ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 24, 2019-07-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בתמוז התשע"ט, 15 ביולי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נקיים דיון בהצעות לסדר-היום בנושא: הכישלון הלאומי המתמשך בקליטת יהודי אתיופיה – הצעות לסדר-היום מס' 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, ו-32.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב להזכיר לעצמנו שמדובר בעלייה ציונית, שבדרכם לארץ האנשים גם הקריבו לא מעט קורבנות.

יולי יואל אדלשטיין: נחשפתי גם אני לסיפורים של גבורה ממש של הפעילים, של אסירי ציון מקרב יוצאי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: גם כשהגיעו לארץ, יוצאי אתיופיה, שנה אחר שנה, שברו לא מעט תקרות זכוכית.

יולי יואל אדלשטיין: כמי שהיה בתוך התהליך הזה עשרות שנים, גם אני יכול להעיד על המאמצים ועל ההבדלים.

יולי יואל אדלשטיין: צריך גם לומר ביושר שאנחנו כחברה וכמדינה לא עשינו את כל הנדרש למען שילובם, ובמיוחד במובן הרחב של המילה – לא במובן של משכנתה זו או אחרת, אלא במובן של התייחסות לפעמים גזענית, לפעמים מתנשאת, כלפי אנשים בגלל צבע עורם.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, חשוב מאוד שאנחנו מקיימים את הדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: צריך להבין את המורכבות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים שיש איתנו גם נציגים רבים מקרב בני העדה; יש ודאי גם חברי כנסת, אבל גם האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מבקש באמת מן האנשים להבין שזה המקום, מליאת הכנסת – אומנם המליאה המאולתרת כאן באודיטוריום, אבל מליאת הכנסת היא המקום שצריך ללבן את הסוגיות כשאין לכל שאלה תשובה של שורה אחת, תשובה חד-משמעית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות לסדר-היום בנושא: הכישלון הלאומי המתמשך בקליטת יהודי אתיופיה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת בנימין בני גנץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות כל דובר עד עשר דקות.

בנימין (בני) גנץ: אדוני היושב-ראש, חברים יקרים לכנסת, אורחים חשובים, בדגש על משפחת טקה, משפחת ביאדגה ומשפחת סלמסה.

בנימין (בני) גנץ: אני רוצה לומר משהו על אחריות ציונית.

בנימין (בני) גנץ: מדינת ישראל היא הבית הלאומי לעם היהודי.

בנימין (בני) גנץ: ככזאת, יש לה מחויבות ליהדות התפוצות, ומהמקום הזה בדיוק – לא ניתן לטעות – צריך לומר כי מהלך עלייתם של יהודי אתיופיה מקפל בתוכו, ולחיוב, את כל מהותה של הציונות.

בנימין (בני) גנץ: בדיוק מהמקום הזה תמיד חשתי גאווה להיות שותף, ולו צנוע, לעלייה מופלאה זו.

בנימין (בני) גנץ: אבל בואו נאמר ביושר: העלייה אינה עניין של "זבנג וגמרנו".

בנימין (בני) גנץ: אסור לנו לשכוח כי הרעיון הוא עלייה וקליטה – כן, תהליך מתמשך, שהחלק של העלייה אינו אלא הפרק הראשון.

בנימין (בני) גנץ: הפרקים הנוספים, שמשכם שני דורות לפחות – ההורים העולים ודור הילדים שיבוא אחר כך – חייבים להיות לנגד עינינו.

בנימין (בני) גנץ: כל הסתכלות אחרת היא קצרת טווח ולא נכונה.

בנימין (בני) גנץ: נודה ביושר שיש לנו כשל מתמשך בכל אחד מהממדים שניתן לחשוב עליהם.

בנימין (בני) גנץ: תשתיתית, לא נכון שהעולים ימשיכו לגור בשכונות מרוכזות.

בנימין (בני) גנץ: העניין של שותפות תרבותית בשכנות הוא טוב, אבל כשזה מבודד את העולים במספרים גדולים ובזמן מתמשך, אנחנו מקדשים את הבידול ומקשים את הקליטה.

בנימין (בני) גנץ: מבחינה חינוכית, צריך לומר שהן ברמת החינוך לקבלה של העולים והן ברמת החינוך וההשכלה להיקלטות של העולים, כל זאת תוך תמיכה מתמשכת ארוכה וסבלנית – זו חייבת להיות הדרישה שלנו.

בנימין (בני) גנץ: בחברה נקלטת זמן הקליטה הוא רב יותר.

בנימין (בני) גנץ: מבחינה חברתית נדרשת לציבור הישראלי עבודה.

בנימין (בני) גנץ: ישראל אינה מדינה גזענית, אבל צריך להודות שיש מקרים של גילויי גזענות שחייבים להיאבק בהם ללא פשרות וכל הזמן.

בנימין (בני) גנץ: אז כן, חברים, יש לנו כשל מתמשך בכל אחד מהממדים – תשתיתי, חינוכי וחברתי.

בנימין (בני) גנץ: אז מה נדרש?

בנימין (בני) גנץ: נדרש שיהיה שיפור בכל הממדים: הקצאת משאבי חינוך והשכלה צמודים ומתמשכים, וחייבים להכין תוכנית לשינוי השכונות ולפירוק הבידוד שבתוכו חיים בני הקהילה האתיופית.

בנימין (בני) גנץ: חשוב לעסוק בשיח מחבר ברמה הלאומית.

בנימין (בני) גנץ: כן, זה לא רק עניין של משרד החינוך או המשרד לשוויון חברתי או משרד הקליטה – זה עניין מהותי של הנהגת מדינת ישראל ברמות הגבוהות ביותר.

בנימין (בני) גנץ: וחייבים לקרות דברים מיידיים: סיום החקירה בעניין מותו של סלומון טקה, זיכרונו לברכה, ודיווח מלא ושקוף; הגדלת כוח שיטור מיומן בדגש על היכרות עם בני העדה האתיופית כדי למנוע קצרים בתקשורת במהלך פעילות של אכיפת חוק; פיצוח המרקם החברתי בשכונות על ידי הקצאת מבנים בתוך השכונות להקמת כפרי נוער או קיבוצים עירוניים או כל דרך אחרת שתשנה את המציאות המבודדת הזאת; טיפול הסברתי דרך מערכת החינוך ושילוב מושלם של בני העדה החל בגיל לידה.

בנימין (בני) גנץ: אנו גם לא יכולים שלא לזכור את אברה מנגיסטו, שנמצא בשבי החמאס למעלה מ-1,770 ימים, וחובתנו המוסרית לעשות כל מה שנדרש כדי להחזירו למשפחתו.

בנימין (בני) גנץ: ובכל זאת, חברים, אני מבקש לפנות אליכם, אחיי בני העדה האתיופית: אי-אפשר, לצערי, להבטיח שהקושי ייגמר.

בנימין (בני) גנץ: אני מעריך שייקח עוד הרבה זמן עד שלא יהיה, מעשית, שום הבדל ושום פער.

בנימין (בני) גנץ: ובכל זאת, מסע העדה לציון הוא מורשת אדירה מבחינה היסטורית.

בנימין (בני) גנץ: שאו בגאווה את מורשתכם; הבינו שהמסע לא הושלם – הוא נמשך כי יש כאלה שעדיין ממתינים לעלייה, כי צריך להמשיך את הקליטה, וכי אסור לכם לאבד את התקווה.

בנימין (בני) גנץ: כשהתקווה נעלמת, התסכול משתלט, והדרך לאלימות בלתי קבילה בשום פנים ואופן הופכת להיות קצרה ומסוכנת.

בנימין (בני) גנץ: ומעל הכול, חברים, לא רק בהקשר בני העדה האתיופית אלא בהקשר של מתחים חברתיים בכלל, נדרשת פעילות של קבינט חברתי שיעסוק באיחוד החברה הישראלית על כל גווניה ושבטיה, ושיעסוק בשאלה כיצד אנחנו חיים ביחד.

בנימין (בני) גנץ: אנחנו מתפרקים מבית.

בנימין (בני) גנץ: היום זה להט"בים, אתמול זה ישראלים ממוצא אתיופי, מחר זה יהיה שוב עולים מחבר המדינות, וזה כל הזמן ערבים ויהודים.

בנימין (בני) גנץ: חברים, אנחנו בסכנה מבית, אנחנו בסכנה מעצמנו.

בנימין (בני) גנץ: כדאי שניקח את עצמנו בידיים ונסדר את זה.

בנימין (בני) גנץ: זה בדיוק מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין בני גנץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היו במדינת ישראל ממשלות שהסכמתי איתן והיו ממשלות שלא הסכמתי איתן.

יאיר לפיד: היו ממשלות שישבתי בהן, או ממשלה שישבתי בה, והיו ממשלות שלא ישבתי בהן.

יאיר לפיד: בפעם הראשונה מאז שאני זוכר את עצמי יש במדינת ישראל ממשלה שאני מתבייש בה, בושה עמוקה, צורבת, יום-יומית, מביכה.

יאיר לפיד: ואתה כל הזמן הולך ומתבייש: פוגש סנטור אמריקני, שלוקח אותך הצידה, סועד איתך עם קפה קטן, מדבר איתך על המצב, ואתה מנסה להסביר לו את הממשלה הזאת, ובפנים עמוק אתה מתבייש כשהוא שואל את השאלות הנכונות על הדמוקרטיה הישראלית, על הדרך שבה אנחנו מתנהלים, על הסטנדרטים הערכיים שהמדינה הזו נעה בתוכם; יושב מול קבוצה של יהודים מארצות הברית ומתבייש כשהם מנסים להבין למה הממשלה הזאת דוחקת אותם לפינה, מפלה אותם, מעליבה אותם; פוגש קבוצה של יוצאי אתיופיה, מנסה להסביר להם מה קורה ומתבייש נורא מהדרך שבה הממשלה הזאת מטפלת, או ליתר דיוק לא מטפלת בעניינם; יושב מול הילדים של עצמך בשולחן השבת, מדבר על מה שקורה במדינה ומגלה שאתה מנסה להצדיק את הממשלה שאתה לא יושב בה ושאתה אופוזיציה שלה רק כי אתה מתבייש להגיד לילדים שלך שזה המקום שאליו הגענו.

יאיר לפיד: אין לי איך להסביר שר חינוך שמדבר על טיפולי המרה או שמתנגד לשירות משותף של גברים ונשים או שאומר ביושר שהוא, אין לו בעיה עם אפרטהייד.

יאיר לפיד: אני יכול רק להתבייש.

יאיר לפיד: אין לי איך להסביר שר תקשורת שמגיע לטקס ההכתרה שלו – היום הגדול בחייו הפוליטיים – ומושיב לידו בוררת של העולם התחתון, ואז הוא אומר שהוא ידאג שהתקשורת לא תהיה שמאלנית, כי הרי הגוף שעליו אנחנו הכי סומכים שינווט את חופש הביטוי במדינת ישראל זה הממשלה.

יאיר לפיד: אין לי איך להצדיק או להסביר בעיניים לא מושפלות שר בריאות שתומך בפדופילית, פדופילית סדרתית, שפגעה בילדות.

יאיר לפיד: זה פותח מהדורות באוסטרליה.

יאיר לפיד: אם אתם אזרחים ישראלים ונותרה בכם בושה, תדעו שמה שפותח מהדורות חדשות באוסטרליה זה ששר הבריאות של מדינת ישראל תומך בפדופילית.

יאיר לפיד: אין לי איך להסביר בלי להתבייש שר משפטים שאומר שהוא לא יתמוך בפסיקות של בית המשפט או שלא תמיד צריך לציית לבית המשפט; פוליטיקאי שאומר משהו שהוא יודע שהוא מזיק ויודע שהוא נורא רק כי זה מסייע לו מול איזה חבר מרכז.

יאיר לפיד: אין דרך בעולם להסביר את חבר הקבינט בצלאל סמוטריץ', שאומר שהוא לא מוכן שאשתו תהיה בחדר לידה עם ערבייה.

יאיר לפיד: אתה יכול רק להיחנק מבפנים ולהרגיש איך הכול מתכווץ לך כשמישהו מחוץ לארץ שואל אותך מה זה אומר בעצם.

יאיר לפיד: אתה יכול רק לאבד צבע כשאתה עומד מול קבוצה של צעירים שמגיעים הנה, לכנסת, ושואלים מה הכוונה שלו כשהוא אומר דברים כמו "מצעד הבהמות" על מצעד הגאווה.

יאיר לפיד: אתם באמת חושבים שאף אחד לא שם לב לדברים האלה?

יאיר לפיד: אתם באמת חושבים שאין תרגום?

יאיר לפיד: אתם באמת חושבים שהעולם לא שומע?

יאיר לפיד: אתם באמת חושבים שזה לא מופיע בכל התקשורת הבין-לאומית – הפדופילית, טיפולי ההמרה, מצעד הבהמות, האפרטהייד?

יאיר לפיד: ומעל הכול, כמובן, אתם באמת חושבים שהעולם לא שם לב למי שמינה אותם?

יאיר לפיד: ראש ממשלה עם שלושה כתבי אישום, עד לא מזמן מנהיג עולמי מכובד, והיום אדם שמסתובב כשיש סביבו כל הזמן עננה מביכה ומעיקה של מבוכה ובושה: העיסוק האין-סופי בחסינות, ההבנה של העולם שהוא איבד את זה לגמרי.

יאיר לפיד: ואנחנו מתביישים ב-1,772 הימים שבהם אברה מנגיסטו יושב שם בעזה ומחכה שמדינת ישראל תיחלץ לעזרתו.

יאיר לפיד: ואנחנו מתביישים בזה שקהילה שלמה של יוצאי אתיופיה הוזנחה ושילדים אתיופים אומרים לעצמם שאין להם סיכוי במדינה הזאת שהביאה אותם הנה.

יאיר לפיד: ואנחנו גם מתביישים מול השוטרים, שאף אחד לא יוצא להגנתם, אנשים שמרוויחים משכורות נמוכות במיוחד ומותקפים בוקר, ערב וצוהריים על ידי ממשלתם.

יאיר לפיד: והבושה הזאת גדולה במיוחד מפני שאתה מסתכל על ממשלת ישראל, מסתכל על החבורה הזאת, שלאט-לאט מדרדרת אותנו, ופתאום אתה מבין שאף אחד מהם לא מתבייש.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: איננו?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חבר הכנסת עידן רול, בבקשה, אדוני, התור שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עידן רול: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לפתוח ולומר שאני מזדהה, וכואב את מאבקה של קהילת יוצאי אתיופיה.

עידן רול: אנחנו שומעים, מהרגע שבמאבק הזה התחיל סיבוב נוסף – אני כאן להזכיר שהיו סבבים נוספים, וגם אז הייתה התעלמות של הממשלה, ממש לפני קצת יותר משנה.

עידן רול: שנייה אחרי שכולנו היינו נאורים מספיק להיות בעדם התחלנו לומר איך הם צריכים לנהל את המאבק שלהם ומה הם צריכים לעשות.

עידן רול: שלא ישתמע אחרת, אני נגד אלימות, אבל לא ממקומנו לדבר בשם קהילה ולהחליט שהם סיימו להיאבק את המאבק שלהם או שהם איבדו אותנו בדרך.

עידן רול: חשוב להבין – ואני אומר את זה מהמקום הכי אישי שלי, אבל אם כל אחד יסתכל על עצמו שנייה עכשיו באמת, בצורה אמיתית, כולנו יודעים יפה מאוד; בואו נסיר את המסכות ואת כל הבולשיט – כולנו יודעים שקהילת יוצאי אתיופיה סובלת מגזענות כבר עשרות שנים.

עידן רול: כולם מכירים את זה, כולם יודעים את זה מהסביבה הקרובה, כולם חווים את תקרות הזכוכית האין-סופיות שיש להם בכל תחומי החיים, וכולם יודעים בעיקר שלא עשו הרבה בשביל לגרום לזה להשתפר.

עידן רול: הדבר השני שאנחנו אוהבים לעשות אחרי שאנחנו כבר מספיק בסדר בשביל להודות בזה, זה לומר: כן, אבל היו כל מיני תוכניות.

עידן רול: אז יש לי פה איזושהי בשורה לכל מי שמקשיב, ובעיקר לממשלת ישראל: האחריות היא תמיד על הממשלה.

עידן רול: אני חוזר עכשיו מדיון שבו מדברים באמת על קטסטרופת הפיקוח על החינוך לגיל הרך.

עידן רול: גם שם משרד העבודה אומר: בואו ניעזר בהורים כמכפיל כוח, נטיל את האחריות על ההורים לפקח על הגנים ולדווח.

עידן רול: הציבור לא אמור להחליף את הממשלה.

עידן רול: הציבור אמור לחיות את חייו כאן בארץ ולקבל את השירותים הבסיסיים שאנחנו צריכים לקבל.

עידן רול: אם קהילת יוצאי אתיופיה נמצאת גם היום, בשנת 2019, במקום מוחלש, האשמה היא אחת, והיא רק הממשלה.

עידן רול: אף אחד לא יכול להפנות כלפיהם אצבע ולהתחיל לחנך אותם.

עידן רול: לכל אותם אנשים שחושבים שזה כיף לצאת לרחוב להיאבק, אז אני יכול להגיד לכם, בתור אחד ממובילי מחאת הלהט"ב בשנים האחרונות, שאף אחד לא יוצא לרחוב ועוצר את החיים שלו כי משעמם לו.

עידן רול: אנחנו יוצאים לרחובות כי אנחנו ניצבים כאזרחים מול שוקת שבורה; כי המדינה שלנו לא מספקת לנו מה שאנחנו צריכים; כי הממשלה האטומה הזאת כבר שנים מתעלמת ממחאות של עוד ועוד מגזרים וקהילות שפשוט לא נשארה להם ברירה אלא לצאת שוב ושוב לרחובות.

עידן רול: ואני כאן כדי לעודד את כל אותן מחאות שאנחנו מוקפים בהן כרגע, לצערי, ולהגיד: אל תיכנעו.

עידן רול: תמשיכו לצאת לרחובות, תמשיכו להיאבק על מה שמגיע לכם.

עידן רול: בסופו של דבר הממשלה תצטרך להיענות, או יותר נכון – להיות מוחלפת.

עידן רול: אני רוצה, ברשותכם, להתייחס גם לנושא טיפולי ההמרה.

עידן רול: שר החינוך התבטא השבוע בעד טיפולי המרה ואפילו הגדיל ואמר שהוא ביצע טיפולי המרה.

עידן רול: טיפולי המרה, למען הסר ספק, הם פשע שנאה נגד הקהילה הגאה.

עידן רול: זה פשע שנאה שגורם לנזקים נפשיים ארוכי טווח לכל החיים, ולא פעם גם לאובדנות.

עידן רול: אין בזה שום דבר טיפולי; אין בזה שום דבר שהוא אלקטיבי, או שצריך להשאיר לבן אדם לבחור אם הוא רוצה לעשות את זה.

עידן רול: זו פרקטיקה בזויה ומסוכנת שאסורה ברוב מדינות העולם המערבי, והגיע הזמן שתהיה אסורה גם כאן.

עידן רול: לא הרבה יודעים כמה טיפולי ההמרה הם מעוותים ומסוכנים, אז ברשותכם – וסליחה שזה טיפה גרפי – אני רוצה לספר לכם וידוי של בחור חרדי, הומו, שעבר טיפולי המרה, כדי שכולנו נדע קצת יותר למה מה שאמר הרב פרץ, שר החינוך, אין לו מקום במדינת ישראל, ובטח ובטח לא משר החינוך; שר החינוך היה צריך להיות הראשון שיקדם חקיקה שמוציאה טיפולי המרה מחוץ לחוק.

עידן רול: בכמה מילים: הרב היה מרדים אותי בהיפנוזה ומחזיר אותי לגילים צעירים בילדות במטרה לתקן את היחסים הרעועים, לדבריו, עם אבי, שבעקבותיהם יצאתי גיי.

עידן רול: הוא היה תמיד מספר לי למה זה רע להיות הומו, כמה ריקנות וסמים יש בקהילה, כמה אנשים בודדים ומתאבדים יש וכמה חשוב שאתקן את זה.

עידן רול: הוא נתן לי משימות לעשות בבית, כמו לאונן ולדמיין בחורה שאני כן קצת נמשך אליה.

עידן רול: הוא גם ביקש שאראה פורנו של לסביות וסיפר לי על יחסי המין שלו עם אשתו; הוא אמר שזה לא עבירה כי זה פיקוח נפש.

עידן רול: באותה תקופה הייתי עם ביטחון עצמי נמוך, מפוחד, מיואש קצת, מתוסכל, מאוכזב מעצמי.

עידן רול: היו ימים שהיו לי מחשבות לסיים עם החיים האלה וזהו, בעיקר כשלא הייתי מצליח לעמוד במשימות שנתן לי הרב.

עידן רול: אני כאן כדי להזכיר שאנחנו לא ניתן יד לשום התנהגות כזאת, לשום פרקטיקה מסוכנת של טיפולי המרה.

עידן רול: אנחנו נמשיך ונילחם בדבר הזה ונחוקק חוק שמוציא מהחוק טיפולי המרה, ואני קורא לממשלת ישראל ולראש הממשלה, שנתן באמת preview מאוד מכאיב למה שהיה קורה אם הוא היה מצליח להרכיב ממשלה, לפטר את שר החינוך לאלתר, ואולי לפחות לתקן קצת את הנזק שנעשה.

עידן רול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת עידן רול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אנחנו חוזרים לבית הזה, התאספנו באודיטוריום.

עיסאווי פריג': סיבת הדיון – צר לי מאוד שזה ככה – היא הגזענות נגד העדה האתיופית.

עיסאווי פריג': אני כישראלי בן ערבי-מוסלמי קצת מרגיש מוזר לשבת מול אחיי האתיופים – הם יושבים מולי, חלקם גם שומעים אותנו – ולהתחיל להסביר דברים ועניינים שאני כערבי חוויתי אותם, חווה אותם; וצר לי מאוד להגיד, אני אמשיך לחוות את הגזענות הזאת.

עיסאווי פריג': לפני יומיים ביקרתי יחד עם יושב-ראש המפלגה שלי ניצן הורוביץ בפארק הגזענות בעפולה.

עיסאווי פריג': שלט: הכניסה רק לתושבי עפולה – מילים מחופשות; איסור כניסת ערבים למקום הזה.

עיסאווי פריג': אחרי יומיים הייתה החלטת בית משפט, שאנחנו מברכים עליה, שהורתה על פתיחת הפארק.

עיסאווי פריג': עפולה, מעצמה גרעינית, החליטה להיות מעצמה גזענית.

עיסאווי פריג': ראש העיר אלקבץ במהלך שנתיים-שלוש לקח את הקמפיין שלו, קמפיין הסתה, וזה עבר אצלנו – קמפיין נגד ערבים עבר, קמפיין של שנאה עבר.

עיסאווי פריג': ובמליאה אני זוכר את עצמי מדבר.

עיסאווי פריג': אמרתי לכם, ואני אומר: חברים, חבריי, יושבים כאן חברי כנסת שמיועדים להיות ראשי ממשלה, ואינשאללה יהיו ראשי ממשלה, ואני אומר לכם: גזענות זה כמו נחש.

עיסאווי פריג': אין לה גבולות.

עיסאווי פריג': כשלא תמצא מה לאכול, תאכל את עצמה.

עיסאווי פריג': הגזענות כנגד הישראלים מהאוכלוסייה הערבית, והשתיקה שהתלוותה אליה, השתיקה של רוב החברים במדינה – הינה, היא הגיעה לאחינו האתיופים.

עיסאווי פריג': יש דוח גזענות, והדוח האחרון שהתפרסם קבע ששתי האוכלוסיות הכי מופלות והכי נמצאות באש הגזענות במדינת ישראל זה האתיופים והערבים.

עיסאווי פריג': זה מוכח, זה מוכח.

עיסאווי פריג': אתמול הייתי בתל אביב.

עיסאווי פריג': הייתה הפגנה על הכותרות החדשות שהחברים ממציאים, טיפולי המרה – וצריך לעשות טיפולי המרה לממשלה הזאת לפני שאנחנו מדברים על הקהילה הלהט"בית.

עיסאווי פריג': גבר ואישה עמדו לידי, התייחסו לסוגיית ההפגנה האתיופית ואמרו: המאבק צודק, אבל הם היו אלימים מדי.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם, חבריי: מתי נפנים את העובדה שאוכלוסייה מופלית לאורך תקופה – היא צריכה למחות בשיטה: לעמוד על המדרכה, כמו ערבי טוב, ולהרים את השלט: די לגזענות.

עיסאווי פריג': מה לעשות, אלה לא ערבים; אלה יהודים, מותר להם אחרת.

עיסאווי פריג': חברים, אני אומר את הדברים מתוך כאב, מתוך עצב.

עיסאווי פריג': אוכלוסייה שלאורך תקופה מושפלת, מושפלת.

עיסאווי פריג': עזוב את היחידים שמצליחים, אני מדבר על המכלול, על המכלול.

עיסאווי פריג': ומה בסוף?

עיסאווי פריג': יש המלצות שצריך ליישם אותן, ואומרים לנו שההמלצות מיושמות ברובן הגדול.

עיסאווי פריג': רק אתמול ראינו במשרד החינוך, חברים: כל ילד יהודי לאומי מתוקצב ב-41,000 שקל לשנה, ילד מהציונות הדתית.

עיסאווי פריג': ערבי מתוקצב ב-24,000 שקל.

עיסאווי פריג': וכל הזמן אנחנו אומרים: חינוך הוא הבעיה.

עיסאווי פריג': כל הזמן קוראים דוחות, אפילו את ערוץ 5 פותחים עם המאבק בגזענות, בכל מקום.

עיסאווי פריג': הכנסת מציינת את היום הבין-לאומי למאבק בגזענות.

עיסאווי פריג': אין מקום שלא מציינים את המאבק הזה, (אומר בערבית: נכון, אבו כאמל?)

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אללה ישמור.

עיסאווי פריג': ) אני מקווה שהיום סוף-סוף תכריזו על הקמת המשותפת, שהבאזז יתחיל להסתדר לפחות, שנדע מה קורה.

עיסאווי פריג': יום בין-לאומי למאבק בגזענות – ואומרים שהכול מתחיל בחינוך.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים את החינוך.

עיסאווי פריג': כפי שאמרתי, 41,000 שקל ליהודי בן הציונות הדתית; יהודי חילוני מקבל 30,000 שקל לשנה, ואם אתה ערבי, אכלת אותה – קיבלת 24,000.

עיסאווי פריג': ואנחנו כל הזמן אומרים שצריך להביא תוכניות, להילחם ולבנות מאבק בגזענות, שזה מתחיל בחינוך.

עיסאווי פריג': איזה צביעות זו.

עיסאווי פריג': איזה צביעות זו.

עיסאווי פריג': איזה צביעות.

עיסאווי פריג': איזה צביעות.

עיסאווי פריג': אתה עושה הון פוליטי מגזענות ומהדרה; אתה משמר את המצב הקיים כדי שיהיה לך מה להגיד, כדי שיהיה לך מה להשניא.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': אִיזה צביעות.

אחמד טיבי: אֵיזה, אֵיזה – – –

עיסאווי פריג': איזה, איזה.

עיסאווי פריג': אני לא הגעתי לרמה שלך, דוקטור, מה אני אעשה.

אחמד טיבי: אם אתה אומר אִיזה, עוצרים אותך במחסום של משמר הגבול – – –

עיסאווי פריג': לא יעזור.

קריאה: ועושים נגדו – – –

עיסאווי פריג': אני רוצה לתת דוגמה לכך.

עיסאווי פריג': מצד אחד צריך להיאבק בגזענות – תקשיבו חבריי, אחיי, שכניי האתיופים.

עיסאווי פריג': אני לא יודע למה אתיופים – ישראלים כולנו, לא?

עיסאווי פריג': אבל בתקשורת אומרים – – –

קטי קטרין שטרית: זה אתה הפכת את זה לגזענות.

עיסאווי פריג': ככה אני רואה את זה.

קארין אלהרר: – – –

עיסאווי פריג': מה עושים?

עיסאווי פריג': זה כואב לך.

עיסאווי פריג': זה כואב, זה כואב.

עיסאווי פריג': לא מתאים לך לשמוע את האמת.

עיסאווי פריג': האמת תמיד כואבת.

עיסאווי פריג': מה לעשות, זה טבעו של אדם.

עיסאווי פריג': האמת תמיד כואבת.

קריאה: – – – VIP באמת.

עיסאווי פריג': הביאו דוח על המאבק בגזענות ותוכנית.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול אתכם: איך יוצאים עם כותרות למאבק בגזענות ביד אחת, ומהצד השני מביאים חקיקה כמו ועדות קבלה?

עיסאווי פריג': אני רוצה ועדות קבלה ליישובים – יעני מילים, אמרתי, מחופשות, איסור כניסה של ערבים.

עיסאווי פריג': אבל מה עם העדה האתיופית – נגיד לא מתאימה למרקם החיים החברתיים של היישוב?

עיסאווי פריג': אתם צריכים להחליט, לקבל החלטה: האם אנחנו בדרך לבניית חברה הומוגנית, משותפת, ערבים אחד לשני ללא שום קשר לדת, גזע ומין, או להמשיך לחזק – סליחה שאני אומר את זה גם לחבריי במקום שאני בא ממנו – את השבט הלבן, אשכנזי ומשתכנז?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני מצפה מהחברים שאנחנו נגיד את האמת, ואת האמת צריך להגיד ולתרגם אותה למעשים.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, לא יעזור שום בית דין: את הלהט"בים לא תמירו, ואת הערבים והאתיופים לא תעלימו.

עיסאווי פריג': תודה לכם.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: שכחתי – אתה בחברה טובה.

ישראל אייכלר: יש עוד אוכלוסייה שאומרים שלא רוצים להכניס אותם לערים: הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: אנחנו בחברה טובה.

עיסאווי פריג': הם, יש להם בעיה.

ישראל אייכלר: הודעה למזכירת הכנסת.

פנינה תמנו: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ישראל אייכלר: תודה למזכירת הכנסת.

ישראל אייכלר: << הלסי >> הכישלון הלאומי המתמשך בקליטת יהודי אתיופיה << הלסי >>

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אחמד טיבי מרשימת תע"ל, בבקשה.

ישראל אייכלר: עשר דקות לרשותך.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש החרדי.

אחמד טיבי: האמת היא – – –

ישראל אייכלר: היהודי החרדי, לא רק חרדי.

אחמד טיבי: יהודי חרדי.

אחמד טיבי: זה מעלה אותך קצת בדירוג הסוציו-אקונומי הלאומי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, האמת היא שבכל פעם שאני רואה כותרת נגד גזענות בעמוד הראשי של עיתון ערב כלשהו אני מייד יודע שלא מדובר על גזענות נגד ערבים, כי בדרך כלל לגזענות נגד ערבים יש הסברים אצל יהודים: שיקולי ביטחון; פחד קמאי; בטח הערבים עשו משהו.

אחמד טיבי: יהודים הם לא גזענים.

אחמד טיבי: ואז מגיעים האתיופים ומתברר שהישראלים הם גזענים.

אחמד טיבי: האמת היא שבכל אחד מכם יש גזען אחד קטן, לעיתים הוא גדול, ותשאלו את האתיופים.

אחמד טיבי: אבל למה לשאול את האתיופים, הקורבנות החדשים בעשורים האחרונים?

אחמד טיבי: אפשר לשאול קורבנות היסטוריים, את הערבים: מה זה גזענות; מה זה להיות ערבי בארץ; מה זה לקבל חצי תקציב לתלמיד ערבי בהשוואה לציונות דתית, 42 מול 21, ובאמצע יש אפילו את החילונים; מה זה לגור ביישוב ללא אפשרות להתפתח כמעט, מה זה לחוש את חוקי ועדות הקבלה, שאם זה היה מחוקק בצרפת, כולכם, ובצדק, הייתם מתקוממים.

אחמד טיבי: אנחנו יודעים שהתאמה תרבותית, כפי שכתוב בחוק, לרוב זה נגד ערבים, אבל זה יכול להיות גם נגד יהודים ממוצא מזרחי, נגד חרדים; מה זה יהיה להפלות לרעה ערבי במכרז, או חרדי שהגיש בקשה.

אחמד טיבי: לרוב הם לא מגישים בקשות, כמו הערבים, כי הם לא נותנים אמון במערכת.

אחמד טיבי: אני יודע, חבריי האתיופים שנמצאים כאן, מה אתם מרגישים, במיוחד כשיורים בכם.

אחמד טיבי: אני בא משם, בעיקר מאז אירועי אוקטובר, כשירו בעשרות אזרחים ערבים ואף אחד כמעט, כמעט, לא הועמד לדין; אולי אחד.

אחמד טיבי: זו הרגשה נוראית.

אחמד טיבי: אני יודע איך זה להרגיש רע כאשר ראש העיר בא להפגין מול בית של מהנדס או רופא ערבי בעפולה ודורש שעפולה תהיה נקייה מערבים.

אחמד טיבי: זה כאילו היציע המזרחי בטדי.

אחמד טיבי: אני יודע מה זה כאשר חולה אומר לרופא ערבי: אני לא רוצה שאתה תטפל בי, למרות שמדובר ברופא מצוין.

אחמד טיבי: ואני יודע מה מרגיש הרופא שלמרות זאת הוא עומד על כך שהוא יטפל גם במי שקורא לו: ערבי, אני לא רוצה שתטפל בי.

אחמד טיבי: אני בטוח שאתם יכולים להבין אותנו כאשר יש הוראות מיוחדות ומתחכמות כדי שלא לתת לערבים להגיע לפארק כלשהו בעפולה.

אחמד טיבי: בנצרת, למשל, בחיים לא היו מוציאים הודעה או החלטה כזאת לגבי יהודים.

אחמד טיבי: ולכן, לביטוי "גזענות" בחברה הישראלית לרוב יש הסבר או פרשנות שונה מאשר לגזענות המקובלת בעולם; הגזענות היא נגד יהודי שבסולם החברתי הוא מהשכבות המוחלשות – אתיופי, חרדי – אבל לא נגד ערבי.

אחמד טיבי: גזענות נגד ערבי היא כמעט אף פעם לא בעמוד הראשון.

אחמד טיבי: כאשר האתיופים מפגינים, ובצדק, ועושים את מה שעשו ברחובות, מדובר במחאה; כאשר הערבים עושים זאת, מדובר בהתפרעות.

אחמד טיבי: כי יהודים – מוחים; ערבים – מתפרעים.

אחמד טיבי: וכן, אומרים עליכם "אלימים", אבל עוברים הלאה, עוברים הלאה.

אחמד טיבי: אתם בטח יכולים לתאר לעצמכם מה היה קורה לאלפי מפגינים ערבים אם הם היו סוגרים את כביש איילון או צמתים ראשיים ורגישים בכל חלקי הארץ.

אחמד טיבי: זוכרים את הפגנות אוקטובר 2000?

אחמד טיבי: 13 איש נורו ונהרגו, חלקם על ידי צלפים.

אחמד טיבי: לפני עשר שנים עמדתי כאן ונאמתי, וצפיתי שהאתיופים יצאו לרחובות ויסגרו צמתים, כי חברה גזענית שנמצאת במשטר, בממשלה שאומרת ש"הערבים נוהרים אל הקלפיות", ומתייחסת בהדרה, בזלזול, בגזענות, אל קולקטיב שלם בגלל שהוא לא יהודי, חייבת לגרום להרס עצמי.

אחמד טיבי: ככה זה במחלות אוטו-אימוניות, רבותיי – בסוף אתה אוכל את עצמך, בסוף אתה תוקף את עצמך.

אחמד טיבי: אם מתייחסים אל הערבים כזרים, לעיתים, בנגב, כפולשים, למרות שהם הגיעו למקום לפני היהודי בעל החווה של 1,000 דונם, אתה בסוף יורה לעצמך ברגל, ולפעמים בלב.

אחמד טיבי: עכשיו אני בא מפגישה בלשכתי עם הנהלת מס הכנסה, יחד עם חבריי אוסאמה סעדי ומודר יונס, יושב-ראש השלטון המקומי הערבי.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: עפולה נמצאת בכותרות האנטי-ערביות.

אחמד טיבי: גזענות לשמה.

אחמד טיבי: מה עשתה רשות המיסים לאחרונה?

אחמד טיבי: החליטה להעביר – יא עיסאווי, אתה רואה חשבון – את כל ואדי עארה לפקיד שומה עפולה, במקום – הם היו בחדרה.

אחמד טיבי: לפעמים אני לא יודע מה עולה בראש שלהם: להעביר אותם לעפולה זה פרס או עונש?

ינון אזולאי: זה טוב.

אחמד טיבי: זה טוב?

ינון אזולאי: כן.

אחמד טיבי: זה ממש לא טוב.

אחמד טיבי: אתה יודע שמוואדי עארה לעפולה כמעט אין תחבורה ציבורית ישירה.

אחמד טיבי: אגב, מוואדי עארה לאום אל-פחם אין תחבורה ציבורית, רק שתדעו, אפרופו אפליה.

ינון אזולאי: הם לא יקראו לכם.

אחמד טיבי: סליחה?

ינון אזולאי: – – –

אחמד טיבי: חוסר ההקשבה לצרכים של הציבור הערבי מקומם.

אחמד טיבי: חוסר הקשבה לצרכים.

אחמד טיבי: ולכן, גזענות היא גזענות, גם כאשר יש חוק לאום, שהוא גזעני, שהוא מדיר, שהוא מפלה, גם לגבי ועדות קבלה.

אחמד טיבי: וגזענות היא לא גזענות רק כאשר יהודי סוג א' מפלה יהודי סוג ב' או ג', אלא כאשר בני אדם מפלים ונוהגים בגזענות נגד האחר, גם אם הוא ערבי, גם אם הוא יהודי מוחלש או ערבי מוחלש.

אחמד טיבי: כי מה לעשות, גזענים אי-אפשר להמיר, למרות שטיפולי המרה הם במודה עכשיו.

אחמד טיבי: אגב, שמתם לב שהכותרת על ההמרה נגד הלהט"בים גרמה לסערה, אבל הדברים שלו על האפרטהייד – כמעט שקט, כי מדובר על אפרטהייד נגד ערבים, נגד פלסטינים.

אחמד טיבי: גם זה אומר משהו.

אחמד טיבי: לכן, אני מבין את המחאה של האתיופים המוחלשים, אבל תדעו תמיד שיש קבוצה שהיא מופלית בכל תחומי החיים: גם בקבלה לעבודה, גם בהקצאות קרקע, גם בהריסת בתים, גם בחוק הלאום, גם בפגיעה בשפה שלהם, גם ביחס, לעיתים, באוטובוס, או בעפולה, או במגרשי כדורגל – כמעט בכל תחומי החיים, ובכל זאת הם תמיד שם כדי לגלות אמפתיה לכל קורבנות הגזענות באשר הם בני אדם.

ישראל אייכלר: נא לסיים.

אחמד טיבי: זה צפצוף לכל דובר, לא לדובר מסוים.

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: המזכירה עושה את זה באופן הכי אובייקטיבי.

אחמד טיבי: ולכן, תדעו, אנחנו תמיד נזעק את זעקת המוחלשים, כי אנחנו היינו שם קודם, ורוצים להתרחק מאוד מהמקום הזה, ושהיחס אל כלל בני האדם יהיה יחס שוויוני, באשר כולנו בני אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: אגב, אתה בר-מזל, כי חוק הגזענות אמור להגן על ערבים, על אתיופים, אבל חרדים – אמרו המשפטנים בחוות דעת משפטית שהם לא כלולים בחוק הגזענות ואין להם הגנה על פי חוק הגזענות.

אחמד טיבי: הם יהודים.

ישראל אייכלר: אני כיושב-ראש לא יכול לעשות עכשיו דו-שיח.

ישראל אייכלר: נעשה את זה אחר כך.

ישראל אייכלר: אני רק מעיר שחוק הגזענות, על פי היועץ המשפטי והמשפטנים איננו חל על הסתה וכל האפליות נגד חרדים.

דסטה גדי יברקן: אבל החרדים – – –

אחמד טיבי: תאר לעצמך, שכחתי לומר את זה: אם אתה ערבי, חרדי ושחור.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איציק שמולי – נמצא.

ישראל אייכלר: בבקשה, עשר דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, יקיריי, ישראלים בני ובנות העדה האתיופית, אדוני היושב-ראש, יותר מדי שנים סיפרנו לעצמנו שהחברה הישראלית היא חברה שוויונית, פתוחה, נאורה, מתקדמת; שלמדנו מההיסטוריה, זו שלנו וגם זו של האחרים, שצבע, שלאום, שנטייה מינית, לעולם לא יהיו פה סיבה להדרה, לגזענות או לאפליה.

איציק שמולי: אז אמרנו.

איציק שמולי: ואז הגיעה המחאה הראשונה של הישראלים יוצאי העדה האתיופית והציבה בפנינו מראה מכוערת במיוחד.

איציק שמולי: נכון, ישראל איננה אומה גזענית, אבל גם האמירות החבוטות על התופעות הקשות שצומחות רק בשוליים של החברה, גם האמירות האלה לא תקפות יותר.

איציק שמולי: הגזענות הופכת קשה וממסדית יותר ויותר, ואנו מתקשים מאוד לעקור את שורשיה.

איציק שמולי: ובמקום שנלמד, שנפנים, שנפיק לקחים כאן, במדינת הלאום של העם היהודי, שלמוד סבל ונושא על גבו צלקות איומות מתופעות שונות כאלה לאורך ההיסטוריה, העדפנו כחברה וכמדינה לטמון את ראשנו בחול.

איציק שמולי: הגם שדברים נעשו בצורה מועטה ובהדרגה, הינה, חזרנו שוב אל נקודת ההתחלה, ועתה הכול מתפרץ מחדש ובאופן ספונטני וכואב.

איציק שמולי: וכן, אני אומר "באופן ספונטני וכואב" בעיקר לחבריי ממפלגת השלטון, מהליכוד, שחלקם מתאמצים להכתימם בצבעים פוליטיים כאילו נדרש מימון חיצוני כדי שהאנשים הללו יחושו מופלים לרעה.

איציק שמולי: לא היא.

איציק שמולי: עוצמתה של המחאה נובעת מאמיתותה.

איציק שמולי: המובילים שלה יוצאים להיאבק על חירותם האישית וחוששים מאוד שהם הבאים בתור להיפגע.

איציק שמולי: זו מחאה של עדה שלמה שלא יכולה לשאת יותר את הכאב שמביאה איתה האפליה, את הצלקת שמסרבת להגליד בשל גילויים חוזרים ונשנים של גזענות ושל הדרה, את הקריאות המשפילות שיחזרו לרעב ולמדבר באפריקה הרחוקה.

איציק שמולי: אבל לפני הכול אלו סיפורי חיים של עשרות אלפי צעירים במדינה, חלקם יושבים כאן, שהם ואני שותפים אולי לאותם החלומות, אבל ממש ממש לא לאותן ההזדמנויות; שסביהם והוריהם שבו לאחר מסע מפרך של תלאות ושל ייסורים לציון, אבל הם אינם מרגישים באמת חופשיים בארצם; שבמקום לחוש מוגנים על ידי המדינה, יותר מדי פעמים הם אפילו חוששים מפניה; שבמקום לזקוף את הקומה של קהילה שלמה, עסוקים כל הזמן בלספוג עוד מכות ועוד השפלות ולהתמודד עם המאמצים של חלקים רבים, רבים מדי, לגרום לנידויה ולהשפלתה של קהילה מפוארת כזאת.

איציק שמולי: ומול הדברים האלה מתעצמת תחושת ההשפלה אצל אותם הצעירים, ואנו, במו התודעה והמעשים שלנו, מקצרים להם את החלומות, מגמדים להם את השאיפות, נוטלים מהם את החירות ומרסקים עד תום את הזכות הבסיסית שלהם כאן, במדינה דמוקרטית, להרגיש שייכים ולהתהלך כשווים בני שווים.

איציק שמולי: האם ראיתם פעם ילד אתיופי שהתחפש לשוטר?

איציק שמולי: שמעתם פעם על ילדים כהי עור שסירבו לשחק בגינה ציבורית עם ילד לבן?

איציק שמולי: דמיינתם פעם איך קרוב משפחה שלכם, שכן או מכר – מסרבים להכניס אותו למסיבה או לקבל אותו לעבודה רק מפני איזו סיבה עלומה?

איציק שמולי: נתקלתם פעם בחייל בצנחנים שהמפקד שלו קרא לו "לבן מסריח"?

איציק שמולי: נתקלתם פעם בנוסע באוטובוס שהדלתות של האוטובוס נטרקו בפניו?

איציק שמולי: נתקלתם פעם בילדה בגן שמחכה שבת אחרי שבת להיות פעם אחת אימא של שבת אבל אף פעם התור שלה לא מגיע?

איציק שמולי: בוודאי שלא.

איציק שמולי: הרי זה לא מתקבל על הדעת, התיאורים האלה.

איציק שמולי: אתם יודעים, מרטין לותר קינג אמר פעם שהאי-צדק במקום אחד הוא איום על הצדק בכל מקום אחר.

איציק שמולי: אבל אנחנו כאן ממשיכים להחזיק באמונה כוזבת שאנו כולנו עיוורי צבעים; שהחוק והאכיפה שלו הם עיוורי צבעים; שהבחירות בחיים שלנו הן עיוורות צבעים; שהסיכוי להיות שייך, להרגיש שייך במדינה הזאת – גם הדבר הזה הוא עיוור צבעים.

איציק שמולי: אבל בישראל 2020, או-טו-טו, הצבע קובע.

איציק שמולי: אפשר לאהוב את זה ואפשר לאהוב את זה פחות.

איציק שמולי: הוא קובע עד לאן תגיע בחיים, איך תיראה ועד לאיפה תגיע ההליכה שלך במרחב הציבורי; עד כמה תיחשב לכשרה היהדות שלך אם אתה עובד ביקב; אילו אפשרויות בכלל ייקרו בדרכך ואם יאשימו אותך בכל פשע אקראי שמתחולל בשכונה שלך.

איציק שמולי: הסיכוי של צעיר ממוצא אתיופי לפתיחה של תיק פלילי בגלל שיטור-יתר – הסיכוי הזה הוא כפול ויותר מהסיכוי של צעיר יהודי ולבן.

איציק שמולי: המצב שבו אותו צעיר מרגיש, או יודע, שהוא חשוד במשהו בכל רגע נתון בגלל צבע העור שלו – הדבר הזה חייב להשתנות.

איציק שמולי: אם הוא נתקל בשוטר, הוא בדרך כלל בורח.

איציק שמולי: אני לא בורח כשאני רואה שוטר.

איציק שמולי: הוא בורח לא כי הוא עשה משהו; הוא בורח כי הוא מפחד – הוא מפחד מאקדח טייזר, ממעצר מיותר, מחיפוש בלי סיבה רק כי אפשר.

איציק שמולי: שיטור-יתר הוא לא יותר מביטוי מעשי וממסדי לסטריאוטיפים המטורפים והמבישים שמתרוצצים במוחה של כל חברה, ביטוי שבסך הכול מקורו בדעה קדומה, ובא לעשות דבר אחד: לאשרר את אותה תודעה כוזבת של אנשים שמואשמים בלי סיבה.

איציק שמולי: ומול עוצמת הסערה נשאלת השאלה, אדוני היושב-ראש:

איציק שמולי: איזו החלטה צריכה להתקבל כאן היום ומה אנחנו צריכים לעשות כדי להתמודד עם המשבר?

איציק שמולי: ובכן, אדוני, אני אולי אחד המחוקקים הפוריים בכנסת, אבל מה שאנחנו צריכים לעשות פה היום זה לא מעשה של חקיקה.

איציק שמולי: מה שאנחנו צריכים לעשות זה להוציא קריאה לכולנו לנסות להתקרב כדי להבין באמת; להתבונן פנימה ולחוש אמפתיה וצער גם אם עמדנו בפקקים כמה שעות; להחליט, כבודדים וגם כחברה, שכבני אנוש וכיהודים עלינו להתמודד ועלינו תמיד להיות בצד הנכון של ההיסטוריה ולעשות את המעשה הנדרש.

איציק שמולי: מול גזענות ממארת ופושטת, שתיקה או עמידה מן הצד אינן אופציה; גם לא סעד וגם לא טובה עבור אותה הקהילה.

איציק שמולי: האחים שלנו מבקשים אותנו, ואנחנו איננו.

איציק שמולי: דרושה לנו סולידריות פנימית.

איציק שמולי: דרושה לנו שבת אחים גם יחד ואמונה בערך של האדם באשר הוא אדם.

איציק שמולי: לשם, אדוני היושב-ראש, אנחנו חותרים, ולשם אני מאמין שיום אחד החברה הישראלית גם תגיע.

איציק שמולי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת פנינה תמנו.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת יקרים, תחילה ברצוני להתייחס למשפחות היושבות כאן איתנו במליאה.

פנינה תמנו: משפחת סלמסה, משפחת ביאדגה, משפחת טקה היקרים, בכל פעם שאני רואה אתכם ליבי יוצא אליכם.

פנינה תמנו: אני יודעת עד כמה כאבכם גדול, והמסע שאתם עוברים קשה, ואני רוצה להשתתף בצערכם ולומר לכם שאתם לא לבד.

פנינה תמנו: הדיון הזה הוא בעיקר בשבילכם.

פנינה תמנו: הורים ואחים, אני יודעת שאתם לא מוצאים מנוח ומחפשים תשובות על השאלות שלכם על מוות של יקיריכם, ובצדק.

פנינה תמנו: השבועיים האחרונים היו קשים לכולנו.

פנינה תמנו: באופן אישי אומר שהיו רגעים שהנשימה שלי נעצרה.

פנינה תמנו: ואני מתקשה לתאר מה עבר עליכם, משפחה טקה, שנוסף לזה שקברתם את הבן שלכם נאלצתם להתמודד מול חרושת שמועות קשות בתקשורת והפרת צנעת הפרט של בנכם שאיננו עוד.

פנינה תמנו: החודש הזה הוא חודש תמוז.

פנינה תמנו: הוא חודש מאוד קשה לעם ישראל.

פנינה תמנו: חמישה דברים קרו לעם ישראל בחודש תמוז: שיבור לוחות הברית, ביטול קורבן תמיד, ביקוע חומת ירושלים, שרפת ספר התורה והעמדת פסל בבית המקדש.

פנינה תמנו: תמיד אנחנו מזכירים לעצמנו שאחד הדברים שעליהם חרב בית המקדש הוא שנאת חינם.

פנינה תמנו: בשבועיים האחרונים, למרות זעקת משפחתו של סלומון ולמרות זעקתה של קהילה שלמה, נדמה שהריחוק גבר על קירוב הלבבות.

פנינה תמנו: דעת הקהל הוסטה מכך שנער צעיר בן 18 נקבר לאחר שנורה בידי שוטר, ואת כל הזרקור הפנו לכך שיש פה קהילה אלימה, קשה, אנרכיסטית, שלא משתלבת טוב בחברה הישראלית.

פנינה תמנו: היו כאלה, ובאופן לא שכיח בציבור, שביקשו להחזיר אותנו לאתיופיה, כאילו היינו זרים בביתנו.

פנינה תמנו: בחודש תמוז מתחילים ימי בין המצרים על חורבן בית המקדש ותחילת הגלות, שנמשכה קרוב לאלפיים שנה, אך מהי הגשמה וחזרה הביתה והפסקת גלות בת אלפיים שנה?

פנינה תמנו: כי בינתיים רבים מיהודי אתיופיה מרגישים שהם עדיין במסע גלותי.

פנינה תמנו: מעולם צבע עור לא הגדיר אותנו, בטח לא בגולה.

פנינה תמנו: מעולם אף מסע לא היה קשה לנו, גם כשנאלצנו לקבור את יקירינו למען עם ישראל וארץ ישראל.

פנינה תמנו: אך המסע כאן, בארץ, מול אחים חושדים, מדירים, לא שומעים ופוגעים, הוא מסע שקשה להכיל.

פנינה תמנו: זר לא יבין מהי התחושה הזאת כשאת הולכת לרשום את הילד שלך לגן, בטלפון אומרים שיש מקום, וכשאת מגיעה אומרים שהגן מלא.

פנינה תמנו: הפחד הזה שהילד שלך יקבל יחס שונה הוא פחד קיומי.

פנינה תמנו: זה קורה בבתי ספר, בקייטנות נפרדות – כן, של שנת 2018 ו-2019; ומערכת חינוך ורשויות שמוותרות עליהם מראש; וזה קורה על ידי שוטרים שחוטאים לתפקידם ורואים בילדים שלנו חשודים מיידיים.

פנינה תמנו: כמה כאב על ילדים שעולים לכיתה א' עם ברק בעיניים, ואחרי כמה שנים אתם מסתכלים עליהם והעיניים שלהם כבויות.

פנינה תמנו: משם הדרך קצרה לרחוב, למפגש עם שוטרים, להוצאה מהבית למוסדות של נוער בעבריינות.

פנינה תמנו: תשמעו את הנתון הזה, רבותיי: 20%–40% מהילדים בחסות הנוער – בשבוע שעבר קיימנו כאן דיון על חסות הנוער והמוסדות הסגורים – הם יוצאי אתיופיה.

פנינה תמנו: וזה משתנה בכל מוסד, אבל 20%–40% – תקשיבו, ילדים יוצאי אתיופיה הם רק 4% מכלל האוכלוסייה הישראלית.

פנינה תמנו: זה פועל יוצא של פתיחת תיקים מרובים לנוער מהקהילה.

פנינה תמנו: בחיים לא אשכח את הביקור שלי בכלא אופק בשנת 2014.

פנינה תמנו: הייתי חברת כנסת צעירה שהגיעה לכלא, וכלא לילדים זה תמיד קשה, אך לא יכולתי להתעלם מהעבודה שכמעט בכל תא שני ושלישי היה ילד כהה עור, היה ילד בן הקהילה שלי.

פנינה תמנו: קיימתי דיון וגיליתי ש-40% מהיהודים שישבו בכלא דאז היו בני הקהילה האתיופית.

פנינה תמנו: אך נתון שהדליק לי נורה לא פחות היה מדיון שקיימתי לאחר מכן: גיליתי ש-90% מהילדים האלה יושבים כי לא מצאו חלופת מעצר.

פנינה תמנו: משמע שהם עברו דרך שופט, דרך שירות המבחן – והם פספסו אותם.

פנינה תמנו: כל אחד הסתכל רק על החדר שלו, על האולם שלו.

פנינה תמנו: ואז הגיע דוח הסנגוריה, שחשב ששיעור הילדים מהקהילה המומלצים לעבודת שירות ושיקום הוא רק 20% מתוך ה-100%, 20% – ו-80% נשלחים לריצוי בפועל.

פנינה תמנו: למה זה כל כך עצוב?

פנינה תמנו: כי באוכלוסייה הכללית זה מתהפך, ואפילו יותר: 90% מהנערים נשלחים לחלופת מעצר ושיקום.

פנינה תמנו: זה כישלון.

פנינה תמנו: זו אפליה.

פנינה תמנו: זו אפליה, שלא – באים ואומרים לנו: אתם מרגישים מקופחים.

פנינה תמנו: זו מציאות.

פנינה תמנו: תראו, ההורים שלנו שנים היו חשופים לפגיעה, והם שתקו.

פנינה תמנו: ההתנשאות וההתעלמות שהם חוו היו גדולות, אבל הם כל כך שמחו שהם בארץ – הכול היה קטן עליהם.

פנינה תמנו: הם גידלו כאן דור ישראלי לחלוטין, שהתחנך על אהבת הארץ, אהבת המדינה והעם, דור שמבקש מכם לא הרבה – פשוט להרגיש שווים.

פנינה תמנו: כנראה שאם אני עצמי לא הייתי חווה אלימות מצד שוטרים ואפליה, לעולם לא הייתי מבינה את גודל הפגיעה הנפשית שהיא גורמת.

פנינה תמנו: כנראה שאם לא הייתי רואה בעיניי איך עצרו שני ילדים בני 12 והכניסו לניידת משטרה בטענה שגנבו מהסופר לא הייתי מאמינה.

פנינה תמנו: לא הייתי מאמינה שאפשר להזמין ניידת משטרה לילד בכיתה ד' לפני כמה חודשים אם האימא לא הייתה פונה אליי.

פנינה תמנו: לא הייתי מאמינה שפשוט יכולים לתקוף אותך בטייזר כי עמדת במקום הלא-נכון, בזמן הלא-נכון, בצבע הלא-נכון, אם זה לא היה חבר שלי, לוחם מגלן וסטודנט לתואר שני, שהיה מצטיין, שפשוט גם בית המשפט ומח"ש זרקו אותו לאלף עזאזל, ורק בשבוע שעבר, אחרי ערעור לבית המשפט המחוזי, סוף-סוף מתחילים לראות קצת את הצדק.

פנינה תמנו: כל ילד הוא עולם ומלואו; בעצם כל אדם.

פנינה תמנו: האם לא ראוי שנילחם וניאבק למען כל כך הרבה ילדים שמתו במהלך מפגש עם שוטרים או אחריו?

פנינה תמנו: יש לנו עשרות מקרים.

פנינה תמנו: רבים מהם גם מתייאשים ושמים קץ לחייהם.

פנינה תמנו: תשמעו את הנתון הזה: פי שבעה התאבדויות בקרב צעירים בקהילה, פי שבעה – כולל בצבא, עשרות חיילים שהתאבדו – ואף אחד לא בודק.

פנינה תמנו: האם מדינה דמוקרטית צריכה לגונן על הנהלים והכללים הקיימים בכל מחיר, בכל מצב, במקום לעשות בדק בית מחודש ותיקונם, או ששכחנו כי דמוקרטיה מהותית היא גם חתירה לשוויון ולצדק באומץ לב?

פנינה תמנו: האם אנו מוכנים לחיות עם העובדה ששבט אחד לא נמצא או לא מרגיש שהוא חלק משבת אחים גם יחד, או שנמשיך להתעלם ונאמר, כמו שאמרתי: אלה מקופחים, הם מתבכיינים, כולם עברו אותו דבר כשעלו לארץ?

פנינה תמנו: לנו נמאס לשמוע את זה, כולל על אלה שחוו את אירועי ואדי סאליב והפנתרים השחורים.

פנינה תמנו: כשליחת ציבור הייתי שמחה לעמוד כאן, כפוליטיקאית – ולא אכפת לי גם כפוליטיקאית אפורה, הייתי מוכנה לקחת בשתי ידיים – ולדבר איתכם על בחירות, יוקר מחיה, רווחה, בריאות, תחבורה, ועל עוד דברים חשובים.

פנינה תמנו: השבועיים האחרונים היו בשבילי גיהינום.

פנינה תמנו: לראות קהילה של 140,000 איש בדיכאון, שכל בן אדם שני שאני פוגשת אומר לי: אני לא אוכל, אני לא ישן, אני לא שותה.

פנינה תמנו: ועל מה דיברו?

פנינה תמנו: על האלימות.

פנינה תמנו: אך אין לי את הפריבילגיה בעת הזאת.

פנינה תמנו: אין דבר יותר חשוב מקדושת החיים.

פנינה תמנו: כשאנשים מבקשים לחיות – מנהיגות אמורה לעשות בדק בית, אבל ראש הממשלה לא נמצא פה והשר לביטחון פנים לא נמצא פה, כי כנראה הפוליטיקה יותר חשובה.

פנינה תמנו: אנחנו לא חשובים לו, כשציבור שלם יוצא וכואב, שבור וזועק.

פנינה תמנו: מנהיגות הייתה אמורה לעשות עבורם בעת שגרה, לא רק בעת מצוקה.

פנינה תמנו: לצערי, לא נעשה מספיק, וכשנעשו דברים – כי נעשו דברים – התרעתי והתרענו שהבעיה היא לא בקהילה, למרות שהתעקשו לתפור תשובות ופתרונות כאילו אנחנו הבעיה.

פנינה תמנו: כך עשו בעבר בצבא, כשהחליטו לשים צעירים יוצאי אתיופיה במסלולים נפרדים.

פנינה תמנו: הכוונה הייתה טובה, אבל הפכו אותנו לבעיה.

פנינה תמנו: כך החליטו כשפתחו בתי נוער נפרדים לא רחוק ממתנ"סים של כולם.

פנינה תמנו: כך עשו כשהחליטו לשלוח את מרביתנו לפנימיות בשנות השמונים והתשעים.

פנינה תמנו: וחשבתי שלמדנו משהו.

פנינה תמנו: גם אני גדלתי בפנימייה.

פנינה תמנו: מנהיגות אמיתית צריכה להקשיב לקולות ולדעת שהפתרונות בידיים של שנינו.

פנינה תמנו: לא אנחנו הבעיה – אנחנו הפתרון.

פנינה תמנו: בני הקהילה ביקשו להיות חלק מעם ישראל תמיד.

פנינה תמנו: לא ביקשנו לשמור על אורח חיים קהילתי נפרד ולא ביקשנו להרגיש זרים בביתנו.

פנינה תמנו: ההפך הוא נכון, כי אחרי המעשים באים הלבבות.

פנינה תמנו: והמעשים של מדינת ישראל, לצד הדברים הטובים – כי היו דברים טובים – היו גם מעשים מאוד מאוד קשים, ואת חלקם הזכרתי קודם; החל מפרשת הטלת ספק-יהודים, עד היום, ועובר דרך פרשת תרומות הדם – ותודה, יעל, שהיית שרת הבריאות ועזרת לשנות את זה אחרי 30 שנה – וצמצום ילודת נשים יוצאות אתיופיה, כי הזריקו לנשים יוצאות אתיופיה את הדפו-פרוברה.

פנינה תמנו: ומי שלא ידע, כדאי שידע: זאת זריקה שנותנים בדרך כלל לחוסות.

פנינה תמנו: וכשלילדים שלי נותנים זריקה נגד שחפת, כאילו הילדים שלי הם לא ילד ישראלי, אחר, גם זו בעיה.

פנינה תמנו: אי-אפשר להטיל התנהגויות ממסדיות של מערכת שלמה בלי לעדכן אותנו למה ואיך.

פנינה תמנו: אבל כל אלה לא שוברים אותנו.

פנינה תמנו: מה שקשה זה שכשהילדים שלנו הולכים בפארק או ברחוב ולא בטוח שהם מוגנים כמו כל הילדים האחרים.

פנינה תמנו: הילד שלי בן שבע.

פנינה תמנו: אני תמיד אומרת את זה: אורי מהמם שלי, אבל בגיל 14, 15, אין מצב שאני שולחת אותו לפארק בשעה 23:00.

פנינה תמנו: לא יהיה.

פנינה תמנו: לפני שנתיים פגשתי שני נערים צעירים מתחת לבניין שלי.

פנינה תמנו: הם עברו – אחרי חמש דקות הם חזרו, אני רואה אותם נסערים.

פנינה תמנו: שאלתי אותם מה קרה, אז הם אמרו שתפס אותם שוטר ואמר להם שהם גנבו מבית הכנסת.

פנינה תמנו: באותו היום הם לא הלכו לבית הספר.

פנינה תמנו: אין משפחה בת הקהילה שלא נפתח לאחד הצעירים שלה תיק משטרתי – ותאמינו לי, אני מבקרת בהמון משפחות בנות הקהילה – ורבים מהם על תקיפת שוטר או על העלבת עובד ציבור, שגם שם הנתונים קופצים.

פנינה תמנו: מיקי חיימוביץ' יושבת כאן.

פנינה תמנו: עשיתם את התחקיר, ואתם גם ראיתם את זה.

פנינה תמנו: זה משאיר קהילה שלמה במקום ובשבר.

פנינה תמנו: הילדים האלה נושאים על גבם תיקים שמעכבים אותם כל החיים.

פנינה תמנו: פעמים רבות הם מסורבי גיוס לצה"ל.

פנינה תמנו: ואני עצמי הלכתי ונפגשתי עם גורמים בתוך המשטרה ועם גורמים ממשרד הביטחון ואמרתי להם שישנו את הדבר הזה ושייקחו באמת וייתנו להם צ'אנס.

פנינה תמנו: משהו זז?

פנינה תמנו: לא.

פנינה תמנו: לא מתקבלים לעבודה, וכך נוצר משבר משפחתי שלם ומצוקה שהיא כבר לא נקודתית אלא של קהילה שלמה.

פנינה תמנו: לפני כשנתיים המדינה הודתה לראשונה באומץ שיש אפליה ממסדית בזרועות שונות של המדינה, וזה לאחר מסקנות דוח פלמור – אותה ועדה שדחפתי להקמתה בוועדת השרים המיוחדת שהוקמה לשילוב יוצאי אתיופיה בישראל בשנת 2015.

פנינה תמנו: זו הייתה הוועדה הראשונה שהייתה מוכנה לדון באומץ בגזענות ובאפליה ממסדית.

פנינה תמנו: לא כל ההמלצות שלה יושמו.

פנינה תמנו: מי שטוען שהיא לא קיימת, מי שאומר שהאפליה לא קיימת, בעצם עוצם עיניים, ואם לא ניאבק בה בנחישות ביחד, לא נוכל לקדם שום תיקון עולם, בטח לא תיקון מדינה, ואנחנו יכולים.

פנינה תמנו: אם לא ניאבק באפליה – לא רק בני הקהילה; ביחד, יחד עם אמיצים גם בתוך החברה הישראלית – זה רק עניין של זמן עד שאנחנו שוב נעמוד מול מראות של כעס וכאב וזעם שמתפרצים על פני השטח, בדיוק כמו ביום שלישי שעבר.

פנינה תמנו: לא עוד תמונת מצב קשה שמישהו יכול להתעלם ממנה – הפגנות שאף אחד לא באמת הצליח להשתלט עליהן, כי השבר והזעם שנוצרו בדור החדש הם תוצר של שנים של אפליה וגזענות ורמיסה קשה.

פנינה תמנו: לצערי, כמו שאמרתי, הכותרות דיברו על כאוס, אנרכיה, ואני אומרת: שבר, משבר, שחייבים חייבים לתקן.

פנינה תמנו: כי אם כל הזמן אנחנו מפנים את הציבור, מצמידים אותו לקיר בלי מענה, בלי תשובות, אנחנו מבינים שבסוף זה לא פוגע רק באזרחים – זה פוגע בכולם.

פנינה תמנו: זה פוגע באותם אזרחים שנשארים יתומים ללא צדק, בלי תשובות, וזה פוגע גם בשוטרים שקמים בבוקר ועושים את עבודתם נאמנה.

פנינה תמנו: ויש לי חברים טובים שהם שוטרים; גיסי הוא שוטר, יש לנו יוצאי אתיופיה שהם שוטרים, ואני חושבת שזה גם לחטוא להם ברגע שלא מנקים את העשבים השוטים ונותנים בסוף לאלפי השוטרים להיות באיזה סוג של מצוקה כשכל האצבע מופנית אליהם.

פנינה תמנו: אבל זה בגלל שמח"ש כשל בתפקידו.

פנינה תמנו: ועם כל הכבוד לאותם שוטרים שקמים בבוקר ומרגישים שמפנים אליהם אצבע מאשימה, בסוף מי שנשאר עם השבר העמוק ועם הקושי ובלי פתרונות זה קודם כול אנחנו, בני הקהילה.

פנינה תמנו: הילדים שלנו הם גם הילדים שלכם.

פנינה תמנו: אנחנו הישראלים כהי העור, ישראלים בביתנו ובתוך עמנו.

פנינה תמנו: וכל אלה שאמרו שאיבדו אותנו – אני רוצה לומר להם שהציניקנים מעולם לא שינו את העולם, ושיבדקו את עצמם אם הם היו שם מלכתחילה איתנו באחת מהנקודות שעליהן סיפרתי לכם.

פנינה תמנו: הפצע כל כך עמוק וכואב, ולא נוכל לרפא אותו אם לא נחשוף אותו ונחבוש אותו, גם כשקשה להסתכל.

פנינה תמנו: אם יש משהו שובר, כואב ומדיר שינה מעיניי זה העובדה שבשבוע שעבר בקריית אתא הילדים שהיו בשורה הראשונה היו ילדים בני 13 ו-14.

פנינה תמנו: ואני דיברתי איתם, וזה מפחיד אותי שהם גדלים למציאות של פחד ומאבק, כמו שאני לא יכולה לסבול את המחשבה הכללית שהציבור הכללי יפחד ופוחד מיוצאי אתיופיה, כי הפחד ישתק את כולנו ויכניס עוינות ושנאה לבית היחיד שלנו וימנע מאיתנו לעשות חשבון נפש ותיקון עוולות בדרך לחברה מלוכדת יותר – כן, מלוכדת יותר.

פנינה תמנו: זאת התפילה הראשונה של בני הקהילה שלי.

פנינה תמנו: אף אחד פה לא מנסה לפורר את החברה הישראלית.

פנינה תמנו: אף אחד הוא לא איום על החברה הישראלית ועל עם ישראל.

פנינה תמנו: המאבק הזה הוא גם שלכם.

פנינה תמנו: הוא מאבק על פניה של ישראל.

פנינה תמנו: ומחילה מאלה שאף פעם לא חשבו עלינו סרה, אלה שיודעים ומכירים את המציאות הכואבת שלנו ותמיד שם לפעול, לחזק ולהיות האור בחברה הישראלית.

פנינה תמנו: אתם, שצועדים איתנו, אתכם אני אוהבת ומוקירה, וגם יש כמה כאלה בבית.

פנינה תמנו: כולנו ביחד צריכים להתחיל לחבר את החברה הישראלית, וזה מתחיל בלהפסיק אפליה וגזענות.

פנינה תמנו: כל אדם באשר הוא אדם – כל אחד בחלקה שלו.

פנינה תמנו: אנחנו ננצח כשנפנה מקום דווקא בחודש הזה לאהבת אמת ואהבת חינם בינינו, אחרת לא נשרוד כאן בבית, כי המלחמות בתוכנו יאיימו לפרק אותנו.

פנינה תמנו: ייאוש זאת לא אופציה, גם אם אני מזילה עכשיו דמעה, ואני אומרת את זה קודם כול לבני הקהילה.

פנינה תמנו: כי מייאוש לא צומחים דברים טובים, מייאוש לא מקימים בית, מייאוש לא מולידים ילדים, מייאוש לא מחנכים.

פנינה תמנו: התקווה והאמונה הן התשובה למצב שלנו, והן שהוציאו את ההורים שלנו למסע לפני כ-40 שנה – מסע קשה, שבו קברנו את הכי יקרים לנו.

פנינה תמנו: אני אישית שילמתי מחיר כבד והשארתי את אימא שלי מאחור למשך שנה, רק בגיל שלוש.

פנינה תמנו: והיא תמיד אומרת לי: פנינה, תיאבקי מאהבה, אחרת הגזענים ינצחו אותך.

פנינה תמנו: אנחנו נלחמים מתוך אהבה, כי אנחנו רוצים להיות חלק.

פנינה תמנו: יש לנו בית אחד, עם אחד.

פנינה תמנו: זה נכון לכולנו, כי לכל ילד וילדה מגיע שוויון.

פנינה תמנו: ולסלמון טקה, יוסף סלמסה, יהודה ביאדגה, זכרם לברכה, ולעוד רבים מגיע צדק.

פנינה תמנו: על כן, אני דורשת מראש הממשלה להקים ועדת חקירה חיצונית למקרה, בראשות שופט, בגלל משבר האמון.

פנינה תמנו: ועל כל מה שקורה עם הקהילה אני דורשת מראש הממשלה שיקים ועדת חקירה ממלכתית לטענות של הקהילה – לא בעבר, אלא על מה שקורה היום עם הקהילה.

פנינה תמנו: ואם זה לא מצריך ועדת חקירה ממלכתית, אני לא יודעת מה כן.

פנינה תמנו: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גדי יברקן, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משפחת טקה היקרה, משפחת סלמסה, משפחת ביאדגה, שגורלן נקשר על לא עוול בכפן.

דסטה גדי יברקן: המשפחות האלה הן הקורבנות של אלימות השוטרים, הקורבנות האחרונים שאנחנו מונים אותם בחיי אדם, שאין יותר מלהגיד לכם כחבר כנסת במדינת ישראל: הלוואי שזה לא היה קורה, אבל כחברי כנסת אנחנו לא יכולים רק לנחם, אלא גם לפעול, ובגלל זה אנחנו היום מתכנסים.

דסטה גדי יברקן: לפני שאעבור לנאום הכתוב אני רק רוצה להגיד שמח"ש בשעה זו הודיעה, ככל הנראה, שהקצין שהרג את סלומון טקה ישוחרר ממעצר בית, ועולם כמנהגו נוהג.

דסטה גדי יברקן: מובן שהדיון המשפטי ימשיך להתקיים, אבל הכאב הוא עצום.

דסטה גדי יברקן: אין בידיי פרטי המקרה כדי להגיב – אני לא שופט – אבל אני אזרח שחי במדינת ישראל, והסיפור של יהודה ביאדגה – שיושבים פה גם מהמשפחה וגם עורך הדין ומספרים איך מח"ש מטייח את החקירה, מסתיר עובדות, מסתיר עדים, לא שואל שאלות, ובסוף הוא מגיע ואומר לסגור את התיק.

דסטה גדי יברקן: החקירות שאנחנו מבקשים בנושא הזה של מח"ש הן לא נגד המדינה, לא נגד המשטרה.

דסטה גדי יברקן: ברוב המקרים זה בעד המשטרה, משום שמשטרת ישראל היא גוף חיוני לכולנו, ואנחנו צריכים כמדינה דמוקרטית משטרה חזקה.

דסטה גדי יברקן: משטרה חזקה נמדדת בדבר אחד בלבד: אמון הציבור.

דסטה גדי יברקן: כל עוד למשטרת ישראל אין אמון ציבור היא צריכה לעשות בדק בית, כי אנחנו חייבים את משטרת ישראל חזקה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשאני יזמתי את הדיון הזה ביום שבו סלומון טקה נהרג, דמיינתי בראש תמונה שיושב מולי ראש הממשלה, ויושב לידו השר לביטחון הפנים, ו-120 חברי כנסת יושבים פה ודנים לאן מדינת ישראל הולכת.

דסטה גדי יברקן: וצר לי – ולא מהמקום הפוליטי; מהמקום שממנו אני מגיע, כבן ליוצאי אתיופיה – צר לי לראות שיושבים רק שלושה חברי כנסת, שני חברי כנסת ושר, מהליכוד, ספציפית ממפלגת הליכוד, שאני באתי משם.

דסטה גדי יברקן: שמיר מתהפך בקברו היום לראות מה ראש הממשלה שלו עושה לאותם יהודים שהוא העלה לארץ.

דסטה גדי יברקן: בגין מתהפך בקברו לראות למה הפכו את הקהילה הזאת.

דסטה גדי יברקן: אימא שלי, רעדה לה היד.

דסטה גדי יברקן: היד רעדה לה להצביע כחול לבן בבחירות האחרונות.

דסטה גדי יברקן: היא אמרה לי: מה שמיר יגיד?

דסטה גדי יברקן: מה בגין יגיד?

דסטה גדי יברקן: אז מה אם הוא מת?

דסטה גדי יברקן: הם רואים אותנו.

דסטה גדי יברקן: איך נבגוד בהם?

דסטה גדי יברקן: לא סיפרו לה שהממשלה בראשות הליכוד בגדה בה מזמן.

דסטה גדי יברקן: כותרת הדיון היא דיון חירום.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם שבחוק היא מגדירה את עצמה במצב חירום כבר 71 שנה ומחדשת את החוק מדי שנה.

דסטה גדי יברקן: רק לפני שבועיים אשררנו את החוק הזה בכנסת.

דסטה גדי יברקן: ויש קהילה אחת בארץ שתמיד נמצאת במצב חירום: המדינה תוקפת את הקהילה הזאת בהפתעה גמורה – יש לומר שאותנו זה לא מפתיע בכלל – אחת לכמה שנים בנושאים רגישים ביותר, תוך כדי התעלמות מהחוק ומכל נורמה בסיסית המוכרת לנו.

דסטה גדי יברקן: כל זה נובע מפחד, מבורות – בורות העטופה ביוהרה, ביוהרה אין-סופית, התנשאות המעידה על חולשה, בעיקר מתוך אובדן המוסר היהודי.

דסטה גדי יברקן: כיום הממסד מנוהל על ידי אנשים שבטוחים, אבל בטוחים, שיש קשר בין צבע לאינטליגנציה, בין צבע לדת, אנשים שיכורי כוח שפשוט התבלבלו ושכחו מתוך מה קמה מדינת ישראל, עבור מי היא הוקמה ומה היעד שלה.

דסטה גדי יברקן: היחס המפלה של מדינת ישראל לביתא ישראל לא התחיל עם ההרג של סלומון טקה, יהודה ביאגדה ויוסף סלמסה, זכרם לברכה.

דסטה גדי יברקן: הוא התחיל עוד בטרם עלייתנו לארץ אבותינו, שלה חיכינו והתפללנו מעל 2,700 שנה.

דסטה גדי יברקן: אני מקווה שלא אכלתם, כי אולי הבטן תתהפך לכם.

דסטה גדי יברקן: אמנה בפניכם רק כמה עובדות שקרו בארצנו האהובה לביתא ישראל על ידי עם הספר, עם הסגולה.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל סגרה את שעריה בפני ביתא ישראל תמיד.

דסטה גדי יברקן: לנו זה לא הפריע.

דסטה גדי יברקן: סגרו את השער – נכנסנו בדלת האחורית.

דסטה גדי יברקן: התחלנו מסע רגלי דרך סודאן בסוף שנות ה-70.

דסטה גדי יברקן: המדינה גילתה שאנחנו מתכוונים לעלות לארץ ישראל דרך סודאן והדליפה את היותנו שם, וזה עלה בחיינו, בחיי אלפי בני אדם שמתו בסודאן, והם מונצחים כיום בהר הרצל.

דסטה גדי יברקן: תשאלו יהודי יקר בשם ג'ורג' גוטלמן, יהודי מבלגיה, ניצול שואה, שתרם את צי המטוסים שלו למבצעים חשאיים להעלאת ביתא ישראל שהיו בסודאן, והוא לבדו העלה מעל 8,600 יהודים במטוסים שלו דרך אירופה.

דסטה גדי יברקן: בעקבות ההדלפה של המדינה הוא הפסיד את כל הונו.

דסטה גדי יברקן: הוא פשט רגל מאחר שמדינות ערב עשו עליו חרם.

דסטה גדי יברקן: על כך יכול להעיד ראש המוסד לשעבר אפרים הלוי, כי הוא גייס אותו למשימה הזאת.

דסטה גדי יברקן: כאן על בימת הכנסת, על בימת הכנסת, ראשי המדינה בגאון ובגאווה הדליפו את המבצע הזה, סוד מדינה, בזמן שחיילים וסוכני המוסד מסייעים בהתרגשות ובמסירות נפש להציל את יהודי אתיופיה שנמצאים בסודאן, והשאירו אותנו חשופים בפני אויב מר, הסודאנים.

דסטה גדי יברקן: לבסוף המדינה התעשתה, בלחץ של יהדות ארצות הברית, ובסיוע של הממשל האמריקני שאותו הוביל ג'ורג' בוש האב, זיכרונו לברכה, שלחה מדינת ישראל את טובי בניה וחילצה את שאר היהודים והשלימה את העלייה.

דסטה גדי יברקן: יושבים כאן שני לוחמים שהיו שם, רב-אלוף בני גנץ והאלוף במילואים טל רוסו, שכחיילים וכמפקדים היו באירוע הזה.

דסטה גדי יברקן: מה קרה אחרי העלייה שלנו, אתם שואלים.

דסטה גדי יברקן: לאחר העלייה שלנו המדינה המשיכה להשפיל את הקהילה.

דסטה גדי יברקן: המדינה החליטה שאנחנו ספק-יהודים והחליטה לחייב אותנו בגיור לחומרה.

דסטה גדי יברקן: הקייסים הגדולים בהובלתו של קייס איילי, זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שנה, נאבקו בשנות השמונים נגד הרבנות ובסוף ניצחו, לאחר שביתת רעב שנמשכה 42 ימים, וביטלו את הגזרה.

דסטה גדי יברקן: למרות שמקור הבעיה שלנו הוא אחת ההחלטות של מועצת הרבנות מ-1985, שעדיין מטילה ספק ביהדותנו, האבסורד הוא שאנשים שלא יכולים להסביר לעצמם איך הם יהודים הם שמחליטים על ביתא ישראל, ששמרו על דתם מעל 2,700 שנה, שהם ספק-יהודים.

דסטה גדי יברקן: אולי אתם צודקים – אתם יהודים ואנחנו לישראל.

דסטה גדי יברקן: נשאיר כאן את הסיפור.

דסטה גדי יברקן: אולי כאן ההבדל בינינו, באמת.

דסטה גדי יברקן: הספק הוא לא עלינו, ואם יש ספק, כדאי שתבדקו את עצמכם, איך אתם יהודים.

דסטה גדי יברקן: בשנות התשעים המדינה החליטה לזרוק את תרומות הדם שלנו – תרומות דם שתרמנו אותן כדי להציל חיים, כי אנחנו כאלה, קהילה שוחרת חיים.

דסטה גדי יברקן: אך המדינה החליטה שכל ביתא ישראל הם חולי איידס – סטיגמה נוראית, שפגעה קשות בכל הקהילה, כאשר אין בכלל קשר בין המציאות לבין השמועות.

דסטה גדי יברקן: כנגד המחאה, כנגד הדבר הזה, יצאו כ-60,000 איש מבני הקהילה להפגין ב-1996.

דסטה גדי יברקן: חמור מכל אלה הוא הדבר הזה: לפני כעשור העיתונאית גל גבאי חשפה שהמדינה מזריקה לנשים יוצאות אתיופיה כדי לדלל את הילודה בקרב הקהילה.

דסטה גדי יברקן: המדינה הודתה בטעות הזאת ב-2012.

דסטה גדי יברקן: מנכ"ל משרד הבריאות הוציא הודעת התנצלות, שאכן הזריקו לנשים צעירות מהקהילה בשביל שלא יביאו ילדים לעולם.

דסטה גדי יברקן: כנראה שילד יהודי שחור זה מיותר במדינה יהודית לבנה.

דסטה גדי יברקן: המדינה היחידה בעולם שישראל סגרה בפניה את שעריה לארץ ישראל היא אתיופיה.

דסטה גדי יברקן: באתיופיה ממתינים אלפי אנשים שיש להם משפחות בישראל, והמדינה בחרה לנתק אותם בידיעה, והשאירה את הסיפור הזה בידי סוחרים פיראטיים, שסוחרים במי יעלה ומי לא.

דסטה גדי יברקן: עשרות אלפי צעירים שנולדו להורים ממוצא אתיופי סומנו על ידי המשטרה כעבריינים בפוטנציה ונעשה להם פרופיילינג של פושעים רק בגלל שהם שחורים.

דסטה גדי יברקן: אפילו מפכ"ל המשטרה היוצא אמר שטבעי שיחשדו בהם כי הם שחורים.

דסטה גדי יברקן: בתי המשפט משתפים פעולה עם המשטרה בכך שלרוב מרשיעים את הנערים שמגיעים לספסל הנאשמים, בלי לבדוק את העובדות לעומק.

דסטה גדי יברקן: ההוכחה לכך היא שבכלא אופק – כ-40% מהכלואים בו הם ישראלים שחורים, בני 17–18, אפילו פחות.

דסטה גדי יברקן: הזעם שהתפרץ לפני שבועיים הוא תוצאה של תסכול וכאב שהצטברו במשך שנים ועברו מדור ההורים לדור הבנים.

דסטה גדי יברקן: ציבור שלם מרגיש שהמדינה שהוא אוהב מתאכזרת אליו שוב ושוב.

דסטה גדי יברקן: נערים נהרגים מתחת לביתם על ידי שוטרים ומשטרה מגבה שוטרים עבריינים שקטפו נערים בטרם עת.

דסטה גדי יברקן: שר לביטחון פנים שמגבה שוטר שהרג ילד שחור באמצע הרחוב ללא שום סיבה, ואף לא מוציא הודעת גינוי, לא ראוי להיות שר.

דסטה גדי יברקן: ומכאן אני קורא – כי אין מנוס מהקמת ועדת חקירה ממלכתית על כל האירועים שציינתי, על כל כשלי הקליטה של הקהילה במשך 40 שנה, ובוודאי להקים ועדת בדיקה נפרדת, חיצונית, סביב מח"ש, כי מח"ש הוא הבעיה של משטרת ישראל לפני שהוא הבעיה של יוצאי אתיופיה; כי מח"ש מכתים את שמה של משטרת ישראל לא פחות ממה שהוא מכפיש אותנו.

דסטה גדי יברקן: למרות כל הכאב שתיארתי, אהבתנו למדינה אינה מוטלת בספק.

דסטה גדי יברקן: איש לא יכול לערער עליה.

דסטה גדי יברקן: אנחנו אוהבים את הארץ הזאת באותה מידה שהתגעגעו אליה אבותינו.

דסטה גדי יברקן: נמשיך לשרת את המדינה ללא תנאים, משום שזהו ביתנו היחיד, שהובטח לאבותינו אברהם, יצחק ויעקב.

דסטה גדי יברקן: אוהבים את המדינה למרות, ולא מפני.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, הדג מסריח מהראש: כשראש הממשלה משתמש בביתא ישראל בנאום שלו על בימת האו"ם לפני שנה על מנת להראות עד כמה ישראל היא מדינה נאורה בהשוואה לארצות הברית – שהביאה שחורים בשלשלות לעבדות, ואילו ישראל הביאה שחורים מאתיופיה לחופש – עם כל הכבוד, אדוני ראש הממשלה נתניהו, ציונות אנחנו יכולים ללמד אותך, כי ציוני לא היה אומר דברי בלע כאלה.

דסטה גדי יברקן: להגיד על קהילה שעשתה מסע רגלי לארץ ישראל שישראל הביאה אותה מאפריקה לחופש מעיד בעיקר על בורות, ובוודאי לא על ציונות מצידך.

דסטה גדי יברקן: במילים אלה, במילים אחרות, מודה ראש הממשלה שמדינת ישראל היא מדינה ליהודים בלבד, ושיהודי אתיופיה בעצם הובאו לטהר את שמה של ישראל מגזענות בפני כל העולם.

דסטה גדי יברקן: סגנון הדיבור הרדוד של ראש הממשלה על בימת האו"ם מסמל את תפיסת העולם של חלק מהאזרחים בישראל.

דסטה גדי יברקן: השיח המזלזל הזה מחלחל לאזרחים בישראל, ומה הפלא שאזרחים רואים יהודי שחור כנחות מהם.

דסטה גדי יברקן: ממשלות ישראל לא הביאו אותנו – אלוהי ישראל שאליו התפללו אבותינו; ואם זה היה תלוי בממשלות ישראל, אף פעם לא היינו עולים לישראל.

דסטה גדי יברקן: גם לאחר שקבענו עובדה ברגליים ועלינו לארץ ישראל, ממשלות ישראל נכשלו במכוון באי-שילובנו.

דסטה גדי יברקן: אנחנו כאן כי הגיעה שעת מימוש חזון הנביא ישעיהו, שאמר: "והיה ביום ההוא יוסיף ה' שנית ידו לקנות את שאר עמו אשר יִשאר מאשור וממצרים ומפתרוס ומכוש ומעילם ומשנער ומחֲמָת ומאיי הים.

דסטה גדי יברקן: ונשא נס לגויים ואסף נדחי ישראל ונפוצות יהודה יקבץ מארבע כנפות הארץ".

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, האמת, אני לא מצליח להבין את האנשים הלבנים בעולם ובישראל.

דסטה גדי יברקן: ממה אתם פוחדים?

דסטה גדי יברקן: בזמן שאתם מדברים בגנות האדם השחור, אתם מתרפקים על האותנטיות שלו.

דסטה גדי יברקן: אתם מתנשאים על השחורים, אבל אוהבים את המוזיקה והיצירה שלהם.

דסטה גדי יברקן: אתם פוחדים מהשחורים, אבל מוכנים לטוס עד לארצות הברית כדי לראות הופעה של ביונסה או משחק של לברון ג'יימס.

דסטה גדי יברקן: לא מבין את העניין הזה, הפרדוקס הזה.

דסטה גדי יברקן: האדם הלבן מדבר על האדם השחור כפרא אדם, בזמן שמי שהרס את העולם במלחמות מיותרות אלו יבשות אירופה ואמריקה.

דסטה גדי יברקן: עוד לא ראיתי מדינה אפריקאית שיצאה לכבוש ולשעבד עמים אחרים באירופה.

דסטה גדי יברקן: השואה לא נעשתה על ידי שחורים.

דסטה גדי יברקן: מלחמות העולם הראשונה והשנייה לא הובלו על ידי שחורים.

דסטה גדי יברקן: בינתיים האדם השחור עוד לא גרם לאסונות טבע, אז מיהו פרא האדם כאן?

דסטה גדי יברקן: ואנחנו, ישראלים יוצאי אתיופיה, צמצמנו פערים של 3,000 שנה ב-30 שנה.

דסטה גדי יברקן: הגענו לכל נקודה בחברה הישראלית, טיפסנו על גבעות, הפכנו את ההר למישור והפכנו להיות נוף ארצישראלי יפה.

דסטה גדי יברקן: למרות הקושי, מנפצים תקרת זכוכית, שגדלה עם הזמן; עושים זאת מתוך תחושת שליחות והבנה שאנחנו חוליה בשרשרת של עם ישראל שנמצאת בצומת דרכים לא פשוט.

דסטה גדי יברקן: לביתא ישראל זר המאבק על החירות והחופש, משום שאף פעם לא היינו במקום הזה.

דסטה גדי יברקן: היינו חופשיים באתיופיה, כי אנחנו היינו השליטים.

דסטה גדי יברקן: המאבק היחידי שידענו הוא מאבק על חופש דת, שגם בו ניצחו אבותינו.

דסטה גדי יברקן: ולסיום, אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל זכתה במשאב הכי יקר שרק יכלה לבקש: קיבוץ גלויות – לא כסיסמה אלא כעובדה.

דסטה גדי יברקן: "מדינת ישראל תהיה פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות; תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה; תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין; תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות" – מתוך מגילת העצמאות.

דסטה גדי יברקן: הפסיפס הישראלי שנבנה כאן במשך עשרות השנים יכול וצריך להיות דוגמה ומופת לכל יושבי תבל.

דסטה גדי יברקן: זה הסוד שלנו – הביחד.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא נס גלוי בן זמננו, ואין שום סיבה להפריע לנס הזה.

דסטה גדי יברקן: אמר רבי נחמן מברסלב שכל עוד הנר דולק, אפשר עוד לתקן.

דסטה גדי יברקן: מדינת ישראל היא אורו של עולם.

דסטה גדי יברקן: הנר שלה דולק וידלוק לעד.

דסטה גדי יברקן: אין לנו זכות לשבת מן הצד כשהאחים שלנו במצוקה.

דסטה גדי יברקן: אחיי בני ישראל, חזון הנביאים טרם הוגשם במלואו, ואין לנו זכות להתעלם מכך.

דסטה גדי יברקן: אחיי ביתא ישראל, אני גאה בנו על הדרך שעשינו ועל הצבע שהחזרנו לעם ישראל, על הערכים שהתחנכנו וגדלנו עליהם, על התרבות ששימרנו ועל הטעמים שספגנו.

דסטה גדי יברקן: אני גאה בכך שגם היום אנחנו יודעים להתאחד ולהיאבק על מה שנכון, על מה שצודק.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היו גאים באחיי ובאחיותיי והצטרפו לקריאתי ולקריאת חבריי וחברותיי, לדרישת הצדק.

דסטה גדי יברקן: רק הקמת ועדת חקירה יכולה לעזור לנו לצאת מהמצב הזה.

דסטה גדי יברקן: "אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף".

דסטה גדי יברקן: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת גדי יברקן.

ישראל אייכלר: עכשיו ישיב שר העלייה והקליטה חבר הכנסת יואב גלנט, בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, ברצוני למסור בשמי ובשם שאר חברי הממשלה את תנחומינו הכנים למשפחת טקה על מותו של בנם סלומון.

יואב גלנט: אי-אפשר להישאר אדישים נוכח הכאב העצום הנובע ממוות מיותר של נער צעיר.

יואב גלנט: אני מאמין שנגיע לחקר האמת בפרשה זו ויופקו הלקחים במשטרה ובמשרדים האחראיים על מנת שאירועים כאלה לא יישנו.

יואב גלנט: שילובם של יוצאי אתיופיה הוא אחת מאבני העשייה המרכזיות של כל ממשלה מאז שנות ה-80; אפשר לומר מאז ראשית שנות ה-80.

יואב גלנט: אין כמעט משרד ממשלתי שאינו שותף לעשייה למען שילוב וקליטה של בני העדה.

יואב גלנט: במשך שנים לא הייתה תוכנית כוללת אחת לשילוב בני העדה, וכל משרד ממשלתי פעל בגזרתו.

יואב גלנט: הממשלה הנוכחית, בראשותו של בנימין נתניהו, גיבשה תוכנית ממשלתית כבר בשנת 2015 לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה.

יואב גלנט: התוכנית גובשה על בסיס מהלך רחב של שיתוף ציבור ביוזמת משרד העלייה והקליטה ובהיקף של כמיליארד שקלים הפרוסים על ארבע שנים.

יואב גלנט: במסגרת התוכנית אישרה הממשלה סדרה של החלטות המגדירות לכלל משרדי הממשלה תחומי אחריות ותקציבים לטובת בני העדה בתחומי הלימודים וההשכלה, התעסוקה והכלכלה, החינוך הבלתי-פורמלי, השירות בצה"ל, המשפחה, הקהילה והדיור לזוגות צעירים.

יואב גלנט: במסגרת התוכנית מבוצעות כ-90 פעולות שונות בהיקף שנתי של כ-270 מיליוני שקלים.

יואב גלנט: במקביל, וכחלק ממאמץ זה, הוקמה במשרד המשפטים יחידה לתיאום המאבק בגזענות, העוסקת בכלל הקבוצות והמגזרים בחברה הישראלית.

יואב גלנט: חשוב להבין: מרבית אזרחי ישראל יוצאי אתיופיה אינם עולים חדשים, ולכן לכל משרדי הממשלה ישנה מחויבות ואחריות לספק מענה שיסייע בשילובם.

יואב גלנט: אני רוצה להדגיש כי תפקיד הממשלה אינו מסתיים באישור ההחלטות.

יואב גלנט: ועדת שרים בראשות ראש הממשלה עוקבת באופן קבוע אחר ביצוע התוכנית, וכל אחד מהמשרדים מחויב לבצע מעקב באמצעות ועדת מעקב שמחצית מחבריה הם אזרחים יוצאי אתיופיה שאינם עובדי ממשלה ומצויים בתחום העיסוק של המשרד.

יואב גלנט: מטה היישום הפועל במשרד ראש הממשלה מתכלל את התוכנית ועוקב אחר ביצועה, כולל ברשויות המקומיות.

יואב גלנט: אבקש לפרט לפניכם חלק מהפעולות המבוצעות במסגרת התוכנית.

יואב גלנט: בתחום הלימודים וההשכלה, בהובלת משרד החינוך, המאמץ מושקע בכל שלבי החינוך, בעיקר בקרב תלמידים בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.

יואב גלנט: המשרד מפעיל תוכניות תגבור לצמצום פערים בחינוך בגנים ובבתי הספר, לקידום מצוינות בחינוך בקרב תלמידים, לחיזוק ההיכרות והמעורבות בקרב הורים, וכן לעידוד השתלבותם של עובדי הוראה ממוצא אתיופי במערכת החינוך.

יואב גלנט: בשלוש השנים האחרונות חל צמצום משמעותי בפערים בבוגרי י"ב הזכאים לבגרות.

יואב גלנט: בשנים אלה עלה שיעור יוצאי אתיופיה הזכאים לתעודת בגרות מ-54% ל-63%.

יואב גלנט: הפער בין יוצאי אתיופיה לבין כלל התלמידים צומצם לכדי פחות מ-10%, בהשוואה ל-20% לפני עשור ולכ-15% לפני שלוש שנים.

יואב גלנט: כיום 40% מיוצאי אתיופיה זכאים לתעודת בגרות שמזכה בכניסה להשכלה גבוהה, לעומת כ-31% לפני שלוש שנים.

יואב גלנט: הממשלה עודנה מחויבת לפעול על מנת לצמצם את הפערים, אך אנו עדים לעשייה משמעותית בתחום החינוך.

יואב גלנט: תחום ההשכלה הגבוהה – המועצה להשכלה גבוהה מפעילה תוכנית חמש-שנתית בהיקף של כ-45 מיליון שקלים בשנה, אשר מיועדת להגדיל את מספר הסטודנטים יוצאי אתיופיה בלימודי התואר הראשון מכ-2,500 ל-3,500 בחמש שנים.

יואב גלנט: בנוסף, התוכנית כוללת מלגות לעידוד סטודנטים מצטיינים בהשתלבות בתואר שני מחקרי ומלגות לתלמידי תואר שלישי.

יואב גלנט: החינוך הבלתי-פורמלי והמעורבות החברתית – משרד החינוך פועל להגברת ההשתתפות של ילדים ונוער ממוצא אתיופי בחוגי העשרה, בתנועות נוער ובמסגרות חינוך בלתי פורמלי, לאחר שעות בית הספר.

יואב גלנט: כ-4,000 ילדים ב-24 רשויות השתתפו בחוגי העשרה, ולמעלה מ-5,000 בני נוער השתתפו בתנועות נוער, בקורסי מדריכים צעירים ובשנת שירות בשנת 2018.

יואב גלנט: המעורבות החברתית ושירות צבאי – בשנת 2018 למעלה מ-3,000 בני נוער השתתפו במסגרות הכנה לצה"ל, כ-600 הורים השתתפו בסדנאות גדנ"ע הורים ולמעלה מ-1,300 חיילים השתתפו בסדנאות משתחררים.

יואב גלנט: ניתן לראות כמה מגמות חיוביות בכל הנוגע לשירות צבאי משמעותי בקרב חיילים יוצאי אתיופיה.

יואב גלנט: בשנים 2014–2017 חלה ירידה משמעותית בשיעור הנשירה בקרב חיילות וחיילים יוצאי אתיופיה והשתווה לשיעורם בכלל צה"ל.

יואב גלנט: הירידה בשיעור הנשירה דרמטית – מ-24% לכ-14% בקרב החיילים ומ-13% ל-6% בקרב חיילות.

יואב גלנט: בנוסף, ישנה עלייה בהיקף היוצאים לקורס קצינים בכל שנה, במיוחד אצל נשים – שם מדובר בגידול של יותר מפי שניים, מ-32 צוערות בשנת 2014 ל-70 בשנת 2017.

יואב גלנט: תעסוקה – אנו ניצבים מול אתגר של סגירת פערים משמעותיים בשכר.

יואב גלנט: לצורך זה נעשות פעולות הן בסיוע להשתלבות בתעסוקה רווחית יותר והן בחיזוק תחום הפיתוח העסקי והיזמות.

יואב גלנט: זרוע העבודה במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מפעילה תוכנית להכוון תעסוקתי, מעניקה שוברים להכשרות מקצועיות ומתקצבת מסגרות עבור צעירים מצטיינים.

יואב גלנט: עד כה השתתפו בתוכניות אלה כ-3,800 אזרחים.

יואב גלנט: כ-85% מאלה שלא עבדו הושמו בעבודה, כשליש דיווחו על שיפור בשכר וכשני שלישים דיווחו על שיפור בתנאי העבודה.

יואב גלנט: בנוסף, משרד הכלכלה מפעיל תוכניות בתחום הייעוץ העסקי, ובמסגרתן ניתן ליווי ל-561 יזמים ובעלי עסקים בסכום כולל של כ-4 מיליון שקלים בשנים 2016, 2017, 2018.

יואב גלנט: המשרד גם מעמיד הלוואות מיוחדות לרשות בעלי עסקים יוצאי אתיופיה.

קארין אלהרר: יש לך טבלאות מיוחדות לאתיופים?

יואב גלנט: דיור – בתפקידי הקודם כשר הבינוי והשיכון נפלה בחלקי הזכות לפעול לקידום תחום הדיור למען יוצאי אתיופיה.

יואב גלנט: חברותיי וחבריי חברי הכנסת האתיופים היו שותפים לעניין הזה יחד איתי.

יואב גלנט: הפעלנו שתי תוכניות בהשקעה תקציבית של כ-600 מיליון שקלים – קרן הלוואות לדיור בסך 600,000 שקלים בתנאי ריבית מיוחדים, והייתי אומר אפסיים, שמסייעת למשפחות צעירות שאינן מקבלות אפשרות למשכנתה ובשל כך אינן יכולות להתקדם לשלב רכישת דירה.

יואב גלנט: לאחר שנים רבות של חוסר היענות לתוכניות הממשלתיות זכו סוף-סוף, עד סוף שנת 2018, 316 משקי בית לרכוש דירות, וב-2019 החלו ברכישה 110 משפחות נוספות.

יואב גלנט: הגרלה נוספת התקיימה לפני שבועות אחדים.

יואב גלנט: פרויקט רחב נוסף הוא פרויקט להתחדשות עירונית בשכונות שבהן שיעור גבוה של אזרחים יוצאי אתיופיה בערים רחובות, ראשון לציון ונתניה.

יואב גלנט: מדובר בפרויקט אשר משפיע על חייהם של אלפי תושבים וכולל אלפי דירות.

יואב גלנט: בהערת אגב אומר רק שבשכונת קריית משה, שבה יש 1,300 משפחות, רובן ככולן מבני העדה האתיופית, אנחנו למעשה עושים התחדשות עירונית.

יואב גלנט: נבנה שם כ-10,000 יחידות דיור שבמסגרתן גם תיווצר אינטגרציה, גם כל 1,300 המשפחות יזכו בדירות חדשות, מרווחות, וגם יהיה עירוב עם כלל האוכלוסייה, כפי שאני מניח שכולנו רוצים.

יואב גלנט: בתחום הרווחה פעל משרד הרווחה והשירותים החברתיים למיצוי הזכויות המגיעות להם ולהגדלת צריכתם מן השירותים המוענקים לכלל האזרחים.

יואב גלנט: בשנת 2018 השתתפו 310 נערים ונערות ומשפחותיהם בתוכניות ממוקדות לנערים בסיכון ולמשפחותיהם, וכן 240 משפחות בתוכנית המיועדת לשיקום משפחות בכל תחומי החיים.

יואב גלנט: בתחום הבריאות משרד הבריאות פועל לשפר את איכות שירותי הרפואה שמקבלים האזרחים יוצאי אתיופיה, תוך הגברת מיצוי זכויותיהם במערכת הבריאות.

יואב גלנט: במסגרת תוכנית זו הוכפל מספר המגשרים במרפאות בבתי החולים הממשלתיים אשר מסייעים לאוכלוסיות המבוגרים והעולים החדשים בקבלת שירות רפואי ובהנגשה לשונית ותרבותית.

יואב גלנט: במקביל משרד הבריאות מתמרץ את קופות החולים להפעלת תוכניות טיפול ומניעה של מחלות בקרב האוכלוסייה המבוגרת, ובה – מקרב יוצאי אתיופיה.

יואב גלנט: כך לדוגמה בתחום מניעה וטיפול בסוכרת, קיבלו בשנת 2018 כ-450 יוצאי הקהילה טיפול פרטני בתחום זה.

יואב גלנט: קיים עוד מגוון רחב של פעולות שעושה הממשלה במסגרת תוכנית הפעולה למען בני העדה האתיופית, הכוללת למעלה מ-90 פעולות שונות.

יואב גלנט: ואולם, חשוב לי לסיים באמירה על החשיבות שרואה הממשלה בשילובם של אנשי מקצוע יוצאי העדה האתיופית בכלל השירותים החברתיים ובשירות המדינה.

יואב גלנט: בשנתיים האחרונות נקלטו כ-50 אקדמאים וכ-30 סטודנטים בנציבות שירות המדינה.

יואב גלנט: הנציבות מפרסמת בכל שנה דוח גיוון תעסוקתי שמתווה לנו את הדרך להשגת ייצוג הולם של יוצאי אתיופיה בכל המשרדים ובמגוון תפקידים ודירוגים.

יואב גלנט: כ-300 מורים יוצאי אתיופיה נקלטו בשלוש שנות הלימוד האחרונות במשרד החינוך, והמשרד נערך לקליטתם של מורים נוספים.

יואב גלנט: גם במשטרת ישראל נקלטו בארבע השנים האחרונות 275 יוצאי אתיופיה, שהם 3.8% מכלל המגויסים – פחות או יותר פי שניים משיעורם באוכלוסייה הכללית.

יואב גלנט: ממשלות ישראל לדורותיהן, והממשלה הנוכחית במיוחד, עשו ועושות עבודה מאומצת לאורך שנים לקליטתם של עולי אתיופיה בישראל.

יואב גלנט: יש עוד מה לעשות ולשפר, אך הממשלה הזאת לקחה על עצמה את האחריות, ביצעה במעשים, ולא בדיבורים, ותמשיך בזאת, כך שנראה תוצאות נוספות בשנים הקרובות.

יואב גלנט: תודה רבה לכם.

ישראל אייכלר: תודה רבה לשר הקליטה יואב גלנט.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו עוברים לדעות נוספות של דקה.

ישראל אייכלר: אני אקפיד מאוד שתהיה דקה ולא יותר.

ישראל אייכלר: נתנו לנושא בזמן הנאומים השונים מעל ומעבר, בגלל החשיבות של הנושא, אבל בדעות הנוספות התקנון אומר דקה, ואני מבקש להצטמצם ולהיות יעילים ולהביע דברים שלכם בדקה.

ישראל אייכלר: ראשון נרשם חבר הכנסת מרדכי יוגב.

ישראל אייכלר: בבקשה.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, שר העלייה והקליטה, חבריי חברי הכנסת, העדה האתיופית בישראל היא באמת עדה מופלאה.

מרדכי יוגב: היא נס ופלא, חלק מנצח ישראל, שדורות על דורות, אולי עוד מימי בית ראשון, לא זכינו, וזכינו לקבץ ולהתחבר יחד בדור הזה.

מרדכי יוגב: היא מיוחדת מאוד בעדינות ובצניעות, וזכיתי להכיר אותם עוד בהיותי בצבא כמפקד של אנשים מצוינים וגם לאחר מכן, בהיותי מזכ"ל בני עקיבא, כממנה – גם קומונריות רבות, אבל גם ראש אגף מעורבות חברתית וקליטה, יהודי מצוין, משה סלומון, למי שמכיר.

מרדכי יוגב: ידענו שיש דברים שאנחנו לא מבינים – גם בעדינות הזאת, כפי שראינו אותם בראיונות, שהם מורידים את פניהם, וחשבנו שיש פה חוסר ביטחון, אבל היה פה כבוד למי שאנחנו מראיינים.

מרדכי יוגב: כל מי שחווה את החוויה הזאת בוודאי יודע על מה אני מדבר.

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: אתה שומע את הצלצול, כן?

מרדכי יוגב: אנחנו כאן בגלל רצף מקרים מצערים מאוד, וצר לי שאנשי העדה והוריו של סלומון טקה זיכרונו לברכה יצאו.

מרדכי יוגב: בגלל רצף המקרים האלה – ואני, כחבר ועדת העלייה והקליטה משך כל שלוש הכנסות האחרונות, הבנו שיש פה צורך בעדה הזאת לטפל גם מעבר לתקופות העלייה והקליטה, אדוני השר.

מרדכי יוגב: יש פה צורך לטפל גם בדור שני ושלישי.

מרדכי יוגב: יש אומנם אנשים מצוינים, שהפכו לרופאים, שהפכו לקצינים בכירים, שהפכו למובילים, אבל יש צורך ביותר.

מרדכי יוגב: פה אני בבקשה – ונציג הממשלה פה, כבוד השר גלנט: 1.

מרדכי יוגב: שקבינט הקליטה בנושא הזה – משום שרבו המקרים, משום שרבה התסיסה, עם כל מה שנעשה, ואני מקבל את מה שאתה אומר – יתכנס מעת לעת ובזמנים קרובים יותר; 2.

מרדכי יוגב: שיתמנה במשרד ראש הממשלה – שורה אחרונה – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוגב, אתה כבר עברת שתי דקות.

מרדכי יוגב: שורה אחרונה: שיתמנה במשרד ראש הממשלה יועץ אמיתי – לא רק לקראת הבחירות – לענייני העדה, אדם שידע לעמוד על כל העשייה בכל משרדי הממשלה וידע לטפל בדברים.

מרדכי יוגב: נעשה הרבה; צריך לטפל יותר, כדי שהחיבור של בני העדה לעם ישראל יהיה טוב יותר.

מרדכי יוגב: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת יוגב.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יעקב טסלר, בבקשה.

יעקב טסלר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל הזדמנות זו של דיון על הכישלון בקליטתם של יהודי אתיופיה ולהזכיר לכולם שהדיון הציבורי החל בעקבות אלימות נוראה של שוטר כנגד נער אתיופי והתנהלות אלימה באופן כללי של שוטרים רבים כנגד אוכלוסייה אזרחית.

יעקב טסלר: עלינו, חברי הכנסת, מוטלת חובה מוסרית ושליחותית למחות בכל תוקף נגד תגובות אלימות בלתי סבירות של שוטרים נגד חרדים, נגד אתיופים ונגד אזרחים תמימים.

יעקב טסלר: לפני כמה שבועות הזדעזענו כולנו מהכאת נער חרדי מוגבל בשכלו עד זוב דם וללא שום סיבה.

יעקב טסלר: לפני כמה ימים נחרדנו שוב מתיעוד של שוטר שמשך בפאותיו של מפגין חרדי מבית שמש באופן משפיל, מביש ומיותר לגמרי.

יעקב טסלר: בכלל, פיזור ההפגנות נעשה כמעט תמיד תוך גילויי אלימות בלתי נדרשים, ולצערי, כאשר מדובר באוכלוסייה החרדית, היא מוגזמת ובלתי סבירה.

יעקב טסלר: אני קורא לשר לביטחון הפנים לשים קץ לתופעה המבישה, לעשות בדק בית יסודי ולוודא כי המשטרה מקיימת חקירת עומק אמיתית במהירות המרבית.

יעקב טסלר: אני מצפה, יחד עם שאר אזרחי המדינה, לקרוא את ממצאי החקירה ולשמוע מהן המסקנות המעשיות שיוסקו.

יעקב טסלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת טסלר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיכאל ביטון – איננו.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', בבקשה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי וחברות הכנסת, רשמת נכבדה, בפעם הבאה כשתצאו לרחוב או כשתשבו בגן ציבורי סתם ככה או כשתעבור לידכם ניידת משטרה, נסו לדמיין לרגע מציאות אחרת – מציאות שבה אתם בדיוק מי שאתם, רק שצבע העור שלכם קצת כהה, או אפילו מאוד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני ניסיתי לעשות את זה מאז ששידרנו בזמנו בתוכנית המערכת את הסרט "החשוד המיידי".

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם יודעים מה?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא הצלחתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אין לי מושג איך זה מרגיש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני אישה לבנה, פריבילגית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כנראה שלא אבין ולעולם לא אחווה את החשש שמלווה כיום ישראלים צעירים בני העדה האתיופית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לכן, כל מה שנשאר לי זה לנסות לשנות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': עשיתי את זה אז דרך התקשורת, ואני אעשה את זה כאן דרך המשכן הזה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זו הבטחתי לכם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מקווה שזה יהדהד, וצר לי מאוד שהם יצאו מכאן בתחושה הקשה שהם יצאו מכאן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החברה הישראלית נגועה באופן עמוק בנגע הגזענות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ככל שנמהר להפנים זאת כך ייטב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': השלב הראשון בכל תהליך ריפוי הוא הכרה בבעיה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מחלה שלא מטפלים בה בסוף הורגת.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת חיימוביץ'.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת אורלי פרומן.

אורלי פרומן: אדוני שר הקליטה, אם הכול כל כך טוב, אז למה כל כך כל כך רע?

אורלי פרומן: אדוני היו"ר, חבריי, השבוע שמענו התבטאות נוראה של שר החינוך, שבחוסר אחריות משווע הדיר אוכלוסייה שלמה רק בשל העדפה מינית שלה.

אורלי פרומן: תמיכה בטיפולי המרה היא דבר חמור ומנוגד לעמדת משרד הבריאות, אך מעבר לכך, היא דבר מסוכן מאוד כאשר היא מגיעה מצידו של שר החינוך.

אורלי פרומן: אלפי תלמידים מתמודדים עם העדפתם המינית ועם המחיר החברתי שהם עלולים לשלם על יציאה מהארון, בדיוק בגילים שבהם הם במערכת החינוך.

אורלי פרומן: כיצד יעלה על הדעת שדווקא שר החינוך, העומד בראש המערכת, יאותת להם שהם אינם מושלמים או אינם רצויים בדיוק כפי שהם ובדיוק כפי שברא אותם אלוהים?

אורלי פרומן: בחרתי לדבר על נושא זה משום שאני רואה קשר ישיר בין אי-קבלת השונה והאחר כאן לבין אי-קבלת השונה כאשר מדובר באוכלוסייה בעלת צבע עור שונה.

אורלי פרומן: השוטרים, המעסיקים, השופטים וכן השרים, כולם יוצאי מערכת החינוך.

אורלי פרומן: אם הנהגת המדינה לא מהווה דוגמה ומופת לסובלנות, לאהבת האדם באשר הוא אדם, אל לנו להתפלא שהיא, אותה ממשלה, נכשלה גם במשימת הקליטה של יהודי אתיופיה.

אורלי פרומן: בכל התפקידים שמילאתי היה נושא השוויון והסובלנות נר לרגליי, וכך גם ימשיך להיות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו.

ישראל אייכלר: גם חבר הכנסת ינון אזולאי איננו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, בוא נודה על האמת: ההפגנות האחרונות היו סימפטום.

יצחק פינדרוס: ממשלות ישראל לדורותיהן נכשלו פעם אחר פעם, בקליטת כל העליות: פעם יהודי צפון אפריקה, פעם יהודי אתיופיה, פעם יהודי צרפת.

יצחק פינדרוס: הן נכשלו בעניין הזה, ולמזלם הטוב של יהודי אתיופיה זה גם ניכר, ורואים את זה גם בפארקים.

יצחק פינדרוס: לצערנו הרב, התפיסה הראשונית, שאומרת שמדינת ישראל היא כור היתוך, ושאתה צריך להיות תל אביבי, ישראלי ואשכנזי בשביל להצליח במדינת ישראל, היא הכישלון, וצריכים להצביע עליו.

יצחק פינדרוס: כל חברי הכנסת שדיברו גבוהה-גבוהה היו חלק מאותן ממשלות ומאותן תפיסות ומאותם ערכים.

יצחק פינדרוס: נכבד את השונה, נבין את השונה, גם אם הוא לא מסכים איתנו.

יצחק פינדרוס: לא צריך לעשות לינץ' לאף שר, גם אם הוא אומר משהו שאתם לא חושבים שהוא נכון ואתם לא מסכימים איתו; לא להפוך את זה ללינץ'.

יצחק פינדרוס: וזה בא מאותו מקום – בסוף, אתה עושה לינץ' לאותו נער צעיר בפארק.

יצחק פינדרוס: השוטרים לא אשמים, הם בבואה של מה שמחנכים אותם ומה שמובילים אותם בחברה הישראלית.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לסיים, בתוך דקה, ולהזכיר נאום של יושב-ראש הכנסת בפעם הראשונה בטקס הדלקת המשואות, שבו – אני מצטט: אינני רואה לנגד עיניי כור היתוך תרבותי.

יצחק פינדרוס: להפך.

יצחק פינדרוס: השוני, שיש הרואים בו גזרה – אני חווה אותו כברכה.

יצחק פינדרוס: יש מי שרואים בגיוון התרבותי והאתני של ישראל אסון.

יצחק פינדרוס: הם רואים במחלוקת ובהבדלים בינינו סימן להתפוררות.

יצחק פינדרוס: אבל אני רואה בהם סימן לחיים, הבטחה לצמיחה.

יצחק פינדרוס: נכבד את השונה, נפסיק להשתמש בגזענות כשזה טוב לנו פוליטית, וכשזה לא טוב לנו פוליטית – להשתמש באותם מוטיבים ובאותם דברים.

יצחק פינדרוס: כשיקבלו אותנו כחרדים בחברה התל אביבית ויקבלו את התל אביבי בחברה הערבית, נוכל לבוא ולדבר בידיים נקיות כאן, במשכן הזה, נגד הגזענות.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: כנסת נכבדה, הדברים שנשמעו כאן על ידי הדוברים הקודמים מרעידים את אמות הסיפים.

קארין אלהרר: אין דרך אחרת לומר זאת.

קארין אלהרר: אני שמעתי את תשובתו של השר גלנט והצטערתי, כי הבנתי שהם לא הבינו את הפואנטה.

קארין אלהרר: הפואנטה היא שאם רוצים באמת שילוב, אם רוצים באמת שוויון, אי-אפשר לנהל פנקסנות על כמה נותנים ליוצאי אתיופיה, על כמה נותנים לבני הקהילה.

קארין אלהרר: צריך להבין: רוב הצעירים והצעירות שיצאו להפגנות הם ישראלים כמוני וכמוכם.

קארין אלהרר: הם נולדו כאן.

קארין אלהרר: הם יודעים עברית.

קארין אלהרר: הם לא צריכים הנגשות.

קארין אלהרר: הם לא צריכים רשימות מיוחדות.

קארין אלהרר: הם רוצים וצריכים, ומגיע להם, להיות כאחד האדם במדינת ישראל.

קארין אלהרר: הם רוצים וצריכים, ומגיע להם, שוויון – כן, אותה מילה שלא כל כך רוצים להזכיר אותה, שכתובה במגילת העצמאות.

קארין אלהרר: הגיע הזמן שזה יפסיק להיות כותרת וסיסמה נבובה שאין מאחוריה שום דבר.

קארין אלהרר: האנשים האלה הם אנחנו: היום זה הם, מחר זה מישהו אחר.

קארין אלהרר: אז אני גם בפנייה לציבור הרחב: אל תגידו: איבדנו אותם.

קארין אלהרר: מי שאיבד אותם, אני מבטיחה לכם, מעולם לא היה איתם.

קארין אלהרר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לשאול את המציעים מה הם מבקשים שנצביע, אבל נדמה לי שאת אף אחד מהם אני לא רואה.

ישראל אייכלר: אבל כל חבר כנסת יכול לבקש.

ישראל אייכלר: רגע אחד, מה התקנון?

ישראל אייכלר: שאם אין אף אחד, אז כל חבר כנסת יכול לבקש.

קריאה: ועדת חינוך.

קריאה: ועדת חינוך.

ישראל אייכלר: הוועדה היחידה שקיימת, הרלוונטית, זו ועדת חינוך.

ישראל אייכלר: אז אתם רוצים שזה יהיה בוועדת החינוך?

ישראל אייכלר: אז בואו נצביע.

ישראל אייכלר: מי בעד העברת ההצעות לסדר-היום, כולן, לוועדת החינוך?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

ישראל אייכלר: נמנעים – אין

ישראל אייכלר: פה אחד.

ישראל אייכלר: הנושא יעבור לוועדת החינוך.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1289; דברי הכנסת, חוב' ט', ישיבה 20; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: קיבלה פטור מחובת הנחה, כפוף להנחה על שולחן הכנסת.

ישראל אייכלר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019 – הוראות שעה לעניין מינוי נאמן, חברת הכנסת אוסנת הילה מארק.

ישראל אייכלר: בבקשה.

אוסנת הילה מארק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשם הוועדה המיוחדת שדנה בהצעה, אני מתכבדת להביא לפניכם את הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019.

אוסנת הילה מארק: מדובר בהצעת חוק ממשלתית העוסקת במינוי נאמנים בחדלות פירעון, ומוצעת כהוראת שעה עד ליום 1 ביולי 2020.

אוסנת הילה מארק: אני רק אתן הסבר: זה מוצע עד 2020 מהסיבה היחידה שאין כרגע כנסת ואין כרגע ממשלה.

אוסנת הילה מארק: חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי – בעוד חודשיים, ב-15 בספטמבר 2019, הוא עתיד להיכנס לתוקף.

אוסנת הילה מארק: לפי החוק החדש, בכל סוגי הליכי חדלות הפירעון ניתן יהיה למנות נאמן, שהוא בעל תפקיד מן השוק הפרטי האחראי לניהול הליכי חדלות הפירעון.

אוסנת הילה מארק: בחוק החדש נקבעו גם תנאי כשירות ברורים לתפקיד הנאמן והליך מינוי מסודר, שכולל מינוי של שתי ועדות ציבוריות שיגבשו רשימה של נאמנים כשירים, וזאת תוך הסתמכות על תקנות שיתקין שר המשפטים.

אוסנת הילה מארק: ואולם, בשל פגרת הבחירות המתמשכת, ועדת החוקה לא יכולה לדון, ולאשר את התקנות המסדירות את הליך הגיבוש של רשימת הנאמנים הכשירים, וההיערכות למינוי הנאמנים לפי הסדר הקבוע בחוק החדש לא הושלמה.

אוסנת הילה מארק: לפיכך, הממשלה מציעה לקבוע הסדר ביניים למינוי נאמנים כתחליף זמני לגיבוש רשימת הנאמנים לפי החוק החדש.

אוסנת הילה מארק: התיקון המוצע, שנוסח כהוראת שעה עד ליום 1 ביולי 2020, נועד לשמר ככל האפשר את אופן המינוי ותנאי הכשירות הקיימים היום.

אוסנת הילה מארק: בחדלות פירעון של תאגידים, בית המשפט ימנה נאמן שהוא עורך דין או רואה חשבון, או מי שהוא בעל מיומנות מיוחדת, או ניסיון מוכח בניהול התאגידים בהליכי חדלות פירעון, שבית המשפט שוכנע שהם בעלי כישורים וניסיון מקצועי מתאימים.

אוסנת הילה מארק: הממונה ימליץ לבית המשפט על כמה מועמדים שלא מתוך רשימת הנאמנים שבחוק, על פי אמות מידה שוויוניות, וזאת באותו אופן שהוא פועל היום.

אוסנת הילה מארק: לגבי חדלות פירעון של יחידים, הממונה יוכל למנות את הנאמן מתוך רשימת הנאמנים שלפי החוק החדש, על פי אמות מידה שוויוניות.

אוסנת הילה מארק: בוועדה מובהר כי המינוי ימשיך להיות כפי שהוא היום – מתוך רשימת המנהלים המיוחדים שגיבש הכונס הרשמי בהליך מכרז.

אוסנת הילה מארק: עוד הובהר בוועדה כי גם רשמי ההוצאה לפועל שיוכלו למנות נאמנים בהליכים של חובות נמוכים ימנו אותם מאותה רשימה ובאופן שוויוני, לפי רוטציה.

אוסנת הילה מארק: בנוסף, כדי להפעיל את החוק החדש במועד כניסתו לתוקף, יש צורך להתקין תקנות בנושא אגרות, שאישורן הוא בסמכות ועדת החוקה בלבד.

אוסנת הילה מארק: כדי לאפשר את התקנת התקנות בתקופת הנוכחית, שבה לא הוקמה ועדת החוקה של הכנסת, מוצע לקבוע כי באופן זמני, לתקופת הכנסת העשרים-ואחת בלבד, ניתן יהיה להתקין תקנות לאגרות כאמור על ידי ועדה לעניין מסוים כפי שתקבע הכנסת.

אוסנת הילה מארק: להצעת החוק אין הסתייגויות או בקשות רשות דיבור.

אוסנת הילה מארק: אני מבקשת מחברי הכנסת לאשר אותה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שמוצע על ידי הוועדה.

אוסנת הילה מארק: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצבעה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין שרק בחסותה של האופוזיציה החוק הזה יעבור.

קריאה: לגמרי.

מיקי לוי: יכולנו להפיל אותו עכשיו.

מיקי לוי: מתוך אחריות אני לא עושה את זה – – – האופוזיציה – – – הצעת חוק ממשלתית.

ישראל אייכלר: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, וגם לא הוגשו בקשות דיבור, ולכן אנחנו ניגשים להצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: בקריאה שנייה.

מיקי לוי: ככה – – –

מיקי לוי: בעד סעיפים 1–2 – רוב

מיקי לוי: סעיפים 1–2 נתקבלו.

ישראל אייכלר: אושרה פה אחד בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: אני מבקש מכם עכשיו להצביע בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019, בקריאה שלישית?

ישראל אייכלר: בעד החוק – 7

ישראל אייכלר: חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2), התשע"ט–2019, נתקבל.

ישראל אייכלר: כמה יש?

ישראל אייכלר: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק התקבלה בשלוש קריאות.

ישראל אייכלר: תם סדר-היום.

ישראל אייכלר: ישיבה זו נעולה.