ישיבת מליאה, כנסת 22, פרוטוקול מספר 4, 2019-10-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ל' בתשרי התש"ף, 29 באוקטובר 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בנאומים בני דקה, ואחר כך – נאומי בכורה של חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בסביבות השעה 17:00 אנחנו נקיים ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת האלוף במילואים רחבעם זאבי גנדי במלאת 18 שנים להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה בלבד לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין מוזמן להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, תפתח בבקשה היום את הנאומים.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול קיבלתי הרבה שיחות טלפון, בעצם הוצפתי בשיחות טלפון, מתושבים מהצפון, במיוחד דרוזים מהכפרים הדרוזיים.

חמד עמאר: כולם קראו איזו כתבה באחד העיתונים שדיברה על כך שחבר הכנסת אלעזר שטרן מכחול לבן מקדם הצעת חוק שתאסור שימוש בתנורי הסקה בעץ, נפט, סולר.

חמד עמאר: אנשים כל כך היו מודאגים, שאפילו ראש מועצת בית ג'ן התקשר אליי.

חמד עמאר: למי שלא יודע, בבית ג'ן יש שלג בחורף.

חמד עמאר: גם ברמת הגולן יש שלג בחורף.

חמד עמאר: לאסור שימוש בתנורי הסקה בעץ זה מכה אנושה לאנשים האלה.

חמד עמאר: הם במצב כלכלי הכי קשה שיש.

חמד עמאר: לכן, אני קודם כול פונה לחבר הכנסת אלעזר שטרן: תוריד את הצעת החוק הזאת.

חמד עמאר: היא פוגענית מאוד.

חמד עמאר: היא פוגעת באוכלוסייה הכי חלשה שיש.

חמד עמאר: שנית, הציבור לא יכול לעמוד בהצעת החוק הזאת.

חמד עמאר: אני לא רוצה להגיד, אבל עשרות שנים, מאות שנים, אנשים מחממים את הבתים שלהם בעץ.

חמד עמאר: שלישית, אני עצמי אעשה הכול כאן בכנסת על מנת שהצעת חוק כזאת לא תעבור.

חמד עמאר: לא תהיה הצעת חוק כזאת במדינת ישראל, כי היא הצעת חוק פוגענית.

חמד עמאר: אנחנו מחממים את הבתים שלנו בתנורי הסקה בעץ.

חמד עמאר: גם אני עושה את זה, הרבה עושים את זה; בעצם כל אנשי הצפון עושים את זה.

חמד עמאר: שוב אני פונה לחבר הכנסת אלעזר שטרן – חבל שהוא לא נמצא כאן איתנו.

חמד עמאר: אני מכיר אותו אישית, ואני חושב שאין כוונתו לפגוע באזרחים שהם במצב כלכלי הכי קשה.

חמד עמאר: אני פונה אליו שוב שיוריד את הצעת החוק הזאת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: היא לא צריכה להגיע בכלל לדיון בכנסת.

חמד עמאר: בסוף, אני רוצה להגיד לכל אלה המודאגים: אפילו עדיין אין ממשלה, כך שאין הצעות חוק.

חמד עמאר: אל תדאגו, אל תחשבו שכבר יהיה עונש כזה של 14,400 שקל לכל מי שישתמש לחימום הבית בתנורי הסקה בעץ.

חמד עמאר: לא תהיה הצעת חוק, אין הצעת חוק כזאת.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר גולן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יזהר שי.

יאיר גולן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד שעה קלה נציין את יום הזיכרון לרחבעם זאבי, זיכרונו לברכה.

יאיר גולן: אני אתייצב לאירוע הזה מתוך נאמנות לנוהג הכנסת ומתוך כבוד לרחבעם זאבי כלוחם, כמפקד, כמשרת ציבור, כמחוקק וכשר.

יאיר גולן: עם זאת, לנוכח הפרקים השנויים במחלוקת בעברו הפוליטי והאישי, ראוי לכנסת וראוי למדינת ישראל לבטל יום זיכרון זה.

יאיר גולן: האנשים הזוכים להנצחה לאומית, ראוי שיהיו מנהיגי הדור ומופת לדורות שעוד יבואו.

יאיר גולן: את הנצחת זכרו של רחבעם זאבי ראוי להזכיר ברמה המקומית, המוסדית, המשפחתית.

יאיר גולן: ואני אומר את הדברים מתוך כבוד רב לו, לפרקי מורשתו, אלה שבהם ראוי ונכון להתגאות.

יאיר גולן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יאיר גולן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יזהר שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת משה ארבל.

יזהר שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יזהר שי: חברות וחברי הכנסת, אתמול הוגש כתב אישום על המתה בקלות דעת כנגד ראש מכינת בני ציון ומנהל התוכניות החינוכיות, שהיה מדריך בטיול ההוא שהפך לאסון באפריל 2018.

יזהר שי: תשע נערות ונער נהרגו באסון הנוראי ההוא, ושניים נוספים נחבלו חבלות חמורות.

יזהר שי: ואני שואל את עצמי: האם למדנו מספיק?

יזהר שי: האם עשינו מספיק, אנחנו, כאנשים שאמורים לחוקק ולפקח על עבודות המשרדים השונים כדי למנוע חלילה את האסון הבא?

יזהר שי: קודם כול, בואו נזכור: מדובר במפעל לאומי חשוב מאין כמותו.

יזהר שי: המכינות מקבלות את מיטב הנוער שלנו, מכשירות את הנוער שמתנדב לדחות את השירות הצבאי שלו ולהיות שם, לרכוש כלים נוספים, לעסוק בפעילות ציונית, ערכית, חברתית, ואחרי כן לתת חזרה, אם במסגרת השירות הלאומי או הצבאי שלהם וכמובן כשהם יוצאים לחיים האזרחיים ואם בכל מסגרת אחרת.

יזהר שי: חובה עלינו להסתכל אחורה, להסתכל על מה שהיה שם, ולבדוק את תפקידנו בכל המעגל הזה של הגנה על שלום המשתתפים במכינות הצבאיות.

יזהר שי: בסיכום הבדיקה של מבקר המדינה בנושא נאמר שמתוך אחריות לאומית למניעת האסון הבא, על משרד החינוך ומשרד הביטחון ללמוד את הפערים ולהסיק מסקנות.

יזהר שי: לא ראינו, לא ראינו עדיין עבודה מסודרת שהתפרסמה, נחקרה, נבדקה וגם נחקקה בספרים השונים.

יזהר שי: אני קורא למשרד החינוך ולמשרד הביטחון לשתף פעולה, ולנו כמחוקקים ומפקחים לעשות את כל מה שניתן כדי ללמוד, להסיק מסקנות ולמנוע חלילה את האסון הבא, כדי להמשיך את המפעל המפואר הזה לטובת מדינת ישראל.

יזהר שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יזהר שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מזה תקופה אנו עדים לכנופיה שמנצלת את תמימותם ותמימותן של נערים ונערות רבים, רובם מאוכלוסיות מוחלשות, שמוצע להם מימון כרטיס טיסה וטיול לחו"ל בתמורה ליצוא צמח הגת.

משה ארבל: מנתונים שקיבלתי ממשרד החוץ עולה כי למעלה מ-70 נערים ונערות עצורים ברחבי העולם בגין סחר בגת, שנחשב לסם מסוכן באותן מדינות.

משה ארבל: נציג משרד החוץ שעימו שוחחתי בנושא עדכן אותי בדבר מאסרו של נער ישראלי ממוצא אתיופי בטורקיה שנשפט לעשר שנות מאסר.

משה ארבל: שמו לא פורסם לבקשת משפחתו, לנוכח מצבה הרפואי של אימו.

משה ארבל: שוחחתי עם בני משפחתו, והם מסרו לי פרטים על מצבו.

משה ארבל: על אף העובדה שנציגי משרד החוץ הציגו בפני משטרת ישראל את השמות והפרטים של ראשי הכנופיה, נמנעת המשטרה מלטפל בנושא בשל העובדה שהסחר מותר בישראל.

משה ארבל: על כן, אבקש להעלות את הנושא למודעות חבריי חברי הכנסת וגורמי האכיפה הכלכלית בעניינם על מנת למנוע מנערים ונערות תמימים לחוות עמידה לדין פלילי, ימי מעצר, עונשי מאסר כבדים, תוך שתיקה מוחלטת של המשפחות המוחלשות.

משה ארבל: אבקש בדקה זו להיות להם לפה, להזהיר גדולים על הקטנים, לשוחח עם הנערים ולא לאפשר להם להתפתות אחר הצעות מפוקפקות מעין אלו לטיולים חינם תמורת סחר בצמח הגת.

משה ארבל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת משה ארבל.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שאני מתערב בדיון, אבל זה כל כך חמור.

יולי יואל אדלשטיין: אני, למשל, פעם ראשונה שומע את הסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי מציע לך: אתמול הודעתי שאנחנו עוברים – גם אישרתי אתמול את השאילתות, אז אני מציע לך מאוד להגיש שאילתה, ואז נקבל גם תשובה מוסמכת בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע חמור ביותר.

משה ארבל: אשתמש בכלי הזה, בשמחה.

משה ארבל: תודה רבה.

משה ארבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'אבר עסאקלה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלון שוסטר.

ג'אבר עסאקלה: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתחיל בלהצטרף לקריאה לחבר הכנסת שטרן למשוך את הצעת החוק בענייני ההסקה, שמבחינת תושבי הצפון זה ממש אסון.

ג'אבר עסאקלה: אבל הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו זה בהמשך למה שאמרתי אתמול על חוק קמיניץ.

ג'אבר עסאקלה: היום קיבלתי טלפון מחריד מאישה אלמנה מאחד הכפרים בצפון, שעומדים להרוס לה את הבית.

ג'אבר עסאקלה: היא מיצתה את כל התהליכים, למרות שהשטח שהבית בנוי בו הוא בשלבי תכנון.

ג'אבר עסאקלה: אני רוצה לקרוא לממשלה, שאיננה כאן, להקפיא מיידית את ההריסות, את צווי ההריסה, ולחבר הכנסת המיועד להקים את הממשלה הבאה אני קורא:

ג'אבר עסאקלה: אחד הדברים הראשונים הוא להקפיא את הריסת הבתים.

ג'אבר עסאקלה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עסאקלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלון שוסטר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ינון אזולאי.

אלון שוסטר: יושב-ראש הכנסת, חברים, מכיוון שהיו שתי התייחסויות של חברי כנסת, לכאורה, לגבי הצעת חוק של אלעזר שטרן, בדקתי את זה.

אלון שוסטר: גם אליי הגיעו פניות.

אלון שוסטר: מדובר בפנייה של אלעזר שטרן למרכז המחקר והמידע, למוסד שלנו כאן, לבחון את הסוגיה.

אלון שוסטר: לא מדובר בהצעת חוק קונקרטית, ולכן אפשר להרגיע את התושבים שפנו – ואני מבין את מצוקתם.

אלון שוסטר: אני מבקש לומר מילה על הנעדרים, השבויים והנעדרים.

אלון שוסטר: אני תושב עוטף עזה, וחי כל חיי 1.3 קילומטר מהגבול.

אלון שוסטר: בצוק איתן ובתקופה שלאחר מכן נוצר מצב שבו יש לנו, למדינת ישראל, גופות של חיילים שחירפו נפשם למעננו ואזרחים ישראלים שחצו את הגבול ונמצאים מוחזקים באופן לא חוקי, לא אנושי, ברצועת עזה.

אלון שוסטר: יחד עם חברי חבר הכנסת גדי יברקן אנחנו נקים את השדולה למען השבת החטופים והשבויים.

אלון שוסטר: אני אומר את זה בתור מי שנמצא ועומד בשורה הראשונה – או יעמוד בשורה הראשונה – בכל מקום שיעסקו בשיפור מצב התשתיות ומצב החיים של השכנים שלי ברצועת עזה.

אלון שוסטר: אבל העיקרון של אנושיות מול אנושיות, מעשים הומניטריים מול מעשים הומניטריים, צריך לעמוד לנגד עינינו.

אלון שוסטר: אני מאוד מקווה שממשלה חזקה, יציבה, רחבה, יהיה לה העוז, הכוח לעמוד בתשלום מחירים שייתכן שניאלץ לשלם כדי לבצע את המובן מאליו – להשיב גופות של חיילים ולהחזיר אזרחים חטופים שאין לנו מושג מה קורה איתם.

אלון שוסטר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שוסטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: ינון אזולאי – איפה?

יולי יואל אדלשטיין: נעלם?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, גם קורה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן גינזבורג.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החברה הערבית ותושבי כפר קאסם ציינו היום את יום השנה ה-63 לטבח הנוראי שהיה בכפר: בשעות הערב חזרו אנשים, גברים, ילדים ונשים, ולא ידעו שיש עוצר בכפר, ונרצחו 49 מהם.

סעיד אלחרומי: שני נשיאים של המדינה הגיעו לכפר קאסם והביעו צער על הטבח הזה, אבל אני חושב שהגיעה העת להכיר בטבח כפר קאסם על כל המשתמע מההכרה בטבח הנוראי הזה.

סעיד אלחרומי: צריך לסגור כבר ולעבור הלאה, קדימה, אבל להכיר באופן מלא, על כל המשתמע מזה, בטבח כפר קאסם.

סעיד אלחרומי: היום פגשנו את הדור הרביעי – השלישי או הרביעי – והילדים.

סעיד אלחרומי: חלק גדול מהפצועים, אם לא כולם, כבר אינם בין החיים, אבל הפצע לא הגליד, הפצע עדיין פתוח, וצריך לעשות את המקסימום לסגור את זה ולהכיר בטבח הנוראי הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן גינזבורג, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב כהן.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: חבריי חברי הכנסת, מינהל התכנון פרסם לאחרונה מסמך המלצות לביטול תמ"א 38 – התוכנית הארצית למיגון מבנים מפני רעידות אדמה.

איתן גינזבורג: ברור לכולם שרעידת אדמה עומדת לקרות, השאלה היא רק מתי.

איתן גינזבורג: ולכן, חשוב מאוד להיות מוכנים ולחזק מבנים לפני שהם יהפכו בזמן אסון למלכודות מוות.

איתן גינזבורג: אבל צריך לומר את האמת הכואבת: המסמך הזה הוא הודאה בכישלון.

איתן גינזבורג: המדינה בעצם מעידה שתמ"א 38, שנולדה כתוכנית מצילת חיים, נכשלה במשימה הקריטית לחזק כמה שיותר מבנים ישנים.

איתן גינזבורג: אבל הכישלון של הממשלה הוא בעיקר במקומות שבהם היא הייתה הכי נדרשת: ביישובים שנמצאים בסיכון גבוה ביותר, על השבר הסורי-אפריקני, שהם בדרך כלל יישובים פריפריאליים.

איתן גינזבורג: יש בתמ"א 38 חסרונות, אבל יש בה גם הרבה מאוד יתרונות.

איתן גינזבורג: צריך לחשוב אילו כלים חסרים כדי להתמודד עם הצורך האמיתי בחיזוק מבנים.

איתן גינזבורג: לכן, ביטול התמ"א הוא שגיאה.

איתן גינזבורג: צריך להכניס בה תיקונים, לעדכן אותה, להפוך אותה למשל לוולונטרית עם שיקול דעת לרשויות מקומיות; להפוך אותה מתוכנית ארצית אחידה לתוכנית מודולרית ומותאמת לפי אזורי סיכון ובהתאם לצרכים ולאופי היישובים.

איתן גינזבורג: ואולי הכי חשוב – צריך ליצור סל של תמריצים תכנוניים וכלכליים למימוש התמ"א באזורים מועדפים בפריפריה, כמו שימוש בקרן התחדשות עירונית, שתקועה שנים במשרד האוצר, עם מאות מיליוני שקלים, ואפשרות לחזור ולגבות היטלי השבחה לרשויות המקומיות.

איתן גינזבורג: הכי קל לבטל, אבל הרבה יותר מאתגר זה לשנות ולעדכן.

איתן גינזבורג: אבל זה עוד לא מאוחר, ואני מקווה שיצטרפו אליי חברי הכנסת לקריאה הזאת.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גינזבורג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיכאל ביטון.

מירב כהן: תודה רבה.

מירב כהן: אני רוצה לדבר על נושא חברתי חשוב שנדחק לשוליים בימים אלו, כמו נושאים חברתיים רבים אחרים, וזה מצב החירום של מרכזי היום בישראל, מרכזי יום שמעניקים שירותים חיוניים לציבור הקשישים במדינת ישראל.

מירב כהן: אני רק אסביר מה זה: אלו שירותים שניתנים לאנשים מבוגרים, מכאלה שמתפקדים בצורה נורמטיבית ועד אנשים, שלא נדע, שסובלים מאלצהיימר, נמצאים במצב סיעודי.

מירב כהן: בעצם, באים אליהם הביתה, לוקחים אותם עם הסעה למרכז היום, ושם הם נהנים מפעילות, מהעשרה, מארוחת צוהריים חמה, מחברה, ואז מחזירים אותם בשעות אחר הצוהריים לבית.

מירב כהן: זה פשוט אוויר לנשימה לאותם אנשים, למשפחות שלהם.

מירב כהן: זה מאפשר להם להישאר בבית, לחיות בקהילה, ועדיין לזכות באיזושהי פעילות.

מירב כהן: התקצוב של מרכזי היום הוא בחסר, בהגדרה.

מירב כהן: הם מקבלים חלק מתקציב שעות הסיעוד של אותם אנשים מהביטוח הלאומי.

מירב כהן: אבל רק כדי לסבר את האוזן, לצורך העניין: הסעה לבן אדם עם מוגבלות, עם כיסא גלגלים, זה למעלה מ-300 שקלים; הם מקבלים על אותו בן אדם 185 שקלים.

מירב כהן: ברור שהם יקרסו, וברשויות מקומיות שלא תומכות כלכלית במרכזי היום הם פשוט ניצבים בפני סכנת סגירה, ואין פתרון באופק.

מירב כהן: הגשתי הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הזה.

מירב כהן: חייבים למצוא להם תקציב בר-קיימא, לעשות להם תוכנית הבראה, ואסור, פשוט אסור לאפשר למרכזי היום לקשישים לקרוס.

מירב כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורלי פרומן.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, נושא שקרוב לליבך ולליבי: אימי מסעודה עלתה ב-1963 עם חמישה ילדים, ועוד ארבעה נולדו; אני הקטן.

מיכאל ביטון: ב-1976, כשהיה לה כמה דקות, ואני בן שש, היא הלכה ללמוד עברית במתנ"ס עם האגף לחינוך מבוגרים, ואני עזרתי לה בשיעורי בית.

מיכאל ביטון: היום אני שומע ש-500 מורים באגף לחינוך מבוגרים בהקפאה במשרד החינוך.

מיכאל ביטון: 11 שנים לא קידמו להם את השכר ולא עשו להם שום תוכנית כפי שעשו לאחרים באופק או עוז לתמורה.

מיכאל ביטון: אף מורה צעיר לא רוצה לבוא לאגף לחינוך מבוגרים לעבוד עם עולים, לעבוד עם אנשים בבתי כלא, עם צעירים מובטלים, לסייע להם בהשלמת החינוך שלהם.

מיכאל ביטון: כך כותבת מורה מדהימה בגיל 49 מהאגף לחינוך מבוגרים: שמי צביה קיוויתי, אני בת 49, ואני רוצה לספר על הבית השני שלי.

מיכאל ביטון: כבר 25 שנה אני באותו מקצוע, ואני מרגישה בת-מזל, מפני שזה לא ברור מאליו לעבוד שנים רבות כל כך ועדיין להיכנס בכל בוקר לכיתה בשמחה.

מיכאל ביטון: העבודה עם עולים מאתגרת ומהנה.

מיכאל ביטון: אנו עובדים עם אנשים מבוגרים, חכמים, אינטליגנטים, שפשוט חסרה להם השפה כדי ליצור קשר ברמה הכי בסיסית כדי להתחיל בחיים חדשים.

מיכאל ביטון: אני באה לעבודה בשמחה וחווה סיפוק גדול.

מיכאל ביטון: זאת זכות גדולה.

מיכאל ביטון: זה 11 שנה לא עודכן השכר שלנו, שלא כמו מורי אופק.

מיכאל ביטון: אחרי 20 שנה אני מרוויחה כמו מורה מתחילה.

מיכאל ביטון: מה לגבי שעות פרטניות?

מיכאל ביטון: כלום לא מגיע לתלמיד המתקשה, כמו לתלמיד חזק, לקבל עזרה, תגבור?

מיכאל ביטון: קיים צורך לתקן עוולות של שנים, מפני שעם סיפוק בעבודה לא הולכים למכולת.

מיכאל ביטון: אני רוצה להיכנס בשערי הבית השני שלי בגאווה ובידיעה שאני שווה בין שווים, ולא לחוש מורה סוג ב'.

מיכאל ביטון: 500 מורים נשכחו על ידי המשרד.

מיכאל ביטון: פגשתי פה את השר, והוא אמר: אני לא מכיר את הבעיה.

מיכאל ביטון: הוא התחייב ללמוד ולבדוק.

מיכאל ביטון: לא נוותר עד שבאגף לחינוך מבוגרים יעוגנו תנאי שכר ראויים כמו לכל מורה, כי העולים חשובים לנו והמובטלים חשובים לנו, ואנחנו נשווה את שכרם כדי שנביא דור צעיר לנושא החשוב הזה.

מיכאל ביטון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עופר כסיף.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בזמן שאנו יושבים כאן, מנהלים שיח סרק ומכלים שעות יקרות, הציבור בחוץ ממשיך לחיות, אבל סובל.

אורלי פרומן: הציבור שבחר בכולנו מנסה להתמודד עם עוולות המערכת.

אורלי פרומן: מי שחווה היום את ועדת הכספים מבין על מה אני מדברת: בחינוך תוכניות רבות וחשובות מבוטלות, לדוגמה סבסוד בית הספר של החגים, ובחופשת החנוכה הקרובה זה יבוטל לחלוטין; תוכנית חוג לכל ילד לתלמידי הצפון בדרך לביטול – שוב פגיעה בילדים ובהוריהם; שוב נפגעות האוכלוסיות המוחלשות.

אורלי פרומן: בבתי החולים הפקקים במיון לא השתחררו.

אורלי פרומן: בירכנו אתמול ב"חורף בריא", אבל המערכת חולה, ושוב יציפו החולים את המסדרונות, והזקנה תמשיך להיות במסדרון.

אורלי פרומן: ועדת סל התרופות מתכנסת ללא תקציב ידוע מראש.

אורלי פרומן: וגם אין פתרון לאלימות במשפחה ולאלימות נגד נשים.

אורלי פרומן: העברת הכסף עוד תקועה, והמצב ממשיך להידרדר.

אורלי פרומן: גם הנכים נשארו ללא הכסף שהובטח להם.

אורלי פרומן: הם יחזרו בסוף השבוע הקרוב לחדש את ההפגנות שלהם, והרשימה ארוכה עד מאוד.

אורלי פרומן: רבותיי, איבדנו את אמון הציבור.

אורלי פרומן: עלינו לדאוג לכך שתוקם במהרה ממשלת אחדות ליברלית בראשות בני גנץ, ממשלה שתדאג לפעול למען האזרחים לפני הכול.

אורלי פרומן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יועז הנדל.

עופר כסיף: כבוד היושב-ראש, חבריי, תושבי שכונת אבו כביר חיים בפחד כבר חמש שנים, מאז שעיריית תל אביב החלה לכנות אותם "פולשים" ולנסות לגרש אותם מהבתים שבהם הם גרים משנות החמישים.

עופר כסיף: כ-20 משפחות חיות שם בפחד מתמיד שיאבדו את ביתן היחיד.

עופר כסיף: יש שם זקנים, נכים וילדים קטנים.

עופר כסיף: אני פונה מכאן לראש עיריית תל אביב רון חולדאי: תושבי אבו כביר אינם פולשים, הם חיים בבתים שלהם עשרות שנים.

עופר כסיף: הם לא מבקשים להיאחז בקרקע, אלא בסך הכול פתרון הוגן: בית תמורת בית.

עופר כסיף: הפיצוי שעיריית תל אביב מציעה להם, 100,000 שקלים לבית, הוא פשוט לעג לרש.

עופר כסיף: מה הם אמורים לעשות עם זה?

עופר כסיף: לאן אתה רוצה שילכו התושבים המבוגרים, המשפחות עם הילדים?

עופר כסיף: תושבי אבו כביר דורשים רק מה שמגיע להם בזכות ולא בחסד: קורת גג תמורת קורת גג, זה הכול.

עופר כסיף: עיריית תל אביב רוצה להרחיב את הפארק?

עופר כסיף: שתתכבד ותמצא להם פתרונות.

עופר כסיף: בשבועות הקרובים נקיים במשכן הכנסת אירוע בהשתתפות התושבים, ואני מזמין את כל חברי הבית הזה להצטרף ולתמוך בהם.

עופר כסיף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יועז הנדל, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אתי עטייה.

יועז הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת יקרים, אני התחנכתי על כך שציונות היא תנועה שדוגלת בעלייה לארץ, בהתיישבות; לא יורדים מהארץ, ולא משנה מי נבחר ואיזו מפלגה נבחרת; בונים, עוסקים בחקלאות.

יועז הנדל: אני חושב שהדוגמה של צופר ונהריים היא המחשה בוטה לכך שממשלה בישראל מוותרת על התפיסה הציונית הזאת.

יועז הנדל: ממשלת הימין שמכהנת עכשיו, שמדברת הרבה בקולות ימין, מוותרת על שטח ומעלימה את זה מתחת לרדאר.

יועז הנדל: גם החינוך הציוני מדבר על כך – לפחות אצלי כך היה – שלא רק שלא יורדים מהארץ אלא שקו המחרשה הוא קו הגבול, והחקלאות היא עניין מוסרי וערכי, ואנחנו דואגים לו, ולא רק עוסקים בלעשות כסף.

יועז הנדל: לכן, אני מתפלא שחבריי מהליכוד, מהימין החדש, משאר המפלגות שהרכיבו את הקואליציה היוצאת, נאלמו דום ושותקים.

יועז הנדל: צרת התושבים של עמק הירדן, החקלאים של עמק הירדן, חקלאי הגבול, היא בעיה שלנו.

יועז הנדל: לכן אני מצפה מחבריי בקואליציה היוצאת, מחבריי בממשלה היוצאת, לעסוק בזה.

יועז הנדל: יש כאן נזק לאומי, נזק מדיני ונזק ביטחוני.

יועז הנדל: זה מקרה מבחן שמלמד אותנו על התפקוד שלנו – קודם כול תפקוד ערכי, ואחרי זה גם תפקודה של מדינת ישראל.

יועז הנדל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת הנדל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אתי עטייה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

חוה אתי עטייה: אחד החוליים הגדולים של הזקנה הוא הבדידות.

חוה אתי עטייה: בשנים האחרונות, עם העלייה המשמעותית בתוחלת החיים, התרבו האתגרים שעימם מתמודדים האזרחים הוותיקים.

חוה אתי עטייה: בדידות בקרב אזרחים ותיקים קשורה בקשר הדוק במצב בריאותי מידרדר, בצמצום המעגלים החברתיים ובאובדן של בן או בת הזוג, קרובי משפחה וחברים.

חוה אתי עטייה: שלשום צפיתי בטלוויזיה בפרויקט שילוב של גני ילדים לגיל ארבע בתוך בתי אבות.

חוה אתי עטייה: לשמחת החיים של הילדים ישנה השפעה כל כך חיובית על תחושתו ורווחתו האישית של הקשיש, ואף על בריאותו.

חוה אתי עטייה: מדינת ישראל חייבת להכיר בכך ולתת על כך את הדעת, לעודד ולתקצב פרויקטים נוספים מקסימים שכאלה.

חוה אתי עטייה: כולי תקווה שבקדנציה הזאת גם ל-195,000 אזרחים ותיקים הנמצאים מתחת לקו העוני יימצא פתרון הולם אשר יאפשר להעלותם מעל קו העוני ולשפר את איכות חייהם.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אתי עטייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אלכס קושניר.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, ביקשתי להעלות את הנושא הזה כהצעה לסדר-היום, ולדאבוני זה לא התקבל.

יעל גרמן: אני אנסה גם בשבוע הבא, אז אני עושה היום פרומו.

יעל גרמן: על פי דוח כוח אדם במקצועות הבריאות של משרד הבריאות, מדינת ישראל נמצאת במקום האחרון בין מדינות ה-OECD בשיעור בוגרי בתי הספר לרפואה.

יעל גרמן: אין מספיק תקנים לסטודנטים וסטודנטיות בבתי הספר לרפואה בישראל, וזאת רק בגלל תקצוב.

יעל גרמן: אני חושבת שכל אחד ואחת מכם מבינה מה המשמעות: המשמעות היא תורים ארוכים בבתי החולים; המשמעות היא מעבר של רופאים – יש מחסור, אז הרופאים עוברים בשעה 13:00, 14:00, 15:00, מבתי החולים הציבוריים לבתי החולים הפרטיים, כי שם הם מקבלים השלמת משכורת, ואין רופאים אחרים שימלאו את המחסור ובאמת יקצצו ויקצרו את התורים; המשמעות היא תורים ארוכים וסרבול במערכת הרפואה.

יעל גרמן: אנחנו חייבים להגדיל את התקציבים ולהוסיף עוד מכסות לבתי הספר לרפואה.

יעל גרמן: כך גם נמנע מהילדים שלנו לנסוע לחו"ל ולבזבז כספים רבים ולהיות רחוק מהבית, במקום להיות קרוב לבית וללמוד את מקצוע הרפואה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלכס קושניר.

אלכס קושניר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לספר לכם מי זה איאד אבו רידה.

אלכס קושניר: איאד אבו רידה הוא מחבל מהג'יהאד האסלאמי שנעצר ב-23 ביולי 2014 במהלך צוק איתן – דרך אגב, זה אותו היום שבו נחטף אורון שאול.

אלכס קושניר: אתם יודעים איפה הוא היום?

אלכס קושניר: היום הוא נמצא בעזה, כי ב-23 ביולי 2019, בדיוק חמש שנים אחר כך, הוא שוחרר, והתקבל על ידי הג'יהאד האסלאמי כגיבור לאומי.

אלכס קושניר: אני אספר לכם עוד דבר: בדיוק בשבוע שעבר, ב-23 באוקטובר 2019, פורסם בכלי תקשורת בשפה הערבית שממשלת ישראל שחררה גופה של עוד מחבל, עימאד חליל, לעזה.

אלכס קושניר: השבוע 26 משפחות מעזה נכנסו דרך מעבר ארז כדי לבקר את קרובי המשפחה שלהם, מחבלים, בכלא.

אלכס קושניר: אני רק מקווה שהמזגן באוטובוס היה בסדר ושהמחבלים טעמו את האוכל של אימא, למרות ששמעתי שבכלא הישראלי האוכל לא כזה רע.

אלכס קושניר: חברים, כל זה קורה כאשר יש לנו שני חיילים שנמצאים בשבי האויב ועוד שני אזרחים שנמצאים בשבי האויב.

אלכס קושניר: אני חושב שזו פגיעה קודם כול בעקרון הרעות.

אלכס קושניר: כשאנחנו הלכנו לצה"ל לימדו אותנו שעקרון הרעות הוא הדבר הכי חשוב.

אלכס קושניר: אני חושב שזו גם כניעה לטרור.

אלכס קושניר: הגיע הזמן שאנחנו נעשה הכול כדי לשחרר גם את שני חיילינו וגם את שני אזרחינו, ושנפסיק להתרפס בפני האויב.

אלכס קושניר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: הודעה ליושב-ראש הוועדה המסדרת חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

חמד עמאר: בבקשה.

אברהם (אבי) ניסנקורן: היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון: מטעם סיעת הליכוד, במקום חבר הכנסת אבי דיכטר, שהתמנה לסגן שר הביטחון, יכהן חבר הכנסת חיים כץ.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: נאומי בכורה.

חמד עמאר: נתחיל עם חבר הכנסת ווליד טאהא, בבקשה.

חמד עמאר: יברך אותו אחרי זה חבר הכנסת אחמד טיבי.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: היום הוא 29 באוקטובר, וביום זה מציינים מלאת 63 שנה לטבח הנורא בכפר קאסם.

וליד טאהא: בהזדמנות כואבת זו אתחיל את נאומי במילותיו של המשורר המנוח תאופיק זיאד: "האם הגיע אליך דבר המלחמות / טבח בני אדם כשחיטת בהמות / וסיפורו של עם הנקרא בשם 'קציר גולגלות' / הבמה נערכה בכפר ושמו 'כפר קאסם'".

וליד טאהא: ) אני ווליד, בנם של יוסף ורוקייה טאהא מהעיר כפר קאסם.

וליד טאהא: כפר קאסם, כפי שכולכם יודעים, הינו יישוב ערבי אשר נקשר בזיכרון הישראלי בשל הטבח הנוראי שבוצע על ידי חיילים לובשי מדים של משמר הגבול הישראלי ב-29 באוקטובר 1956, בדיוק היום לפני 63 שנים.

וליד טאהא: 49 בני אדם – ילדים, נשים, גברים, קשישים ונשים בהיריון – הוצאו להורג באותו ערב אכזרי על לא עוול בכפם.

וליד טאהא: רבים בתוך החברה היהודית במדינה העלו על נס את רמתו הנעלה של המוסר שאליו הגיעה הנפש היהודית.

וליד טאהא: מבחן הדגל השחור והמושג "פקודה בלתי חוקית בעליל" נחקקו עמוק בתוך התודעה המשפטית, הרשמית, התקשורתית, הצבאית והאקדמית.

וליד טאהא: ואולם, מלבד משפט זה, כלום לא נשאר בתודעה, והדגל השחור, שהיה אמור לתפקד כתמרור אזהרה ביחסיה של המדינה עם האוכלוסייה הערבית, דהה כמעט ללא הכר.

וליד טאהא: בבוקר יום זה, 29 באוקטובר 2019, ציינו תושבי כפר קאסם את יום השנה ה-63 לטבח, וכמו בכל שנה, אלפי הצועדים בתהלוכה השנתית העלו גם השנה את השאלות הגורליות הבאות: איך זה קרה?

וליד טאהא: מדוע זה קרה?

וליד טאהא: למה זה קרה?

וליד טאהא: תשובה רשמית, עניינית ומספקת על השאלות הפתוחות הללו תושבי היישוב כפר קאסם לא קיבלו עד עצם היום הזה.

וליד טאהא: כיוון שאני תושב העיר כפר קאסם, ובהיותי קרוב משפחה של חלק מהחללים הנרצחים, אני פונה ממקום זה, בשם כל החללים וקרובי המשפחה שלהם, בשם כל העיר כפר קאסם ובשמה של כל החברה הערבית, לממשלת ישראל – אולי ממשלת ישראל הבאה – שתאזור אומץ ותכיר באחריותה של המדינה לטבח הנוראי הזה, על כל המשתמע מכך ערכית, מוסרית, משפטית, כספית וחברתית.

וליד טאהא: ללא הכרה כזאת הטבח בכפר קאסם ימשיך לדמם והכתם ימשיך לדבוק על מצחה של מדינת ישראל.

וליד טאהא: כפר קאסם, כידוע לכם, נמצאת בלב-ליבה של הארץ, במרחק של קילומטרים ספורים מהעיר תל אביב.

וליד טאהא: המרחק אומנם קצר, ואולי אף קצר מאוד, אך הפער בין שני היישובים הוא תהומי.

וליד טאהא: כמעט אין תחום חיים שקיים בו דמיון בין יישוב ערבי במדינה לבין יישוב יהודי – תשתיות, חינוך, בריאות, מבני ציבור, איכות סביבה, פארקים ציבוריים, משרדי ממשלה ועוד.

וליד טאהא: בין מדינת ישראל לבין אזרחיה הערבים אין מרחק פיזי.

וליד טאהא: המרחקים הפיזיים הם קצרים למדי.

וליד טאהא: מה שכן, בין מדינת ישראל לבין אזרחיה הערבים קיימת תהום פעורה בהבנת הצרכים ובהבנת השוני התרבותי.

וליד טאהא: יש כאלה בתוך החברה היהודית, ובהם שרים, ח"כים, אנשי תקשורת, אנשי ציבור ובכלל, אשר משתמשים ללא סייג וללא מגבלות בביטויים מתייגים כלפי החברה הערבית: אתם חברה אלימה, הם אומרים לנו; אתם חברה עבריינית, אתם חברה שבונה בתים בצורה בלתי חוקית, אתם חברה שאין לה תרבות נהיגה, ואתם ואתם ואתם ואתם.

וליד טאהא: לכל אלה אני אומר: אתם לא רוצים ואתם לא מעוניינים לראות ולומר את האמת.

וליד טאהא: האמת היא שבעניין האלימות והפשיעה אנחנו בחברה הערבית דורשים, צועקים, מפגינים ומנהלים מאבק עיקש זה זמן רב על מנת להביא את הממשלה ואת המשטרה לכדי החלטה להילחם בכנופיות הפשע ובכל הסוררים והאלימים שבתוכנו, בדיוק כפי שידעו לעשות זאת בהצלחה רבה ביישובים היהודיים שסבלו מתופעות של אלימות ופשע.

וליד טאהא: בישוב כפר קאסם נולד השייח' עבדאללה נימר דרוויש, זיכרונו לברכה, מייסד התנועה האסלאמית בישראל.

וליד טאהא: בבית ספרו של השייח' המנוח למדתי להילחם בעקשנות כנגד הדרה, אפליה וגזענות ולמען זכויות אדם – כל אדם באשר הוא אדם.

וליד טאהא: אני מגיע לכאן ממקום שמאפשר לי להבין מחד גיסא את התוצאות הרות האסון של השנאה, האיבה, הגזענות וההדרה של חברה וקהילה שלמה, ומאידך גיסא – את חשיבות ועוצמת האחווה, השותפות, הכוח שבהידברות והכמיהה לשלום בין העמים.

וליד טאהא: מתוך כל זה, אני מגיע לכאן עם רצון עז לייצג ולשרת את בני עמי ואת כל מי שמאמין בקדושת האדם ובזכות הבסיסית שלו לחיים ולחופש.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מאמין שהכנסת הינה זירה חיונית וחשובה להשפעה ולשינוי.

וליד טאהא: כמי שבא מהחינוך, אני כאן כדי להיאבק למען הילד הערבי, קרי, התלמיד הערבי, בנגב, במשולש, בגליל ובערים המעורבות, כדי שהוא יקבל חינוך ותנאים שווים לאלה המוענקים לילדים היהודים במדינה.

וליד טאהא: הגיעה העת שנחיה כאן כאזרחים שווי זכויות.

וליד טאהא: הגיעה העת שהמדינה תתייחס אלינו כאל אזרחים שווים, כאל אזרחים הכמהים לחיים.

וליד טאהא: אני מגיע לכאן מתוך חברה שמרגישה מופקרת, חברה שכנופיות וארגוני הפשע מטילים עליה אימים.

וליד טאהא: רק היום התבשרנו על עוד מקרה רצח בחברה הערבית.

וליד טאהא: כמויות אדירות ובלתי נתפסות של נשק נמצאות בידיים של צעירים שאינם מהססים לעשות בו שימוש אכזרי ורצחני.

וליד טאהא: מדי יום ביומו אנו עדים למספרים שהולכים ומתרבים של אנשים שנרצחים בדם קר, ולעיני מדינה שלמה.

וליד טאהא: במדינה מתוקנת הזכות לחיים הינה זכות יסוד בסיסית שהמדינה צריכה להבטיח לכל אזרחיה, אולם במקרה של האזרחים הערבים זכות זו איננה מובנת מאליה, והאזרחים הערבים נאלצים להפגין ולארגן תהלוכות ברחובות כדי לדרוש מהממשלה ומהמשטרה לעשות את אשר מוטל עליהן לעשות, הלוא הוא הבטחת הזכות הבסיסית שלנו לחיים.

וליד טאהא: הממשלה והמשטרה יכולות לעשות זאת ויודעות לעשות זאת, ואנחנו דורשים מהן למלא את תפקידן וחובתן במיגור הפשיעה, ולאלתר.

וליד טאהא: ולא, לא, אנחנו לא חברה שבונה בצורה בלתי חוקית, ומי שאומר זאת ומי שטוען זאת משקר למעשה לעצמו ולציבור הישראלי בכלל.

וליד טאהא: אנחנו חברה, אדוני היושב-ראש, שלא מאפשרים לה לבנות בצורה חוקית; אנחנו חברה שלא מאפשרים לה להרחיב את שטחי הבנייה של היישובים שלה, כפי שנהוג לעשות בכל יישוב יהודי שיש בו גידול טבעי; אנחנו חברה שלא מכירים בזכותה הטבעית לגדול ולהתפתח, ועל כן רק יישובים ערביים בודדים מאוד זכו להרחבה של תחומי השיפוט שלהם מאז קום המדינה ועד היום; אנחנו חברה שלא זכתה בהקמת אף יישוב ערבי אחד מאז קום המדינה, למרות שמספרנו גדל פי עשרה ממה שהיינו אז; אנחנו חברה עם עשרות אלפי צעירים שאין להם אופק לחיים, שאין להם אפשרות לרכוש דירה או לבנות דירה.

וליד טאהא: מדיניות מכוונת זו של אי-הרחבת שטחי הבנייה ביישובים הערביים גורמת לאנשים לבנות את בתיהם על האדמות הפרטיות שלהם שלא אושרו ולא נכללו כשטחי בנייה בתוך היישוב שלהם.

וליד טאהא: נקודה זו מצריכה טיפול מיידי באמצעות גישה תכנונית אשר מאפשרת את הרחבת שטחי הבנייה ביישובים הערביים לפי כללי התכנון והבנייה.

וליד טאהא: אנחנו, נציגי החברה הערבית בכנסת, לא הגענו לכאן כדי להתנגח עם מישהו.

וליד טאהא: אנחנו כאן כדי לשרת את החברה שלנו וכדי לזעוק את זעקתה בכל הנושאים הכואבים לכל אזרח ערבי במדינה.

וליד טאהא: אנחנו כאן כדי לדרוש צדק חברתי ושוויון; אנחנו כאן כדי להיאבק למען חברה ישראלית שוויונית וצודקת; אנחנו כאן כדי לשמור על זכויות היסוד הבסיסיות של כל מיעוט בהתבסס על העקרונות הדמוקרטיים; אנחנו כאן כדי לפעול למען השלום בין העמים ולמען סיום הכיבוש המשחית על העם הפלסטיני, שנמשך זה יותר מ-50 שנה.

וליד טאהא: מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים המזרחית, שתקום לצד מדינת ישראל, הינה אינטרס עליון של שני העמים.

וליד טאהא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: שלום לאהובים בנגב, במרכז הארץ, בערי החוף והגליל ובכל מקום.

וליד טאהא: אנחנו, חברי הכנסת הערבים, באנו לפה, למקום זה, לכנסת, כדי להילחם בכל הכוח על זכויותינו שנשללו לאורך עשרות שנים, מאז קום המדינה.

וליד טאהא: אנחנו פה כדי להילחם על זכותנו לחיות בכבוד ובביטחון; אנחנו פה כדי ללחוץ ולפעול להרחבת שטחי הבנייה ביישובים הערביים ולתת לעשרות אלפי צעירים זכות לבנות את בתיהם; אנחנו פה כדי ללחוץ על הממשלה להכיר בכפרים הבדואיים הלא-מוכרים בנגב; אנחנו פה כדי להשיג את זכותנו בתקציבים שווים בחינוך ובתרבות, בבריאות, בתשתיות ולמען שיפור איכות החיים; אנחנו פה כדי למלא את תפקידנו וחובתנו לקדם תהליך שלום צודק, שיכלול הקמת מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים ובליבה מסגד אל-אקצא המבורך, שסובל מהפרות תדירות של קבוצות קיצוניות שרוצות למלא את הארץ חמס.

וליד טאהא: אנחנו פה בשבילכם ובשביל להציג את כל הנושאים החשובים לכם.

וליד טאהא: אל תהססו לפנות אלינו, להשיא לנו עצה, ליצור עימנו קשר ולהתייעץ איתנו.

וליד טאהא: מי ייתן ועמנו יהיה בריא תמיד.

וליד טאהא: שלום עליכם ורחמי האל וברכותיו.

וליד טאהא: )

חמד עמאר: יברך את חבר הכנסת ווליד טאהא חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, חבר הכנסת גנץ, רבותיי חברי הכנסת, מכובדי השר, אתמול היה לי הכבוד לברך את חבר הכנסת אנטאנס שחאדה, שביקש ממני לברך אותו – – –

קריאות: סמי, סמי.

אחמד טיבי: אה, סמי אבו שחאדה.

אחמד טיבי: אני אתחיל מחדש.

אחמד טיבי: אני מתרגש, גם אחרי כל כך הרבה זמן בכנסת, לברך חבר כנסת חדש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מנסור, זה מרגש.

אחמד טיבי: אתמול ביקש ממני חברי סמי אבו שחאדה לברך אותו, היה לי הכבוד, והיום ביקש זאת ממני חברי זה שנים רבות חבר הכנסת ווליד טאהא.

אחמד טיבי: אני מכיר את אבו מוחמד, ווליד טאהא, זה יותר מ-15 שנים, עוד לפני שהיה איחוד וקואליציה בין תע"ל לבין התנועה האסלאמית.

אחמד טיבי: עוד לפני.

אחמד טיבי: ווליד טאהא, בן כפר קאסם, עלה לנאום כאן ביום היסטורי, בזיכרון כואב – לנו, אבל לו בעיקר, כי זה יום הזיכרון ה-63 לטבח כפר קאסם.

אחמד טיבי: לא בכדי, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הוא לבש שחורים, הוא לובש שחורים היום.

אחמד טיבי: לא בכדי.

אחמד טיבי: זה זיכרון כואב, קשה, בל יימחה, והוא כובש את המחשבה של כל אדם מכפר קאסם – של כולנו, אבל בעיקר של תושבי כפר קאסם.

אחמד טיבי: אין כמעט משפחה שלא נפגעה מהטבח הנורא הזה.

אחמד טיבי: עלה כאן חבר הכנסת ווליד טאהא, והוא דרש בשמו ובשם תושבי כפר קאסם ובשם הרשימה המשותפת מממשלת ישראל להכיר באחריות שלה, גם החוקית וגם המוסרית, לטבח הזה.

אחמד טיבי: איך זה שאחרי 63 שנים עולה כאן ווליד ודורש מהממשלה להכיר בטבח?

אחמד טיבי: כי עד עכשיו ממשלת ישראל לא עשתה זאת.

אחמד טיבי: נשיא המדינה רובי ריבלין הגיע לכפר קאסם לפני כמה שנים ודיבר באופן המתקדם ביותר שנשיא יכול לומר, אבל עדיין לא הייתה בזה הכרה באחריות – פוליטית, חוקית ומוסרית.

אחמד טיבי: למה ממשלת ישראל – תוהה ווליד ותוהים תושבי כפר קאסם – והיום היינו יחד בכפר קאסם, ילדים קטנים שהסבא שלהם נטבח ונרצח, או הסבתא או הדוד או הדודה – למה אין אחריות כזאת?

אחמד טיבי: והכי כואב לכל תושב כפר קאסם זה האגורה, (אומר בערבית: הגרוש,) שהטיל בית המשפט על האחראים.

אחמד טיבי: כל כך כואב, כל כך מבזה לחיי אדם.

אחמד טיבי: ווליד טאהא הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ובעל תואר שני בלימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב.

אחמד טיבי: הוא גם בעל תעודת הוראה בהיסטוריה – מה נעשה איתכם, סמי וּווליד?

אחמד טיבי: אתה היסטוריון, והוא – תעודת הוראה בהיסטוריה.

סמי אבו שחאדה: נלמד היסטוריה.

אחמד טיבי: האמת היא – לעיתים יש צורך.

אחמד טיבי: ואתה, ווליד, תוספת מרעננת כאיש חינוך, כי אתה היית גם מורה וגם מנהל בית ספר אלהודא בעיר רמלה, ולכן אתה תוספת חשובה לרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אתה עומד – הוחלט, נבחרת לעמוד בראש הצוות לחינוך של הרשימה המשותפת, ואני בטוח שאתה תוסיף רבות בתחום הזה, ואתה תייצג את הציבור הערבי וגם את תושבי כפר קאסם, מה עוד שבנאום שלך כאן

אחמד טיבי: הזכרת את הנושאים האזרחיים הכואבים גם לתושבי הנגב, גם את הפשיעה והאלימות וגם נושאים רבים – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת ביטון, חבר הכנסת ביטון, אסור לך לשבת בכיסא של שר, בבקשה.

חמד עמאר: אתה יכול לקום, בבקשה.

אחמד טיבי: אלא אם כן יש לך שאיפות שאי-אפשר לעצור אותן.

חמד עמאר: חברי הכנסת החדשים, אסור לשבת על כיסא של שר.

חמד עמאר: כשתהיו שרים תשבו על כיסא של שר.

רפאל (רפי) פרץ: לי מותר לשבת לידו?

חמד עמאר: כן, לך מותר.

אחמד טיבי: האמת היא – אני אחרוג מהנאום – הכיסא הזה ליד פרץ, ליד הרב פרץ, אתמול ישב עליו יועז הנדל והיום ישב עליו ביטון.

אחמד טיבי: האם זה מקרי ששניים מכחול לבן ישבו על כיסא של שר עוד לפני השבעת הממשלה?

אחמד טיבי: אני רק תוהה, שואל.

חמד עמאר: אתה שואל שאלה או אתה תוהה?

אחמד טיבי: תוהה.

אחמד טיבי: תוהה ומשאיר את זה – – –

מיכאל ביטון: לא, אולי הוא מקפיד על הכללים יותר מדי.

חמד עמאר: זה כלל בכנסת שחברי הכנסת לא יושבים על כיסאות של שר.

אחמד טיבי: ביטחון עצמי לפוליטיקאים זה דבר טוב, אבל יכול להיות שהוא מנבא עתיד.

אחמד טיבי: ווליד, אתה גם היית מנהל מחלקת החינוך בעיריית כפר קאסם.

אחמד טיבי: הניסיון שלך בתחום הזה הוא ניסיון רב.

אחמד טיבי: האמת היא, ווליד, שאני גאה שאנחנו חברים מזה שנים רבות.

אחמד טיבי: הישירות שלך, (אומר בערבית: הכנות שלך, האומץ שלך, הגישה שלך, שאינה מתגמשת כאשר אתה מאמין במשהו;) כאשר אתה מאמין במשהו – החברים כבר יתרגלו, אלה שלא מכירים אותך – (אומר בערבית: הכנות שלך היא כלי הנשק שלך.

אחמד טיבי: ) ואני בטוח שעם זה אתה תעמוד איתן כאן מעל הדוכן הזה ובוועדות כדי להביא הישגים לכלל הציבור הערבי, לתושבי כפר קאסם, לגליל, למשולש ולנגב, כי זה קרוב לליבך, שירות הציבור.

אחמד טיבי: יהיה מעניין איתך בכנסת, גם ברשימה המשותפת.

אחמד טיבי: פתחת בשיר של תאופיק זיאד, ואני אסיים לך, בן כפר קאסם, בשיר של סמיח אל-קאסם: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "מדור לדור / עד שהנהר יקום לתחייה / וקולות היונים יפיחו בי חדווה / אמלא את העולם בקריאות ללא פשרה: / כפר קאסם / כפר קאסם / כפר קאסם / דמך עודנו שפוך / ועודנו מתקוממים!

אחמד טיבי: " ברוך הבא, ואני מאחל לך הצלחה.

אחמד טיבי: )

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנאום הבכורה של חבר הכנסת מתן כהנא, בבקשה.

חמד עמאר: יברך אותו חבר הכנסת נפתלי בנט.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

מתן כהנא: אדוני יושב-ראש הכנסת, מכובדיי חברי הכנסת והשרים, אורחיי החשובים, ומעל כולם משפחתי האהובה, אני עומד כאן היום על דוכן הנואמים של כנסת ישראל וחוזר בדמיוני 75 שנה לאחור, חוזר אל סבי ראובן כהנא, זכרו לברכה, ומדמיין אותו יוצא ממחבואו בחווה בהולנד, לאחר שחסידי אומות העולם הכומר קורנליס מולן ואשתו אנקה העבירו אותו במשך שלוש שנים ממחבוא למחבוא, יוצא ממחבואו ובטוח שהוא היהודי האחרון שנשאר בעולם.

מתן כהנא: אני חוזר אל סבה של סבתי, הרב שמעון סופר, השם ייקום דמו, נכדו של החתם סופר ומקים שושלת רבני ערלוי, ומדמיין את רגעיו האחרונים לפני שהחזיר את נשמתו לבורא על רמפת הסלקציה באושוויץ.

מתן כהנא: אין שום דרך בעולם שבאותם רגעים הם יכלו לדמיין שכעבור 75 שנה יעמוד צאצא שלהם על בימת כנסת ישראל, במדינת היהודים, אחרי שירות של כמעט 30 שנה כלוחם, טייס ומפקד בצה"ל, כוח המגן של מדינת ישראל והעם היהודי.

מתן כהנא: בדקות הקרובות לא אדבר על הנושאים שארצה לקדם ועל החוקים שארצה לחוקק.

מתן כהנא: ברגעים אלו אני מבקש לתאר את עולם הערכים שממנו אני מגיע ושבשמו ארצה לפעול כל עוד אזכה לשרת את אזרחי המדינה.

מתן כהנא: עולם הערכים שלי נשען על שתי רגליים מוצקות ויציבות.

מתן כהנא: הרגל הראשונה היא הרגל היהודית.

מתן כהנא: רגל זו מחוברת בשרשרת הדורות כבר מעל 3,800 שנה – שרשרת שהתחילה באברהם, יצחק ויעקב, אבות האומה, דרך צאצאי שנים עשר השבטים, שהפכו לעם עת זכו בחירותם ביציאה ממצרים – העם שקיבל את תורתנו הקדושה בסיני ומסר אותה מדור לדור עד אלינו.

מתן כהנא: רגלי זו נטועה בתורה שבכתב ובתורה שבעל פה וקושרת אותי בד' אמותיה של הלכה.

מתן כהנא: אני חש חובה אישית עמוקה להמשיך את השרשרת.

מתן כהנא: הרגל השנייה היא הרגל של בן תרבות המערב.

מתן כהנא: אני ורבים הדומים לי נטועים בעולם זה על ערכיו, עקרונותיו ותרבותו.

מתן כהנא: שוויון, קבלת האחר, השונה והזר, זכויות המיעוט, קידום מעמד האישה ועוד הם תפיסות ערכיות המבטאות את עולם הערכים שבו אני מאמין.

מתן כהנא: אני צורך תרבות מערבית – ספרות, תיאטרון, קולנוע – מתפעם מאומנות ונפעם מהתפתחות המדע והטכנולוגיה.

מתן כהנא: שתי הרגליים הללו, האוניברסלית וההלכתית, מתנגשות לעיתים, אבל קונפליקט כזה, מכובדיי, הוא שהופך את החיים של אנשים כמוני לכל כך מעניינים ומאתגרים.

מתן כהנא: המורכבות הזאת, הסתירות הפנימית, התנגשות הערכים והיכולת לשלב ביניהם הם בעיניי סוד כוחה ויופייה של תפיסת העולם שממנה אני בא – תפיסת עולם דינמית, מאתגרת, רוויה תהומות של ספק ופסגות של אמונה, תפיסת עולם של שילוב והכלה.

מתן כהנא: לא קל לשווק מורכבות; די קשה לארוז אותה במשפטים קצרים וקליטים, בסיסמאות.

מתן כהנא: אבל אנחנו, אנשי הציונות הדתית, לא מפחדים ממורכבות, מקונפליקטים, מדעות אחרות וגם ממחלוקת.

מתן כהנא: כשהיא לשם שמיים אנחנו אפילו מקדשים אותה.

מתן כהנא: אז כן, אנשים כמוני לא מאמינים בכפייה, אבל משוכנעים שלמדינה שלנו חייב להיות צביון יהודי; אנשים כמוני יודעים שאנחנו נמצאים במאבק עם תנועה לאומית שמתקשה להשלים עם קיומנו כמדינה יהודית ודמוקרטית, אבל בשום אופן לא מוכנים לחיות במדינה שיש בה אזרחים שאינם שווי זכויות.

מתן כהנא: לוחמים כמוני בעת הצורך אוחזים בנשק ויוצאים לקרב כדי להרוג את האויב, אבל מחויבים בכל מאודם לשמור על טוהר הנשק.

מתן כהנא: אני מאמין ביכולתו, בחובתו המוסרית ובעיקר באחריותו האישית של כל אדם להפוך לאדם טוב.

מתן כהנא: אמונה זו היא הבסיס לתפיסת עולמי הפוליטית, השואפת לצמצם את הנושאים שבהם המדינה מעורבת ומתערבת ולהעביר את האחריות אלינו, האזרחים.

מתן כהנא: אני מאמין שזו הדרך להקים כאן חברה משגשגת, חברה של אנשי אמת וחסד, הלוקחים אחריות על עצמם, משפחתם, קהילתם, עמם וארצם.

מתן כהנא: אנשים כמוני יודעים שיש ימין ויש שמאל, אבל כששיטת ההכרעה מקובלת על כולם, את ההבדלים האלה בהשקפות, את השונות הזאת, אפשר וצריך לחגוג.

מתן כהנא: אנשים כמוני הם ימין, אבל יודעים בכל מאודם שחברינו מהשמאל אוהבים את המדינה כמונו.

מתן כהנא: אנחנו יודעים שמדינה יהודית ודמוקרטית זו לפעמים סתירה פנימית עמוקה; אנחנו יודעים שלהקים חברת מופת במדינת העם היהודי היהודית והדמוקרטית המעניקה שוויון לכל אזרחיה זה אולי קשה ומורכב, וגם אי-אפשר להסביר את זה במשפט אחד, אבל אנשים כמוני יודעים שזה מה שבאנו לעשות כאן.

מתן כהנא: כבר 3,000 שנה אנחנו מנסים להקים מדינה יהודית, וכל הכישלונות היו רק בגללנו, בגלל מריבות בין אחים.

מתן כהנא: ולכן אנשים כמוני יודעים שהדבר הכי חשוב שיש לנו כאן הוא האחדות שלנו.

מתן כהנא: נתווכח על דמותה של הדמוקרטיה ועל אופייה של המדינה, אך חובה עליונה על כולנו לקבל את חוקיה ודרכי הכרעתה.

מתן כהנא: זה לא הכי טוב; זה הכי טוב שיש.

מתן כהנא: בלי זה יש מלחמת אחים.

מתן כהנא: בלי זה יש גלות.

מתן כהנא: בלי זה יש שואה.

מתן כהנא: אני מתפלל כל יום לביאת המשיח.

מתן כהנא: מה זה המשיח הזה?

מתן כהנא: לא בטוח שאני לגמרי מבין, אבל בדבר אחד אני משוכנע: אם היינו שואלים את סבא שלי במחבוא בהולנד ואת סבא של סבתא שלי על הרמפה באושוויץ מה זה משיח, הם בטח היו מתארים קצת ממה שיש לנו כאן היום במדינת ישראל, ועל זה באתי לשמור.

מתן כהנא: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יברך את חבר הכנסת מתן כהנא חבר הכנסת נפתלי בנט.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת נפתלי בנט.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אלי ואורה, ליסה והילדים, ענת וחנן אריאל, ההורים של נווטת הקרב תמר אריאל, זכרה לברכה, מכובדיי כולם, כמו לפני 29 שנה וארבעה חודשים, מתן כהנא ואני שוב צועדים יחד בשביל ישראל.

נפתלי בנט: פגשתי אותו בבסיס טירונות, והיינו ביחד בצוות גיורא בניווטים, בקורסים, בכל המסלול המפרך של היחידה.

נפתלי בנט: מתן כהנא הוא הבן היקיר של הציונות הדתית, אבל גם הבן היקיר של הציונות בכלל: יהודי, ציוני, ממלכתי, לוחם, חבר ובן אדם.

נפתלי בנט: קודם כול, תדעו שכשמתן נכנס מתחת לאלונקה זה שווה שניים, כי הוא הרבה יותר גבוה מהשאר, אז תמיד הוא לוקח אחוז ניכר מעומס המשקל, אבל לא רק באלונקה אלא באמת בכל מאמץ, ותמיד משדר את האופטימיות.

נפתלי בנט: חבר מודדים ברגעים היותר-קשים.

נפתלי בנט: כשעמנואל מורנו, זכרו לברכה, נפל לאחר מלחמת לבנון השנייה בפעולה בלבנון, מתן נטל פיקוד, אמר "הינני", ומאז הוא נצמד, יותר מכל חברי הצוות – ורתם את כל חברי הצוות – לסילביה, לאילן, לחבק את מאיה ולדאוג להם בתקופה הכי קשה שהייתה.

נפתלי בנט: כך גם להבנתי עם משפחתה של תמר אריאל, שהייתה – שוב אני מזכיר – נווטת קרב דתייה; כן, נשים דתיות יכולות וצריכות לשרת בצבא ההגנה לישראל בגאווה גדולה.

נפתלי בנט: ומתן הוא גם בן אדם.

נפתלי בנט: אני אספר סיפור דווקא מהבחירות האחרונות.

נפתלי בנט: יש אסטרטגים, יש טקטיקנים, יש חוגי בית, יש הכול.

נפתלי בנט: באחד הלילות אני במטה שלנו, ואני רואה – זה בבחירות הקודמות-הקודמות, ב-2019 א' – אני רואה ב-00:30 את מתן לבד מנקה, פשוט עם מטאטא – ואני אומר את זה דווקא לילדים של מתן: זאת הגדולה האמיתית, בלי אגו; הוא לשעבר מפקד טייסת – בא ומנקה את המטה, כי זה מה שצריך.

נפתלי בנט: אז מתן, בתקופה של בלבול, לפעמים של ערפול ערכים, זו זכות גדולה שהיום, כמו לפני 29 שנה, אנחנו שוב ביחד למען מדינת ישראל.

נפתלי בנט: המון הצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לחברי הכנסת החדשים שנאמו זה עתה בפעם הראשונה מעל דוכן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מקווים שיהיו לכם עוד כמה חודשים לנאום מעל הדוכן הזה, מי ייתן גם עוד כמה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לישיבה המיוחדת לזכרו של שר התיירות, חבר הכנסת לשעבר, אלוף במילואים רחבעם זאבי גנדי, זיכרונו לברכה, במלאת 18 שנים להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברי הכנסת ומכל הקהל לכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של שר התיירות רחבעם זאבי, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, שרים, חברי כנסת, שרים וחברי כנסת בעבר, שופט בית המשפט העליון דוד מינץ, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, ראש המועצה האזורית שומרון מר יוסי דגן, שוטרים, סוהרים, תלמידים, נציגי משרד התיירות, נציגי המועצה הציבורית להנצחת רחבעם זאבי, משפחת זאבי היקרה – בנימין, מצדה, ערבה, פלמח, צאלה, כל בני המשפחה – שנים רבות פתחנו את האזכורים של המשפחה בשם "יעל"; לצערי הרב זה לא המצב היום – חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לזכרו של השר לשעבר והאלוף במילואים רחבעם זאבי גנדי.

יולי יואל אדלשטיין: 18 שנים עברו מן הבוקר הארור שבו נרצח גנדי, שחי את חייו למען העם והארץ ומת על קידוש שמם.

יולי יואל אדלשטיין: 18 שנים.

יולי יואל אדלשטיין: תינוקות שנולדו ביום הרצח יתגייסו בקרוב לצבא ההגנה לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הם ימשיכו את מורשתו האמיתית של רחב

יולי יואל אדלשטיין: עם זאבי: להגן על הפלא המיוחד ששמו מדינת ישראל ולעמוד כחומה בצורה מול כל אויביה.

יולי יואל אדלשטיין: במשך עשרות שנים גנדי עמד בעצמו על החומה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: יותר מזה – הוא היה החומה הזאת, כלוחם בפלמ"ח וכמפקד בצה"ל, כחבר כנסת וכשר בממשלה, כאיש חרב וכאיש ספר, ובכל מקום שהיה ובכל תפקיד שביצע – כאוהב כל רגב מרגבי המולדת ואוהב כל אדם מבני האומה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שזכה כמוני לשבת במליאה כשגנדי היה חבר כנסת זוכר נואם שלא ניצל את הבמה רק לחילופי האשמות והקנטות פוליטיות.

יולי יואל אדלשטיין: כשהוא דיבר – דיבר מדם ליבו.

יולי יואל אדלשטיין: פעמים רבות לדברים שאמר כאן היה ערך מוסף שחורג מן הדיון המסוים שבו הם נאמרו, ואפשר ללמוד מהם שיעור חשוב גם היום.

יולי יואל אדלשטיין: הינה דוגמה אחת לנאום כזה.

יולי יואל אדלשטיין: שנים מעטות לפני הרצח, לקראת שנת היובל למדינת ישראל, עמד גנדי מעל הדוכן, וכדרכו ניגש ישר לעניין ושאל שאלה פשוטה: האם יש עוד צורך בציונות?

יולי יואל אדלשטיין: כי אם הציונות, כמו שאומרים לא פעם, היא רק פיגומים לצורך הבניין האמיתי – שהוא המדינה – אז אולי כשהבניין כבר קיים הגיע הזמן לוותר על הפיגומים.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אחרי שהמדינה כבר קיימת אפשר להוריד את מפלס האידיאלים, לאפסן את המילים הגבוהות ולהשאיר את הלהט הפלמ"חניקי לספרי ההיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל מול "סימני הזקנה והתשישות" האלה, כלשונו של גנדי, הוא עמד כאן והכריז: "לא חלף זמנה של הציונות".

יולי יואל אדלשטיין: ציונות בשנות האלפיים, הוא הסביר, היא עידוד עלייה לארץ; ציונות, היום יותר מתמיד, היא ביטוי עליון לסוד אחדות הגורל והערבות ההדדית של העם היהודי; ציונות בשנות האלפיים היא גם ההתעקשות המתמדת לאחוז בכל מרחבי ארץ ישראל, כי למולדת אין שום תמורה, ומולדת אף פעם לא מחלקים.

יולי יואל אדלשטיין: "לכן" – כך סיים גנדי את דבריו – "לא צריך לפנות את הפיגומים.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לחזקם ולעלות עליהם כדי להמשיך ולבנות ולחזק את הבניין הנפלא הזה – מדינת ישראל בארץ ישראל השלמה כיד ההבטחה האלוהית שיש לנו על הארץ הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: " גנדי היה שליח ציבור נדיר, והציונות בערה בכל עצם מעצמותיו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה סמל לציונות ערכית, נועזת, שמתחדשת תמיד ולא מתעייפת.

יולי יואל אדלשטיין: המחבלים השפלים שהתגנבו למלון הייאט לפני 18 שנים ידעו את זה היטב.

יולי יואל אדלשטיין: הם ירו בגנדי האדם, אבל בעצם רצו לירות בגנדי הסמל – הם רצו לירות בציונות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת בכל שנה כדי להכריז שהם ודאי לא הצליחו במזימתם ואף פעם לא יצליחו.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו הגדול, את רחבעם זאבי הם הצליחו לרצוח, אבל זמנה של רוחו, רוח הציונות, לא חלף ולא יחלוף לעולם.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של רחבעם זאבי גנדי ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, השופט דוד מינץ, השרים, חברי הכנסת, בני משפחת זאבי היקרים וכל מוקירי זכרו של גנדי רחבעם זאבי.

בנימין נתניהו: אישיותו הבלתי-נשכחת של גנדי הכילה כישרונות מגוונים.

בנימין נתניהו: מה שבייחוד בלט אצלו זה המיזוג של הספר והנשק, הקולמוס והחרב, העט והשלח.

בנימין נתניהו: באותו להט שבו הוא הסתער על האויב בקרבות הפלמ"ח ובמערכות צה"ל הוא הסתער על כל ספר וממצא שמוכיחים את קדמוניות היהודים בארץ ישראל.

בנימין נתניהו: אני שמעתי לאחרונה בהשתאות את הסיפורים על חגיגת יום ההולדת שלוש של בנו פלמח בפסגת המצדה.

בנימין נתניהו: גנדי וחבריו נפרסו לאורך שביל הנחש מלמעלה למטה, והילד הקטן הועבר מיד ליד, מכתף לכתף, עד ראש ההר.

בנימין נתניהו: גנדי ויוצאי הפלמ"ח שהיו איתו חגגו איתו שם כל הלילה.

בנימין נתניהו: מצדה – ולא במקרה הוא קרה לבתו מצדה – מצדה, שלפני אלפיים שנה נכנענו בה לרומאים, הייתה בעיני גנדי סמל של תקומה מחודשת.

בנימין נתניהו: מוקדם יותר, באזכרה בהר הרצל, סיפרתי על ההתקדמות בתוכניות לבניית מרכז הנצחה לגנדי ולרעייתו יעל, זיכרונה לברכה, בברקן בלב השומרון.

בנימין נתניהו: משרד ראש הממשלה והמועצה האזורית שומרון פועלים יחד להקים את מרכז המורשת – ויוסי דגן, תבורך על שיתוף הפעולה הפורה הזה.

בנימין נתניהו: אני שמח לשמוע שהדברים זזים, זזים במהירות.

בנימין נתניהו: גנדי אהב את השומרון, שבו נעוצים שורשינו בארץ, החל מאבות האומה וכלה במתיישבי השומרון בהווה, שהקימו מפעל יוצא מן הכלל, מפעל חלוצי מופלא.

בנימין נתניהו: אבל גנדי לא רק ביסס את תודעת הזכות, הוא גם הבין עד תום את החשיבות הביטחונית של רכסי השומרון כמגדל השמירה של ישראל ממזרח.

בנימין נתניהו: לתפיסתו – ובנושא הזה אני שותף לה לחלוטין – לא רק הרי השומרון חיוניים לקיומנו; גם שיפולי השומרון מזרחה, כולל בקעת הירדן, תמיד צריכים להישאר בידינו.

בנימין נתניהו: הם נותנים לנו עומק אסטרטגי, הם נותנים לנו גובה אסטרטגי, והם גם משיבים חיים למדבר צחיח.

בנימין נתניהו: לפני חודשיים קיימנו ישיבת ממשלה מיוחדת בבקעת הירדן.

בנימין נתניהו: בין היתר אישרנו את הסדרת היישוב מבואות יריחו.

בנימין נתניהו: וכשהיינו שם הרהרתי בנאום חוצב להבות שגנדי השמיע פה, במקום הזה, בכנסת, לפני 30 שנה: "אומרים 'כן' לבקעת הירדן".

בנימין נתניהו: אני מציע שנאמר כולנו "כן" בהצבעה; נדבר על זה בנפרד.

בנימין נתניהו: גנדי והבקעה – חד הם.

בנימין נתניהו: במלחמת ההתשה הוא פיקד על הכוחות שנאבקו במחבלים שחדרו לישראל מעבר הירדן כדי לבצע פיגועי טרור.

בנימין נתניהו: גנדי ואנשיו אימצו שיטות לחימה לבלימת המסתננים ולכידתם.

בנימין נתניהו: תורת המרדף פותחה בעשרות אם לא במאות מרדפים, והמפקדים הלכו בראש והסתערו קדימה.

בנימין נתניהו: הם לקחו לידיהם את היוזמה, הם הרחיבו את הפעילות ההגנתית וההתקפית לאורך הירדן ומעבר לירדן, וכך הושב השקט לבקעת הירדן.

בנימין נתניהו: אלה לא דברים שקראתי בספרים; הייתי שם, כמו חלק מהאנשים כאן, החל מפעולת כראמה ב-1968, דרך אין-ספור פעולות ומארבים, כולל קרב אש על גדות הירדן, על שפת הירדן, שאנחנו חזרנו ממבצע בירדן ונתקלנו במחבלים פלסטינים שחזרו משטח ירדן ומשטחנו.

בנימין נתניהו: במקרה הזה זה הסתיים בלא חללים לנו וחללים להם, אבל היו גם הרבה מאוד חללים לנו.

בנימין נתניהו: ולכן, ב-1972 גנדי יזם את הקמתה של אנדרטת הבקעה לזכר הנופלים שם – והכרתי לא מעט מהם – ושמותיהם חקוקים על האנדרטה.

בנימין נתניהו: הוא הביע תקווה שהאזור יהפוך למוקד של יצירה, של פריחה, של שלום, ואכן, טביעות אצבעותיו מורגשות גם במישור הזה.

בנימין נתניהו: בעידודו הוקמו היאחזויות נח"ל שהפכו ליישובים אזרחיים פורחים, ולחלק מהם גנדי נתן את שמותיהם: ארגמן – על שם קציני צה"ל אריק רגב וגדי מנלה, זיכרונם לברכה, שנפלו בארץ המרדפים – גיתית, מכורה, גלגל ויישובים נוספים.

בנימין נתניהו: הבקעה היא חגורת מגן הכרחית, התריס בפני פורענות שעלולה לבוא מצד האסלאם הרדיקלי, ומי יישורנו מה ילד יום במזרח התיכון הסוער, ולכן נפעל להבטיח שבקעת הירדן תהיה חלק ממדינת ישראל הריבונית.

בנימין נתניהו: נבטיח את ביטחונה, נבטיח את צמיחתה ושגשוגה, בדיוק כפי שגנדי שאף.

בנימין נתניהו: בני משפחת זאבי, חברי הכנסת, אהבת ציון הייתה מצפן חייו של גנדי.

בנימין נתניהו: אהבת ציון תהא נר תמיד לזכרו.

בנימין נתניהו: גנדי נפל בידי בני עוולה, אבל עשייתו למען המולדת ולטובת העם תעמוד לדורות.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את השר אורי אריאל לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מר נתניהו, השופט מינץ, בני משפחת זאבי היקרים והאהובים, אל נקמות השם.

אורי אריאל: אל נקמות השם.

אורי אריאל: הנקמות להשם.

אורי אריאל: נקמתנו היא בבניין, בנטיעה וביצירה בכל רחבי ארץ ישראל, כפי שגנדי עשה ורצה שנמשיך ונעשה.

אורי אריאל: גנדי, לוחם הפלמ"ח, אלוף בצה"ל, בעיקר מחנך, מנהיג, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, שפעל לחינוך דורות, בגדר ספרא וסיפא, ויישוב ארץ ישראל.

אורי אריאל: 18 שנים שבהן הוא לא זוכה לראות את ההתפתחות בכל מרחבי ארצנו בכל התחומים, וברוך השם, ההתפתחות היא רבה.

אורי אריאל: גנדי פעל בכל השנים הללו ליישובה של הארץ ולפיתוחה, והיה אח ורע.

אורי אריאל: אופן אהבת המולדת והאמת שלו הגיעו והביאו אותו לדרגות בכירות בצה"ל ובממשלת ישראל ולתפקידים חשובים שבהם השפיע על בניין העם והארץ.

אורי אריאל: גנדי פטריוט, אידיאולוג, מצביא ונותן דוגמה אישית שאין רבים שכך עשו ועושים, קיבל החלטות כלוחם וכחולם והגשים אותן.

אורי אריאל: בעת הירצחו של גנדי, לפני 18 שנים, גרו ביהודה ושומרון כ-211,000 יהודים.

אורי אריאל: ברוך השם, היום אנחנו כפול ויותר, וכפי שאמר ראש הממשלה, הגיעה עת ריבונות.

אורי אריאל: וזה בידינו, ודאי בבקעת הירדן ובחלקים נרחבים שיש עליהם הסכמה מקיר לקיר.

אורי אריאל: גנדי האמין בארץ ישראל ועם ישראל על פי תורת ישראל.

אורי אריאל: זה מה שהיה כתוב בכרטיס החבר של חברי מולדת – קצר וקולע.

אורי אריאל: לפני שבועיים פורסמה כתבה על הקשר המיוחד של גנדי לבדואים, על הסיוע והאכפתיות שלו.

אורי אריאל: יש סיפור של אם שכרעה ללדת ובעלה היה בגבול במשימה קרבית – בימים ההם אין תחבורה ציבורית, אין כבישים – וגנדי שולח מסוק שלוקח אותה לבית החולים ללדת.

אורי אריאל: וכך היא אומרת: זו הייתה התרוממות רוח, רגעים של אושר.

אורי אריאל: למרות הכאבים, כאבי הלידה, הבנתי שיש מי שדואג לי, יש מי שאני יכולה לסמוך עליו.

אורי אריאל: סוף ציטוט.

אורי אריאל: לאם הזאת, שהיום היא כבר סבתא-רבתא, יש נכדים ונינים שמשרתים כקצינים ביחידות קרביות, ואף הקימו עמותה שמעודדת צעירים בדואים להתגייס לצה"ל.

אורי אריאל: דרכו של גנדי, המשולבת במורשת אבותינו באופן מלא ומיטבי, היא דרך של שילוב אמיתי בין ספרא לסיפא.

אורי אריאל: עלינו להמשיך בדרך, לבנות את ארץ ישראל כולה, להגדיל את ההתיישבות, להחיל ריבונות, ובעיקר – לחזק את ירושלים, בירתנו הנצחית, שבה נולד גנדי ובעבורה נלחם.

אורי אריאל: נזכיר היום גם את אשתו, את יעל, שזכה והייתה עזר בשבילו לכל אורך הדרך, אישה של ערכים, וכך גם ילדיהם, ממשיכי דרכם.

אורי אריאל: אני מבקש, לסיום, להודות למוקירי זכרו שהגיעו לחלוק לו כבוד, גם בהר הרצל וגם פה.

אורי אריאל: חבל שביום הזה ישנם ח"כים שנעדרים באופן מופגן.

אורי אריאל: אומר להם כך, בצורה הכי שקטה: לא תצליחו בשום צורה לכבות את האורות בבקעת הירדן, בחברון, בהר ובשפלה.

אורי אריאל: ההתנהגות שלכם בעיקר לא מכבדת אתכם.

אורי אריאל: אסיים בפסוק שגנדי היה מסיים את נאומיו: "ה' עוז לעמו יִתן ה' יברך את עמו בשלום".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עודד פורר: משפחת זאבי היקרה, אדוני ראש הממשלה, כבוד היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, "בראשית ברא ה' את השמים ואת הארץ" – כך נפתח ספר בראשית בפרשת השבוע שקראנו בבתי הכנסת בשבת האחרונה בארץ ובעולם.

עודד פורר: את הפסוק הזה פירש רש"י: בראשית – אמר רבי יצחק: לא היה צריך להתחיל את התורה אלא מ"החֹדש הזה לכם", שהיא מצווה ראשונה שנצטוו ישראל.

עודד פורר: ומה טעם פתח ב"בראשית"?

עודד פורר: משום כוח מעשיו הגיד לעמו לתת להם נחלת גויים, ככתוב בתהילים.

עודד פורר: שאם יאמרו אומות העולם לישראל: ליסטים אתם שכבשתם ארצות שבעה גויים, הם אומרים להם: כל הארץ של הקדוש ברוך הוא היא, הוא בראה ונתנה לאשר ישר בעיניו.

עודד פורר: ברצונו נתנה להם, וברצונו נטלה מהם ונתנה לנו.

עודד פורר: בשבת קראנו על הזכות שלנו על ארץ ישראל, ומגנדי למדנו שיעור עד כמה הארץ הזאת שלנו.

עודד פורר: לא היה אחד שידע את התנ"ך ואת ארץ התנ"ך כגנדי, ואת הקשר שלנו לארץ ישראל, את ההיסטוריה של הארץ הזאת ואת שביליה כאלוף רחבעם זאבי, השם ייקום דמו.

עודד פורר: אין מי שיכול היה לומר לו שזו לא הארץ שלנו, אין מי שיכול היה לערער בפניו על זכותנו על הארץ, כי את השיעור שהיה נותן גנדי למי שהיה מנסה לעשות זאת כולנו היינו צריכים ללמוד.

עודד פורר: מגנדי למדנו עוד כמה שיעורים.

עודד פורר: אני כנער זוכר את גנדי מגיע לאיזשהו ביקור ברחובות, ואני, עוד טרם גיוסי לצה"ל, מביט בו ורואה את השרשרת על צווארו, אותה דסקית מפורסמת שעליה היו חקוקים שמותיהם של שישה מחיילי צה"ל השבויים והנעדרים.

עודד פורר: גנדי האמין בחשיבות הנחישות, ההקרבה והדבקות במטרה של הלוחמים.

עודד פורר: בד בבד הוא גם הכיר בחשיבות שעל צה"ל ומדינת ישראל להפגין במחויבות שלהם להשבת הבנים הביתה.

עודד פורר: אין לי ספק מה הייתה דעתו בסוגיות שמדינת ישראל מתמודדת איתן, לצערנו, גם היום בעניין השבויים והנעדרים, ואני בטוח שגם הוא לא היה מוצא מנוח עד להשבתם.

עודד פורר: זה אולי השיעור השני שעלינו ללמוד מגנדי – את המחויבות הזאת של גנדי ללוחמים, לחיילי צה"ל, שהיא המשך ישיר של המחויבות שלו לעם ישראל ולארץ ישראל ולביטחון ישראל, ואני אצטט: "אם נהיה חזקים, אם נשמור על כוחו המרתיע של צה"ל, אם יהיה לנו עומק אסטרטגי, אם ניפטר מגיס חמישי מסיבי בעורף, אם נשלוט בטרור ובהתקוממות בשטחים, אם נמשיך להיות בעמדות מוצא מאיימות על בירות האויב – נרחיק את סיכויי המלחמה".

עודד פורר: אך "אם נהיה חלשים, אם ניתן לכוח זר לחצות את הירדן, אם נכרסם בכוחו של צה"ל, אם ניתן לאויבים להתקרב לשטחים החיוניים של מדינת ישראל – הם יחשקו בטרף הקל הזה – – – ותבואנה עלינו מלחמות".

עודד פורר: כך כתב רחבעם באחד ממאמריו וסרטט את קיר הברזל שעליו נשענת המדינה היהודית בארץ ישראל, ונראה כאילו המילים האלה, שנכתבו לפני 25 שנה, היו יכולות להיאמר כאן היום, מעל בימת הכנסת, בדיוק באותה רלוונטיות.

עודד פורר: גנדי גם היה מחויב למשנה הזאת שלו, וכך, יום לפני הירצחו, הוא וחברו לסיעה דאז אביגדור ליברמן הודיעו לראש הממשלה שרון על התפטרותם מהממשלה כשזו החליטה להוציא את צה"ל מהשכונות השולטות על היישוב היהודי בחברון, כי גנדי לא היה יכול להרשות לעצמו, כמי שנותן דוגמה, כמי שמוביל, לשבת בממשלה שנוהגת הפוך מהדרך שבה הוא מאמין.

עודד פורר: כאלוף לימד גנדי את כולנו גם שיעור על הנהגה ופיקוד, ואני אצטט שוב איך הוא אומר: בזמני הושמעה ביקורת נוקבת עליי ועל מפקדי המשנה שלי – כך אמר גנדי – מדוע אנחנו הולכים בראש בארץ המרדפים במלחמת ההתשה.

עודד פורר: כך חונכתי בפלמ"ח ובצה"ל.

עודד פורר: זו המלחמה של פיקוד המרכז, והמפקד צריך להיות עם אנשיו במלחמה, להדריך, לפקד, להורות ולהיות אחראי.

עודד פורר: גם היום, לו היה צריך להגן על מדינת ישראל ולהוביל לוחמים, אני בטוח שגנדי היה הולך לפני המחנה.

עודד פורר: השילוב של אהבת העם והארץ, המחויבות ללוחמים, האמונה בבניין הכוח והנכונות ללכת לפני המחנה הם שעיצבו את דמותו של גנדי והם המורשת שהותיר אחרי מותו.

עודד פורר: ואת המורשת הזאת, בני משפחת זאבי – ופלמח, ששמעתי בכאב את דבריך היום – לא תצליח להעלים גם תוכנית טלוויזיה עם רייטינג גבוה ככל שיהיה.

עודד פורר: זו המורשת שעליה נחנך את ילדינו, מורשת של אהבת העם והארץ, של נכונות להקריב ולהילחם על ארץ ישראל ולמען עם ישראל.

עודד פורר: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להודות לכל בני משפחת זאבי, שמכבדים אותנו כאן בנוכחותם במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ניפגש בעוד שנה, אולי, בתקווה, בפתיחת מרכז מורשת רחבעם זאבי עוד לפני זה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הישיבה המיוחדת לזכרו של האלוף במילואים חבר הכנסת והשר רחבעם זאבי, השם ייקום דמו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, א' בחשוון התש"ף, 30 באוקטובר 2019, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.