטנטנה הזאת של mobility as a service, שהזכרתי אתמול ככה, בקצירת האומר, בוועדת הכספים – אף אחד לא יחזיק אוטו.

בצלאל סמוטריץ': אתה תקבל את השירות הכי זמין בעולם.

בצלאל סמוטריץ': חבל להחזיק אוטו.

בצלאל סמוטריץ': הכול יהיה שיתופי, הכול יהיה מתוכנן.

בצלאל סמוטריץ': לא יהיו פקקים, אגב, כי לא יהיו מרחקי תגובה.

בועז טופורובסקי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל בואו נגיד שיש זמן עד שנגיע אל העולם הזה, והעולם הזה, אגב, מעורר גם שאלות אתיות.

בועז טופורובסקי: זה תלוי בנו.

בצלאל סמוטריץ': כל העולם היום מתחבט גם בשאלות האתיות האלה.

בצלאל סמוטריץ': נניח שקרתה תקלה, מי אשם – הנהג, called so, שלא נוהג?

בצלאל סמוטריץ': היצרן?

בצלאל סמוטריץ': הבעלים?

בועז טופורובסקי: אבל זה הבעיות, ולא המהות.

בצלאל סמוטריץ': בועז, לא, לא, אני רק – אמרתי לך שאני מעיר כמה הערות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא חלוק עליך בתפיסה.

בצלאל סמוטריץ': אני מעיר כמה הערות.

בצלאל סמוטריץ': לדעתי, זה ייקח עוד זמן עד שזה יקרה.

בצלאל סמוטריץ': אתה צודק שאפשר לזרז את זה, אבל זה ייקח עוד זמן.

בצלאל סמוטריץ': זה מעורר לא מעט שאלות, גם טכנולוגיות אמיתיות:

בצלאל סמוטריץ': כמה הדבר הזה יודע באמת לעבוד, מהם הסיכונים שגלומים בו.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אפילו בהקשרי הסייבר – אני יכול בשנייה אחת להתחבר.

בצלאל סמוטריץ': אני עומד לידך, מתחבר ב-Wi-Fi לרכב שלך ומוריד אותך מהכביש.

בצלאל סמוטריץ': אז לא חסכת לא הרוגים ולא תאונות, ויצרת גם מוטיבציות – אני לא רוצה לתת רעיונות לאנשים שממילא מחפשים רעיונות.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה מאוד מורכב.

בצלאל סמוטריץ': מה שכן, אנחנו משקיעים עכשיו 30 מיליון שקלים בשנה מתקציב משרד התחבורה, דרך המדען הראשי, ספציפית להקשר הזה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מצוין שיש במדינת ישראל שני מגרשים, כבישים, שנועדו לניסיונות בתחום הזה.

בצלאל סמוטריץ': בעניין הזה אני כן חושב שאנחנו חלוצים בעולם, ולכן גם שלחנו משלחת מאוד מכובדת של דרג בכיר.

בצלאל סמוטריץ': המנכ"לית, אגב, הייתה אמורה לנסוע.

בצלאל סמוטריץ': היא לא נסעה גם בגלל שאלת הנר"ת שצריך לנהל וגם בגלל המשבר התקציבי שהיינו בתוכו עד אתמול, ואני עוד קצת מקווה שנפתור אותו ביום שני.

בצלאל סמוטריץ': אבל דרג מאוד בכיר של הנהלת המשרד נסע ונמצא ושותף.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מנהלים פה שיתופי מידע ופעולה בין-לאומיים גם ברגולציה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מכינים כבר – אם הייתה ממשלה זה כבר היה בא אל הכנסת – תיקון של התקנות.

בצלאל סמוטריץ': נכון להיום התקנות לא מאפשרות לנהל אירוע כזה, אז אנחנו עושים כבר תיקון של התקנות, כדי שאפשר יהיה להתחיל נסיעות מבחן אמיתיות.

מאיר כהן: מה עם התחבורה הציבורית, אדוני השר?

מאיר כהן: מילה על התחבורה הציבורית.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה הנושא הבא.

קריאות: זה הנושא הבא.

מאיר כהן: זה הנושא הבא.

מאיר כהן: טוב.

מאיר כהן: יופי.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מסכם ומסיים.

בצלאל סמוטריץ': אני מסכם ומסיים.

דסטה גדי יברקן: הוא תומך בזה.

מאיר כהן: מצוין.

בצלאל סמוטריץ': האתגר הגדול – ואני, בעזרת השם, הולך לקחת אותו, להיכנס בו באמת לעומק, לקחת אותו ברצינות, ללמוד מה שצריך ללמוד, ואיפה שצריך לצייח תקציבים, נצייח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה תספיק תוך חודש?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה תספיק תוך חודש?

בועז טופורובסקי: כמה זמן – – –

בצלאל סמוטריץ': תראו, אני חושב שזו שאלה – אורלי לא פה.

בצלאל סמוטריץ': היא אמרה: המשרד של סמוּטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': אז א.

בצלאל סמוטריץ': סמוֹטריץ', בחולם.

בצלאל סמוטריץ': החדשים מכם, לפחות תקפידו.

בצלאל סמוטריץ': זה גם לא המשרד שלי.

בצלאל סמוטריץ': אני סוג של פיקדון מדהים.

בצלאל סמוטריץ': מבחינתי, כל יום שאני שם, אני שם ל-100 שנה, עד הרגע שמישהו יחליט שאני לא שם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': באמת?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ראוי להערכה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: אני מציע, בועז וגדי: היות שב-19 בחודש יש יום שלם בכנסת, שאתה גם – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לנו יום, במסגרת שבוע הבטיחות בדרכים.

בועז טופורובסקי: יש גם בקשה לדיון גם בוועדת הכספים – – –

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: אתם רוצים עכשיו להביא את זה לוועדת הכספים?

דסטה גדי יברקן: מה השר אומר?

מאיר כהן: אתם לא מסתפקים?

יפעת שאשא ביטון: יש יום שלם.

בצלאל סמוטריץ': תראו, אני מציע: כיוון שיש יום שלם בכנסת במסגרת שבוע הבטיחות בדרכים, יהיה דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': כבר פניתי ביוזמתי ליושב-ראש הכנסת, ביקשתי שיהיה דיון.

מאיר כהן: יהיה דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': יהיו דיונים בכל הוועדות.

בועז טופורובסקי: – – –

רם שפע: כל הוועדות הקיימות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין ועדות.

בצלאל סמוטריץ': תקימו.

בצלאל סמוטריץ': מיקי, תקימו ועדות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני רוצה.

ינון אזולאי: יהיה דיון בוועדת הכספים ויהיה דיון כאן.

קריאה: – – – במליאה ב-19 בחודש.

מאיר כהן: יש.

מאיר כהן: ב-19 בחודש בכל מקרה יש דיון.

מאיר כהן: את מוזמנת.

חמד עמאר: יש דיון גם במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מתנגד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אני לא מתנגד, אם רוצים להעביר עכשיו לדיון.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מתנגד.

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: אין בעיה.

מאיר כהן: אז בואו נראה רק שהמציעים – – –

בצלאל סמוטריץ': הכנסת לא עמוסה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: בואו נהיה ענייניים.

מאיר כהן: בועז וגדי, בואו נהיה עניינים.

מאיר כהן: מה אתם מציעים?

בועז טופורובסקי: ועדת הכספים.

מאיר כהן: ועדת הכספים, בנוסף?

מאיר כהן: אתה מסתפק?

חמד עמאר: יהיה דיון בוועדת הכספים, יהיה דיון כאן – – –

יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא – – –

מאיר כהן: יש דיון בוועדת הכספים?

יפעת שאשא ביטון: בועז, זה מפצה על זה.

חמד עמאר: כן, יהיה דיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: יש דיון.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: נסתפק בזה.

מאיר כהן: נסתפק.

מאיר כהן: תודה לאדוני השר.

מאיר כהן: ואנחנו עוברים להצעה לסדר-היום הבאה.

דסטה גדי יברקן: אדוני השר, מה פירוש השם סמוטריץ'?

דסטה גדי יברקן: << הלסי >> פגיעה משמעותית בשירותי התחבורה הציבורית בעקבות קיצוץ בתקציבי חברות התחבורה הציבורית << הלסי >>

מאיר כהן: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: פגיעה משמעותית בשירותי התחבורה הציבורית בעקבות קיצוץ בתקציבי חברות התחבורה הציבורית – הצעות לסדר-היום מס' 7, 16, 32 ו-38.

מאיר כהן: אורי מקלב, בבקשה, אדוני חבר הכנסת.

מאיר כהן: שר התחבורה, היות שאתה ביקשת להיות מדויקים בזמן כי יש ישיבת קבינט, נהיה כולנו מדויקים בשלוש דקות לכל דובר – גם אתה, אדוני השר.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, זו גם ההזדמנות לברך אותך על התפקיד.

אורי מקלב: אבל לא סתם – מאז שאתה התמנית עד עכשיו, זה לא הרבה זמן, הצלחת להיות כזקן ורגיל ולדעת ולהוכיח גם ידע וגם את היכולות שלך כשר התחבורה.

אורי מקלב: אדוני השר, אני אומר שגם ההופעה שלך אתמול בוועדת הכספים, וגם באופן כללי, באמת מציפה שליטה בלתי רגילה בכל נבכי המשרד.

אורי מקלב: אתמול הייתה לך הופעה מרשימה מאוד בידע – התקילו אותך במגוון שאלות מכל חברי הכנסת, וזו הייתה בקיאות גדולה מאוד.

אורי מקלב: אבל, מעבר לזה, בעיניי זה גם שינה התפיסה.

אורי מקלב: אם פעם חשבתי שלהיכנס למשרד לתקופה קצרה זה דבר לא נכון, הוכחת שגם לתקופה קצרה זה דבר נכון ודבר שמשפיע ודבר משאיר רישום.

אורי מקלב: אבל באמת, הזמן הקצר – הזמן הזה – – –

ינון אזולאי: – – –

אורי מקלב: מה?

ינון אזולאי: הזמן שלו קצר, אתה לא יודע איך הזמן – – –

אורי מקלב: כן, אבל הזמן הזה לא נחשב כשזה מגיע למחמאות.

אורי מקלב: אני חושב שגם הנושא, הנושא שאנחנו מדברים עליו בעיקרון אולי נפתר אתמול בוועדת הכספים, יחד עם יושב-ראש ועדת הכספים, אבל אנחנו מדברים על כל נושא התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: ונגרם נזק – כשאנחנו מדברים על התחבורה הציבורית והחשש לשביתות, כל הזמן מרחפות השביתות.

אורי מקלב: אבל בשאר הדברים, אני חושב, שאנחנו רוצים בתחבורה הציבורית, בתפיסה שלך, שאתה תופס את האזרח, את הנוסע, לא רק התפיסה המקצועית והפתרונות – אני חושב שכאן יש את הבשורה, מכיוון שאני לא יכול לסבול את התשובות האלה שהרוב בסדר.

אורי מקלב: בתחבורה ציבורית "הרוב בסדר" זאת לא תשובה.

אורי מקלב: זה לא בגלל שהאלטרנטיבה אחרת.

אורי מקלב: לפעמים המיעוט, או כמה שזה מיעוט, זה 100% לא בסדר.

אורי מקלב: לכן אנחנו רוצים שהתחבורה הציבורית תהיה אמינה, זמינה, יציבה ויעילה מאוד, וגם יחס ושירות.

אורי מקלב: והיום, לדעתי, יש פער גדול מאוד, ואני לא יודע למה, בין ההשקעה, הביצוע והרצון לבין מבחן התוצאה של ההרגשה של האזרחים: האם יש לנו באמת תחבורה ציבורית טובה ואמינה, ואנחנו יכולים להתבסס עליה?

אורי מקלב: בסופו של דבר, גם היום בשנת תש"ף, בשנת 2020, אדם לא יודע – אימא עם הילדים שלה שכדי להגיע לרופא מקצועי בשכונה אחרת באותה עיר היא צריכה שני אוטובוסים, היא לא יודעת מתי היא צריכה לצאת כדי להגיע בזמן.

אורי מקלב: היא צריכה לקחת מרחבים בלתי נתפסים.

אורי מקלב: עדיין, אני אומר לך עכשיו, מהשבועיים-שלושה האחרונים: ילדים בני שלוש וארבע, תינוקות, שכבו על המדרכה כאן בעיר הבירה, בבנייני האומה, הרבה זמן בגלל שאוטובוסים לא הגיעו עד 02:00–03:00.

אורי מקלב: עדיין, גם בתקופה הזאת – – –

בצלאל סמוטריץ': דיברנו על זה בינינו ב-02:00.

אורי מקלב: אנחנו, על חלק מהדברים גם דיברנו.

אורי מקלב: אתה ער בשעות האלה, לכן אני אומר שאתה מכיר את זה.

אורי מקלב: גם היום, עדיין, בזמנים האלה, יש אלפי אנשים – הם באו לתחנות והיו צריכים לנסוע בסוף עם חאפרים ולשלם הרבה בגלל שהאוטובוסים לא הגיעו.

אורי מקלב: גם עכשיו אנשים – ואני אומר לך את זה בעדות, וגם אתן לך על זה אסמכתאות – לא הצליחו להגיע לחג, למקומות שבהם הם היו צריכים לחגוג בסוכות או בחג השני, בגלל שהתחבורה הציבורית לא נתנה להם מענה.

אורי מקלב: עדיין אנחנו רואים חדשים לבקרים – אנחנו עוד מעט ב-2020 – אוטובוס שעומד, מדומם מנוע, וניידת נמצאת שם בגלל מריבה: יש 100 נוסעים, לא מספיק, האוטובוס לא לוקח את כל הנוסעים, ואז הנהג לא רוצה לנסוע ואף אחד לא רוצה לרדת, מי ירד, עם ילדים – והמשטרה צריכה להתערב בזה.

אורי מקלב: אלה דברים, מחזות, שאנחנו רואים יום-יום.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לראות את זה.

אורי מקלב: עדיין, אני אראה לך תמונות מסך מהטלפון שלי – מ-01:00, 02:00, 03:00 – עשרות אנשים מתקשרים בנושא התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אני גם יכול להביא כדוגמה את ההלוויה האחרונה שהייתה, של הרב קרליץ.

אורי מקלב: מדוע אנשים שחוזרים מהלוויה או בדרך להלוויה – אנשים חיכו ארבע שעות לנסוע מבני ברק למודיעין עילית.

אורי מקלב: ארבע שעות.

אורי מקלב: צריך למצוא איזה פתרון לתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אין להם אלטרנטיבה.

אורי מקלב: מה אתה רוצה שהאזרח יעשה?

אורי מקלב: יקנה רכב?

אורי מקלב: הוא לא יכול – גם כשזה חריג.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר אפשר לייצר פתרונות, ואני אומר לך שאפשר לייצר פתרונות.

אורי מקלב: בסופו של דבר יש אפשרות.

אורי מקלב: ואני חושב שאפשר כמה דברים בסיסיים: צריך להיות מוקד של משרד התחבורה, מוקד אנושי שלכם, לא של החברות הציבוריות, מוקד שפתוח, ואנשים שלכם – עד 02:00–03:00, כשהשירות נגמר – שהם עונים, והם יודעים להפעיל ולהעיר את המנהלים של החברה ציבורית; ולא שהסדרן לא יודע, או שהנהג – מה אתה רוצה ממנו, ואין אוטובוסים.

אורי מקלב: ועדיין אני חושב שצריך תחבורה שיתופית, פיקוח אמיתי ואפקטיבי על אותם אוטובוסים.

אורי מקלב: אומר לי נוסע: תשמע, הוא עצר בכל תחנה, האוטובוס – ומייד נסע.

אורי מקלב: אני צחקתי, אני יודע למה הוא עשה את זה, כי אחרי זה ה-GPS יראה: לא עצרת בתחנה.

אורי מקלב: הוא הראה שהוא עצר, אבל הוא לא עשה תחנות.

אורי מקלב: הם מתחכמים.

אורי מקלב: אני חושב שאתה צריך לקיים אצלך שולחן עגול – אין עכשיו כנסת, אני לא יודע עד מתי – שולחן עגול עם אנשים שבאמת קרובים לסיפור הזה.

אורי מקלב: ואתה, כחבר כנסת שהיית פעיל מאוד, יודע כמה זה יכול להיות אפקטיבי.

אורי מקלב: אני חושב שהנושא של "חופשי יומי" לנוער צריך באמת לקבל אצלך – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: אני אסיים בזה.

אורי מקלב: שלא יישמע שאני לא מעריך את העבודה הגדולה, את ההשקעה האדירה, לראות כמה התרחבה התחבורה הציבורית, איזה מענים.

אורי מקלב: יש מקומות שזה בלתי נתפס, אבל עם כל זה, יש עדיין מחסור גם בזמינות וגם בהרבה מקומות.

אורי מקלב: אני רק רוצה לסיום דבר אחד, אדוני השר.

אורי מקלב: אני יודע, כמו שכולנו יודעים, שהתקבלה החלטה על תחבורה ציבורית עירונית בשבת.

אורי מקלב: אני בטוח בזה – כמו שאני מכיר אותך, באומץ הציבורי שלך וביושרה הציבורית שלך – שאתה, בגלל שאתה שומר שבת ואכפת לך הנושא הזה, לא תימנע מלטפל בנושא הזה כמו שצריך לטפל, במסגרת התחבורה.

אורי מקלב: ואני אגיד לך, ותגיד גם לאנשי המשרד שלך: היו לא מעט ניסיונות להקים תחבורה עצמאית, וולונטרית, לא לשם רווח, לתת מענה בריכוזי אוכלוסיות שהם צרכנים מאוד גדולים של תחבורה ציבורית, ולא נתנו שם את המענה.

אורי מקלב: משרד התחבורה ידע להילחם חזק נגד התופעה הזאת.

אורי מקלב: איזה מוטיבציה, איזה דבקות במטרה – אותו דבר צריכים גם בעניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, הנושא של יום מנוחה, הנושא של אופייה של מדינה יהודית, נקבע לפי השלטון המרכזי.

אורי מקלב: לא יכול להיות, והדבר הזה – –

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

אורי מקלב: – – פוגע באופי היהודי וביום המנוחה של העובדים.

אורי מקלב: ואנחנו צריכים – – –

מאיר כהן: חבריא, אמורים לדבר שלוש דקות, לא שש.

אורי מקלב: אני מסיים בשאלה.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי מקלב: אנחנו לא חושבים שהשלטון המקומי יכול להחליף את השלטון המרכזי, ודאי בשינוי הסטטוס קוו וגם בהיבט הרוחבי של כל הנושא של עבודה בשבת ותחבורה ציבורית בשבת.

אורי מקלב: כמו בכל הנושאים האחרים, גם מרכולים וגם תעשייה – –

דסטה גדי יברקן: – – –

אורי מקלב: – – זה אותו נושא.

אורי מקלב: אין הבדל בדברים.

אורי מקלב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנא מכם – לא רציתי להפסיק אותך, אדוני, כי בדרך כלל אתה מדייק בזמנים – תדייקו בזמנים.

אורי מקלב: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת משה אבוטבול, כבודו.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אתה יודע מה?

מאיר כהן: אתה צודק.

מאיר כהן: מוישה, זו פעם ראשונה שהוא עולה – ארבע דקות.

מאיר כהן: בבקשה, משה.

מאיר כהן: היינו ראשי ערים, אני ומשה, ובימי שישי, אחרי תפילת ערבית, כשהיינו בכינוסים, היינו באים לשמוע אצלו דברי תורה.

מאיר כהן: עליו נאמר: מתחיל דברי תורה במילתא דבדיחותא.

מאיר כהן: קודם היינו מתגלגלים מצחוק ואחרי זה היה מתחיל לשיר.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

משה אבוטבול: תודה.

משה אבוטבול: סגן יושב-ראש הכנסת, השר היקר, חברים נכבדים, אני דווקא באמת ארצה לפתוח – היום אנחנו נמצאים בשבוע שבו, ביום ו' הקרוב, יחול יום השנה השישי של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שבאמת הטביע את חותמו בהמון נושאים במדינה, גם בנושאים של מפעלים תורניים שהוא הקים, גם בנושאים חברתיים.

משה אבוטבול: בין שלל היצירות שלו זה כמובן גם תנועת ש"ס; הוא היה נשיא מועצת חכמי התורה והדריך אותנו במשך שנים רבות.

משה אבוטבול: אבל כולם שוכחים דבר מאוד חשוב, שבעצם הוא גם הקים את עולם התורה לתחייה, בכלל, אבל בעיקר את עולם התורה הספרדי, החזיר עטרה ליושנה.

משה אבוטבול: ואני דווקא בהזדמנות הזאת מנצל – השבוע ראיתי שבירכו את הסטודנטים לרגל תחילת שנת הלימודים, אז אני דווקא רוצה לברך את בני התורה היקרים, ששבים היום לזמן חורף בישיבות, זו הזדמנות לברך אותם שיתמידו, שיצליחו בעזרת השם.

משה אבוטבול: אתם יודעים שלילות החורף לילות מאוד ארוכים, קרא להם רב פנחס מקוריץ "לילות הזהב", כי יש עוד הרבה זמן ללמוד ולהתמיד, ולהספיק הרבה, גם בברסלב זה מוכר כך.

משה אבוטבול: אז נאחל לבחורי הישיבה, שמרן מאוד קידם אותם, הצלחה בלימודים.

משה אבוטבול: שימשיכו הלאה, בסייעתא דשמיא, להתקדם.

משה אבוטבול: ניגש לענייננו.

משה אבוטבול: אנחנו רוצים לדבר על הנושא של התחבורה הציבורית, כבוד השר היקר.

משה אבוטבול: המהות והתפקיד של התחבורה הציבורית – כידוע, יש שם כמה מטרות.

משה אבוטבול: המטרה הראשונה זה מניעת תאונות דרכים.

משה אבוטבול: ככל שיש פחות מכוניות, ומרכזים את כולם – נכון, היו תאונות דרכים גם באוטובוסים וכו' אבל הסיכוי הוא פחות גדול.

משה אבוטבול: ככל שיש פחות רכבים, זה יכול להפחית מאוד תאונות, כך אני מבין, כך גם שמעתי בעבר.

משה אבוטבול: זה גם מסייע לאנשים שאין להם כסף לרכוש רכב, כלי תחבורה.

משה אבוטבול: התחבורה הציבורית עוזרת להם.

משה אבוטבול: היא מסייעת למוגבלים, כאלה שבאמת קשה להם, וחוק הנגישות כולל גם את התחבורה הציבורית לנכים.

משה אבוטבול: הפחתת עומסי התנועה – כידוע, התחבורה הציבורית מפחיתה את זה.

משה אבוטבול: חיסכון במקומות חנייה – כך גם מקבלים יותר ויותר שטחים במדינה בכך שאנחנו מונעים את החנייה.

משה אבוטבול: כל הנושא הזה של זמינות ותדירות כדי להגיע לכל מקום בארץ.

משה אבוטבול: שינוע תלמידים למוסדות חינוך.

משה אבוטבול: ולצורך הנושא הזה, אדוני השר, פעלו כל השנים למען כמה דברים: ראשית, סבסוד של אותן נסיעות.

משה אבוטבול: הממשלה סבסדה את זה תמיד.

משה אבוטבול: נתיבים מהירים לאוטובוסים; כבישים רבים שעשו; עידוד ההמונים על ידי קמפיינים שעשו כדי שייסעו בתחבורה ציבורית, וכמובן שאטלים שעושים כדי שאנשים יוכלו להגיע לאותו מקום.

משה אבוטבול: ותמיד רוצים לנסות לשפר, למקצע, אפליקציות, הרבה דברים, מוקדי מידע, כנסים בנושא הזה, רכבות רבות – מעבר להוספת הקווים לנקודות שונות בארץ.

משה אבוטבול: שר התחבורה, אני חייב לציין, אדוני השר, שאנחנו יודעים שאתה מתאמץ – – –

מאיר כהן: אנשי כחול לבן, אתם מסיטים את השר מלהקשיב לדובר.

רם שפע: לשר מותר לדבר איתנו?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: זה הוא מפריע לכם.

משה אבוטבול: אדוני השר, אני בטוח שתרצה לשמוע שגם מחמיאים לך.

משה אבוטבול: אז אני יודע שאדוני השר מתאמץ, ורואים את ההתקדמות וההשתדרגות בחודשים מאז שאתה נכנסת לתפקיד, אבל אני רוצה לומר, ואנחנו דיברנו על זה גם אתמול בוועדת הכספים, דווקא על רמת בית שמש ג'2, שיש שם בקשות.

משה אבוטבול: הפניתי את זה אליך, אני בטוח שאתה תטפל.

משה אבוטבול: נחשפנו גם לעשייה מאוד יפה של חברי הרב מלכיאלי בשכונת רמת אברהם בבית שמש.

משה אבוטבול: יחד איתכם הוא פועל לפתור את הנושא הזה של התחבורה הציבורית שם.

משה אבוטבול: אבל אני דווקא היום נחשפתי לעוד נקודה שוודאי בטח הגיעה גם אליכם: הר יונה ג', שמבקשים שם תחבורה לפחות למקום אחד – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

משה אבוטבול: – – לירושלים, למקומות כאלה.

משה אבוטבול: גם את זה לא נותנים להם.

משה אבוטבול: אני חייב לציין דווקא את השר דרעי, השר שלנו, שמתוך הכספים הקואליציוניים שלנו העביר לנושא של תחבורה ציבורית.

מאיר כהן: תודה רבה.

משה אבוטבול: חייבים לעזור, תעזרו לנושא הזה, וכך נמנע את הדברים שציינתי.

משה אבוטבול: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יעלה חבר הכנסת רם שפע.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: סגן יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, השר סמוֹטריץ', לא סמוּטריץ', ישראל כידוע לך עומדת בפקקים.

רם שפע: לא סתם נראה לנו שבזמן האחרון זה נמשך יותר זמן, אנחנו מרגישים את זה, וגם כשיוצאים ב-06:00 וב-05:45, אנחנו עדיין עומדים בפקקים הרבה יותר מבעבר.

רם שפע: ישראל באמת עומדת בפקקים.

רם שפע: אני גר בעמק חפר, בקיבוץ גבעת חיים איחוד, יחסית לא רחוק מהמרכז, ועדיין אין לי שום סיכוי להסתדר בלי רכב, זה פשוט לא ריאלי, התחבורה הציבורית של היום באמת לא מאפשרת לי לעשות שום דבר.

בצלאל סמוטריץ': המנכ"לית שלנו גרה בעמק חפר, היא בניגוד עניינים, היא לא יכולה לעזור לכם.

רם שפע: אני מבין.

רם שפע: אכן המנכ"לית גרה בעמק חפר, ועושה עבודה טובה כבר הרבה שנים.

רם שפע: ראיתי שגם אתה אמרת שהיא עושה עבודה טובה, וזה יפה.

רם שפע: אז, באמת כולנו בפקקים.

רם שפע: אנחנו מקדישים לזה זמן אדיר, אנחנו מוותרים על זמן של משפחה ועל זמן של עבודה.

רם שפע: לצערי יש אנשים, בעיקר השר הקודם ישראל כץ, שעדיין חושבים שלפתוח כל יום מחלפים ומנהרות ועוד ועוד כבישים ולגזור סרטים זה הפתרון.

רם שפע: אבל אנחנו יודעים, כמו בכל מדינה מערבית ובכל העולם, שהפתרון היחיד הוא תחבורת המונים יעילה, זמינה ונוחה שתהיה ידידותית לסביבה ושנוכל לנסוע בה, לתת בה את האמון שלנו – להניח את הרכב בצד למשך השבוע ולנסוע בתחבורה ציבורית טובה.

רם שפע: אבל הדבר הזה תלוי במדיניות.

רם שפע: בהקשר הזה במשרד התחבורה בשנים האחרונות – ואני מוכרח לציין: במיוחד בחודשים האחרונים – יש כמה מהלכים חשובים, ולא נעלמה מעיניי העבודה שלך בעיקר סביב "נתיב פלוס" אבל גם בדברים אחרים, ואתה חוטף על זה הרבה אש, והמשרד בכלל.

רם שפע: אני חושב שהמהלך הזה מאוד אמיץ למרות הקשיים האדירים שעולים בגינו.

רם שפע: אבל צריך אומץ.

רם שפע: רק אתמול הגענו למצב של קיצוץ רוחבי – סליחה, קיצוץ משמעותי – שאומנם נעצר בוועדת הכספים והדברים יחסית טופלו, ואנחנו יודעים, ודיברתי על זה גם אתמול, שזה בעצם נכון רק עד דצמבר, ומינואר אנחנו שוב ניתקל בבעיה.

רם שפע: אותו קיצוץ פוגע קודם כול בנהגים, ואנחנו יודעים – דיברת על זה גם אתמול – שיש מחסור אדיר של 3,000 נהגים.

רם שפע: ואחר כך זה פוגע באותן אוכלוסיות שנוסעות בתחבורה הציבורית, ודיברו פה ידידיי לפניי שזו אוכלוסייה חרדית רבה ואוכלוסייה ערבית רבה ורוב האוכלוסיות שפשוט אין להן אפשרות לקנות רכב.

רם שפע: לכן, זה כל כך קריטי שנטפל בנושא הזה.

רם שפע: בהקשר הזה, אני רוצה גם להיות דוגמה.

רם שפע: אני חבר כנסת צעיר.

רם שפע: אגב, הכי צעיר במשכן, לפחות מהגברים.

רם שפע: כדי ללמוד נושא לעומק וכמו שצריך אז צריך לא רק לדבר עליו; צריך ללמוד כדי לספק פתרונות.

רם שפע: וגם, כאות מחאה על המצב הלא-טוב החלטתי שפשוטו כמשמעו אני אתלה את המפתחות שלי בכנסת בתקופה הקרובה ואני אסע רק בתחבורה הציבורית, בקארפול, בטרמפים, בכל דרך שאפשר, כדי באמת ללכת לפגוש את האנשים בשטח, את האזרח והאזרחית – –

פנינה תמנו: תגיד לנו איפה תהיה ונבוא לאסוף אותך בטרמפ.

רם שפע: הינה, פנינה כבר תבוא לאסוף אותי.

רם שפע: – – ולראות באמת מה אנשים מרגישים ואיך זה כשאני מסתכל להם בעיניים, נוסעים בכביש, עומדים שעות בפקקים, בין אם זה ב"נתיב פלוס" או בצפון או בדרום.

רם שפע: אני מזמין את כל מי שרוצה להצטרף אליי.

רם שפע: בהקשר הזה, אני לא יודע מתי נסעת בפעם האחרונה בתחבורה ציבורית, אתה מוזמן להגיד לי, אבל אם זה לא קרה לך לאחרונה, תצטרף אליי לאחת הנסיעות.

רם שפע: אני בטוח שהציבור יעריך את זה שהוא יראה אותך חווה את מה שהוא חווה ולא נשאר רק פה בכנסת.

רם שפע: אז זהו, תודה.

רויטל סויד: ייקח אותך להתנחלות שם, שבה הוא גר.

רם שפע: על זה ניאלץ לקיים דיון.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו שכנים, עמק חפר ושומרון, לא כזה רחוק.

קריאה: רם, בגילך גם נסענו בתחבורה ציבורית.

רם שפע: בגילי?

רם שפע: אני לא יודע כמה אנחנו רחוקים.

רם שפע: אבל חברת הכנסת סויד, אני הזמנתי אותו להצטרף לנסיעה איתי, אז הוא יצטרך לבוא למקום שאני אגיד לו, אני בטוח שזה יסתדר.

רם שפע: רק מילה אחרונה.

רם שפע: אגב, חבר הכנסת הציע קודם את השולחן העגול.

רם שפע: השר סמוטריץ', אני חושב שזה רעיון מצוין וכמובן אשמח לקחת חלק.

רם שפע: לא שמעת, אז אני אומר שהשולחן העגול – בשמחה גדולה, אפקטיבי.

רם שפע: בהצלחה לכולנו, תצטרפו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, נסיעה טובה.

מאיר כהן: אני מציע לך גם לעבור לגור בדימונה וגם לנסוע בתחבורה ציבורית.

רם שפע: אז ניסע ביחד.

מאיר כהן: לוקח לי עם האוטו שעתיים וחצי, ובתחבורה ציבורית – שש שעות לכל כיוון.

מאיר כהן: תודה רבה, כבודו.

בצלאל סמוטריץ': עד שנביא את הרכבת.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני קודם כול רוצה לומר שזו פעם ראשונה שאני חוזרת לנאום במליאה ולא מהצד, אלא ככה מהדוכן.

מאיר כהן: הפסקה של שלושה חודשים.

רויטל סויד: כן, שלושה חודשים, היה נחמד.

רויטל סויד: ותראה כמה דברים, אתה נשארת היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': עשו שטיחים חדשים לכבודך.

רויטל סויד: אז אני חייבת לומר שיש בזה אפילו משהו מאוד משמח.

מאיר כהן: ברוכה הבאה.

רויטל סויד: ברוכים הנמצאים.

רויטל סויד: תראה, אדוני השר, לכאורה ההצעה לסדר-היום הזאת בעצם התייתרה אחרי הדיון של אתמול, מכיוון שבוועדת הכספים באמת נעשתה אותה העברת כספים, כמה מאות מיליוני שקלים.

בצלאל סמוטריץ': מסתבר שלא כולה.

רויטל סויד: תכף אתה תסביר לנו את זה ונראה, אבל לכאורה הדיון הזה התייתר.

רויטל סויד: אבל גם מה שקרה זה כמו איזה פלסטר, כי בסוף אנחנו מדברים על תחבורה ציבורית.

רויטל סויד: בתחבורה הציבורית, מעבר לאיכות החיים שהיא מספקת, ואני מדברת גם על הבחינה של איכות הסביבה ועל העובדה שכל כך הרבה אנשים, חיילים, סטודנטים, צעירים, קשישים ומי שידם אינה משגת – וגם כתפיסת עולם: לעבור לתחבורה הציבורית, זה בהחלט.

רויטל סויד: הינה, רם ככה מוביל את זה.

רויטל סויד: הינה, אני כבר אומרת לך, רם, אני מצטרפת אליך ונעשה לנו איזושהי נסיעה.

רם שפע: בשמחה רבה.

רויטל סויד: I'm in, כמו שאומרים.

רויטל סויד: ניקח גם את בצלאל איתנו לנסיעה הזאת.

רם שפע: הוא יגיע, יגיע.

רויטל סויד: באמת, יש בזה גם ערך.

רויטל סויד: אנחנו רואים את המדינות, בעיקר באירופה, שבהן תחבורה ציבורית זה תפיסה, זה סוג של – זה החיים.

רויטל סויד: אז לראות שבגלל המצב שאנחנו נמצאים בו ובגלל שיש לנו ממשלת מעבר ובגלל שענייני התקציב לא מוסדרים, אז הדבר הכי פשוט זה לבוא ולעשות את אותו קיצוץ של 20% אחוז בחברות התחבורה הציבורית הפרטיות, כשהמשמעות של זה היא פגיעה באזרחי המדינה באופן מיידי – אז, נכון, אני חייבת לומר, השר, שאתה ואני חלוקים כמעט על הכול.

רויטל סויד: באמת אין כמעט דבר שאנחנו מסכימים עליו בתפיסת עולם, אבל אני חייבת לומר שאתה, מהרגע שהגעת למשרד, אתה עושה דברים מאוד טובים ונלחם פה וגם בוועדת הכספים, ויש איזושהי הקלה.

רויטל סויד: אבל עם כל הכבוד, מה שקרה פה זה אפילו לא פלסטר.

רויטל סויד: חייב להיות פתרון בהרבה מאוד מובנים, לפקקים ובעוד הרבה מאוד מובנים.

רויטל סויד: אבל הסיטואציה הזאת – כדי שלא נבוא ונעמוד פה בעוד בדיוק שבועיים, באמצע נובמבר, כשהתקציב הזה יסתיים ונעשה עוד פעם את ההצעה לסדר-היום הזו, חייב להיות לזה פתרון.

רויטל סויד: ואני מצפה מהשר שיראה איך פותרים את הסיפור הזה.

רויטל סויד: 3,000 נהגים חסרים.

רויטל סויד: יש בעיה עם כל התחבורה הציבורית.

רויטל סויד: היום, כשאנחנו רוצים לחנך את הציבור ואת עצמנו לנסוע בתחבורה ציבורית, זה הפתרון המיידי שחייב להיות.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: השר, תעלה ותגיב, ואחרי זה יש לנו דעה נוספת.

רויטל סויד: – – – הבא שלך?

רויטל סויד: יש כבר את המשפט הראשון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

מאיר כהן: אגב, בהעברה יש גם תוספת שעתית לשכר של הנהגים?

בצלאל סמוטריץ': חלק מההעברה – כן, העלינו ב-10% את השכר של הנהגים כחלק מהרצון לעודד ויש שם שיפוי של 250 מיליון.

בצלאל סמוטריץ': טוב, קודם כול, חבר כנסת שפע, אני אתן לך אחר כך את הטלפון של רושפלד, נראה לי שהוא עדיין מחפש שותפים לקארפול.

בצלאל סמוטריץ': אני לקבינט כבר לא אגיע.

בצלאל סמוטריץ': אם תהיה מלחמה, זה בגללכם.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתי שם לבלום.

בצלאל סמוטריץ': אולי ההפך: אם לא תהיה מלחמה, זה בגלל שלא הייתי שם לדחוף.

בצלאל סמוטריץ': אתם תחליטו.

יואב סגלוביץ': בדיוק.

יואב סגלוביץ': חיכיתי לראות מתי תבין מה אמרת.

בצלאל סמוטריץ': אתם תחליטו כמה זמן אתם רוצים שאני אדבר.

מאיר כהן: סמוטריץ', אני הייתי קושר אותך למקום הזה 24 כפול 7.

רויטל סויד: לגמרי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': אני, שנייה, בסוגריים קטנים, רק מסביר את האירוע שהיה לנו פה – הוא לא נסגר עד הקצה – רק כדי שנדע לדייק בפרטים ואחר כך נגיד כמה מילים על תחבורה ציבורית.

בצלאל סמוטריץ': מה שקרה זה שיש פערים במשרד התחבורה – גם בתחום הזה של תחבורה ציבורית אבל גם בתחומים אחרים של תשתיות – בין התקציב הבסיסי לבין הביצוע בפועל.

בצלאל סמוטריץ': קצת הסברתי את זה אתמול בוועדת הכספים – של מימוש מוקדם של הרשאות להתחייב, אנחנו בתקציב דו-שנתי.

בצלאל סמוטריץ': בא החשב הכללי – ועוד פעם, אני לא רוצה כרגע להעביר ביקורת, אבל החשב הכללי קיבל החלטה שהאחריות התקציבית שלו מחייבת לעצור תשלומים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שעשו קיצוץ בתקציב אלא תזרימית, הוא אומר: אני לא משחרר כסף שקיים במשרד התחבורה.

בצלאל סמוטריץ': לא מוכן לחתום על העברה עד שאגף התקציבים לא מראה לי שיש לו כסף לסגור את זה עד סוף השנה.

בצלאל סמוטריץ': מבחינתי זה היה בהפתעה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי שלא עושים דבר כזה בלי להודיע לשר.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הרבה הערכה לחשבים ואני מבין את האחריות התקציבית ואת התפקיד שלהם בתוך המארג, אבל לא יכול להיות מצב שאני כשר, שבסוף אחראי מול הציבור על השירות הזה ואחראי מול החברות המפעילות על הכסף הזה, אפילו לא מקבל טלפון שהם החליטו חד-צדדית לא לשלם כסף.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאותי קומם בחול המועד.

בצלאל סמוטריץ': בעניין הזה, שר האוצר חשב כמוני ואנשי אגף התקציבים חשבו כמוני.

בצלאל סמוטריץ': התשלום הזה יועבר, בעזרת השם, היום, אחרי שאתמול ראש אגף התקציבים, שאול מרידור, חתם על פנייה נוספת שתגיע לוועדת הכספים, של 650 מיליון שקל, שאמורה לסגור לנו לפחות עד סוף נובמבר, מה שהרגיע את החשכ"ל, אז הוא הולך לשלם גם את – צריך להבין: התשלום שנעצר, או 20% מהתשלום שנעצר עכשיו, זה הנסיעות שבוצעו כבר מאוגוסט.

בצלאל סמוטריץ': בסדר?

בצלאל סמוטריץ': החברות ביצעו, הנהגים קיבלו משכורת, מה פתאום אתה לא משלם להם?

בצלאל סמוטריץ': אבל אני מקווה שהאירוע הזה מאחורינו.

בצלאל סמוטריץ': שוב, בעוד סוג של סוגריים: בתוך הפנייה שהוועדה החליטה לעכב ליום שני – אני מאוד מכבד גם את חברי הוועדה – יש גם חלק של סובסידיות לתחבורה ציבורית, אז לא הכול עבר.

בצלאל סמוטריץ': העברנו חלק, את שיפוי שכר הנהגים, וההכשרות עברו, אבל חלק גדול מהגידול בסבסוד עוד לא עבר.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה מאוד שנצליח להעביר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי לא נשארה כדי לשמוע את התשובה.

בצלאל סמוטריץ': הבקשה היחידה שלי – שוב, מתוך המון כבוד לחברי הוועדה: בואו לא נבחן את זה פופוליסטית.

בצלאל סמוטריץ': אני בדקתי.

בצלאל סמוטריץ': כן, היא אמרה לי.

בצלאל סמוטריץ': אני הרי לא עסוק במקורות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לקבל את הכסף.

בצלאל סמוטריץ': אגב, זה כסף שמשרד התחבורה צריך לקבל אותו בבסיס.

בצלאל סמוטריץ': זה שהאוצר החליט לאתר את המקורות מפלאט זה לא בשליטתי.

בצלאל סמוטריץ': אבל בדקתי את זה.

בצלאל סמוטריץ': גם אותי זה הפתיע.

בצלאל סמוטריץ': מה, אתה לוקח כסף ממשרד הבריאות ומעביר אותו?

בצלאל סמוטריץ': זה, אגב לא לתכנון של קו לרעננה – לא חשוב כרגע – אבל אתה לוקח כסף ממשרד הבריאות?

בצלאל סמוטריץ': אז מה שהסתבר הוא שזה תקציב שלא מומש במשרד הבריאות כבר ב-2018.

בצלאל סמוטריץ': זה כסף שחוזר לאוצר.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים שעודף שלא חויב ולא עבר בוועדת הכספים משנה לשנה במשרדים הולך לאוצר.

יואב סגלוביץ': אבל ועדת הכספים אמורה להחליט מה לעשות איתו, ולא – – – פלאט.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': על זה אפשר להתווכח.

בצלאל סמוטריץ': צריך להבין: אם הסכום הזה לא יעבור, אז אנחנו נהיה באותו משבר תחבורה ציבורית.

בצלאל סמוטריץ': בסוף, הדילמה היא דילמה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר: אני כשר תחבורה לא יכול לקחת אחריות על המקורות שהאוצר מביא מהם את הכסף.

בצלאל סמוטריץ': אני עדיין לא מנהל את האוצר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו ממש ב-brief כמה מילים על תחבורה הציבורית.

בצלאל סמוטריץ': ברור שזה האתגר.

בצלאל סמוטריץ': אם בשנים הקודמות פרופיל ההשקעות של משרד התחבורה היה שני שלישים כבישים ושליש תחבורה ציבורית, אנחנו הולכים להפוך את זה.

בצלאל סמוטריץ': מבחינתי, זו כבר מדיניות.

בצלאל סמוטריץ': ככל שאני מוביל היום את ההכנות בתוך המשרד ומול אגף התקציבים, גם בתקציב 2020 ובטח בדיונים על תוכנית החומש הבאה אנחנו נהפוך את זה לחלוטין: שני שלישים תחבורה ציבורית ושליש כבישים.

בצלאל סמוטריץ': פשוט כי כבישים, כמה שלא נסלול – אנחנו גם מדינה קטנה ואנחנו מוגבלים, גם אי-אפשר להפוך את כל המדינה לכבישים – 300,000 כלי רכב חדשים עולים על הכביש בכל שנה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יכול לתת מענה.

בצלאל סמוטריץ': גם בדימונה עוד יהיו פקקים, בעזרת השם – –

מאיר כהן: יש.

בצלאל סמוטריץ': – – כי יש הרבה אנשים והרבה רכבים.

בצלאל סמוטריץ': צריך לעבור לתחבורה ציבורית.

בצלאל סמוטריץ': כשמדברים על תחבורה ציבורית, זה עולם שלם ומורכב מתשתית, מכלים, מאנשים שמפעילים – שוב, לכל הסקאלה – ומתקצוב סובסידיה.

בצלאל סמוטריץ': בסוף, בכל העולם תחבורה ציבורית מסובסדת.

בצלאל סמוטריץ': כשמדברים על נסיעות שיתופיות, גם זה כמובן עולם מאוד מאוד רחב.

בצלאל סמוטריץ': כולם מדברים על "אובר", אבל "אובר" זה פונקציה אחת.

בצלאל סמוטריץ': זה עולם מאוד מאוד מורכב, שצריך לעודד אותו, אבל לשם אנחנו הולכים.

בצלאל סמוטריץ': אין שום פתרון אחר, ולשם הולכים, והולכים בכל הכוח.

בצלאל סמוטריץ': באתי לפה מסיור, הייתי עכשיו בנת"ע, לוודא שעומדים בלוחות הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': הקו האדום ייפתח, בעזרת השם, באוקטובר 2021.

בצלאל סמוטריץ': עושים את כל מה שצריך כדי שזה יקרה.

בצלאל סמוטריץ': אני כבר אמרתי להם – עכשיו נערכים לשבעה מיליון נוסעים, ואני אמרתי: יהיו תשעה.

בצלאל סמוטריץ': קניתם 90 קרונות, תזמינו עוד 20 קרונות.

בצלאל סמוטריץ': הדבר האחרון שאני רוצה זה שאחרי שהרכבת כבר תסיים ונגזור את הסרט ונמחא כפיים ונחגוג, אחרי שלושה חודשים אנשים יעמדו כמו סרדינים, כמו שקורה פה ברכבת בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': מתברר שזה כלי טוב, ואין סיבה בעולם שמההתחלה הוא לא יעבוד.

בצלאל סמוטריץ': סתם, לסבר את האוזן, 1.1 מיליון אירו לקרון – 5 מיליון שקל; 20 קרונות, 30 קרונות – 100 מיליון שקל; לא מרגישים את זה על פרויקט של 6.5 מיליארד שקל.

בצלאל סמוטריץ': אין סיבה בעולם שהוא ייתקע.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה העולם, בסדר, מתחילים לדבר בצורה רצינית עכשיו כבר על מטרו.

בצלאל סמוטריץ': וזה ידרוש גם חקיקה, כי לא יכול להיות מצב שכשאני עובר בתחום של חמש רשויות מקומיות, כל רשות מוציאה לי את הנשמה עם כפית, ואני צריך לקבל היתר – היום אני צריך לקבל רישוי עסקים מכל עירייה כדי לפתוח תחנת רכבת בעירייה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, שמישהו יספר לי מה העירייה מבינה באיך נראית תחנת רכבת.

בצלאל סמוטריץ': יש רשות ארצית לתחבורה ציבורית, היא קובעת את התקינה, היא מובילה את הפרויקט, והיא תיתן לו את האישורים שלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נלך גם לצעדים – קח את הרשת הזאת של "מהיר לעיר", 17 רשויות, אנחנו עם כל רשות.

בצלאל סמוטריץ': נגיד מילה אחת על פוליטיקה: זה משרד רע, פוליטית, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה להיות בסדר בפוליטיקה, אז תן לאנשים את הכבישים, תן להם כיכרות, תן להם צמתים.

בצלאל סמוטריץ': המהלך הזה עכשיו, של הקארפול, אתה יודע, אנשים שאתה לא עושה להם טוב לא יצביעו לך, בטח לא במפלגה שלי.

בצלאל סמוטריץ': אנשים, דפקת אותם בעוד רבע שעה או חצי שעה בפקק, לא יצביעו לך בחיים.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, זה לא חשבון פוליטי, אבל אני עושה את מה שאני מאמין בו, מה שאני חושב שהוא טוב ונכון למדינת ישראל, והפוליטיקה – או כן או לא, באמת, הרבה פחות מטריד.

בצלאל סמוטריץ': אני מאמין בזה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי את זה חצי בצחוק, כי בסוף אני מאמין שלאורך זמן כולם יבינו שהדבר הזה הוא נכון.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לך שגם הנר"תים האלה, שעובדים מצוין כבר בשני צירים – גם באיילון וגם בכביש החוף לצפון הוא עובד מצוין, והוא יעבוד טוב גם לדרום; אנחנו נפרק את הקונפליקטים שיש לנו באזור פולג, אנחנו יודעים כבר מה צריך לעשות, ובעזרת השם נפתור את זה.

בצלאל סמוטריץ': מטפלים גם בכביש 57, כדי שמי שבא מבית ליד גם כן לא ייתקע.

בצלאל סמוטריץ': כבר הארכנו עכשיו את הרמזור, אנחנו מאריכים את המחסנית של הפנייה שמאלה לרחוב דגניה – באמת, יורדים לזה ברזולוציה מאוד מאוד נמוכה.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם באחריות שזה יעבוד, וגם הציבור לאט-לאט לומד איך הדבר הזה עובד.

בצלאל סמוטריץ': ואל תשכחו, בעוד חודשיים-חודשים וחצי אנחנו פותחים מחדש את השול לתחבורה ציבורית בשעות העומס.

בצלאל סמוטריץ': הוא נסגר מסיבות של בטיחות.

בצלאל סמוטריץ': מתקינים עכשיו מערכות טכנולוגיות כדי שהוא יוכל לשמש גם כשול וגם כנתיב בשעות העומס לאוטובוסים לתחבורה הציבורית.

בצלאל סמוטריץ': אבל, ופה אני רוצה להגיד אבל – איפה מקלב, הלך.

בצלאל סמוטריץ': אה, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': תראה, אני מדבר על המציאות של עכשיו, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': תחבורה ציבורית היא משאב מוגבל, משאב בחסר.

בצלאל סמוטריץ': חסרים אוטובוסים, ושוב, אני לא אפרט עכשיו איפה תקועים 2,000 אוטובוסים של שבעה מכרזים בגלל רכש הגומלין שחבר הכנסת לוי הזכיר, ככה, בוועדת הכספים; שנה ושמונה חודשים, צו ביניים של בית משפט – הזוי, הזוי, ואם הייתה ממשלה, אני גומר את זה בשנייה בחוק ההסדרים, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': בלי שאני נכנס עכשיו למה קורה עם אוטובוסים, ונהגים, ותקציבים – תמיד זה משאב בחסר – המפתח ליכולת למקסם אותו זה לנהל אותו נכון.

בצלאל סמוטריץ': המפתח ליכולת לנהל נכון את המשאב הזה ולמצות אותו בצורה מדויקת זה טכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הולכים לשם.

בצלאל סמוטריץ': אתה דיברת קודם על חדר מצב, אז אנחנו מאפיינים אותו.

בצלאל סמוטריץ': אני הנחיתי להכניס אותו כבר בתקציב 2020.

בצלאל סמוטריץ': 10 מיליון שקל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הולכים לפתוח – מי שלא היה, כדאי לו לנסוע לבקר בחדר ניהול תנועה של נת"י, נתיבי ישראל, משהו מדהים.

בצלאל סמוטריץ': הולך להיות חדר ניהול תחבורה ציבורית של משרד התחבורה שיהיה פתוח 24/6 עם מסכים.

רם שפע: מה זה 24/6?

רם שפע: לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': ראשון, שני, אפילו אתה – – –

רויטל סויד: הוא לא עובד בשבת.

בצלאל סמוטריץ': רם, אפילו אתה אמרת שנשאיר את הרכב בצד לסוף שבוע, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אפילו אתה מבין את זה מצוין.

רם שפע: לא, אמרתי הפוך – שנשאיר אותו במהלך השבוע, ניסע בתחבורה ציבורית – – –

בצלאל סמוטריץ': אז זה מה שאמרתי, אתה משאיר אותו לסוף השבוע.

בצלאל סמוטריץ': אתה מבין שבסוף שבוע אין לך תחבורה ציבורית.

בצלאל סמוטריץ': אפילו אתה מבין את זה מצוין.

רם שפע: בוא נעשה מרכז 24/6, ותחבורה ציבורית בשבת במקומות – – –

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, יהיה חדר ניהול, עם מסכים, נדע בכל רגע נתון איפה נמצא כל אוטובוס.

בצלאל סמוטריץ': ישבו בו נציגים של כל החברות המפעילות.

בצלאל סמוטריץ': יהיה נציג של כל חברה שיאייש בכל רגע נתון את החמ"ל הזה.

בצלאל סמוטריץ': הוא ידע לקבל פניות בזמן אמת ולטפל בהן בזמן אמת.

בצלאל סמוטריץ': שוב, טכנולוגיה – אנחנו מכניסים בתחילת השנה הבאה, בעזרת השם, תשלום באפליקציה.

בצלאל סמוטריץ': עולם שלם של big data, אני לא רוצה להיכנס אליו עכשיו, אבל היכולת בכל רגע נתון לדעת על כל אוטובוס איפה הוא נמצא, כמה אנשים יש בתוכו, כמה אנשים מחכים בתחנה לאוטובוס הזה – זה עניין של שנה-שנתיים, אנחנו לא רחוקים מזה.

בצלאל סמוטריץ': זה ישים אותנו במקום אחר בכלל.

בצלאל סמוטריץ': יש שתי חברות שזכו ובונות לנו את המאגר, ובעיקר את המחשב הענק הזה שידע לעבד את הנתונים האלה וידע להעריך, משנה לשנה, כמה אנשים ירצו לנסוע בקו מביתר לטבריה בחול המועד סוכות, כי הוא אוגר את זה לאורך שנים ויודע.

בצלאל סמוטריץ': היכולת שלנו להיערך לביקושים, ולנסות להתאים – אני כן רוצה להתייחס לזה במילה, דיברת קודם על הלוויה: בסוף, תחבורה ציבורית מנוהלת על בסיס סקרי ביקושים קבועים עם יכולות לתת מענה בתגבורים, שוב, כשזה על בסיס קבוע, כשאני יודע שבאזורים מסוימים יש.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע לתת מענה עכשיו להפגנה גדולה, או להבדיל, ללוויה או למשחק כדורגל, או למשהו שהוא – פה אנשים שנוסעים, שיסדרו.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם, אתה חיתנת בטח ילדים – אתה עושה הסעה לחתונה.

משה אבוטבול: – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': כשמועצת יש"ע הייתה מארגנת הפגנה של 100,000 איש בכיכר רבין בתל אביב, יש הסעות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מביא 100,000 איש בלי להודיע לאף אחד בהתראה של יום.

בצלאל סמוטריץ': אסביר לכם את הבעיה.

אורי מקלב: – – –

בצלאל סמוטריץ': אורי, שנייה, אתה יודע שהתאמצנו.

בצלאל סמוטריץ': אורי, תן לי להסביר לך את הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו יוצאים עכשיו למכרז של צי צף; דוגמה, יוצאים למכרז.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם, יהיה צי צף של חברות שאד-הוק יוכלו לתת מענה, אגב, לא רק לאירועים כאלה, אלא גם לשיבושים בכבישים.

בצלאל סמוטריץ': הייתה מחאת הציבור האתיופי, שיצרה שיבושים – ופה אני רוצה להסביר את הבעיה: אנחנו לא יודעים להחזיק מלאי, לא של אוטובוסים ולא של נהגים, בשביל הפיקים האלה.

בצלאל סמוטריץ': כשאתה אומר תיקח ממקום אחר, זה אומר שהנהג שעכשיו בא בלילה לעשות את הנסיעה הזאת מבני ברק לירושלים לא יכול מחר ב-06:00 להתחיל את הקו שהוא אמור לעשות.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז חברות פרטיות, אין להן את מכשירי הרב-קו, ואז, כשעוצרים בשער הגיא, כי צריך לעלות מבקר ולתקף את הרב-קו, אז כועסים למה מחכים עשר דקות בשער הגיא.

בצלאל סמוטריץ': החברות הפרטיות, אין להן תודעת שירות של תחבורה ציבורית, ולא תמיד אני יודע לקחת על זה אחריות בטיחותית.

בצלאל סמוטריץ': אורי, אתה יודע שאנחנו עושים את זה, אבל זה מוגבל.

בצלאל סמוטריץ': גם החברות הפרטיות – זה מוגבל.

בצלאל סמוטריץ': בחברה פרטית, אותו נהג שיעשה את ההסעה עושה מחר בבוקר הסעת תלמידים.

בצלאל סמוטריץ': הרי גם החברות הפרטיות לא מחזיקות צי אוטובוסים ריק ונהגים שמקבלים משכורת בלי לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': בסוף יש משאב מוגבל.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר, בשוטף היכולת תמיד תישאר מוגבלת, כי אף פעם לא יהיה לי 100% כסף לכל הביקושים, והיכולת לטייב את השימוש היא לדייק אותו באמצעות הידע הטכנולוגי – מסד הנתונים הגדול, ששומר זיכרון ארגוני לאורך שנים ויודע לצפות את הביקושים הלאה, ויותר מזה – בזמן אמת.

בצלאל סמוטריץ': אורי, אנחנו נדע על כל אוטובוס שעצר בתחנה, לא רק מהצ'יפ הזה של GPS, אלא כשהוא פתח את הדלתות, כמה אנשים הוא העלה.

בצלאל סמוטריץ': תהיה לנו מצלמה בכל אוטובוס שתוכל להעריך.

בצלאל סמוטריץ': אם אני יודע שהאוטובוס בחצי הדרך כבר התמלא ואני יודע מהאפליקציה של כל נוסע איפה הוא הולך לרדת, אז אני גם יודע שהאוטובוס יהיה מלא גם בתחנה הבאה, ואני כבר מוציא אוטובוס אחר.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לו: אל תעצור – אני מוציא אוטובוס אחר.

בצלאל סמוטריץ': זו היכולת לנהל את המשאב הזה נכון, שוב, בתוך מגבלות.

בצלאל סמוטריץ': אבל הבסיס הוא טכנולוגיה.

בצלאל סמוטריץ': אין בן אדם שיודע לצפות את הביקושים.

בצלאל סמוטריץ': אין בן אדם שיודע מה הולך בכל תחנה בכל רגע נתון, ומעריך מי רוצה לנסוע מתי.

בצלאל סמוטריץ': תמיד אנחנו מקבלים את הפניות האלה בזמן אמת, ולוקח זמן להוציא אוטובוס אחר וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אפרופו ועדת כספים:

בצלאל סמוטריץ': חלק לא מבוטל מהגידול בתקציב הסובסידיה שהבאנו לוועדה אתמול הוא תוצר של אותן נסיעות לא צפויות.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, הזכיין במכרז מוציא קו מסוים, הקו מתמלא.

בצלאל סמוטריץ': ההנחיה שלנו: הקו התמלא, בוודאי באוטובוס האחרון, אתה מוציא עוד אוטובוס; אתה לא משאיר נוסע בתחנה.

בצלאל סמוטריץ': זה משהו שלא מתוקצב מראש.

בצלאל סמוטריץ': הוא הוציא את הנסיעה – הוא צריך לקבל פר קילומטר את הכסף, בצדק, מגיע לו.

אורית פרקש הכהן: גם לבן אדם אחד?

בצלאל סמוטריץ': תראי, ההגדרה היא: כן.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו כמעט מקרים כאלה, אבל ההגדרה היא: כן.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אשאיר ב-01:00 אף בן אדם בצומת קסטינה שצריך להגיע לאשדוד.

בצלאל סמוטריץ': אין, לא יקרה.

אורית פרקש הכהן: גם הייתה העלאת שכר נהגים בנוסף.

אורית פרקש הכהן: זה חלק מהסובסידיה.

בצלאל סמוטריץ': אמרנו, הייתה העלאת שכר נהגים, היו השתלמויות, אבל היה גם גידול גדול, וזה יבוא ונשלים את זה, בעזרת השם, ביום שני.

ינון אזולאי: יש בעיה – – – יש רזרבות שאתה יכול לשים במידה מסוימת, של אוטובוסים.

ינון אזולאי: נגיד בלוויה, בסדר, הוצאתם את כל מה שרק אפשר.

ינון אזולאי: אבל יש דברים שהם על הסדר.

ינון אזולאי: כלומר, אם יש לך חגים, כמו שאמר – – –

בצלאל סמוטריץ': התייחסתי.

ינון אזולאי: אז סליחה.

בצלאל סמוטריץ': התייחסתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עושים את זה עכשיו, מייצרים זיכרון ארגוני, אבל ככל שהטכנולוגיה תהיה מוטמעת טוב יותר, ויהיה לנו את ה-big data ממוחשב, נדע גם לעקוב אחרי זה.

בצלאל סמוטריץ': אין ספק, יש מופעים קבועים על פני השנה שבהם אתה יודע שיש לך יותר ביקושים באזורים מסוימים: חופשים, חגים, בין הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': עונות כדורגל, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': יש לך עכשיו עונה מסוימת.

בצלאל סמוטריץ': גם היום אנחנו עושים את זה.

בצלאל סמוטריץ': אתם יודעים מצוין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתגברים בחול המועד ובין הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': מתגברים כל מה שאנחנו יודעים, ואנחנו יודעים הרבה.

בצלאל סמוטריץ': שוב, זה לא מלא.

אורי מקלב: להזכיר לך – – – הרב-קו – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, רק תנו לי עוד כמה מילים.

אורי מקלב: – – – הרב-קו – – – ברב-קו.

בצלאל סמוטריץ': תראה, אני לא אומר שהוא יוצא משימוש, כי מי שעוד אין לו אפליקציה וזה – אבל לא תצטרך רב-קו, וגם את הרב-קו משפרים.

בצלאל סמוטריץ': הינה, היה עכשיו באג.

רם שפע: הרב-קו הוא כרטיס לא חכם.

רם שפע: זאת בעיה לעבוד איתו.

בצלאל סמוטריץ': אבל הוא לא יכול להיות חכם בגלל בעיות רגולטוריות: ברגע שהוא כרטיס חכם, הוא הופך לכרטיס אשראי.

רם שפע: אני יודע, אני יודע.

בצלאל סמוטריץ': אבל סתם, הינה, הייתה תקלה, ולא ידענו עליה, שאחרי עשר שנים פג תוקפו של הרב-קו.

בצלאל סמוטריץ': לא ידענו.

בצלאל סמוטריץ': אז נתתי הנחיה – מאריכים, ונתתי הנחיה ששולחים לכל בן אדם.

בצלאל סמוטריץ': אז הארכנו בחצי שנה, אוטומטית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו שולחים לכל בן אדם שהולך על זה מראש.

רויטל סויד: בצלאל, אנחנו נגיש עוד הרבה הצעות לסדר-היום.

אורית פרקש הכהן: מעכשיו אנחנו מביאים אותך כל שבוע.

בצלאל סמוטריץ': רק עוד שני משפטים אחרונים על תחבורה ציבורית.

בצלאל סמוטריץ': אתה דיברת הרבה, רם, בצדק מוחלט, על האמינות של התחבורה הציבורית, והאמינות של התחבורה הציבורית נגזרת – ופה אמרתי, זה תשתית הסעת המונים גדולה – משני אלמנטים מרכזיים.

בצלאל סמוטריץ': הראשון זה באמת יכולת הדיוק בזמנים, וזה תוצר של מלאי, תוצר של עובדה שהנהג לא יתעסק בלגבות כסף, תוצר של זה שהוא לא יעמוד בפקקים – אגב, זה גם יעזור לי לנהל נכון את המשאב כי במקום שהאוטובוס יעשה סיבוב בשעה, הוא עושה בחצי שעה.

בצלאל סמוטריץ': בשעה הוא עושה שני סיבובים, ובאותו כסף מבחינתי.

בצלאל סמוטריץ': לכן הרשת של הנתיבים המהירים, גם הנתיבים המהירים בבין-עירוני וגם המהיר לעיר עכשיו בתוך מטרופולין גוש דן.

בצלאל סמוטריץ': המרכיב השני זה הקישוריות.

בצלאל סמוטריץ': בסוף, ואתה תראה את זה בימים הקרובים – אגב, אולי תביא לי את המפתחות?

בצלאל סמוטריץ': חבל לתלות על הקיר, זה מיותר, אנחנו נמצא מי שישתמש בזה.

איתן גינזבורג: רגע, אתה מצטרף אליו או לא?

בצלאל סמוטריץ': אבל צריך להבין שכדי שאתה תוכל להשאיר את הרכב בכנסת, תוכל להשאיר את הרכב – – –

רם שפע: תזכור, אני אומר לך שהוא יצטרף.

בצלאל סמוטריץ': כדי שתוכל להשאיר את הרכב בכנסת ולהגיע עד הבית אתה צריך את מה שאנחנו קוראים מענה door to door, מדלת לדלת.

בצלאל סמוטריץ': זה בנוי תמיד על קישוריות.

בצלאל סמוטריץ': הרי אין רכבת שתביא אותך מפה הביתה.

אורית פרקש הכהן: וזה מה שאמרתי לכם, שאין – – – ולכן אסור לעשות אגרת גודש – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חייב לך תשובה על אתמול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עובדים עכשיו מאוד קשה לייצר את המוביליות הזאת, לייצר את הקישוריות הזאת בין המרכיבים השונים של תחבורה ציבורית: אוטובוס ורכבת, ואגב, בהקשר הזה, נסיעות שיתופיות הן מרכיב מאוד משמעותי – אני לא אבוא לעבודה עם רכבת אם בסוף אני צריך לקפוץ שנייה לבית מרקחת מהעבודה ואין לי איך, אבל אם אני באפליקציה תוך דקה וחצי מקבל בפחות מ-7 שקלים רכב שאוסף אותי ועושה את זה, אז אני לא צריך לקחת את האוטו; וזה אופניים ושבילי הליכה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו משקיעים עכשיו, למרות הקיצוץ, 100 מיליון שקלים נוספים בשבילי אופניים.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אנחנו מאותגרים מאוד עם אופניים בתוך הרכבת, אז לטווח ארוך זה להוסיף קרונות אופניים.

בצלאל סמוטריץ': זה לוקח זמן.

בצלאל סמוטריץ': הינה, לא אמרתי קודם: ויתרנו עכשיו על 700 מיליון כבישים, כהחלטה, ואנחנו קונים 70 קרונות חדשים לרכבת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': נגלה ראשונה תגיע כבר בינואר, בעזרת השם, ונגלה שנייה – באמצע השנה.

בצלאל סמוטריץ': 70 קרונות חדשים בעשרה מערכים לעשרה קטרים – זה נותן לנו יכולת לשפר תדירויות וזמינויות ופחות צפיפות בתוך הרכבת.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אז עם אופניים אתם מכירים את המדיניות החדשה, כרגע היא מגבילה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מגבים אותה בחניות לאופניים, שיהיו גם בטוחות – ניקח עליהן אחריות – במתחמי התחנה, ונגדיל את ההיצע של הקורקינטים המושכרים.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אבל זה הווקטור – אמרתי: מצד אחד, להשקיע בלפתח את המשאב הזה ולנהל אותו יותר נכון, אבל המון המון תשומת לקישוריות ולתת מענה משלים מהרבה מאוד מרכיבים.

בצלאל סמוטריץ': אגרת גודש – אני עדיין חייב לך, הוא רוצה שאני אחתוך.

מאיר כהן: תודה, כבודו.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מה מציעים לעשות עם זה?

בצלאל סמוטריץ': מה שאתם רוצים.

קריאה: לנסוע בתחבורה ציבורית.

מאיר כהן: תמיד לשרי תחבורה יש תשובות ארוכות וטובות.

מאיר כהן: כן, אדוני השר, מבחינתך אין – אוקיי, לפני שאנחנו נעבור להצבעה יש שתי דעות נוספות.

מאיר כהן: אני מבקש: דקה לכל אחת.

מאיר כהן: זה לא נאום, זה דקה.

איתן גינזבורג: אני יורד.

מאיר כהן: אתה יורד, אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת ארבל, בבקשה, כבודו.

משה ארבל: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, את הנתונים להלן קיבלתי מגורם במשרד התחבורה: מוניות שירות בסופי שבוע בתוך העיר תל אביב: קווים 2, 4, 5 ו-16; קו מחיפה לתל אביב משכונת הדר בחיפה לתל אביב; מוניות שירות מנתניה לתל אביב; קו מירושלים לתל אביב; מוניות שירות 66 ו-51 מפתח תקווה לתל אביב דרך רמת גן וגבעתיים; קו מרחובות לתל אביב; מלוד-רמלה לתל אביב; מחיפה-עכו-נהריה לתל אביב; מנצרת לתל אביב; מכרמיאל לתל אביב – בכל הקווים הללו, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, פועלות מוניות שירות בסופי שבוע.

משה ארבל: הדמגוגיה, קווים לדמותה.

משה ארבל: זה לא מספיק, ומביא את מר רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב, להוציא 12.5 מיליון שקל בשנה על חשבון סיוע מכספי הארנונה לאוכלוסיות מוחלשות ועניות בדרום תל אביב, תוך פגיעה משמעותית בכבודה של שבת קודש ובסטטוס קוו ללא שום צורך.

משה ארבל: חשוב מאוד לשים את הדברים האלה על דיוקם.

משה ארבל: גם מי שנזקק לתחבורה ציבורית בשבת יש לו כיצד לנוע.

משה ארבל: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: המציעים – רם ומי עוד?

מאיר כהן: אורי, בבקשה.

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, אתם מסתפקים?

רויטל סויד: לא, דיון בוועדה.

מאיר כהן: ממילא יש ביום שני המשך של הקיצוץ.

מאיר כהן: תחליטו אתם.

מאיר כהן: יש ביום שני.

אורי מקלב: לוועדת הכספים.

מאיר כהן: אוקיי, אנחנו עוברים להצבעה על המשך דיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: מי שבעד – זה המשך דיון בוועדת הכספים; חבר הכנסת מרגי, ברוך הבא.

מאיר כהן: מי שנגד – זה להסיר מסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה הזמנית לענייני כספים נתקבלה.

מאיר כהן: עשרה בעד, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, המשך דיון בוועדת הכספים.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, אם ירצה השם, ו' בחשוון התש"ף, 4 בנובמבר 2019, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.