ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 22, 2019-07-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בתמוז התשע"ט, 10 ביולי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם הצטרפות מדינת ישראל לתקנון ארגון SHARE-ERIC.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – מי ימסור לנו את ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: השר חיים כץ, מכובדי, אתה מוזמן למסור לנו את הודעת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: השר בוחר בדרכים הארוכות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא מחפש קיצורי דרך.

חיים כץ: בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, שעל פיו חברותו בממשלה של שר התקשורת איוב קרא נפסקה ביום 26 ביוני 2019 בשעה 14:00 – בחלוף 48 שעות מהמועד שבו מסר איוב קרא לראש הממשלה את מכתב התפטרותו מן הממשלה – ובהתאם לסעיף 33(א) לחוק-יסוד: הממשלה, ובהתאם לסעיף 9(א)(10) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, הודעת הממשלה בדבר ההחלטה למנות את חבר הכנסת דוד אמסלם לתפקיד שר התקשורת מיום 1 ביולי 2019, בהתאם לסעיף 30(ד) לחוק-יסוד: הממשלה.

חיים כץ: הוא מצהיר אמונים?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סיים, אז אנחנו מודים לו, והוא יצהיר אמונים.

חיים כץ: הצהרת אמונים – דוד אמסלם.

חיים כץ: המלצת הוועדה המסדרת – גם את זה אני מקריא?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עשית את שלך.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: זה שהמליאה מתקיימת באודיטוריום, זה לא אומר שהתפקידים נעים חופשי לכל הכיוונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני ראיתי, אני ראיתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת השר דוד אמסלם להצהיר אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אני, דוד אמסלם, בן אברהם, זיכרונו לברכה, ושושנה סולטנה אמסלם, תיבדל לחיים ארוכים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

דוד אמסלם: תודה רבה, ירדנה.

דוד אמסלם: זה שלי?

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לאדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שהשר הטרי ירד מן הבמה, אתם יודעים שאני משאיר זמן לחיבוקים ונישוקים.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, משפחתי היקרה, אזרחי ישראל.

מאיר כהן: איפה הם?

דוד אמסלם: כולם פה.

דוד אמסלם: המשפחה שלי שם.

דוד אמסלם: אני ניצב כאן היום, נרגש מהמעמד ומההזדמנות לשרת את אזרחי ישראל, והפעם מתוך הממשלה, כשר התקשורת של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: החיים לוקחים אותנו למקומות המעצבים את אישיותנו, משפיעים על אורח חיינו ומשפיעים על גורלנו.

דוד אמסלם: מאז ומתמיד נשאבתי לעשייה הציבורית, שמצליחה לרתק אותי עד היום.

דוד אמסלם: נולדתי במעברת האזבסטונים בירושלים למשפחת עולים ממרוקו.

דוד אמסלם: אבא שלי, אברהם אמסלם זיכרונו לברכה, היה מורה לעברית במרוקו.

דוד אמסלם: הוריי עשו כל שניתן כדי להתפרנס ולשרוד, ולא חסכו מאיתנו דבר.

דוד אמסלם: אבי, זיכרונו לברכה, ואימי סולטנה, תיבדל לחיים ארוכים, עבדו בשנים הראשונות כשהגיעו לארץ בניקיון בבית החולים הדסה.

דוד אמסלם: משם התגלגלנו כמשפחה, בעקבות הפרנסה, לשדרות ולקריית מלאכי, אבל תמיד בשמחה ותמיד באמונה שהכול לטובה.

דוד אמסלם: בתיכון למדתי בישיבת אור עציון, ושירתי כמפקד טנק בחיל השריון.

דוד אמסלם: למדתי באוניברסיטת בר אילן לתואר ראשון בכלכלה ומינהל עסקים.

דוד אמסלם: לאחר סיום לימודיי השתלבתי במחלקות הכלכליות של המוסד לביטוח לאומי וברשות המיסים.

דוד אמסלם: לאחר מכן הייתה לי הזכות – ובאמת זכות גדולה – לנהל את אגף שיפור פני העיר במשך 20 שנה בעיר ירושלים.

דוד אמסלם: נישאתי לרוזי, והבאנו יחד לעולם את נעה ועדו, ילדינו האהובים.

דוד אמסלם: הבן שלי פה.

דוד אמסלם: לפני כתשע שנים וחצי נפטרה רוזי לאחר שחלתה במחלת הסרטן.

דוד אמסלם: מאז השתנו חיינו מקצה לקצה.

דוד אמסלם: בתוך המערבולת והסחרור העצום הזה מצאתי נחמה בגידול ילדיי ובעשייה הציבורית – בעיקר בדברים הקטנים והפשוטים שהם עולם ומלואו בעבורנו, האזרחים, בחיי היום-יום.

דוד אמסלם: תמיד אני אומר: בסוף החיים בנויים מהדברים הקטנים.

דוד אמסלם: בשנת 2015 נבחרתי לכנסת העשרים.

דוד אמסלם: העמקתי יותר ויותר את הזיקה שלי לנושאים החברתיים, הן בתפקידי כיושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה והן כיו"ר הקואליציה.

דוד אמסלם: בשבוע שעבר התבשרתי על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו על המינוי לתפקיד שר התקשורת.

דוד אמסלם: מדינת ישראל צועדת לקראת מהלך משמעותי של כניסת דור 5 למרחב התקשורת של ישראל.

דוד אמסלם: בימים אלה אני יושב עם הצוות המקצועי של המשרד ולומד את הנושא לקראת יציאה לאחד המהלכים החשובים בתולדות המדינה.

דוד אמסלם: תאמינו לי, אני לא מגזים.

דוד אמסלם: מדובר במהלך שישפיע ללא ספק על איכות החיים של כולנו בעשורים הבאים.

דוד אמסלם: עם כניסת הטכנולוגיה החדשה של דור 5 יזכו אזרחי ישראל להיות שותפים למהפכה דיגיטלית חכמה, שתשפיע על תחומי חיינו: בתים חכמים, שכונות חכמות, ערים חכמות, רפואה חכמה, רכבים אוטונומיים ומפעלים בטכנולוגיה מתקדמת.

דוד אמסלם: כל זה יתאפשר בזכות הטכנולוגיה החדשה בדור 5.

דוד אמסלם: מי שמוביל את הנושא במקצועיות ובנחישות הוא משרד התקשורת על עובדיו המסורים.

דוד אמסלם: בעבורי, כילד שנולד במעברה וגדל בעיירת פיתוח, עם כל הקושי והמהמורות שבדרך, זאת סגירת מעגל מרגשת במיוחד.

דוד אמסלם: אני מביט לאחור וגאה בדרך שעשיתי מאז ועד היום.

דוד אמסלם: כולי תקווה שהדרך הזאת תוביל אותי למקום טוב של המשך עשייה למען הציבור.

דוד אמסלם: את הרגע החשוב והמיוחד הזה אני מקדיש לאבא שלי, אברהם אמסלם, ולרעייתי רוזי, זיכרונם לברכה, שמהם ספגתי את הדברים הטובים והחשובים שמלווים אותי בעשייה הציבורית ובחיים בכלל.

דוד אמסלם: תודה לכל מי שליווה ומלווה אותי בכל תחנות הזמן.

דוד אמסלם: תודה מיוחדת לאימי, עטרת ראשי, סולטנה אמסלם, שכיבדה אותנו פה – היא יושבת כאן למעלה – שתיבדל לחיים ארוכים, שהייתה לי למשענת והשראה בכל תחנות חיי; למשפחתי ולאחיי היקרים, לילדיי נעה ועדו היקרים לי מכול; תודה לצוות היקר שלי, שבלעדיו זה לא היה קורה; תודה מיוחדת לראש הממשלה על האמון שנתן בי; וכמובן, תודה עצומה לבורא עולם על כל מה שהעניק לי בחסדו הגדול.

דוד אמסלם: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר דוד אמסלם על דבריו המרגשים.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרנו, יש הפסקה לצורך חיבוקים ונישוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ניתן לזה זמן.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, זה לשומרי נגיעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקציב מחצית מן הזמן – – – חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים עם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: השר יכול לשבת בשורת הממשלה, אם הוא בוחר לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: בכלל, אני אדבר עם המנכ"ל, גברתי המזכירה, אולי נקיים את הישיבות דווקא כאן באודיטוריום.

יולי יואל אדלשטיין: זה הרבה יותר משקף את הכנסת העשרים-ואחת.

יולי יואל אדלשטיין: אין פה לא קואליציה ולא אופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: כולם יושבים ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: כיף לראות את זה מלמעלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא: המלצת הוועדה המסדרת בדבר הרכב הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מספר 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתציג את ההמלצה בשם יושב-ראש הוועדה המסדרת היא חברת הכנסת אוסנת הילה מארק.

אוסנת הילה מארק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוועדה המסדרת החליטה בישיבתה היום כי הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לענייני מינוי נאמן), התשע"ט–2019, תועבר לדיון בוועדה המיוחדת לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

אוסנת הילה מארק: בוועדה יכהנו 15 חברי כנסת על פי ההרכב הזה: מסיעת הליכוד – חמישה חברים: אוסנת הילה מארק, מאי גולן, אריק קלנר, פטין מולא ומיכל שיר; מסיעת כחול לבן – ארבעה חברים: יוראי להב הרצנו, קארין אלהרר, מירב כהן, אסף זמיר; מסיעת ש"ס – חבר אחד: משה ארבל; מסיעת העבודה – חבר אחד: אבי גבאי; מסיעת ישראל ביתנו – חבר אחד: אלי אבידר; מסיעת איחוד מפלגות הימין – חברה אחת: עידית סילמן; מסיעת דגל התורה – חבר אחד: אורי מקלב; מסיעת תע"ל – חבר אחד: אוסאמה סעדי; יושבת-ראש הוועדה תהיה חברת הכנסת אוסנת הילה מארק.

אוסנת הילה מארק: אבקש את אישורה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אוסנת הילה מארק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נדרשים להצביע על ההמלצה של הוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: נקיים הצבעה ידנית.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד ההמלצה ירים את ידו או את ידה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, נא להוריד את היד.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מתנגדים?

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים?

יולי יואל אדלשטיין: אין כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת הוועדה המסדרת – רוב

יולי יואל אדלשטיין: הצעת הוועדה המסדרת בדבר הרכב הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019, נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ההמלצה אושרה פה אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך.

אוסנת הילה מארק: הודעה שנייה?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

אוסנת הילה מארק: על הרכב הסיעות של הכנסת, או שאת זה לא?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא בסדר-היום, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לא בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> סגירת הוסטלים לנערות ולנערים בסיכון << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 17 ו-19, בנושא: סגירת הוסטלים לנערות ולנערים בסיכון.

יולי יואל אדלשטיין: כמה חברי כנסת הציעו את ההצעה, והראשון שבהם הוא חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: לרשות אדוני עד עשר דקות.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים – שר העבודה והרווחה, וחברנו, בברכה של כולנו, שר התקשורת דוד אמסלם וכל משפחתו – וכל חבריי חברי הכנסת, וכל הנוכחים כאן, ובהם גם נערות ונערים בוגרי הוסטלים ונציגי המוסדות בהוסטלים שנסגרו, ראשית, תודה רבה שהסכמת לאשר את הדיון הזה בנוגע לסגירת ההוסטלים לנערות ולנערים בסיכון.

מרדכי יוגב: בעיניי זה עצמו מסר חשוב עבור הנערים והנערות האלה, שכאמור חלקם פה עימנו; שידעו שגם כשמדינת ישראל בהפסקה וגם כשכנסת ישראל בפגרה, הם לא לבד.

מרדכי יוגב: התכנסנו כאן היום משום שיש, אדוני השר, נערות ונערים שהמוסדות שעזרו להם להשתקם נסגרו בפניהם.

מרדכי יוגב: ודווקא ערב החופש הגדול, שזו תקופה שהסכנות בה גדולות יותר, חלקן נאלצו לחזור לבתים שפגעו בהן, חלקן לרחוב, ולאחרות פשוט לא נמצא מקום, מיטה או בית, והן פשוט משוטטות ברחוב, ממתינות לגבר מזדמן שיציע להן מיטה, קורת גג.

מרדכי יוגב: פגשתי שתיים כאלה בשבוע שעבר.

מרדכי יוגב: בתחילת השנה התקבלה החלטה על סגירה של שישה הוסטלים – או חמישה – שמאכלסים נערות ונערים בסיכון ומסייעים לשיקומם ולהשבתם לחברה, ואיש ממשרד הרווחה לא עדכן את ההוסטלים.

מרדכי יוגב: נמצאים פה חלק מהמנהלים, הם נאלצו להבין את הרמז בעצמם אחרי שהם ראו שלא שולחים אליהם נערים ונערות.

מרדכי יוגב: רק אחרי שהם ביררו הם הבינו שהם מיועדים לסגירה.

מרדכי יוגב: לא תמיד היה הדבר כך.

מרדכי יוגב: בעבר הוסטלים שניהלו, וניהלו היטב, קיבלו הארכה.

מרדכי יוגב: במקרה הזה ביקשו במשרד הרווחה לדלג על ההארכה, לדלג על המכרזים שיעבירו את הנוער החוסה ברציפות מצוות לצוות או מעמותה לעמותה, לגוף אחר שיפעיל באחריות.

מרדכי יוגב: אני יכול לספר מה המשמעות של הוסטלים לשיקום.

מרדכי יוגב: אני מניח שאתם יודעים, אבל אני חושב שעדיף להשתמש במילים של מישהי שנמצאת פה ועברה את זה בעצמה, ורצתה לשתף אתכם במה שהיא עברה.

מרדכי יוגב: וכך היא כותבת: אני זוכרת את היום שבו הדודה שלי, שאצלה גדלתי, התקשרה אליי ואמרה לי: זהו, נגמר הסיפור, מעכשיו את הולכת למוסד סגור; את הכאב החד ואת הסבל שעברתי כדי להישאר תחת קורת הגג רק בשביל עוד חיבוק ממנה.

מרדכי יוגב: היה לי כל כך קשה להיות רחוקה ממנה, והמחיר ששילמתי היה כבד מאוד.

מרדכי יוגב: בעלה היה מגיע בכל לילה ומחלל את גופי.

מרדכי יוגב: ואני, אני רק רציתי להיות קרובה לאדם היחיד שנשאר לי, שאמור להגן עליי.

מרדכי יוגב: וביום שהיא התקשרה אליי ומסרה אותי למוסד הסגור, חרב עליי עולמי.

מרדכי יוגב: עלו בי המון שאלות: מה יהיה איתי, איפה אשרוד, איפה אגור?

מרדכי יוגב: לא יכולתי לשאת את זה, אז ברחתי.

מרדכי יוגב: התגוררתי במקומות לא טובים.

מרדכי יוגב: הסתובבתי עם אנשים לא טובים.

מרדכי יוגב: עוד קצת והייתי נופלת למקום עוד יותר עמוק, וברגע האחרון, לפני הנפילה הגדולה, מישהו החליט לקחת אותי לבית הצברית – הוסטל לנערות, שאני מניח שרבים פה מכירים אותו, בוודאי הירושלמים – היחיד מסוגו שמטפל בנערות עד גיל 24.

מרדכי יוגב: מהרגע שנכנסתי להוסטל, מייד הפכתי מנערה בסיכון לנערה בסיכוי.

מרדכי יוגב: היה לי קשה שם בהתחלה, אבל בתוך כל זה גם מצאתי בית; בית אמיתי לגור בו, להישבר בו ולהיבנות בו מחדש.

מרדכי יוגב: לא הייתי צריכה לתת את גופי לאף אחד; לא הייתי צריכה לדאוג יותר למקלחת חמה, למיטה, לאוכל – לכלום.

מרדכי יוגב: קיבלתי מקום שהסתכל עליי באמונה שאני גדולה מהחיים.

מרדכי יוגב: גדולה מהגורל שכביכול נכתב לי מראש.

מרדכי יוגב: בזכות בית הצברית יש לי עתיד, יש לי מקצוע, יש לי בעל מדהים, יש לי שני בנים מתוקים.

מרדכי יוגב: יצאתי מההוסטל חזקה אחרי שיקום ארוך ומשמעותי, אחרי שלמדתי להכיר את עצמי ולהעריך את מי שאני.

מרדכי יוגב: לי זה הצליח, אבל יש נערות שהחוויה הזאת נגדעה ואף נמנעה מהן באבחת החלטה לא ברורה.

מרדכי יוגב: נערות שנפגעו, אם באונס, גילוי עריות, אלימות, הזנחה ועוד.

מרדכי יוגב: יש נערות ונערים שאין להם פתרון טיפולי הולם ומשקם – אדוני היושב-ראש, אנחנו משדרגים עם שר רווחה לשעבר, או עם ראש עיר שמכיר את הבעיות.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, יש נערות שאין להן פתרון טיפולי הולם ומשקם, והן נאלצות להיות ברחוב או לחזור לבית שבו הן נפגעות, וכך מעגל הפגיעה בהן לא נעצר.

מרדכי יוגב: אני יודעת ומכירה היטב את המצב של הנערות.

מרדכי יוגב: אני יודעת ורואה איפה הן היום.

מרדכי יוגב: ומהניסיון שלי, בוגרת הוסטלים, אני יודעת שיכול להיות להן עתיד טוב יותר, עתיד בריא יותר.

מרדכי יוגב: כן, אדוני שר הרווחה, זו מציאות.

מרדכי יוגב: זו מציאות של אחת, וזו מציאות של רבות ורבים.

מרדכי יוגב: ואולי מותר ורצוי גם לבכות לאור המציאות הזאת.

מרדכי יוגב: נטלי הייתה בבית הצברית בין השנים 2004 ל-2006.

מרדכי יוגב: אם היא הייתה היום בבית הצברית, ב-2019, היא לא הייתה מצליחה לצאת ממעגל הפגיעה.

מרדכי יוגב: היא הייתה נזרקת בחזרה לתוכו.

מרדכי יוגב: היא הייתה מושלכת מבית הצברית וצריכה לבחור בין הבית שבו נפגעה לבין הרחוב.

מרדכי יוגב: מדוע ההחלטה האומללה הזאת?

מרדכי יוגב: אדוני השר, אתה יודע איפה נמצאים עכשיו שרה או יוני או טובה?

מרדכי יוגב: מה האפשרויות העומדות בפניהם עכשיו, כשסגרתם את בית הצברית, את בית אריאל, את אורנים, את מעוניות מלכישוע?

מרדכי יוגב: ואני יודע שאתמול, כתוצאה מהדיון היום, היה שם המנכ"ל, והוא הבטיח שאולי לא סוגרים את מעוניות השיקום של מלכישוע.

מרדכי יוגב: אני גם יודע שלפני זמן מה קבעתם שבית הצברית ואורנים לא ייסגרו, ואת בית אריאל ישקמו.

מרדכי יוגב: אבל בינתיים, אולי המילים שתאמר לאחר מכן יהיו שמדובר ברפורמה שיצאה לדרך ב-2017, כפי ששמענו מסמנכ"לית המשרד אלין אלול.

מרדכי יוגב: אבל אם הרפורמה היא בת שנתיים, אז למה המכרזים לא יצאו לפני שנתיים?

מרדכי יוגב: מדוע המכרזים יוצאים אחרי שההוסטלים כבר רוקנו?

מרדכי יוגב: אם תפקידו של משרד העבודה והרווחה לדאוג לרווחתם של אלה שזקוקים לרשת הביטחון שהמדינה תיתן להם, אז מה קרה לרצף הטיפולי החינוכי של המוסדות הללו?

מרדכי יוגב: מקל במרוץ שליחים מעבירים מיד ליד ולא משליכים אותו.

מרדכי יוגב: זה כישלון.

מרדכי יוגב: מה המסגרות החלופיות שאליהן הולכים המטופלים?

מרדכי יוגב: מה עם כל אלה שבכלל לא הצליחו להיכנס להוסטלים?

מרדכי יוגב: כפי שסיפרתי לך, באבחה, שבוע.

מרדכי יוגב: פגשתי שלושה כאלה, שתי נערות ונער.

מרדכי יוגב: ומה עם רשימות ההמתנה?

מרדכי יוגב: עם מי מתייעצים כשבוחרים לסגור מוסד כזה או אחר?

מרדכי יוגב: מי אנשי המקצוע שבוחנים את המכרזים החדשים?

מרדכי יוגב: איפה השקיפות?

מרדכי יוגב: מי מסביר?

מרדכי יוגב: כל כך הרבה שאלות שנותרו ללא מענה לחלקים רבים מחברי הכנסת מהבית הזה, מסיעות הבית השונות, ואין פה הבדל בין קואליציה לאופוזיציה.

מרדכי יוגב: אולי כל זה הוא תוצאה של מה שהתייחס אליו מבקר המדינה – סליחה, אין לי פה רצון לפגוע אישית – כשפרסם לפני כחודשיים: מונו לתפקידם בכירים בתחומים הללו, שעוסקים בחסות הנוער ובנערים ונערות בסיכון, במינויים שאינם ראויים.

מרדכי יוגב: אני לא רוצה להשתמש במילים נוספות.

מרדכי יוגב: שלוש פעמים דרשנו לקיים דיון במליאה, גם בכנסות הקודמות וגם בתקופת הפגרה; עתרנו לבית המשפט; נאלצנו לפנות לתקשורת משום שלא קיבלנו את התשובות.

מרדכי יוגב: נקטנו צעדים נוספים כדי שהנערים והנערות הללו לא רק יחושו, אלא יטופלו וידעו שמדינת ישראל לא זונחת אותם.

מרדכי יוגב: משרד הרווחה, אדוני השר, הסתפק בתגובה בהודעה לקונית על הארכה חלקית בלבד לשני ההוסטלים בירושלים – כפי שאמרתי, בית הצברית ואורנים – עד לסוף השנה האזרחית.

מרדכי יוגב: מי יחזור לחצי שנה?

מרדכי יוגב: איך סגלים ימשיכו לחצי שנה?

מרדכי יוגב: בינתיים גם אף נער ונערה לא הופנו אליהם, כך שהם בתים ריקים כמעט.

מרדכי יוגב: משרד הרווחה לא עדכן מה הסטטוס שלהם, וכפי שאמרתי, המנכ"ל היה שם אתמול, כך דווח לי.

מרדכי יוגב: לגבי ההוסטלים בצפון – מה יהיה עליהם?

מרדכי יוגב: בשורה התחתונה: מה יהיה הפתרון האמיתי לנערים ולנערות ששהו בהם ולרבים שמסתובבים ברחובות ללא פתרון שיקומי?

מרדכי יוגב: אדוני השר, כל עוד נושא הרווחה באחריותך, גם בממשלה זמנית, אני מבקש שפשוט תראה לנערים ולנערות האלה שגם אתה איתם; שגם לך אכפת – ואני יודע שאכפת לך מבעיות חברתיות.

מרדכי יוגב: תן ארכה לכל ההוסטלים ותמנע את סגירתם, פשוט כך; ארכה של שנה, שמאפשרת תפקוד, ולא ארכה של שלושה חודשים עד חצי שנה, שאיתה לא עושים כלום.

מרדכי יוגב: אפשר להם לקלוט נערים ונערות ולשקמם, ואת כל יתר הדברים שצריך לעשות תשאיר בבקשה לקדנציה הבאה שלך או לשר הבא.

מרדכי יוגב: איש מאיתנו עוד לא יודע מה יקרה אחרי הבחירות.

מרדכי יוגב: זו פשוט החובה הבסיסית – קודם כול שלך – והאחריות של כולנו.

מרדכי יוגב: חובתה של ממשלה לבניה ולבנותיה שעבר עליהם משהו רע, פשוט לסייע להם.

מרדכי יוגב: להפוך את העולם הזה לטוב יותר.

מרדכי יוגב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו מזמינים את הדוברת הבאה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, אני באמת שואלת את עצמי, כמה עוד בני ערובה יהיו לממשלה הזאת?

קארין אלהרר: כמה סרטונים של ראש הממשלה נראה דקה לפני הבחירות, כשפתאום הוא נזכר שיש בעיה וצריך לטפל בה?

קארין אלהרר: כמה אנשים עוד ישלמו את המחיר?

קארין אלהרר: היום הדיון הוא על ההוסטלים, וזה לא דבר חדש.

קארין אלהרר: אגב, גם לפני הבחירות הקודמות, שהיו ממש לא מזמן, היו הפגנות וקראו קריאות לעצור את סגירת ההוסטלים.

קארין אלהרר: הוסטלים, אמר חברי חבר הכנסת יוגב, הם המוצא האחרון של אותן נערות שבאמת נפלטו והמערכות סגרו בפניהן את הדלתות.

קארין אלהרר: זה המוצא האחרון שלהן.

קארין אלהרר: שם הן קיבלו את הטיפול הראוי, המגיע.

קארין אלהרר: יש איזושהי תוכנית של משרד הרווחה לעשות רה-אורגניזציה?

קארין אלהרר: הייתי מקבלת את זה.

קארין אלהרר: יש איזושהי בעיה שהתעוררה עם הוסטל וצריך לטפל בה?

קארין אלהרר: אני מקבלת גם את זה.

קארין אלהרר: מה אי-אפשר לקבל, השר כץ?

קארין אלהרר: אי-אפשר לקבל שכדי לערוך רפורמה סוגרים את השער בפני אותן נערות ואומרים להן: תסתדרו.

קארין אלהרר: אני קיימתי שיחות עם משרד הרווחה, עם האחראית, ושאלתי אותה: איזה פתרון אתם נותנים להן?

קארין אלהרר: אז אמרו שיש פתרון בקהילה, שזה לכאורה מבורך, אבל אף אחת מהבנות לא יודעת על אותו פתרון בקהילה, כי אין כזה.

קארין אלהרר: אין פתרון.

קארין אלהרר: אז תראו את האבסורד: המדינה השקיעה, נתנה – אפשר להתווכח: יותר טוב, פחות טוב – אבל מה עושה המדינה עכשיו?

קארין אלהרר: לוקחת את כל מה שהיא נתנה וזורקת לפח.

קארין אלהרר: כי מה תעשה אותה נערה?

קארין אלהרר: איזה כלי אנחנו נותנים לה להתמודד עם המצוקה שהיא נקלעה אליה?

קארין אלהרר: שום דבר.

קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין בשם שום רפורמה איזה פתרון ניתן.

קארין אלהרר: ואל תיתנו תשובות סתמיות, אל תגידו: פתרון בקהילה, כי פתרון בקהילה – צריך להיות לו תוכן.

קארין אלהרר: התוכן הוא קורת גג, התוכן הוא הכשרה, התוכן הוא ליווי.

קארין אלהרר: אם אין את הדברים האלה, זה פשוט לא יקרה, וזה לא פתרון.

קארין אלהרר: לפני חודש וחצי בערך, עוד כשהיינו בטרלול שלפני הבחירות, פגשתי את נציגות הקליניקה לזכויות ילדים ונוער של האוניברסיטה העברית עם הנערות.

קארין אלהרר: הן באו להחתים אותי על עצומה – תעזרי לנו שלא ייסגרו ההוסטלים.

קארין אלהרר: כמובן שנעתרתי, ואמרתי שאני בשבילן לכל מאבק מהסוג הזה.

קארין אלהרר: ואז דיברתי עם אחת הנערות, שאמרה לי: אין לי כוח יותר.

קארין אלהרר: כמה מלחמות הן עוד תידרשנה לעבור כדי לקבל את הדבר הטריוויאלי, שהוא בסיסי, את השקט הזה, שיש מי שדואג לצרכים שלהן, הצרכים שכל אחד ואחת מהילדים שלנו ברור לו שהוא יקבל?

קארין אלהרר: את הגב בבית, את הליווי, את התמיכה, את החיבוק, אם צריך, וצריך.

קארין אלהרר: אז אני רוצה לבקש ממך, השר כץ: אין לי צל של ספק שהבקשה שלנו בדיון הזה לא תיענה בלא.

קארין אלהרר: אין לי צל של ספק שיש פתרון, רק בוא נשמע אותו.

קארין אלהרר: בוא נוודא שיש באמת פתרון אמיתי, מלא ושלם.

קארין אלהרר: ולפניו, גם אם אתה חושב שהוסטל כזה או אחר פועל שלא לפי אמות המידה של המשרד, גם אם יש מחשבה כזאת, תן אלטרנטיבה.

קארין אלהרר: ואין אלטרנטיבה.

קארין אלהרר: זה דבר שחוזר על עצמו – זה חוזר על עצמו בפעוטונים, זה חוזר על עצמו כאן, זה חוזר על עצמו בעוד הרבה מקומות, שמגיעים לדקה ה-90.

קארין אלהרר: זה היה בשדה דב, כמעט בכל מקום.

קארין אלהרר: דוחים ודוחים ודוחים, ואחר כך בוכים.

קארין אלהרר: אז בואו נמנע את הדבר הזה, בואו ניתן להם את הפתרון, הם הילדים שלנו.

קארין אלהרר: כשאומרים: עתיד מדינת ישראל – הם חלק מהעתיד, וגם להם מגיע עתיד.

קארין אלהרר: השר כץ, אני בטוחה שאתה תדע לתת גם להם את העתיד.

קארין אלהרר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את הדוברת הבאה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ', ואחריה יענה שר הרווחה.

מאיר כהן: אחרי תשובת השר יש עמדות אחרות.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטון, יש תקנון לכנסת – עמדות נוספות רק אחרי השר.

מאיר כהן: גברתי, עשר דקות, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים שבדרך כלל נמצאים ביציע אבל הפעם יושבים איתנו כאן, יש לנו נטייה ממארת, והיא לא חדשה, להפריד בין המצוקה של הפרט לבין מדיניות המקרו של הממשלה, חבר הכנסת יוגב, שאתה חלק ממנה, חבר בקואליציה.

שלי יחימוביץ': לא שזה קל; כל סיפור מזוויע ומכמיר לב של נערה שפשוט מושלכת לרחוב בעל כורחה ואחר כך מוצאת את דרכה לעיתים קרובות מאוד להיות או קורבן זנות או חסרת בית, ילדים ונערות שמוכים ומוזנחים על ידי הוריהם ואחר כך אין להם תקווה ואין להם מזור – כל הדברים האלה, אי-אפשר, אי-אפשר, מוטי, לנתק אותם ממדיניות הרסנית ומתמשכת של הממשלה, שפשוט הופכת את משרד הרווחה למשרד עני ונטול משאבים לחלוטין, ואת העובדים שמועסקים במשרד הרווחה – והם לא מועסקים במשרד הרווחה, שלא יהיו אי-הבנות, הם מועסקים דרך עמותות וחברות כוח אדם – את העובדים עצמם לעבדים.

שלי יחימוביץ': ולפיכך גם את חסרי הישע ביותר – במקרה הזה זה אותן נערות, אבל יש עוד אלף דוגמאות – הופכים למושלכים, לאנשים שלא סופרים אותם בכלל.

שלי יחימוביץ': אף אחד לא דואג להם, הם מחוץ לטווח הראייה של ממשלה עיוורת ואטומה.

שלי יחימוביץ': ויש כאן החלטות שהן החלטות פוליטיות; יש כאן החלטות שהן החלטות מקרו-כלכליות, שבקצה שלהן, בסוף, הן מוצאות את דרכן אל אותה נערה אומללה.

שלי יחימוביץ': זה לא מנותק.

שלי יחימוביץ': אי-אפשר לנתק בין הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': תסתכל מה הממשלה הזאת עשתה; רק עכשיו קוצצו יותר ממיליארד שקלים.

מרדכי יוגב: למה את – – –

שלי יחימוביץ': כי אתה העלית את הנושא לדיון, וחשוב לי לחבר.

שלי יחימוביץ': יש לנו אמפתיה וכאב, והנחשולים האלה של הכאב והמצוקה והיעדר הפתרון מתנפצים אלינו.

שלי יחימוביץ': הרי בסופו של יום הלשכות שלנו גם מתפקדות כלשכות לפניות ציבור.

שלי יחימוביץ': אנחנו מטפלים באין-סוף בני אדם שהם קורבן של אותו ייבוש.

שלי יחימוביץ': אנחנו נותנים להם את הפלסטר: אנחנו לוקחים את הפנייה שלהם, שמים אותה מעל הפניות האחרות, פונים למשרד, ואז מקשיבים לנו יותר.

שלי יחימוביץ': אבל זה טיפול שהוא בבחינת לשים את האצבע בסכר.

שלי יחימוביץ': תסתכל, רק עכשיו קוצצו יותר ממיליארד שקלים, 1.15 מיליארד שקלים, בשנת 2019, ממש עכשיו.

שלי יחימוביץ': עוד 6 מיליארד כבר צפויים להיות מקוצצים בזמן הקרוב.

שלי יחימוביץ': והממשלה הקודמת, שהיא אותה ממשלה בעצם, הקודמת – הקודמת של הקודמת, שלא הייתה בעצם – עשתה 15 קיצוצים רוחביים בהיקף 16 מיליארד שקלים.

שלי יחימוביץ': זה עובר כאילו לא קרה שום דבר.

שלי יחימוביץ': זה גם נורא משעמם את הציבור.

שלי יחימוביץ': מה זה קיצוץ רוחבי במשרדי הממשלה?

שלי יחימוביץ': מדמיינים כל מיני פקידים שמנים שקיצצו להם.

שלי יחימוביץ': לא, זה הדבר.

שלי יחימוביץ': הקיצוץ הרוחבי מחסל את משרד הרווחה על כל השירותים שלו; הקיצוץ הרוחבי הולם בשירותי הבריאות והופך אותם לשירותים טובים לעשירים בלבד, ובפני עניים נסגרת הדלת, ומעמד הביניים מוציא עוד מהכיס שלו.

שלי יחימוביץ': ואז, כשרוצים לצ'פר, נותנים איזו הטבה במס או מורידים מיסים או מודיעים שלא יעלו מיסים, כאילו כמה עשרות השקלים האלה, תוספת שייתנו לאדם עובד בגלל איזו הטבה מפוקפקת במס, הם אלה שיחזירו לו את הון התועפות שהוא מוציא מכיסו על מה שמגיע לו בדין – בריאות, חינוך, רווחה, ביטחון פנים.

שלי יחימוביץ': עכשיו, מה זה קיצוץ רוחבי?

שלי יחימוביץ': תמיד מספרים לנו שזה לטובת דבר אחד, משימה אחת, משימה ביטחונית אחת שאי-אפשר לומר אותה בדיוק, או דבר כזה או אחר.

שלי יחימוביץ': ברגע שמקצצים קיצוץ רוחבי – התירוץ הזה הוא פשוט רמאות: ברגע שמקצצים קיצוץ רוחבי מקצצים בבסיס התקציב, וזה לתמיד, גם אם התירוץ לקיצוץ היה משהו עונתי, דחוף, שאי-אפשר לכאורה שלא לקצץ בשבילו.

שלי יחימוביץ': וכך אנחנו מקטינים את המדינה עוד ועוד והופכים את אותם אנשים חלשים לקורבן מועד, בלי מזור, בלי תרופה.

שלי יחימוביץ': ותוסיף לזה את המגמה הבלתי-נסבלת שיותר ויותר מהשירותים האלה הם בכלל לא תחת שירות המדינה.

שלי יחימוביץ': הרי כל המעונות האלה בכלל מופעלים בידי חברות כוח אדם פרטיות ובידי עמותות, והעובדים המסורים שנותנים שם את נשמתם הם בכלל לא עובדי מדינה, הם עובדי קבלן – כבר לא קוראים לזה "עובדי קבלן", כי יש לזה את השם המכובס של "נותני שירותים".

שלי יחימוביץ': הם נותני שירותי רווחה.

שלי יחימוביץ': והמדיניות הזאת של הפרטת כל דבר שזז וייתור המדינה כאחראית לאזרחיה זאת מדיניות של הממשלה הזאת, שבראשה עומד אותו אדם כבר עשר שנים.

שלי יחימוביץ': ובזה הוא באמת מאמין, באמת ובתמים, שלא צריך מדינה, שהכול יכול להיעשות בידי הסקטור הפרטי.

שלי יחימוביץ': כל הרעה החולה הזאת של החלפת זכיינים – שזה מה שקורה עכשיו, חילופי זכיינים – זה נכון, אדוני שר העבודה והרווחה?

חיים כץ: אני אשיב לך, אני אשיב לך.

שלי יחימוביץ': חילופי זכיינים מוציאים מחדש – – –

חיים כץ: – – – חילופי זכיינים – – – מכרז – – –

שלי יחימוביץ': ברור.

שלי יחימוביץ': ברור.

שלי יחימוביץ': זה כל הזמן קורה, הרי.

חיים כץ: כשאת אומרת חילופים – – –

מרדכי יוגב: מה עם הרציפות הטיפולית?

שלי יחימוביץ': כל מילה שלך זהב.

שלי יחימוביץ': מה עם הרציפות הטיפולית?

שלי יחימוביץ': מה עם הרציפות הטיפולית כשכל פעם יוצא מכרז לזכיין?

שלי יחימוביץ': לפעמים הזכיין הקודם זוכה, ולפעמים הזכיין הקודם, כבר יש לו, הוא כבר הצליח להכשיר בעמל רב – למרות שזה לא שירות מדינה אלא חברה פרטית – איזושהי שדרה מקצועית שכבר יודעת את העבודה שלה.

שלי יחימוביץ': ואז יש מכרז וניגשות חברות פרטיות, חברות כוח אדם, עמותות וכן הלאה, חלקן עמותות מאוד טובות ושוחרות טוב, רובן המכריע מרוויחות כסף מהדבר הזה.

שלי יחימוביץ': אלה לא חברות לתועלת הציבור אלא לתועלת עצמן והרווחים שלהן.

שלי יחימוביץ': ואתה לא יכול להפקיר.

שלי יחימוביץ': את השירותים האלה בחלשים ביותר, באלה שזקוקים לאותו אתוס טיפולי נרכש, אי-אפשר להפקיר אותם בידיים פרטיות.

שלי יחימוביץ': כאן העוול הזה נוצר, זה הכשל הגדול ביותר.

שלי יחימוביץ': זה קורה לא רק במשרד הרווחה, זה קורה גם במשרד החינוך: יש 25,000 מורים שהם עובדי קבלן, הם באמצעות זכיינים.

שלי יחימוביץ': ואז יוצא מכרז חדש פעם בכמה שנים, ושדרה שלמה של מורים מסורים וטובים, שכבר יודעים את המקצוע, שכבר רכשו איזו תבונה נרכשת של המקצוע – הם מוחלפים, זכיין אחר, או נשארים, לחלופין.

שלי יחימוביץ': אבל כל השיטה הזאת היא כל כך מעוותת.

שלי יחימוביץ': מהי מדינה, בסופו של דבר?

שלי יחימוביץ': מדינה זה המוסד המתכלל, הדואג, המייצר שוויון, בוודאי שלא מפקיר חלשים.

שלי יחימוביץ': בג"ץ הרי קיבל עתירה מדהימה ומוצדקת נגד הפרטת שירות בתי הסוהר בשעתו – זה מאבק מאוד חריף שניהלנו, ובסופו של דבר בג"ץ הושיע אותנו מזה שתפקיד כזה של – – –

חיים כץ: לבייב.

חיים כץ: לבייב היה צריך לנהל בתי סוהר.

שלי יחימוביץ': כן, לב לבייב היה צריך להיות מנהל בתי הסוהר במדינת ישראל, וכבר הוקם בית כלא פרטי – – –

מרדכי יוגב: – – – ניהלנו יחד את המאבק – – –

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': ולמה אמר את זה בג"ץ?

שלי יחימוביץ': כי בג"ץ קבע שלמדינה אין – שזו גם פגיעה בזכויות אזרח, כי זכויות אזרח לא יכולות להיות מופקדות בידיים של גורם פרטי אלא בידי המדינה, ובטח שאי-אפשר לתת את הכוח הזה של לשאת נשק, לדכא מרי של אסירים אם הוא קורה – בידי גורם פרטי.

שלי יחימוביץ': אז על אחת כמה וכמה נערות במוסדות – גם המוסדות הפתוחים שעליהם אנחנו מדברים עכשיו וגם המוסדות הסגורים, שבהם, אגב, המצוקה עוד הרבה יותר קשה, הרבה הרבה יותר קשה.

שלי יחימוביץ': זה לא יכול להיות שהדברים האלה יהיו בידיים פרטיות, זו אחריות המדינה.

שלי יחימוביץ': ביקש שר הרווחה להלאים את המוסדות האלה – הלאמה זו הרי מילה גסה, כי כולנו סוגדים לסקטור הפרטי ולכוחות השוק; בסוף גם צה"ל יופרט בדרך הזאת – אגב, כבר מופרטים חלקים ממנו.

שלי יחימוביץ': התנכרות לחלוטין לחובות של המדינה כלפי אזרחיה ומה צריך כן להישאר בשליטת המדינה.

שלי יחימוביץ': האוצר מתנגד להלאמה של המוסדות האלה – שזה הפתרון האמיתי – הלאמה של המוסדות, רצף טיפולי, כמו שאמרת, אחריות ממלכתית לגורלם של החלשים ביותר.

שלי יחימוביץ': האוצר מתנגד.

מאיר כהן: גברתי.

שלי יחימוביץ': כבר נגמר לי הזמן?

שלי יחימוביץ': מה אתה אומר.

שלי יחימוביץ': אני יכולה להרצות עוד הרבה זמן.

מאיר כהן: עוד 30 שניות, בבקשה.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, שוב, אני פשוט לא מוכנה לדון על הנושא הזה כסוגיה אקוטית בפני עצמה, אם כי אני מפצירה בך, אדוני שר העבודה והרווחה, כן להקשיב לקול הקורא כאן, מחברי הכנסת, ולמצוא פתרון, בוודאי לנערות שזקוקות לפתרון עכשיו, אולי להאריך מעט – בכל מקרה, למצוא פתרון כדי שהנערות האלה לא ימצאו את עצמן ברחוב, או, לחלופין, לספר לנו כאן מה הפתרונות.

שלי יחימוביץ': אבל עוד דבר אחד לסיום, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

שלי יחימוביץ': פורסם השבוע דוח הממונה על השכר באוצר, ומייד הכותרות הקלאסיות: העובדים השמנים והעשירים שלוקחים לעצמם משכורות עתק.

שלי יחימוביץ': זה בטל בשישים, אף אחד לא מספר לכם על מאות אלפי העובדים העניים בשירות המדינה.

שלי יחימוביץ': אתה יודע שבדוח של הממונה על השכר באוצר, העובדים האלה בהוסטלים בכלל לא מוזכרים – –

מאיר כהן: גברתי, תודה רבה.

שלי יחימוביץ': – – כי הם לא עובדים במדינה, הם עובדי קבלן.

שלי יחימוביץ': אז כל המכלול הזה – כולו ביחד, החל מההחלטות המקרו-כלכליות ועד לנערה שמושלכת לרחוב בקצה, אי-אפשר להתנער מזה.

שלי יחימוביץ': אנחנו לא יכולים, כשאנחנו דנים על אותה מצוקה איומה, להתעלם מהמחולל שלה, וזאת מדיניות אכזרית, קהת חושים, לא ממלכתית, בועטת במדינה ובתפקידיה, שאותה צריך להעביר מהעולם.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה, תשובת השר.

מאיר כהן: היות שזאת כנסת מעבר, אז אנחנו כנראה נצטרך להסתפק בדיון פה, כי אין לאן להעביר את המשך הדיון.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מר יוגב, שמעתי – אתה יודע, הקשבתי לך מילה-מילה – ודיברת בפתוס ודיברת מהלב.

חיים כץ: וכשקראתי על הדיון הזה האנשים שלי אמרו: ואללה, מה פתאום אנשי הקואליציה חותמים על דבר כזה, בוא נוריד חתימות.

חיים כץ: אמרתי: לא.

חיים כץ: אני חושב שהנושא חשוב, צריך להציף אותו, כי לפני שבוע אני בישיבת הממשלה העליתי את הנושא הזה והתנגדתי לתקציב – החברים שלך תמכו בזה, גם פרץ וגם סמוטריץ'.

חיים כץ: הנושא הזה עלה בדיוק – – –

מרדכי יוגב: סגירת הוסטלים – – –

חיים כץ: אל תענה לי, אני הקשבתי לך בקשב.

מרדכי יוגב: הרבה לפני – – – ודבר אמת.

מרדכי יוגב: סגירת ההוסטלים – – – היא הרבה לפני, שנתיים לפני – – –

חיים כץ: תקשיב.

חיים כץ: ואם אתה כל כך רוצה דיון – –

מרדכי יוגב: – – –

חיים כץ: – – לא פנית אליי, לא דיברת איתי – אני כשר – לא באת וכתבת מכתב.

מרדכי יוגב: לא הקשבת.

חיים כץ: אני מקווה מאוד – – –

מרדכי יוגב: לא הקשבת.

חיים כץ: אני מקווה מאוד שאין פה בעיות כלכליות, מקווה – לא חברים, לא עמותות – כי יש מה לעשות בילדים בסיכון.

חיים כץ: שלושת ההוסטלים האלה, אין בהם יותר מדי אנשים.

חיים כץ: אין יותר מדי אנשים – – –

מרדכי יוגב: כי לא הפניתם לשם.

מאיר כהן: סליחה.

חיים כץ: אם אתה לא רוצה לשמוע, אני לא הולך להתנצח איתך, אני לא הולך לריב איתך.

חיים כץ: אני הקשבתי לך גם כשלא הסכמתי איתך.

חיים כץ: אם אתה רוצה להקשיב, תקשיב; אתה לא רוצה, אני אגיד לך תודה רבה, אני ארד.

חיים כץ: ההוסטלים האלה לא שופצו עשרות שנים.

חיים כץ: ההוסטלים האלה יצאו למכרז אחרון ב-2014.

קריאה: למה?

חיים כץ: ההוסטלים האלה – בעלי ההוסטלים פנו לבג"ץ בטענה שלך על הרצף, הרצף הטיפולי.

קריאה: – – –

חיים כץ: בג"ץ דחה אותם.

חיים כץ: הגיעו להסכמות איתם שהם ימשיכו עד סוף השנה ויהיו במכרז.

חיים כץ: אם הם טובים, שיזכו.

חיים כץ: אני לא יודע אם צריך שלושה הוסטלים, כי הם ריקים, יכול להיות שצריך שניים ולהעביר למקום אחר, כי זה כסף – – –

קריאות: – – –

קריאה: טיעון בעד פתאום?

חיים כץ: כסף קדוש.

חיים כץ: זה כסף שבא למצוקה.

חיים כץ: בתוך המגרש הזה – – –

קארין אלהרר: – – –

חיים כץ: הוסטל אחד מהשלושה.

חיים כץ: את רוצה על כל אחד, אני אתן לך פירוט; על כל אחד אני יכול לתת לך פירוט.

חיים כץ: במלכישוע אני יכול לתת לך על כל שם פירוט, מה טופל, מה נעשה, לאן הבן אדם הולך, מה עושים איתו, מה נוגעים איתו, הן בדירת המעבר בעפולה, שאני משלם עליה 13,500 לחודש על כל אחד, כשאם הם בגירים מגיעים 5,700 – הכול אני יכול להגיד לך – – –

קארין אלהרר: למה לא העברתם – – –

חיים כץ: כי זה כסף לצדקה, ואם צריך לעשות, יש לי 61 הוסטלים – – –

קריאות: – – –

מרדכי יוגב: ארבע שנים אתה שר רווחה בשביל לבחון את המעונות האלה, אולי תעביר אותם – – – זה בסדר, זה שיקול מקצועי – – –

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, מילא חברי הכנסת, אבל מלמעלה?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: למעלה לא מדברים, אני הזהרתי.

מאיר כהן: אני מצטער.

קריאה: – – –

חיים כץ: אתה בסדר.

מאיר כהן: אלה חברי כנסת, מי שדיבר עכשיו למעלה.

חיים כץ: זה בסדר גמור, הכול בסדר.

חיים כץ: יש 61 הוסטלים כאלה.

חיים כץ: אין דרישה לאנשים.

חיים כץ: יש שני סוגי הוסטלים: יש הוסטלים של חסות הנוער, שלשם אנשים נשלחים מבתי משפט, שם חסר.

חיים כץ: אנחנו ממתינים שלושה-ארבעה – –

קארין אלהרר: – – –

חיים כץ: – – שלושה-ארבעה חודשים.

חיים כץ: יש תשעה הוסטלים כאלה, מלאים; עכשיו הם היו ריקים בחלקם, כי עשו איתם הסכמי מכסות.

חיים כץ: מילאנו.

חיים כץ: היו מכרזים, הם מלאים.

חיים כץ: לצערי, 30 שנה לא בנו הוסטלים.

חיים כץ: יש צורך בהקמת שניים-שלושה הוסטלים נוספים, כי יש 93 ממתינים.

חיים כץ: האנשים האלה שאנחנו מדברים עליהם, בהוסטלים האלה, בהוסטלים הפתוחים: הוסטלים פתוחים, יש 61 הוסטלים.

חיים כץ: אם זה היה עסק פרטי או עסק שהיה צריך להתנהל נכון, אני חושב שמ-61 היו צריכים לעשות 30, ולפצל את הכסף, להעביר למקומות אחרים, כי הם לא מלאים.

חיים כץ: כשאני בא לחברה, החברה צריכה צוותים, הצוותים עולים כסף.

חיים כץ: כל ילד כזה בסיכון עולה 14,000 שקל בערך – 13,500.

חיים כץ: עכשיו, כשהוא בונה צוות – הוא בונה צוות, כי אין לו ברירה, אבל אם יש לי שני ילדים בהוסטל, אז העלויות הן רצחניות.

קארין אלהרר: למה אתה צריך – – –

עידן רול: אם יש עודף של הוסטלים אז יש הפקרות של כל מי שמגיע לגיל 18 במדינה, כי אין לו דירות גג ואין לו מקומות להיות בהם.

עידן רול: יש כל כך הרבה הוסטלים בנויים, אפשר, כבוד השר – –

חיים כץ: נכון.

עידן רול: – – להמיר אותם ולהסב אותם – – –

חיים כץ: אתה יודע מה קורה כשאני רוצה לסגור הוסטל?

חיים כץ: הפגנות, צעקות, צעקות.

עידן רול: – – – כפול – – –

חיים כץ: תקשיב, יש שלושה הוסטלים בירושלים.

חיים כץ: אנחנו מדברים פה על שלושה הוסטלים.

חיים כץ: בקלות היה אפשר לעשות מהם שניים, כי בכל הוסטל יש שלושה-ארבעה אנשים, או שלוש-ארבע בנות.

חיים כץ: בכל הוסטל.

עידן רול: אני לא ראיתי הצעה להסב – – –

חיים כץ: בהוסטלים שמדברים עליהם יש שלוש-ארבע בנות בכל אחד.

חיים כץ: עכשיו הם ריקים לגמרי.

יעל גרמן: ייבשת אותם.

יעל גרמן: ייבשת אותם.

מרדכי יוגב: ייבשת ולא אפשרת להם לקלוט.

חיים כץ: עזוב.

חיים כץ: אין דרישה.

חיים כץ: להוסטל פתוח, בהבדל מהוסטל כוללני – הם באים מתי שהם רוצים, הם הולכים מתי שהם רוצים.

עידן רול: זה טבע נוער הרחוב, זה חלק מהבעייתיות והקשיים שלהם.

עידן רול: ברור שהם הולכים ובאים מתי שהם רוצים.

קריאה: מה הפתרון שלך, השר?

חיים כץ: תקשיב, מה שאנחנו עשינו – – –

עידן רול: אני מבקר בהוסטלים, אני מכיר את אוכלוסיית ההוסטלים.

עידן רול: זה נשמע שאתה מדבר – – – זה מין בלילה – – –

חיים כץ: תקשיב – – –

עידן רול: שהם גם לא רווחיים למדינה וגם – – –

חיים כץ: לא מעניין אותי רווחיים.

עידן רול: אבל גם לא ממושמעים.

עידן רול: הם לפעמים באים ולפעמים חוזרים, מה לעשות – – –

חיים כץ: אני לא – תקשיב, אני מקווה שאף אחד מהעמותות לא חבר שלך.

מאיר כהן: חבריא, אפשר – – –

חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות, שהוא לא במפלגה שלך.

חיים כץ: אני רוצה לקוות.

עידן רול: זה לא עניין פוליטי, זה עניין של זכויות אדם.

קריאות: – – –

יעל גרמן: מה זה ההערה הזאת?

מרדכי יוגב: תרשה לי לא לחשוד בך.

מרדכי יוגב: תרשה לי לא לחשוד בך.

מאיר כהן: אדוני, שב.

מרדכי יוגב: מתי פעם אחרונה ביקרת בהוסטל?

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: כשהסמנכ"לית שלך ביקרה – – –

מאיר כהן: אדוני, שב.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: היא לא דיברה עם אף נערה.

יעל גרמן: צודק.

מרדכי יוגב: היא לא דיברה עם אף נערה.

מרדכי יוגב: זה היה לפני כמה חודשים.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב, שב, בבקשה.

מרדכי יוגב: ותרשה לי לא לחשוד בך, ותחזור בך מלחשוד בי.

מרדכי יוגב: תחזור בך מלחשוד בי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב.

מרדכי יוגב: אני אפנה למבקר המדינה, כי החשדות כלפיך נמצאים שם, לא כלפיי.

מאיר כהן: שב, אדוני.

מאיר כהן: אני אוסר לעמוד לפני הבמה, עם כל הכבוד.

מאיר כהן: תודה.

מרדכי יוגב: אני מבקש שהשר יחזור בו.

מאיר כהן: השר שמע את דבריך, הוא יחליט מה הוא יעשה.

מאיר כהן: אנא ממך.

מאיר כהן: לא, חברת הכנסת – חברת הכנסת קארין אלהרר, נאפשר לשר להמשיך, ואז.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: די.

מאיר כהן: בבקשה.

חיים כץ: כשביקרתי בבית רות וראיתי את הילדות בטיפול עד גיל 18 – כשהן בנות 18, ביכולות הן בנות 12 – שמנו 100 מיליון לשנה לטפל עד גיל 25, לתת להן הכשרה, לנסות להציל ילדה או ילד או לא יודע מי.

חיים כץ: ההוסטלים האלה, הכמות של ההוסטלים האלה צריכה להצטמצם.

חיים כץ: המשרד יעשה בדיקה.

חיים כץ: אני מבין שכל הוסטל עשה את עבודתו, עושה את עבודתו, ונלחם, כמו ששלי אמרה, על כסף.

חיים כץ: לצערי, גם אני נלחם על המשרד שלי, על התקציבים.

חיים כץ: אני גם – – –

קארין אלהרר: למה אתה סוגר – – –

חיים כץ: קארין, ההוסטלים יהיו מלאים.

חיים כץ: אין דרישה להוסטלים הפתוחים.

חיים כץ: הם יהיו מלאים, הם יהיו מצומצמים, הם יהיו משופצים, הם ייתנו טיפול נאות, ואני מקווה שנצליח בזה.

חיים כץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עידן רול: – – – בהוסטלים.

עידן רול: הוסטל ארעי, הוסטל ארוך טווח – יש הרבה – – –

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, זה עניין תקציבי.

קארין אלהרר: אני מבקשת להעביר את הדיון לוועדת הכספים.

יעל גרמן: הזמנית.

מאיר כהן: אוקיי, אנחנו נדבר על זה.

מאיר כהן: אני מבקש לתת זכות דעה נוספת לחבר הכנסת מיכאל ביטון, מהצד.

מאיר כהן: זכרו שדעה נוספת זה דקה.

מאיר כהן: אני מצטער, גם במקום הזה צריכים לשמור על תקנון הכנסת.

מאיר כהן: זה דקה ולא נאום.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מיכאל ביטון: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אנחנו ערב בחירות, ולשרים יש הזדמנות, לפני שהם הולכים הביתה ולא יודעים אם הם יחזרו לאותו משרד, להכריע בעיות.

מיכאל ביטון: אז על אף הכעס והדיבור שהיה פה, השר חיים כץ, אם יש בכוחך בחודש-חודשיים הללו להציל נערה או נער אחד – תעשה את זה, גם אם עלבו בך, גם אם נפגעת.

חיים כץ: מסכים איתך.

מיכאל ביטון: ונשמור על ענייניות.

מיכאל ביטון: הדבר השני שאני רוצה להגיד זה שדווקא ראינו פה דוגמה יפה, שחברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת מוטי יוגב, משתי מפלגות לכאורה לא קשורות, פועלים למען מטרה אחת.

מיכאל ביטון: זאת הגישה שצריכה להיות בכנסת הנוכחית, וגם בעתיד, בסוגיות של חברה.

מיכאל ביטון: כשמסתכלים על בעיית ההוסטלים, חייבים להסתכל על עוד עניין אחד – איך ילדים מגיעים להוסטלים, מי מוכן לשלם עליהם ומי לא מוכן, ואיך השיטה הזאת עובדת.

מאיר כהן: תודה, תודה רבה.

מיכאל ביטון: מה תודה?

מיכאל ביטון: תן לי לסיים את הפואנטה.

מיכאל ביטון: ככה?

מאיר כהן: מיכאל יקירי, בבקשה, אבל – – –

מיכאל ביטון: אפילו נתת לאנשים 30 שניות ספייר.

מיכאל ביטון: אני לא מאמין שעשית את זה.

מאיר כהן: קדימה, מיכאל.

מיכאל ביטון: מי שמחליט היום על גורלו של ילד או נערה בסיכון, מכבודך מחילה, זה ראש המועצה – – –

חיים כץ: – – –

מיכאל ביטון: חיים, זה ראש המועצה והגזבר, כי אם הם לא חותמים על הוֹעדה, לשלם 25% מהעירייה, אתה לא תביא את ה-75%.

מאיר כהן: לא, יש לי הפתעות בשבילך.

מיכאל ביטון: האי-שוויון הזה מונע מילדי ישראל ומנערים בסיכון לקבל פתרון.

חיים כץ: – – – הם חותמים.

מיכאל ביטון: חותמים, כי הלב שלנו גדול.

מיכאל ביטון: אבל – – –

מאיר כהן: מיכאל.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו עשינו בג"ץ על אי-שוויון ברווחה, ואתה השבת לבג"ץ שאתה הולך לשנות את הטבלה של המצ'ינג ולעשות תקצוב דיפרנציאלי ברווחה.

מיכאל ביטון: אני מקווה שאתה תעשה את הדבר הזה.

מיכאל ביטון: ודבר אחרון: דיווחת שנערה עולה 13,000 שקל בחודש.

מיכאל ביטון: אם אתה תיתן למחלקות רווחה 30,000 בשנה לנערה על סף יציאה מהבית, אתה תשאיר יותר נערות בקהילה.

מיכאל ביטון: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: מותר לי להוסיף לדיון: המצ'ינג זה האוצר, צריכים לשכנע את האוצר.

מאיר כהן: זה הרבה כסף, וכשהאוצר יחליט – – –

חיים כץ: רצינו ללכת לוועדה של 30 מיליון, לעשות דיפרנציאציה.

מאיר כהן: מכיר את זה.

חיים כץ: אבל כשאתה בורר את מה לעשות, אתה אומר – – –

מאיר כהן: תודה רבה, מיכאל.

מאיר כהן: עמדות נוספת, גדי, בבקשה.

מאיר כהן: חבריא, אל תיקחו דוגמה ממיכאל.

מאיר כהן: אני אפסיק אחרי דקה.

מאיר כהן: בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, אם כבר לקחת דוגמה, זה ממיכאל.

מאיר כהן: לא, לא, אני אומר מבחינת הזמן.

דסטה גדי יברקן: כן, כן, בסדר.

מאיר כהן: גם אני מירוחם, לא רק הוא.

דסטה גדי יברקן: מירוחם השתלטו על הכנסת.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, אדוני כבוד השר, אני אגיד שבעיניי שר הרווחה הוא ראש הממשלה של העניים.

דסטה גדי יברקן: שר הרווחה הוא ראש הממשלה של העניים, של האזרחים באמת.

דסטה גדי יברקן: אני מייחל ליום שבו יקום שר רווחה, יאיים שהוא יתפטר אם נערות יהיו ברחוב.

דסטה גדי יברקן: אני מחכה ליום הזה, מחכה ליום ששר במדינת ישראל יוכל לשים את האינטרס של האזרחים לפני הכול.

דסטה גדי יברקן: גם אם הוא יקום וילך, הוא ידע שיש ציבור רחב מאחוריו, כי סוף-סוף מישהו עשה את הדבר הנכון.

דסטה גדי יברקן: והעניין הזה של נערות – תאמינו לי, אני במקרה, בין זה שיכולתי להיות ילד רחוב או חבר כנסת יש צעד אחד לפני, כי היו אנשים שהאמינו בי.

דסטה גדי יברקן: ואם אין אנשים שיאמינו בילדים האלה – הגיע הזמן שהמדינה תאמין בהם.

דסטה גדי יברקן: וזה לא כסף, זה עניין של רגישות, נקודה.

דסטה גדי יברקן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יפה.

מאיר כהן: יפה דיברת.

מאיר כהן: חבר הכנסת עידן רול, אדוני, דקה לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

עידן רול: אדוני יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, חברים נכבדים, תראו, אני שומע פה על איזשהו מצב אוטופי שהוא לחלוטין מנותק מהמציאות – הוסטלים שאין במי למלא אותם?

עידן רול: אני מבקר בהוסטלים, אני מכיר את הנושא מקרוב.

עידן רול: אני חושב שאם הגענו למצב הזה – אנחנו מאוד רחוקים, לצערי, מהמצב הזה.

עידן רול: יש עדיין מספיק למי לעזור, יש יותר מדי נערים ונערות ברחוב.

עידן רול: המחויבות שלנו, המחויבות שלך, כבוד השר, זה לבדוק: אולי נוהלי השיבוץ, אולי הקריטריונים, צריכים עדכון; אולי את הדרך שבה אנחנו מאבחנים מי יכול להישאר בהוסטל צריך לעדכן; ייעוד ההוסטלים צריך להתעדכן.

עידן רול: יש יותר מדי בני נוער.

עידן רול: אתה אמרת שהם מגיעים והולכים; כן, מתוקף הדברים, בני נוער שמצאו את עצמם ברחוב, הרבה פעמים קשה להם להישאר במסגרת.

עידן רול: חלקם נפלו לסמים, חלקם עוסקים בזנות רחוב, חלקם פשוט לא סומכים על אף אחד.

עידן רול: לא מקומנו להגיד: איך אתם לא מראים קביעות, איך אתם לא מראים קונסיסטנטיות; מקומנו לבוא ולהכיל.

עידן רול: משרד הרווחה זה לא משרד מקטלג ושופט, משרד הרווחה זה משרד שנמצא, ואומר: אני כאן, בנקודה הכי נמוכה שלך בחיים, לעזור לך להתרומם מהמצב הזה ולקום, ושיהיה לך עתיד.

עידן רול: יש מספיק בגירים שאין להם שום פתרון.

עידן רול: המדינה הזו עדיין מסתמכת ברובה, או לפחות בחלק נרחב, על פילנתרופיה ועל עזרה של המגזר השלישי.

עידן רול: לא ככה זה צריך להיות.

מאיר כהן: תודה.

עידן רול: המעט שעוד נשאר במשרד הרווחה – אסור לסגת ממנו.

עידן רול: בואו נמצא פתרון.

עידן רול: אתה אומר שיש הוסטל פנוי?

עידן רול: בבקשה, היום כשנער או נערה מגיעים לגיל 18, באמת הם ניצבים בפני שוקת שבורה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עידן רול: סל הרווחה שמוצע להם הוא מזערי.

עידן רול: בואו נמצא להם פתרון גם אחרי.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי פרומן, גברתי.

מאיר כהן: אחריה תחתום את רשימת הדוברים יעל גרמן.

אורלי פרומן: טוב, רבותיי, משבר ערכי קשה פוקד את מדינת ישראל.

אורלי פרומן: משבר שמתגלה ביחס של המדינה לחסרי ההגנה וחסרי הישע.

אורלי פרומן: אנחנו בעיצומה של מחאה על הפעוטות שעוברים התעללות בידי מטפלות – בלתי נתפס; ואנחנו יודעים שחוזקה של השרשרת תלוי בחוזק החוליה החלשה בה, וחברים, השרשרת שלנו חלשה.

אורלי פרומן: היום אנחנו מדברים על סגירת הוסטלים של נערים ונערות, ואיך הם הגיעו לשם?

אורלי פרומן: המדינה כשלה בטיפול בהם במערכות הקודמות שהיא אחראית עליהן, והם הגיעו אולי לתחנה האחרונה מבחינתם שתיטע בהם תקווה לחיים נורמליים בהמשך.

אורלי פרומן: אנחנו יכולים לשער מה עברה נערה שמהבית נזרקה לרחוב, למשפחת אומנה, למוסדות, והגיעה בסוף לאותו מקום שבו מטפלים בה בהכלה מלאה, ברוך.

אורלי פרומן: צריך מחיאות כפיים ושאפו גדול לכל אנשי החינוך והטיפול שנמצאים בהוסטלים האלו ומטפלים בנערים ובנערות שאבדה להם הדרך.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אורלי פרומן: אני כאן לזעוק את זעקתם – –

מאיר כהן: תודה.

אורלי פרומן: – – של אותם נערים ונערות.

אורלי פרומן: בואו לא ניטול מהם את התקווה לחיים נורמליים כאן במדינה שלהם.

אורלי פרומן: זו אחריות של ממשלת ישראל ושל החברה כולה.

אורלי פרומן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – אז את זה.

מאיר כהן: אוקיי, בסדר גמור.

מאיר כהן: גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אף אחד לא מאמין פה בחדר, גם אתה, אדוני שר הרווחה, שאין באמת נערות – היום, ברגע הזה, אתמול ומחר – שזקוקות להוסטלים.

יעל גרמן: ודאי שיש.

יעל גרמן: אבל אם מרעיבים או למעשה מייבשים את ההוסטלים במשך שנים.

יעל גרמן: אם לא משפצים אותם, אם לא יוצאים למכרז, זה גלגל שמזין את עצמו.

יעל גרמן: צא למכרז, אל תסגור את ההוסטלים.

יעל גרמן: הנערות שנמצאות ברחוב סומכות עליך וסומכות עלינו שניתן להן את המוצא האחרון, כפי שדיברו וכפי ששמענו במכתב הנוגע ללב שמוטי הקריא לנו.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך, כפי שדרך אגב המנכ"ל שלך הבטיח, לא לסגור את ההוסטלים.

חיים כץ: לא סוגרים, יצאו למכרז.

יעל גרמן: תצאו כמה שיותר מהר למכרז.

יעל גרמן: ועד אז אל תסגרו, תשפצו.

מרדכי יוגב: אדוני השר, מצופה ממך לדייק בנתונים, לפחות.

מרדכי יוגב: אחרת, מה אתה עושה שם?

יעל גרמן: תנו מענה.

יעל גרמן: כל אחת מהנערות האלה זקוקה למענה הזה.

יעל גרמן: תנו את המענה לנערות במצוקה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו נקבל את המלצתה של חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: יש אפשרות להעביר את הדיון, היות שיש שתי ועדות זמניות – אחת זו ועדת הכספים, השנייה זו ועדת חו"ב, חוץ וביטחון.

מאיר כהן: אנחנו נעלה להצבעה את האפשרות להמשך דיון בוועדת הכספים, או להסתפק – – –

יעל גרמן: לא, ועדת הכספים.

מאיר כהן: אוקיי, אז אני מעלה את זה להצבעה.

מאיר כהן: מי בעד המשך דיון בוועדת הכספים?

מאיר כהן: מי מתנגד?

מאיר כהן: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

מאיר כהן: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

מאיר כהן: אם כן, ברוב מוחלט אנחנו נעביר את המשך הדיון לוועדת הכספים הזמנית.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת, עדיין לא ננעלה הישיבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אוסנת מארק תמסור הודעה על שינוי בהרכב הסיעתי של הכנסת.

מאיר כהן: אנא.

אוסנת הילה מארק: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע כי הוועדה המסדרת אישרה היום את השינויים הבאים בהרכב הסיעתי של הכנסת:

אוסנת הילה מארק: סיעת חד"ש-תע"ל בראשות איימן עודה ואחמד טיבי התפלגה לשתי סיעות – סיעת חד"ש, אשר תמנה את חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, עופר כסיף ויוסף ג'בארין; סיעת תע"ל בראשות אחמד טיבי תמנה את חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.

אוסנת הילה מארק: סיעת יהדות התורה התפלגה לשתי סיעות – סיעת אגודת ישראל, אשר תמנה את חברי הכנסת יעקב ליצמן, מאיר פרוש, יעקב טסלר וישראל אייכלר; וסיעת דגל התורה, אשר תמנה את חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יעקב אשר ויצחק פינדרוס.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, תם סדר-היום.

מאיר כהן: בשעה 13:00 תתקיים ישיבת כנסת נוספת.

מאיר כהן: הישיבה הזאת נעולה.