ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 20, 2019-07-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח בסיוון תשע"ט, 1 ביולי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא: המלצת הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, שימו לב.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שחבר הכנסת שלמה קרעי יציג לנו בשם יושב-ראש הוועדה את הנושא, אנחנו נצביע.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: כנסת נכבדה, הוועדה המסדרת החליטה בישיבתה מיום כ"ד בסיוון התשע"ט, 27 ביוני 2019, מתוקף סמכותה לפי סעיף 2א(ג) לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, להביא לאישור הכנסת הצעה בדבר הרכב ועדת החינוך, התרבות והספורט.

שלמה קרעי: אני אקריא את הרכב הרשימה.

שלמה קרעי: בוועדה יכהנו 15 חברי כנסת על פי ההרכב הבא: סיעת הליכוד – חמישה חברים: עוזי דיין, קטי שטרית, קרן ברק, אוסנת מארק ושלמה קרעי; סיעת כחול לבן – ארבעה חברים: מיכאל ביטון, קארין אלהרר, עומר ינקלביץ' וגדי יברקן; סיעת ש"ס – חבר אחד: יעקב מרגי; סיעת יהדות התורה – חבר אחד: יעקב טסלר, ממלא מקום: יצחק פינדרוס; סיעת חד"ש-תע"ל – חבר אחד: יוסף ג'בארין; סיעת העבודה – טל רוסו; סיעת ישראל ביתנו – יבגני סובה; סיעת איחוד מפלגות הימין – עידית סילמן.

שלמה קרעי: הוועדה המסדרת החליטה להמליץ כי בראש הוועדה יעמוד חבר הכנסת יעקב מרגי.

שלמה קרעי: יושב-ראש הוועדה ייבחר בידי הוועדה עצמה בישיבתה הראשונה, שתתכנס היום מאוחר יותר.

שלמה קרעי: אבקש את אישור הכנסת להרכב הוועדה המוצע.

שלמה קרעי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שלמה קרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע – נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על המלצת הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הוועדה המסדרת – 17 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 17, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המליאה אישרה את המלצת הוועדה המסדרת בדבר הרכב ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יושב-ראש הוועדה ייבחר בישיבתה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> תקצוב למיגון בעוטף עזה, לרבות בערים הגדולות << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: תקצוב למיגון בעוטף עזה, לרבות בערים הגדולות, מס' 13, 14, 15 ו-16.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלי אבידר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, עד עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברות וחברי כנסת נכבדים.

מאיר כהן: סמוטריץ', רציתי לברך אותך.

מאיר כהן: שב כבר.

מאיר כהן: אחוז תזזית.

מאיר כהן: שב.

בצלאל סמוטריץ': – – – פריימריז.

מאיר כהן: שב.

מאיר כהן: אני הורס לך את הפריימריז.

מאיר כהן: תכף אני אגיד – תכף אני אקרא לך שמאלן, בכלל.

עידית סילמן: – – –

מאיר כהן: אז למרות חילוקי הדעות הקשים שבינינו, תבורך.

מאיר כהן: אני מאחל לך מכל הלב הצלחה.

מאיר כהן: מי שמקבל תפקיד של שר וממונה על כזה תפקיד חשוב, אין לנו אלא לברך אותו.

מאיר כהן: תצליח, בעזרת השם.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, סבב הלחימה הבא בדרום הוא רק שאלה של זמן – ואני מברך את הרבש"צים שבאו מהעוטף.

מאיר כהן: סבב הלחימה בדרום, אדוני, הוא רק שאלה של זמן.

מאיר כהן: אם תשאלו את תושבי עוטף עזה, המערכה אף פעם לא הסתיימה.

מאיר כהן: היא נמשכת 24 שעות, שבעה ימים בשבוע במשך שנים.

מאיר כהן: גם בשעה שראש הממשלה נכנע לחמאס – השר סמוטריץ', אתה מסכים איתי – ומגיע עם ארגון הטרור הזה להסכם רגיעה, מפריחים לאוויר בלוני נפץ ותבערה.

מאיר כהן: השדות השרופים בעוטף עזה הפכו לדבר שבשגרה.

מאיר כהן: בשדות העוטף שחור הוא הצבע השולט.

מאיר כהן: הייתי שם ביום שישי האחרון; שחור הוא הצבע השולט.

מאיר כהן: בממשלת ישראל בראשותו של מי שמוסיף לעצמו את התואר "מר ביטחון" הפך המיגון לאסטרטגיית הלחימה.

מאיר כהן: ההתרעה הישראלית מול החמאס לא קיימת.

מאיר כהן: אותו ארגון שביבי התחייב למוטט רק צמח והפך לישות ריבונית בדרום המופקר.

מאיר כהן: נתניהו לא רק שלא מוטט את החמאס, הוא גם הצמיח את הג'יהאד, שהפך מארגון זניח וסורר למכתיב המדיניות, לזה שאחראי לפעימות הלב של תושבי הדרום.

מאיר כהן: פורר, החמאס והג'יהאד הם אלה שאומרים לחבר'ה שם מתי להיכנס, מתי לצאת ואיזה שדה לשרוף.

מאיר כהן: ביבי מוכיח פעם אחר פעם רפיסות ומגדיר מחדש את כללי המשחק תחת הכלל שירי לדרום הוא גזרה משמיים שעימה צריך להשלים – כן, ביבי נתניהו, מר ביטחון.

מאיר כהן: ירי לדרום הוא גזרה משמיים, והוא משלים איתה.

מאיר כהן: רק לפני חודשים ספורים זנח נתניהו את המבצע להשבת השקט לדרום, כי הוא אמר: יש לי מנהרות לטפל בהן בצפון, תוך שהוא משדר לחיזבאללה ולחמאס חולשה שמסכנת את עתידה של מדינת ישראל.

מאיר כהן: כן, נתניהו הקוסם – איפה אנשי הליכוד?

מאיר כהן: נתניהו הקוסם העלים את ההרתעה הישראלית בחזית הדרומית.

מאיר כהן: הוא משלם פרוטקשן בשביל שקט מזויף.

מאיר כהן: הוא הרגיל את החמאס לשיטה של סחיטה באיומים, מה שלא היה מעולם ותחת אף ראש ממשלה אחר.

מאיר כהן: המציאות הביטחונית בדרום היא מציאות של הפקרות.

מאיר כהן: ישראל נכנעת מול התוקפנות של חמאס, ומי שמשלמים את המחיר הם תושבי הדרום.

מאיר כהן: בהיעדר נחישות ואסטרטגיית תקיפה ראויה של ממשלת ישראל מול החמאס הופך המיגון לכלי המרכזי והחשוב בהתמודדות המדינה עם התוקפנות מעזה.

מאיר כהן: במצב זה ראוי שלאזרחיות ואזרחי ישראל החיים בדרום יהיה מיגון ראוי, והמציאות רחוקה מכך.

מאיר כהן: אוכלוסייה של יותר מ-650,000 אזרחים מופקרת.

מאיר כהן: קחו למשל את הנתונים הבאים – תקשיבו חברים: המדינה קבעה את הקו המגדיר, אדוני היושב-ראש, את העוטף, כקו 7 קילומטרים.

מאיר כהן: תושבי היישוב אוהד, המרוחקים 150 מטרים, יואב, 150 מטרים מקו 7 הקילומטרים, אינם זכאים להטבות כדי לבנות מיגון.

מאיר כהן: במציאות, משפחה המתגוררת ביישוב אוהד בדירה ללא ממ"ד תצטרך להגיע למקלט הציבורי בתוך פחות מ-30 שניות.

מאיר כהן: ספוילר – זה לא יקרה.

מאיר כהן: עבור אותה משפחה הקו המפריד שהגדירה הממשלה הוא הקו המפריד בין חיים למוות.

מאיר כהן: וזו רק ההתחלה.

מאיר כהן: מאז צוק איתן לא יזמה ממשלת ישראל שום צעד ממשי שישנה את המציאות הקשה שבה חיים תושבי העוטף והדרום.

מאיר כהן: ישראל נחלשה, ההרתעה הצבאית כמעט נמחקה, וחמאס רק הגדיל את תעוזתו, כך שבכל סבב הוא הולך ומגדיל את הטווח.

מאיר כהן: המציאות הביטחונית החדשה, חברים, היא שכל סבב שנמשך יותר מכמה שעות מכניס באופן מיידי את הערים אופקים, נתיבות, אשקלון, באר שבע ואשדוד למפת יעדי התקיפה של החמאס.

מאיר כהן: סיירתי ביישובים האלה – אורנה ושוסטר, אתם סיירתם באופקים השבוע, נכון?

ע'דיר כמאל מריח: כן, אתמול, אתמול.

מאיר כהן: אתמול?

ע'דיר כמאל מריח: כן.

מאיר כהן: אנחנו מסיירים ביישובים האלה.

מאיר כהן: אני מבקר שם באופן קבוע, והמציאות קשה.

מאיר כהן: מאות אלפי אזרחים, חברים, מאות אלפי אזרחים חיים ללא מיגון בביתם, מה שמטיל ספק ביכולת שלהם להתגונן.

מאיר כהן: הידעתם?

מאיר כהן: שימו לב: ביישוב הבדואי רהט, שהוא היישוב השני בגודלו בנגב, ונמצא על מפת הירי, אין ולו מקלט אחד.

מאיר כהן: 60,000 תושבים מופקרים לחלוטין.

מאיר כהן: באופקים ניתן עדיין לראות את אותם צינורות בטון שהודחו באופן זמני לפני עשור.

מאיר כהן: ראית את זה, אורנה.

מאיר כהן: בהיותי שר הרווחה חיזקתי כמיטב יכולתי את מרכזי החוסן, שיש להם חשיבות רבה, אך לא נעשה מאז הרבה.

מאיר כהן: תחשבו על כל אותם רבבות קשישים שחיים בגפם בבתים לא ממוגנים.

מאיר כהן: מה קורה איתם בשעת אזעקה וירי של טילים?

מאיר כהן: כמה אפשר לסמוך על ניסים?

מאיר כהן: כמה?

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, מייד לאחר צוק איתן התקבלה החלטת ממשלה, בממשלה שבה הייתי חבר, שלפיה הטווח שבו ימוגנו מוסדות החינוך יגדל ל-15 קילומטר.

מאיר כהן: בפועל לא קרה כלום.

מאיר כהן: קח למשל את מכללת חמדת הדרום, אדוני, השר סמוטריץ'.

מאיר כהן: מכללת חמדת הדרום, 9 קילומטר מעזה, תחת ירי, אינה ממוגנת.

מאיר כהן: מאות מוסדות חינוך, ובהם בתי ספר יסודיים וגנים, אינם ממוגנים כראוי.

מאיר כהן: מתי נתעורר?

מאיר כהן: האם אנחנו נחכה שיקרה אסון?

מאיר כהן: בתי חולים ומוסדות רפואיים רבים – סורוקה בבאר שבע, ברזילי באשקלון – אינם ממוגנים, ודי להזכיר את הסאגה הארוכה של מיגון הפגייה של בית החולים הגדול בדרום, סורוקה.

מאיר כהן: בבירת הנגב באר שבע רבבות בתים אינם ממוגנים.

מאיר כהן: בשכונות רבות – שכונה א', ב', ג', ד', בנחל עשן ובבקע – האזרחים אינם מסוגלים לממן בנייה של ממ"ד, שנאמדת בעלות של 100,000 שקל.

מאיר כהן: שם המדינה אינה צריכה ושם המדינה אינה מכירה בהם.

מאיר כהן: למרות הטילים הרבים ששוגרו לאשקלון ולאשדוד ולבאר שבע, המדינה: "ניֶט" – מפקירה ונוהגת במדיניות של הסתר פנים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני אומר לראש הממשלה, ואני חושב שגם אנשי הליכוד וגם ימינה מהליכוד אומרים את זה היום, וגם סמוטריץ' אומר את זה: הרפיסות שלך, אדוני ראש הממשלה, מול החמאס הפכה את הדרום לשטח הפקר, ורק ניסים מפרידים בין שרשרת אסונות במקרה הרע לבין חיים של פחד וחוסר ודאות במקרה הטוב.

מאיר כהן: כבר הבנו שמבצע הצבאי שימוטט את החמאס לא יקרה תחת הנהגתך, אפילו לא מבצע צבאי שיביא לשקט של שנים.

מאיר כהן: במציאות שבה נוחתים על הדרום אלפי טילים בתוך ימים ספורים, אנחנו דורשים תוכנית מיגון.

מאיר כהן: ואני מבקש ממך, שר התחבורה – אני מכיר את הנמרצות שלך – אני מבין שלא ימגנו מעכשיו למחר ולא ימגנו מעכשיו לעוד שנה.

מאיר כהן: המיגון, אגב, עולה בסביבות 3 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אין לנו בעיה של כסף במדינה הזאת, יש לנו בעיה של סדר עדיפויות, הגם שמדברים על גירעון כזה או אחר.

מאיר כהן: וכנראה שתושבי הדרום המופלאים – שהרבש"צים שלהם נמצאים כאן – ראש הממשלה ממשיך לנהוג בהם בהסתר פנים.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, אדוני השר: תבטיח פה, סמוטריץ', אדוני השר, תבטיח פה שכמו שאתה דואג למגזר שלך – ואני מכבד אותך על זה – תפתח את עיניך, תבוא לסיור בדרום, תראה את המציאות.

מאיר כהן: היית שם, אבל תבוא ותראה את המציאות הקשה.

מאיר כהן: תבוא לקיבוצים שנמצאים, אתה יודע, מטר אחד יותר מנ-7 קילומטר, תטייל באשקלון, תטייל באשדוד, תטייל בכפרים הבדואיים – הם אזרחים שלנו ככל האזרחים – וראה איך הם חשופים.

מאיר כהן: 3 מיליארד שקלים בתוכנית חומש יכולים באמת להביא גאולה לאנשים האלה, או לחלופין, שיעלה לכאן ראש הממשלה ויגיד: אני הולך למגר את החמאס; אני הולך לטפל בארגון הטרור הזה.

מאיר כהן: לא את זה הוא עושה ולא את זה הוא עושה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: את ההצעה הבאה אנחנו נשמע מפי חבר הכנסת אלי אבידר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלון שוסטר.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אלי אבידר: תודה רבה, אדוני.

אלי אבידר: רגע, לא לספור עדיין.

אלי אבידר: שלום גבי.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התכנסנו כאן היום לדון בתקצוב ליישובי העוטף, אך גם במציאות העגומה בעוטף, ששום בר-דעת אינו יכול להשלים עימה, כוונתי בבוקר זה היא לפנות לקול ההיגיון של כל אחת ואחד במדינת ישראל ולנסות ולחדור מבעד לחומות ההתרחשות העכשווית, שאינה מאפשרת לאזרחי ישראל לעצור לרגע ולהביט במציאות כפי שהיא.

אלי אבידר: אנחנו, חברותיי וחברי הכנסת, קרובים מדי לתמונת המציאות, ואנו מתמודדים עם ראש ממשלה שעוסק יום ולילה בהלעטת הציבור והתקשורת בפרטים נוספים רבים ככל האפשר.

אלי אבידר: איש אינו זוכר מה הוצע אתמול ומדוע, כי מאז כבר נוספו עוד ארבע או חמש ידיעות.

אלי אבידר: זה הפך להיות פתטי לנהל רישום על מה אמר נתניהו ב-2008, ב-2013, ב-2015, ב-2019; עזבו את מה שהוא אמר לפני שנים.

אלי אבידר: מה הוא אמר לפני שלושה ימים, יומיים או יום – איש כבר אינו זוכר.

אלי אבידר: רק המציאות ניצבת לפנינו כמו מראה שאנו מתביישים להביט בה.

אלי אבידר: יש כמה אמיצים מקרב שורותיו, האידיאולוגים של הליכוד, אשר מתחילים להתעורר.

אלי אבידר: אלה הם אנשי ערכים.

אלי אבידר: לא אציין איש בשמו, כי מייד אגזור עליהם הפגזה חסרת רחמים של בוטים מפוברקים בפייסבוק ובטוויטר שיכריזו עליהם כעל בוגדים, כעל שמאלנים, כעל משתפי פעולה עם האויב.

אלי אבידר: לאנשי הדיגיטל של הליכוד אני רוצה לומר: אני בז לכם; אני בז למה שאתם עושים; אני בז להאשמות שאתם מטיחים בי ובחבריי ובכל מי מהליכוד אשר אומר דבר שאינו תואם את עמדתכם.

אלי אבידר: אתם שכירי חרב מהדרגה הנמוכה ביותר, שבשביל כמה שקלים עוברים על חטא לשון הרע, וריבונו של עולם, חלקכם עם כיפה על הראש.

אלי אבידר: לאיפה תלכו מבית דין של מעלה?

בצלאל סמוטריץ': אתה מוכן לבוז לסרטון האנטישמי שהוצאתם בבוקר, אלי?

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה מוכן לבוז לסרטון האנטישמי שהוצאתם היום ברשת?

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש – אני מייד אתייחס – אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה מדבר עכשיו על עבירות ועל הדברים הלא-יפים.

אלי אבידר: אדוני יושב-ראש הכנסת, האם תוכל להגיד – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אתה כבר שר, נו.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

אלי אבידר: – – – שהוא תוקף, אבל אנא לא לחתוך את הזמן שלי.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, המציאות הבלתי-אפשרית שמתרחשת בעוטף עזה מחייבת אותנו לחשיבה ולדיון עומק.

אלי אבידר: הרשו לי, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, לשתף אתכם ביסודות הערכים התרבותיים של עמי ערב, כיצד הם מתמודדים עם מציאות מסוג זה.

אלי אבידר: אין אני מדבר כמי שרק למד את התרבות הזאת, אלא כמי שאת שפתו של האזור אני חי, מבין ומדבר, כמי שנולד במצרים ועבד במדינות ערב בשירות החוץ הישראלי ולמד את התרבות הזאת על בורייה.

אלי אבידר: בן ערב, חברותיי וחברי הכנסת, לעולם לא יבליג על פגיעה ברכושו, ובוודאי שלא על פגיעה בכבודו.

אלי אבידר: על כל פגיעה הוא ימתין לא פעם שנים, בסבלנות, אך התגובה בוא תבוא; החשבון ייסגר בדרך זו או אחרת.

אלי אבידר: לחלקנו נראית תפיסת העולם הזאת כנקמנית, ויהיו כאלה שאף יחשבו שמדובר בתפיסת עולם מיושנת, אולי אפילו יגידו את המילה "פרימיטיבית".

אלי אבידר: אך הכשל הוא בנו.

אלי אבידר: אנו הם חסרי ההבנה שמסרבים להבין שמי שאינו גובה מחיר ממי שפגע בו עושה זאת בגלל שתי סיבות: או שהוא פוחד או ששיקולים זרים מניעים אותו.

אלי אבידר: בעוד אנו יודעים שמה שמניע את ראש הממשלה נתניהו היא שרידותו הפוליטית, העונה להגדרה "שיקולים זרים", החמאס וכל שאר אויבינו בטוחים שאנחנו לא גובים מחיר בגלל שאנחנו פוחדים.

אלי אבידר: ואם אתם חושבים שמדובר רק בדרכם של בני ערב, הרי שטעות בידכם.

אלי אבידר: אזכיר לחברותיי וחבריי מקרב החוגים האידיאולוגיים של הליכוד, אנשי מסדר ז'בוטינסקי, בוגרי בית"ר ואנשי חוג תגר, את שכתב ראש בית"ר במאמרו "נקמה ומשפט צדק", כפי שפורסם בספרו "לאומיות ליברלית – כתבים", ואני מצטט: בעבר הבינו את מהותו של משפט הצדק באופן פשוט: הכית מישהו – צריך להכות גם אותך; הכאבת למישהו – מן ההכרח שגם אתה תסבול את אותו הכאב.

אלי אבידר: משפט צדק כזה, מנקודת המבט הפשוטה של אותם זמנים, ייצג השקפה שהיו לה שני פנים – מוסרי ותועלתי.

אלי אבידר: עצם העובדה שגומלים לאדם רעה תחת רעה נתפסה כמעשה מוסרי.

אלי אבידר: סוף ציטוט.

אלי אבידר: אז על כבודנו, אדוני היו"ר, אין מי שיגן, וגם על שרפת שדותינו אין איש גובה מחיר.

אלי אבידר: במציאות של עוטף עזה, טרור הבלונים פורח.

אלי אבידר: יותר מ-100 שרפות נגרמו על ידי בלוני תבערה בשבוע האחרון, וכ-100 שרפות נגרמו באופן דומה ביערות קק"ל בארבעת החודשים האחרונים ושרפו יותר מ-1,000 דונם חורש.

אלי אבידר: שוחחתי עם חברי מארק איפראימוב מהעיר שדרות, והוא סיפר לי שמרכזי החוסן בעיר קורסים מהלחץ.

אלי אבידר: אלה מרכזים שאמורים לתת עזרה ראשונה פסיכולוגית לנפגעי חרדה.

אלי אבידר: אבל לא מדובר בפגיעות חרדה רגעיות או זמניות, אלא בהתקפי חרדה נמשכים, ימים על גבי ימים וחודשים על גבי חודשים.

אלי אבידר: מארק סיפר לי שבסבב האחרון הוא נסע להתראיין בערוץ 9 ולקח עימו את הילדים כדי שינוחו קצת מהלחץ.

אלי אבידר: כאב לי לשמוע שהבת שלו לא רצתה לחזור הביתה.

אלי אבידר: הוא היה צריך להפעיל עליה לחץ.

אלי אבידר: זה עורר את סקרנותי ופניתי לכמה חברים בעוטף.

אלי אבידר: תשמעו טוב, חברות וחברי הכנסת: הורים רבים בעוטף אינם מוציאים את הילדים שלהם לחופשה מחוץ לעוטף, כיוון שהם לא רוצים להתמודד עם המצב שהילדים לא רוצים לחזור.

אלי אבידר: ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי כתב במאמרו "קיר הברזל" שלעולם לא ישכון שלום בינינו לבין שכנינו אם לא נקים קיר ברזל שיבהיר שבכוח לעולם לא ינצחו אותנו.

אלי אבידר: אך המציאות הנוכחית בעוטף אינה של קיר ברזל; היא אפילו לא קיר של קרטון, כשהדרום נשרף יום אחרי יום ונתניהו משלם דולרים לאסמאעיל הנייה בתקווה שהנייה יואיל בטובו להפסיק.

אלי אבידר: זה לא קיר ברזל וגם לא קיר של נייר כשהחמאס יורה טיל על מרכז הארץ, ונתניהו רץ בבהלה להכריז שזו הייתה טעות, כאילו שמדובר בלחיצת כפתור אקראית של פקיד מנומנם של החמאס.

אלי אבידר: זה לא קיר ברזל וגם לא קיר של סחבות כשהחמאס יורה מאות על גבי מאות של טילים, ונתניהו עוטה ארשת אחריות ואומר שבשם האחריות הוא נכנע.

אלי אבידר: בשם האחריות הוא נכנע כניעה מוחלטת בפני האויב.

אלי אבידר: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, זוהי המציאות המרה שמוכתבת על ידי ממשלת החלומות של נתניהו – ממשלת חלומות שתתקיים גם לאחר הבחירות הקרובות אם יצליח נתניהו במשימתו וישיג קואליציה של 61 מנדטים ללא ישראל ביתנו.

אלי אבידר: זוהי ממשלת החלומות של נתניהו, שמשימתה הלאומית וההיסטורית היא לסייע לנתניהו לשרוד פוליטית, ולא חלילה להתמודד עם אתגר לאומי כזה או אחר.

אלי אבידר: זוהי ממשלת החלומות של נתניהו, שבה יסודות השלטון הדמוקרטי קורסים, כשדובר החמאס בכבודו ובעצמו הוא שמדווח לנו שנתניהו חתם על הסכם הסדרה.

אלי אבידר: ולך, השר סמוטריץ', מזל טוב על המינוי, אבל גם אתה לא ידעת שהוא חתם, כי לא כינסו קבינט.

אלי אבידר: רק ביום רביעי הקרוב אתה תיכנס לקבינט.

אלי אבידר: אז אל תגיד לי לדבר על איזה סרטון שיצא הבוקר.

אלי אבידר: יש דברים הרבה יותר חשובים.

בצלאל סמוטריץ': אני אצטרך להגיב.

אלי אבידר: שלא יהיה ספק שאת ממשלת החלומות של נתניהו נוכל רק אנחנו, ישראל ביתנו, לעצור אם נצליח לכפות ממשלת חירום רחבה.

אלי אבידר: עם חמישה מנדטים עצרנו בגופנו ממשלת הלכה, עצרנו את מתן הלגיטימציה למדיניות ההפקרות הביטחונית ועצרנו ממשלת הפקרות תקציבית, שעד לרגע זה אנו לא יודעים מה הבטיח נתניהו לשותפיו.

אלי אבידר: בבחירות הקרובות, אדוני היושב-ראש, נעשה עוד הרבה יותר, אם הציבור ייתן בנו אמון משמעותי הרבה יותר, כי לאתגר הזה יידרשו יותר מחמישה מנדטים.

אלי אבידר: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אבידר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלון שוסטר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

אלון שוסטר: שלום לכנסת, שלום ליושב-ראש.

אלון שוסטר: שלום לאילן, קב"ט אשכול.

אלון שוסטר: אני שמח שאתה כאן עם אבא, עם יוסף.

אלון שוסטר: אני רוצה לומר לחברים שאילן מייצג את הקב"טים, את הרב"שצים, את צוותי החירום, את אנשי מרכזי החוסן, המחנכים וההורים בעוטף עזה ובקו העימות הדרומי, שבמשך למעלה מ-18 שנים חיים במעין דור של התמודדות אל מול טרור שמדינת ישראל לא מצליחה לשים לו קץ.

אלון שוסטר: אנחנו עושים מאמצים גדולים, עם תעצומות נפש גדולות, כדי לצמוח ולשמוח בנסיבות הללו.

אלון שוסטר: פעם, לפני עשור, שאל אותנו ראש הממשלה אהוד אולמרט: עד מתי נמגן את עצמנו לדעת?

אלון שוסטר: שאלה טובה.

אלון שוסטר: אבל גם התשובה שלנו הייתה מאוד בהירה: כל עוד ציבור קטן, ממוקד, של כמה עשרות אלפי אנשים בשדרות וביישובי העוטף – קיבוצים, מושבים – ציבור קטן יהיה חשוף לאיום שכלל המדינה לא מכירה אותו; כל עוד האיום הזה יהיה אפקטיבי – לא איום אסטרטגי על מדינת ישראל, אבל איום משמעותי על אורחות החיים, על שגרת חיים לאורך זמן – כל עוד האיום הזה הוא על ציבור קטן וממוקד, והוא אפקטיבי, ואין לו תאריך תפוגה, אין לנו מושג מתי זה יסתיים.

אלון שוסטר: מספרים לנו הוותיקים על מאבקים לא קלים, מלחמות התשה – לא של חיילים, של אזרחים – בעמק הירדן, בבקעת בית שאן, בגליל העליון, אבל זה הסתיים מתישהו.

אלון שוסטר: גם הסבבים הלא-פשוטים מול לבנון הסתיימו.

אלון שוסטר: אנחנו שמחים בשנים ארוכות של שקט.

אלון שוסטר: 18 שנים ואין קצה.

אלון שוסטר: מה אנחנו רואים בינתיים?

אלון שוסטר: רואים סיוע שלעיתים הוא משמעותי מצד המדינה, אבל אנחנו רואים שהמדינה לא יודעת לעבוד באופן סיסטמטי.

אלון שוסטר: אתמול, בביקור של אורנה ושלי באופקים, בנתיבות, ראיתי עולם שגם אני, שחי שם במשך 62 שנים, לא ראיתי: הזנחה בלתי הגיונית של המדינה; אנשים שחיים בבתים של קרטון, של עץ, שהיו טובים לתקופת האופוריה של הקליטה המהירה בתחילת שנות ה-90, שלמעשה נדרשים במשך 20 שניות, גג 30 שניות, לצאת בלילה החוצה אל צינורות בטון.

אלון שוסטר: מפחיד.

אלון שוסטר: בושה למדינת ישראל שזהו המצב.

אלון שוסטר: חברים, עזה היא בעיה כרונית.

אלון שוסטר: היא אולי לא איום אסטרטגי כמו טיל גרעיני, אבל הגיע זמנה.

אלון שוסטר: הגיע זמנה של מדינת ישראל לומר שאיום מתמשך כזה על ציבור קטן יחסית, שהוא איום אפקטיבי שאין לו תפוגה – הגיע זמנו לפתור את הסוגיה הזאת באופן מערכתי.

אלון שוסטר: אנחנו סיימנו להדחיק.

אלון שוסטר: כמה שנים השתמשנו בטכניקת ההדחקה.

אלון שוסטר: זה לא רע: כשיש בעיה, בואו נחכה אולי היא תיגמר.

אלון שוסטר: לא, הבעיה הזאת לא נגמרה.

אלון שוסטר: האמנו שיהיה טוב.

אלון שוסטר: אנחנו רואים שלא בהכרח, לא בהכרח.

אלון שוסטר: אלמנט הסבבים – אני עוד אגע בו.

אלון שוסטר: אלמנט, או מדיניות – האמונה שמלחמת התשה היא הטכניקה, או היא המדיניות הנכונה, לא הסתיימה.

אלון שוסטר: מי שלא מסוגל לעצור את האלימות – וממשלת ישראל הנוכחית לא מאמינה שהיא מסוגלת לעצור את האלימות; הראיה: היא לא יוזמת לא מבצע צבאי, לא תקיפה משמעותית וגם לא מהלכים אזרחיים מדיניים – מי שלא מסוגל, מחויב למיגון פיזי, להגנה אקטיבית – את זה עושים – למיגון מנטלי בכל מה שקשור בעבודה סוציאלית, בסיוע תרפי לבני האדם, הסרוטים והנסרטים, על הפוסט-טראומה ועל ה-ongoing פוסט-טראומה שמאפיינים את הדור שחי בעוטף עזה.

אלון שוסטר: וכן, צריך להמשיך לאזן, במונחים של איכות חיים ורמת חיים, את האיום הבלתי-נגמר.

אלון שוסטר: אנחנו משלמים מחירים לא פשוטים.

אלון שוסטר: ככל שמתמשכת מלחמת ההתשה יגדל האתגר ויעמיקו הסדקים הנפשיים.

אלון שוסטר: לצידנו, השכנים שלנו, מרביתם אומללים ומיעוטם רשעים, משלמים מחיר מופקע עשרת מונים בגין המנהיגות הקיצונית ורעת הלב שלהם.

אלון שוסטר: צה"ל לא יפתור לנו את כאב הלב והתסכול מהמציאות הביטחונית.

אלון שוסטר: בנסיבות הפוליטיות הנוכחיות למערכת הביטחון יש סיבות טובות להימנע ממהלכים צבאיים דרסטיים, שכן הם לא יביאו תוצאות פרט לשפיכות דמים שתוביל אותנו בחזרה לנקודת ההתחלה.

אלון שוסטר: הממשלה והעומד בראשה שמחים, מסיבות אלקטורליות, להיצמד להמלצות הזעירות של הדרג הצבאי, כיוון שצעדים צבאיים נחושים יותר מחייבים גם – שימו לב – סיומת מדינית שמציעה אופק שקט ובטוח יותר לתושבי העוטף.

אלון שוסטר: אנחנו, שהולכים לבחירות, צריכים לדעת שהממשלה לא באמת עושה כל מה שאפשר כדי לחלץ אותנו מהמציאות המתסכלת.

אלון שוסטר: אין כל ודאות, עם זאת, שניתן לאלף את הסוררים מעזה, אבל ממשלה שלא עושה כל מה שאפשר כדי לנסות לעשות זאת מועלת בתפקידה כלפינו.

אלון שוסטר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שצריך לעשות הוא פשוט להגדרה וקשה לביצוע: לפרז את הרצועה ולשקם אותה.

אלון שוסטר: זו, אגב, הגדרת המשימה שתיאר לנו נתניהו עצמו לפני חמש שנים, בתום צוק איתן.

אלון שוסטר: הוא רק שכח לקיים את מה שהבטיח.

אלון שוסטר: הוא אפילו שכח לנסות.

אלון שוסטר: למרבה התסכול, הממשלה לא מגדירה את פירוז הרצועה ושיקומה כיעד אסטרטגי של ישראל.

אלון שוסטר: חמור מכך – לא מתקיים על כך דיון רציני בקבינט ובממשלה.

אלון שוסטר: יתרה מזו, אין אפילו סיכוי שראש הממשלה יעשה את המתבקש.

אלון שוסטר: הוא הלוא תקוע בקונספציית הסבבים כיוון שאין לו יכולת אמיתית לקדם חלופת אמת.

אלון שוסטר: המשימה הישראלית בעזה היא להחליש את החמאס באמצעים צבאיים, כלכליים ומדיניים ולחזק את השותפים הערבים המתונים, כולל הרשות הפלסטינית.

אלון שוסטר: נתניהו בוחר בדרך ההפוכה.

אלון שוסטר: זו טעות אסטרטגית שכאמור, היא אינה מקרית.

אלון שוסטר: במצב עניינים זה, כאשר נתניהו נמנע משימוש באמצעים צבאיים נוקשים ובמקביל נמנע מקידום מהלכים מדיניים פורצי דרך, לא נותר לו אלא לנהל את הסכסוך.

אלון שוסטר: אסטרטגיית ניהול הסכסוך של נתניהו נשענת על החוסן שאנחנו, מנהיגי העוטף ותושביו, מנסים לשמר בריפוי מתמיד של הפצעים שבנפש ובחיזוק יסודות האהבה והסולידריות שאנחנו משכילים לקיים בעוטף.

אלון שוסטר: ההישענות על חוסן תושבי קו העימות נכונה, אך רק בתנאי שגם הממשלה עושה את כל מה שביכולתה כדי להתקדם באומץ אל מיתון הסכסוך.

אלון שוסטר: יחליט כל אזרח אם קיפאון מדיני ואולי סיפוח בגדה יגדיל את האור בעולם, או שמא זה הזמן לתת סיכוי לצעדים מדיניים, אזרחיים וכלכליים שמבוססים על שמירת הביטחון בהווה ומכוונים להגדלתו בעתיד.

אלון שוסטר: תושבי העוטף, ראשי היישובים והרשויות המקומיות מחויבים להמשיך ולחזק את החוסן, את העוצמה החברתית והכלכלית שלנו.

אלון שוסטר: ברמה הלאומית נבחר בעוד שלושה חודשים, חברי הכנסת, במי שייתן לנו תקווה לשינוי המציאות האסטרטגית באזור כולו ובעזה בפרט.

אלון שוסטר: אני רוצה לציין שמדינת ישראל, לשמחתה ולבושתה, מתבססת על תרומות של עשרות מיליוני דולרים של קרנות, בעיקר של יהודים ושל נוצרים, שמדינת ישראל חשובה להם.

אלון שוסטר: זה יפה וטוב, אבל זה לא מספיק וזה לא נכון שמדינת ישראל הגדולה והחזקה תעשה את זה.

אלון שוסטר: מה שאנחנו צריכים לעשות, חברים, הוא בקו החזית, בעוטף – לבצע השלמות של מיגון, שקיימות מטבע הדברים; אנחנו צומחים, וצריך לעשות את זה.

אלון שוסטר: מרכזי החוסן והסיוע הנפשי חייבים להיכנס לבסיס התקציב, ולא צריכים להיות נתונים לשרירות לב ולביורוקרטיה כלשהי.

אלון שוסטר: איכות החיים חייבת לעלות.

אלון שוסטר: קו העימות הדרומי שמעבר לעוטף – ציינו את אשקלון, אופקים, נתיבות, באר שבע – צריך למצוא דרך, נתיב הגון למיגון הדירות, מוסדות החינוך והמרחב הציבורי.

אלון שוסטר: את זה צריכה לעשות מדינה שאין לה יכולת לעצור את האש מרצועת עזה, שכאמור, אינו איום אסטרטגי אבל הוא הופך יותר ויותר לאיום מתמשך שאי-אפשר לסבול אותו עוד.

אלון שוסטר: בעומק המדינה, אדוני היושב-ראש, חייבים לעסוק בכל עיר בנושאים שקשורים בחוסן – בהקמת צוותי חירום בקהילות, בשכונות, בערים, משום שהצורך הזה הוא צורך משמעותי.

אלון שוסטר: השרפות מבטאות ביזוי של הריבונות מזה והיעדר פתרון כלשהו מזה.

אלון שוסטר: עוצמה צבאית והעזה אזרחית הן המענה.

אלון שוסטר: אנחנו בעוטף נעשה את חלקנו.

אלון שוסטר: מה תעשה ממשלת ישראל?

אלון שוסטר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורנה ברביבאי, בבקשה.

מאיר כהן: אני רוצה להוסיף לדברים שלך: הקרן לידידות, באדיבותה – שלחה לנו את הנתונים – השקיעה 30 מיליון דולר.

מאיר כהן: היה צריך לחכות לקרן לידידות שיבואו למגן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, עשר דקות.

אורנה ברביבאי: שלום לכם, שלום לנציגים ממועצת אשכול, אנחנו שמחים שאתם כאן.

אורנה ברביבאי: האמת היא שהכנתי לי דברים לדבר עליהם, אבל הקשבתי ברוב קשב לחבריי ושאלתי את עצמי מה כבר לא נאמר, מה לא ידוע לנו; מה לא ידוע לראש ממשלה שמכהן כבר 13 שנה, שההחלטה לצאת למבצע צבאי הייתה החלטה שלו; שהתוצאות של המבצע הצבאי שהוביל רמטכ"ל מוערך שיושב כאן, על כל המשתמע מהן, נתנו לו גמישות, לראש הממשלה, לייצר איזו תכלית מדינית שבעבורה מפעילים כוח ויוצאים למבצע צבאי; ושההפתעה, כמה רבה, שהחמאס ממשיך ונוהג ומכתיב סדר-יום כאילו הוא היחיד שנמצא פה במרחב – אני שואלת את עצמי: מה מכל הדברים האלה לא נאמר?

אורנה ברביבאי: הרי הכול נאמר, ובסוף, בכל זאת, החלטות לא מתקבלות, משום שהמדיניות היחידה של ראש הממשלה שלנו היא מדיניות של לא להחליט.

אורנה ברביבאי: זאת המדיניות.

אורנה ברביבאי: פגשנו אתמול אנשים – שוסטר ואני היינו שם ביחד.

אורנה ברביבאי: הסתובבנו לפני עשרה ימים גם באשכול, ראינו את היישובים, ראינו את הקו המפריד בין יישוב אחד – דיברת על זה, מאיר, שהזכאות עוברת.

אורנה ברביבאי: הולכים לאותו גן.

אורנה ברביבאי: ילדים יוצאים מהבתים שלהם במועצת אשכול, הולכים לגן, וכשהם בגן הם במיגון מסוים.

אורנה ברביבאי: הם חוזרים הביתה – הם לא זכאים לחבילה שניתנת להם.

אורנה ברביבאי: אתה מסתכל על האבסורדים ואתה אומר: מה זה אם לא ניכור של מדינה, של ממשלה, של ראש ממשלה כלפי האזרחים?

אורנה ברביבאי: ומה אנחנו יכולים להגיד לאנשים האלה כשאנחנו מגיעים לשם זולת להגיד להם: אתם צודקים?

אורנה ברביבאי: אנשים מסתכלים עלינו ואומרים: אנחנו לא באנו לכאן כדי להיות מגן אנושי.

אורנה ברביבאי: היה ברור לנו שיש מצב ביטחוני שמחייב אותנו להיות חלק מהדבר הזה, ופה הבנו שמצופה מאיתנו לעמידות, נחישות ויכולת לייצר אשראי לממשלה כדי להגיע לאיזושהי תכלית, גם צבאית וגם מדינית.

אורנה ברביבאי: אבל אף אחד מאיתנו לא חשב – את זה אומרים לנו האנשים שם, אגב, בכל מקום, ביישובים, בערים – אף אחד לא חשב שהשנים שיחלפו וינקפו לא יביאו לשינוי מהותי במציאות החיים של האנשים שם.

אורנה ברביבאי: הרי כבר דור שלם, דור שלם לא מכיר מציאות אחרת; דור שלם מחשב מרחקים מהיציאה מהחדר לממ"ד, או כמה שניות בריצה למיגון.

אורנה ברביבאי: אז אתה אומר: אוקיי, הבנו, זאת המציאות.

אורנה ברביבאי: היא לא גזרת גורל.

אורנה ברביבאי: ממשלה, מדינה, דרג נבחר אמור לטפל בזה.

אורנה ברביבאי: אתה שואל: מה עשינו בעניין?

אורנה ברביבאי: אז מול החמאס אין לי מושג מה אנחנו עושים.

אורנה ברביבאי: כחברת כנסת במדינת ישראל שואלים אותי: תגידי, יש הסכם?

אורנה ברביבאי: אני אומרת: אין לי מושג.

אורנה ברביבאי: חכו, אני אסתכל ב-ynet מה מדווחים לנו מאל-ג'זירה, מה מדווחים לנו בתקשורת הערבית – משם זה המידע.

אורנה ברביבאי: עומד ראש הממשלה ומסביר לתושבי העוטף, לתושבי הדרום – אתמול היינו באשקלון, והאדווה רק הולכת ומתרחקת.

אורנה ברביבאי: תאמינו לי, ישבתי בפורום מטכ"ל עם חברים שלי פה.

אורנה ברביבאי: אנחנו מבנים שהאיום הבא יהיה הרבה יותר קשה, הרבה יותר מדויק, עם תחמושת.

אורנה ברביבאי: אתמול ראיתי בעיניי איך – אמרו לי שזה גראד, אני לא יודעת לחתום על זה, אבל איך טיל מאוד גדול והרסני נכנס לתוך פתח של בית באופקים.

אורנה ברביבאי: ואומרת לי שם אוסי: תקשיבי, אני כל הזמן חיה בחוויה של צורך לעשות.

אורנה ברביבאי: המשמעות של הידיעה שהיה פה נס, שזה היה יכול להיות כמה מטרים בתוך הבית – כל מציאות חייה נטרפה עליה.

אורנה ברביבאי: ואני שואלת: האם ניסים ומזל הם אסטרטגיה של ניהול ממשלה וניהול מדיניות ביטחון ומדיניות שמכירה בצרכים של האזרחים?

אורנה ברביבאי: האם זה סביר שכל כך הרבה שנים אנשים אומרים לנו: אנחנו מצפים מכם, נבחרי הציבור, שתפתרו לנו את הבעיה?

אורנה ברביבאי: לא רוצים להיות מגן, לא רוצים להיות קושי, אבל מצפים.

אורנה ברביבאי: רוצים לגדל את ילדינו במקום הכי פסטורלי, הכי מקסים.

אורנה ברביבאי: באנו לכאן מתוך מניעים של שליחות וציונות וכו', אבל לא יכול להיות שלא תפתרו לנו את הבעיה.

אורנה ברביבאי: הסתובבנו אתמול שוב בכמה מקומות וראינו.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהגדרת האחריות – גם על הפרט וגם על הרשויות וגם, בוודאי, על הדרג המדיני – מחייבת אותנו לאיזה שיתוף פעולה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שעסקנו בזה רבות.

אורנה ברביבאי: אבל אם אתה נכנס למקלט – היינו אתמול בנתיבות, ראינו את המקלט שם.

אורנה ברביבאי: אם הייתה פה אפשרות להציג תמונה הייתם רואים את הבושה.

אורנה ברביבאי: אז אני שואלת שם את האנשים: תגידו, אבל בכל זאת, ברשות וברצון לסדר את זה ולארגן את זה וכו', איפה האחריות גם שלכם לארגן את העניין?

אורנה ברביבאי: אז הוא אומר לי: בואי תעברי עכשיו קומה-קומה, ותראי מי האנשים שגרים, מה הגיל הממוצע שלהם.

אורנה ברביבאי: אז האם לגיטימי שאנחנו ביישוב בקו עימות נותנים לגיטימיות לייצר מציאות שבה לאזרח אין מצב, הוא לא יכול להיכנס ולחיות שם, בצחנה הזאת?

אורנה ברביבאי: לא יכול לעמוד שם שנייה.

אורנה ברביבאי: מי מממן?

אורנה ברביבאי: מי מתקצב?

אורנה ברביבאי: מי שומר?

אורנה ברביבאי: מי מבטיח?

אורנה ברביבאי: ראיתי סבא של ילדים באשקלון.

אורנה ברביבאי: אומר לי הסבא: תקשיבי – בן אדם, לדעתי, בגילי; הוא סיים את חייו.

אורנה ברביבאי: הוא אומר לי: עזבי, החיים שלי כבר לא חשובים, באמת אני אומר, בחיי.

אורנה ברביבאי: אבל בכל פעם שיש איזו אזעקה אני צריך לרדת עם הנכדים שלי למטה, מתחת לגרם המדרגות שם.

אורנה ברביבאי: הוא אומר: אנחנו לא מספיקים.

אורנה ברביבאי: אני עושה את החישוב, מה יקרה למי קודם.

אורנה ברביבאי: עשיתי סיבוב רגלי שם בכל האזור.

אורנה ברביבאי: כל האזור באשקלון – זאת עיר, אורבנית, בנויה, ברור לנו מה יכול להיות הנזק, אפרופו ניסים; מה המשמעות של זה שאין מיגון בכל המרחב?

אורנה ברביבאי: מי דואג לזה?

אורנה ברביבאי: של מי סדר-היום שמכתיב לנו את המשמעות שאנחנו צריכים לטפל בעניין?

אורנה ברביבאי: יאמרו: אה, זאת בעיה של תקציב.

אורנה ברביבאי: זה מיליארדים למגן.

אורנה ברביבאי: ועד כמה אפשר למגן?

אורנה ברביבאי: אני לא ראיתי שהכנסת הזאת, שפוזרה זה עתה, ושתשלום המיליארדים בעבור יום הבחירות והמשמעות של ההיערכות לבחירות וכו' – אגב, פוזרה ותכף הייתה גם אמירה שיש חרטה על הפיזור.

אורנה ברביבאי: כן, הפכנו להיות קרקס.

אורנה ברביבאי: המיליארדים האלה – אני חושבת רק על עשירית מזה, אם הייתה ניתנת לראשי הרשויות ולאזרחים כדי להגן על עצמם, מה הייתה המשמעות.

אורנה ברביבאי: אבל אני חושבת שאפשר לעשות יותר.

אורנה ברביבאי: הרבש"צים שיושבים פה, בוודאי צריך להסדיר את המעמד שלהם.

אורנה ברביבאי: צריך להגדיר סטנדרט של מקלטים.

אורנה ברביבאי: צריך להגדיר מהו המיגון המינימלי ההכרחי במרחב אורבני, במרחב של יישובים, של ספר וכו'.

אורנה ברביבאי: צריך לעשות איזשהו ריכוז מאמץ של כלל המשרדים לנושא החוסן.

אורנה ברביבאי: פגשתי אתמול באופקים מרכז חוסן שכולו על בסיס התנדבות, לא מתוקצב.

אורנה ברביבאי: 600 אנשים פעילים מתנדבים במרכז החוסן הזה.

אורנה ברביבאי: אני שואלת את עצמי למה.

אורנה ברביבאי: וזה בסדר, שמעתי קודם על קרן הידידות, ומגזר שלישי.

אורנה ברביבאי: בשנים האחרונות הייתי במגזר השלישי, ואני יודעת להגיד אילו יכולות יש שם, אבל מגזר שלישי לא יכול להיכנס לווקום כשמדינה מזדכה על האחריות שלה כלפי האזרחים שלה.

אורנה ברביבאי: לכל היותר יכול להיות בסוג של שיתוף פעולה.

אורנה ברביבאי: איך יכול להיות שכל מרכזי החוסן שאנחנו מדברים עליהם הם תוצאה של תקצוב חסר ותוצאה שהמדינה מבינה שמי שיתנדב הוא זה שיספק את המענה המקצועי?

אורנה ברביבאי: אנשים חיים בתחושה שהמדינה לא סופרת אותם.

אורנה ברביבאי: מה זה אנשים?

אורנה ברביבאי: אזרחים שלנו, שחיים שם, במדינת ישראל, ומרגישים שתחושת הביטחון שלהם לא קיימת, לא הביטחון ולא תחושת הביטחון.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שאין להקל בתחושת ביטחון.

אורנה ברביבאי: שאף אחד לא יגיד: אם אין נפגעים בצד שלנו, בלון הוא רק עניין כזה או אחר.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שבלון שפוטנציאלית יכול לגרום נזק, ששורף, שפוגע בריבונות שלנו, חד-משמעית פוגע בתחושת הביטחון, בעסקים הקטנים ובכל החוויה ובכל האווירה.

אורנה ברביבאי: מבחינתי, ההבחנה המדומה הזאת בין תחושת ביטחון לבין ביטחון היא שגויה, היא לא נכונה.

אורנה ברביבאי: התפקיד שלנו כשליחי ציבור הוא להבטיח שגם תחושת הביטחון מקבלת מענה מלא.

אורנה ברביבאי: ואני אומרת לכם, אנשים כבר התעייפו – התעייפו מתחושת הניכור, התעייפו מהחוויה שלהם של מי בעצם סופר אותם; מסתכלים למעלה מי במדינה, מי בממשלה, מי בכנסת שפיזרה את עצמה לדעת, רואה את האזרח בקצה, שצריך לדאוג.

אורנה ברביבאי: אני מסתכלת כסבתא.

אורנה ברביבאי: הבת שלי התקשרה אליי היום ואמרה לי: בואי רגע נדבר על החופש.

אורנה ברביבאי: מה התרומה שלך לענייני קייטנות?

אורנה ברביבאי: אמרתי לה: אל תבני עליי, אנחנו לקראת בחירות, אין מה לדבר.

אורנה ברביבאי: אני מסתכלת על מה זה קייטנות בחופש הגדול לילדים שלא מוכנים לעזוב את הבית ואת המרחב המוגן שלהם לחצי דקה – בצדק, אחרי כל כך הרבה שנים.

אורנה ברביבאי: הם נולדו כשלא הייתה מציאות אחרת, ובה הם חיים.

אורנה ברביבאי: אז אני קוראת מכאן, במציאות שבה אנחנו נמצאים, להגיד: ראש הממשלה, תתעשת.

אורנה ברביבאי: יש אזרחים שלך במרחב שהולך וגדל שמחייבים מענה.

אורנה ברביבאי: אתה לא יוצא למבצע כי אתה לא יודע לקבל החלטה.

אורנה ברביבאי: הוכחת את זה שוב ושוב.

אורנה ברביבאי: כשכבר יוצאים למבצע, ומביאים תכלית ויכולת ליצירת שקט, אתה לא ממנף את זה לתכלית מדינית.

אורנה ברביבאי: לא מספיק זה וזה – אתה גם לא פועל כלפי האזרחים שלך.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שיש לנו מה לעשות, ואנחנו כאן כדי להזכיר את זה.

אורנה ברביבאי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, בשם הממשלה ישיב סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

מאיר כהן: מוטי יוגב, מה קרה, כבודו?

מרדכי יוגב: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, בגלל שהזכרת אותי, אני יכול להגיב אחר כך?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: מזכירות הממשלה שלחה אותו.

מאיר כהן: לפנים משורת הדין אני אתן לך להגיב, אבל לא ארוך.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ישבתי והקשבתי פה לדיון, ונראה כאילו באמת מדינת ישראל בשנים האחרונות לא עשתה כלום.

אלי בן-דהן: אין כלום.

אלי בן-דהן: שום דבר לא נעשה.

אורנה ברביבאי: הכול בסדר.

אלי בן-דהן: הכול בסדר.

אלי בן-דהן: שום דבר לא נעשה.

אלי בן-דהן: הכול זה מקרנות, מתרומות.

אלי בן-דהן: אין כלום.

אלי בן-דהן: אין מיגון.

קארין אלהרר: אין פסיכיאטרים במרכזי חוסן, זה מה שאין.

אלי בן-דהן: אין שום דבר, נכון?

אלי בן-דהן: אין כלום.

אלי בן-דהן: אז בואו, כיוון שאתם חושבים שאין כלום, תנו לי לומר לכם כמה מילים.

אלי בן-דהן: תקשיבו בסבלנות כמו שאני הקשבתי לכם, ולא הפרעתי, ותשמעו מה יש באמת ומה באמת מדינת ישראל עשתה בשנים האחרונות.

אלי בן-דהן: קודם כול אני רוצה לדבר על האור שמקו הגבול ועד 7 קילומטר מגבול הרצועה, שזה, הייתי אומר, מהמקומות המסוכנים ביותר, הנתונים לאיום הגדול ביותר.

אלי בן-דהן: בתקציב של 300 מיליון שקל מוגנו מיגון מלא 166 גני ילדים ומעונות יום ו-28 בתי ספר.

מאיר כהן: חברים, סגן השר מגיב.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: קטי, חברת הכנסת שטרית, אהלן.

קטי קטרין שטרית: מה פספסתי?

קטי קטרין שטרית: אי-אפשר לפספס.

קטי קטרין שטרית: את רבנו אי-אפשר.

מאיר כהן: אל תפריעי, בבקשה.

אלי בן-דהן: בתקציב של 1.2 מיליארד שקל הושלם מיגון דירתי בלמעלה מ-11,000 בתי אב.

אלי בן-דהן: בתקציב של 140 מיליון שקל נבנו או שוקמו כלל מרכיבי הביטחון ביישובים, כגון גדר, דרך ביטחון, תאורה, בדגש על יישובים קדמיים, אשר להם הוקמו גדרות אלקטרוניות.

אלי בן-דהן: ניתן כיסוי קשר מלא ונרכשו מכשירי קשר ליישובים ולכיתות הכוננות.

אלי בן-דהן: רכבי הביטחון רועננו בקדימות גבוהה ביחס לכל הארץ.

אלי בן-דהן: הרבש"צים בגבול העוטף הוחרגו בדרגת השכר.

אלי בן-דהן: בתקציב של 40 מיליון שקל הוצבו למעלה מ-1,000 מיגוניות ביישובי העוטף, בהתאם לדרישות הפיקוד המרחבי והיישובים.

אלי בן-דהן: לייעול הקשר בין פיקוד העורף לפיקוד הדרום הוצבו קציני עורף בחטיבות המרחביות ובאוגדת עזה – זה מהגבול עד 7 קילומטר.

אלי בן-דהן: ברצועת הגבול שבין 7 קילומטר ל-15 קילומטר לאחרונה הסתיים פרויקט מיגון ומוכנות הרשויות הנמצאות עד טווח 15 קילומטר מגבול הרצועה, פרויקט שארך שמונה שנים, ובמסגרתו הושלמו הנושאים האלה: בתקציב של 70 מיליון שקל מוגנו 110 גני ילדים ו-66 בתי ספר, למעט מספר השלמות בעיר אשקלון; בתקציב של 6 מיליון שקלים נבנו מצבורי מיגוניות מרחביים בנתיבות ובבאר שבע ואושרה הקמתם של מצבורי מיגוניות באשדוד, אשקלון וקריית גת; בתקציב של 15 מיליון שקל שוקמו או נבנו מחדש מרכזי ההפעלה ברשויות.

אלי בן-דהן: גרורי חפ"ק נופקו לכלל הרשויות, ולרובן גם נופקו גרורי כיבוי.

אלי בן-דהן: בחודשים האחרונים התחיל שיפוץ פנים של המקלטים והכנתם לשהייה ארוכה על פי סדר עדיפויות מרכזי.

אלי בן-דהן: סביב הרצועה הוצבו אמצעי גילוי חדשים ושופרה רמת הפצת ההתרעה לאזרח – אמצעים שהאריכו את משך זמן ההתגוננות הניתן לאזרח.

אלי בן-דהן: הועמקו וחודדו גבולות הגזרה ויחסי הגומלין בעת חירום בין פיקוד העורף לפיקוד דרום.

אלי בן-דהן: נכתבו ואושרו פקודות לפינוי תושבים בעת חירום.

אלי בן-דהן: לצערנו, עדיין קיימים פערים מסוימים – בגזרת העוטף בין אפס ל-7 קילומטר מהגבול, בעיקר במבני החינוך הבלתי-פורמלי, במוסדות ציבור, חדרי אוכל, בתי כנסת ומזכירויות.

קארין אלהרר: לא הבנתי, אמורים להודות לכם על כל הטוב הזה?

אלי בן-דהן: בגזרה שבין 7 קילומטר ל-20 קילומטר קיימים פערי מיגון בכ-25% מהדירות הפרטיות של האוכלוסייה.

קארין אלהרר: מה קרה לכם?

אלי בן-דהן: יש עדיין פערי מיגון, כפי שאמרתי, בעיקר בגזרה שבין 7 ל-20 קילומטר, אבל המציאות שונה לחלוטין ממה שהוצג כאן.

אלי בן-דהן: אין ספק שהמיגון שקיים היום הוא הרבה הרבה יותר טוב ממה שהיה קיים לפני שמונה שנים ועשר שנים.

אלי בן-דהן: עד כאן – זו תשובת משרד הביטחון.

אלי בן-דהן: עכשיו תרשו לי בבקשה לומר גם תשובה אישית שלי.

אלי בן-דהן: רבותיי היקרים, לפני כ-14 שנים – קצת יותר מ-14 שנים – ממשלת ישראל החליטה שהיא צריכה להתנתק מעזה, שהיא צריכה לגרש 8,000 יהודים מעזה.

אלי בן-דהן: כולם שמעו את האזהרות, וכולם ידעו שהגירוש מעזה וההתנתקות מעזה יגרמו לכך שיהיו טילים על מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: וכאן, בכנסת הזאת, ישבו אנשים ואמרו: מה פתאום?

אלי בן-דהן: טילים?

אלי בן-דהן: מה פתאום?

אלי בן-דהן: אתם אויבי השלום, אתם מסכנים את השלום הנכסף.

אלי בן-דהן: כולם ישבו ושתקו.

אלי בן-דהן: היו גם כאלה שעודדו.

אלי בן-דהן: אני לא רוצה להזכיר פה שמות, מי שרוצה יודע.

אלי בן-דהן: היו גם כאלה שעודדו, אמרו: כן, הדבר הזה הוא נפלא, הוא מצוין.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל תשתפר.

אלי בן-דהן: מה, לא ידעתם?

אלי בן-דהן: מה, לא הזהרנו אתכם שיבואו טילים?

אלי בן-דהן: אני מסכים, רב-אלוף משה בוגי יעלון היה יוצא דופן, בהחלט היה יוצא דופן בעניין הזה.

אלי בן-דהן: הוא הזהיר והתריע שהגירוש מגוש קטיף ירע את מצב מדינת ישראל, יסכן את ביטחונה של מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: אבל האחרים שתקו, והיו גם כאלה שעודדו.

אלי בן-דהן: אז עם כל הכבוד, רבותיי היקרים, מי ששתק ומי שעודד לא יכול היום לומר לנו: רבותיי, מה עשיתם, או מה אתם עושים כדי להגן על מדינת ישראל?

אלי בן-דהן: תודה רבה.

קארין אלהרר: – – – שתיקחו היום?

קארין אלהרר: ממתי זה קרה?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני סגן השר.

מאיר כהן: שר התחבורה.

קארין אלהרר: אולי אתה תיקח אחריות?

קארין אלהרר: מה אתה אומר?

מאיר כהן: לאחר מכן אנחנו נאפשר דעה נוספת.

מאיר כהן: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חבריי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את הדאגה הכנה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר לתושבי עוטף עזה: נדמה לי שהיא דאגה אמיתית ומשותפת של כל אזרחי ישראל, בוודאי שוכני הבית הזה, מימין ומשמאל.

בצלאל סמוטריץ': יש מילה אחת שלא שמעתי, ואני לא מכוון אותה אישית לאף אחד אלא לאגף הזה, לצד הזה, לשמאל הישראלי.

אורנה ברביבאי: – – –

בצלאל סמוטריץ': שמאל זה לא מילה מגונה.

בצלאל סמוטריץ': לא יודע, אם אתם מתביישים בה אז תקומו ותגידו.

בצלאל סמוטריץ': אבל כן, שמאל.

בצלאל סמוטריץ': מילה אחת קטנה: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חרטה.

בצלאל סמוטריץ': אמר נכון סגן השר: אבן שטיפש אחד זורק לבאר, 20 חכמים לא יודעים להוציא.

בצלאל סמוטריץ': שנים אתם מטיפים לנסיגות, להענקת פרסים לטרור, למסירת שטחים מארץ ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אז נכון, היה ראש ממשלה מושחת – לא שלי, של כולנו.

קריאות: – – –

יזהר שי: ראש הממשלה שלך הצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': אז היה ראש ממשלה מושחת, שכעומק החקירה העמיק את העקירה ועשה את האיוולת הזאת – אבל זאת איוולת.

בצלאל סמוטריץ': נכון, בוגי?

בצלאל סמוטריץ': למעט אתה.

יזהר שי: נתניהו הצביע בעד, להזכיר לך.

בצלאל סמוטריץ': זאת איוולת שהשמאל הישראלי דחף לה במשך שנים.

יזהר שי: נתניהו הצביע בעד.

יזהר שי: יש פה מישהו שהצביע בעד הנסיגה?

יזהר שי: יש פה מישהו שהצביע בעד הנסיגה חוץ מנתניהו?

בצלאל סמוטריץ': מחא כפיים, חברים.

בצלאל סמוטריץ': כשגירשו את חבריי ואת משפחתי מגוש קטיף, ישבו השמאלנים במדינת ישראל בבתי הקפה ומחאו כפיים – –

אורנה ברביבאי: זה נותן לגיטימיות – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כשכל הביטחוניסטים חתמו.

בצלאל סמוטריץ': חפשו את הקריקטורות האלה על "ההתנתקות תביא ביטחון".

בצלאל סמוטריץ': לכמה אנשים היה את האומץ – שהיה לבוגי, נכון – לעמוד ולהגיד: האיוולת הזאת תביא טילים על מדינת ישראל?

יזהר שי: לנתניהו לא היה.

יזהר שי: לנתניהו לא היה.

בצלאל סמוטריץ': בואו נדבר על היום.

יזהר שי: לנתניהו לא היה אומץ.

יזהר שי: נתניהו הצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': מה אתם, הגיבורים הגדולים, המיליטריסטים הגדולים – –

יזהר שי: שלוש פעמים הוא הצביע בעד.

יזהר שי: שלוש פעמים ראש הממשלה שלך הצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': – – מה אתם מציעים?

בצלאל סמוטריץ': מה אתם מציעים?

אורנה ברביבאי: לקחת אחריות.

אורנה ברביבאי: לקחת אחריות.

בצלאל סמוטריץ': הרי אתם מציעים להחליף פרה בחמור – אתם מציעים למוטט את שלטון חמאס ואז להביא לשם את אבו מאזן.

בצלאל סמוטריץ': במילים פשוטות: לקחת את עזה, להכפיל אותה פי 20 ולשים אותה ביהודה ושומרון, מטר מנתב"ג, על הרכס ששולט טופוגרפית וביטחונית על רוב-רובה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאתם מציעים.

יעל גרמן: – – – תענה על המיגון.

יעל גרמן: האם אתה בעד מיגון או נגד מיגון?

בצלאל סמוטריץ': גבי, אתה עומד ועושה לי לא עם הראש.

בצלאל סמוטריץ': אתה מתנגד להקמת מדינה פלסטינית?

אורנה ברביבאי: מה זה קשור למיגון?

בצלאל סמוטריץ': זה לא מופיע בקמפיין שלכם?

בצלאל סמוטריץ': אתה מתנגד לגרש עוד עשרות אלפי יהודים מביתם בארץ ישראל?

יעל גרמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': הרי זה מה שאתם מציעים.

יזהר שי: זה לא מפריע.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ להציע את מה שאני מציע: לחזור חזרה לעזה – – –

יזהר שי: זה לא מפריע.

יזהר שי: אתה משקר.

יזהר שי: זה דבר שקר.

מאיר כהן: חברים, תאפשרו לשר לסיים.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר, אני לא נבהל, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': הרי אין לכם את האומץ להתייצב מול הציבור הישראלי ולהגיד: חברים, מי שרוצה שלום, שקט וביטחון לאזרחי ישראל צריך לשלוט בשטח.

בצלאל סמוטריץ': אין לזה תחליף.

יעל גרמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חצי מדינה תחת איום של טילים בגלל האיוולת של הבריחה מעזה, שאפשרה – –

יזהר שי: שראש הממשלה שלך הצביע.

יזהר שי: נתניהו הצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': – – את ההשתלטות של חמאס על עזה, וזה מה שיקרה פה בתוך דקה וחצי – בתוך דקה וחצי – אם, חלילה, אתם תעלו לשלטון ותשחזרו את אותה איוולת גם ביהודה ושומרון.

יזהר שי: נתניהו הצביע בעד.

יזהר שי: דבר עם נתניהו.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים.

בצלאל סמוטריץ': אין דרך אחרת חוץ מלהיות בשטח.

יעל גרמן: אנחנו מדברים פה על המיגון של עוטף עזה.

יעל גרמן: על מה אתה מדבר?

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ להישיר מבט לחברה הישראלית ולומר שכדי להביא ביטחון לאלה שיושבים כאן למעלה צריך לחזור לעזה – –

אורנה ברביבאי: תסתכל עליהם ותן להם ביטחון, תן להם מיגון.

בצלאל סמוטריץ': – – צריך לקחת שם אחריות.

בצלאל סמוטריץ': צריך להקים מחדש את ההתיישבות המפוארת בגוש קטיף.

יעל גרמן: ועד אז להגיד שיעופו עליהם טילים – – – מה הקשר?

בצלאל סמוטריץ': צריך לחזק את ההתיישבות ביהודה ושומרון בכל מקום, על כל הר.

יעל גרמן: תן להם מיגון.

אורנה ברביבאי: למה אתה לא נכנס לעזה?

בצלאל סמוטריץ': זאת הדרך היחידה להגיע לשלום – –

מאיר כהן: חברים, השר מסיים תכף, זהו.

מאיר כהן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': – – לשקט ולביטחון.

בצלאל סמוטריץ': אתם משחקים בנדמה לי.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ להישאר בשטח.

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ לחזור ולתקן טעויות עבר.

יעל גרמן: – – – ממשלה שאתה חלק ממנה – – –

בצלאל סמוטריץ': אין לכם אומץ לומר את האמת לאזרחי ישראל.

יעל גרמן: – – – לך אין אומץ.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, מה שאתם מציעים, גם בעזה, ובוודאי ביהודה ושומרון, זה להחליף פרה בחמור, כמו שאמרתי; לחזור על האיוולת הזאת.

אורנה ברביבאי: איזו תשובה אתה מחזיר להם?

אורנה ברביבאי: איזו תשובה אתה נותן להם?

בצלאל סמוטריץ': התשובה שאני נותן להם היא שקודם כול, מי שאשם במצבם הוא מי שיצר את הגירוש הנורא הזה מגוש קטיף והפקיר את עזה – –

אורנה ברביבאי: תסבלו.

אורנה ברביבאי: הוא אומר לכם: תסבלו.

בצלאל סמוטריץ': – – את השכנים שלהם, להשתלטות חמאס.

אורנה ברביבאי: תסבלו, זה מה שהוא אומר לכם.

בצלאל סמוטריץ': התשובה שאני נותן להם – בסדר?

בצלאל סמוטריץ': היא שלאורך זמן, כדי שהם יחזרו לחיות בשקט ובביטחון, אנחנו נחזור – –

אורנה ברביבאי: תסבלו.

אורנה ברביבאי: זו ממשלת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': – – אורנה, אנחנו נחזור.

בצלאל סמוטריץ': לא תהיה ברירה.

בצלאל סמוטריץ': ניקח אחריות, נפתח את שערי עזה להגירה, נוציא משם את האוכלוסייה הגדולה והלא-טבעית, אוכלוסיית פליטים שמתוחזקת במקום הזה כפצצת זמן עם מנגנון השמדה שמכוון כנגד מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה פתרון השורש.

יעל גרמן: – – –

אורנה ברביבאי: אתה מגרש את הציבור.

בצלאל סמוטריץ': תסתכלו לאזרחי ישראל בעיניים, תגידו להם את האמת, ותפסיקו לעשות פוליטיקה צינית על הגב של תושבי עוטף עזה ועוטף עזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אורנה ברביבאי: לא – – – עושה פוליטיקה.

אורנה ברביבאי: אזרחי – – – שאתה מעניש אותם.

בצלאל סמוטריץ': לא עטף עזה, תושבי עוטף ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו לעשות פוליטיקה צינית על גבם – –

אורנה ברביבאי: על חידלון, על חוסר החלטה אתה מעניש אותם.

בצלאל סמוטריץ': – – של תושבי עוטף ישראל הגיבורים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ואני חשבתי שכשתמונה לשר, משהו יתמתן בך.

בצלאל סמוטריץ': להתמתן?

בצלאל סמוטריץ': זה נורא מתון.

בצלאל סמוטריץ': נורא מתון.

מאיר כהן: מה קרה לך, תגיד לי?

קטי קטרין שטרית: אנחנו נותנים לו את הרוח הגבית.

קטי קטרין שטרית: הכול טוב.

מאיר כהן: קטי, תחשבי פעמיים.

קטי קטרין שטרית: לא, לא, לא, לא חושבת.

קטי קטרין שטרית: שר תחבורה רציני.

קריאות: – – –

קטי קטרין שטרית: שר תחבורה רציני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדעות נוספות.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אלי, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מאיר כהן: עכשיו אני אקפיד על דקה לכל דעה נוספת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, שר התחבורה – הוצאת לי את המילים מהפה – כנסת נכבדה, נציגי תושבי עוטף עזה, אי-אפשר לדבר על עזה, על המצב הביטחוני בעוטף, בלי להזכיר את הסיבות והנסיבות.

מרדכי יוגב: בהסכמי אוסלו ישראל ויתרה על שליטה ביטחונית בעזה.

מרדכי יוגב: בהתנתקות ויתרנו על שליטה אזרחית וביטחונית ונוצרה מדינת חמאס.

מרדכי יוגב: בימים אלה יש מי שהוגה לחזור על השגיאות בשטחים אחרים, בחשיבה שאם נוותר ונרצה שלום – עזה היא הוכחה חיה לכך שכל ויתור על שטח בארץ ישראל למען השלום הביא ויביא לעוד מדינת חמאס.

מרדכי יוגב: כשגירשנו את אחינו מגוש קטיף הבטחנו לעצמנו שאם יתקפו, נגיב בחריפות.

מרדכי יוגב: במקום זאת הבלגנו.

מרדכי יוגב: טעינו כשקראנו לצאת מעזה, ובעיקר זו הייתה טעות של שמאל, אבל כיום זו ממשלה שלנו, של הימין – להגן על תושבינו.

מרדכי יוגב: אם ילדים בעוטף עזה חוזרים להרטיב, ובגילים בוגרים, ראשי ארגוני הטרור צריכים לחזור לחשוש לחייהם, ואין מחלוקת בינינו פה, גם עם ראשי כחול לבן ואחרים.

מרדכי יוגב: אם שדות חקלאים וישראלים מוצתים באש הבלונים, תשתיות הפיקוד של הטרור צריכות להיפגע.

מרדכי יוגב: רק באמצעות הכוח וההרתעה נשיב את הביטחון ואת החוסן לתושבי עוטף עזה, עוטף ישראל, לאורך ימים ושנים.

מרדכי יוגב: לטווח הזמן הקצר והבינוני, אף שאיום בלוני הנפץ ועפיפוני האש אינו איום אסטרטגי, הוא מהווה בעיקר איום על השחיקה בחוסן של מבוגרים וילדים רבים בעוטף עזה.

מרדכי יוגב: אז שיהיה ברור: אנחנו לא סובלניים לשום טרור מכל סוג שהוא.

מרדכי יוגב: זה המסר שצריכים לשדר; אלה ההוראות שצריכות לרדת.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מרדכי יוגב: זו החובה של כל ממשלה לדאוג לביטחונם וגם לחוסנם של אזרחיה, ובמקום גבוה בסדר העדיפויות לתושבי העוטף בצפון, בדרום, לתושבי הספר – ואני מצדיע לכם.

מרדכי יוגב: לכן, ועם כל המורכבות והאי-רצון במלחמה בכלל ובמלחמה עכשיו, אין ברירה.

מרדכי יוגב: אם הסכמי הדיג והתשלומים לתושבי הרצועה לא ישיגו שקט מוחלט בגבול הרצועה, על ישראל לתקוף, וחזק.

מרדכי יוגב: לעתיד לבוא רצועת עזה היא חלק בלתי נפרד מארץ ישראל – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יוגב, דקה יש לרשותך ואתה מדבר כבר שתי דקות.

מרדכי יוגב: – – בפתרון ארוך טווח – –

מאיר כהן: אתה לא רוצה שאני אסגור לך את המיקרופון.

מאיר כהן: תכבד.

מרדכי יוגב: – – במוקדם או במאוחר – שתי שורות – ניאלץ לשוב ולכבוש את רצועת עזה, להשמיד בה את ראשי הטרור, להשיב את נעדרינו, לסייע, עם גורמים בין-לאומיים, לשיקום הרצועה וגם ליישבה מחדש בהתיישבות יהודית, כי רק במקום שעברה המחרשה ותעבור המחרשה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מרדכי יוגב: – – הוא יהיה גם הבסיס להשבת הביטחון והנורמליות לעזה ולסביבותיה.

מרדכי יוגב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת סילמן, בבקשה.

עידית סילמן: שלום לחבריי חברי הכנסת.

עידית סילמן: אני עומדת פה, האמת, די המומה מכל מה שאני שומעת.

עידית סילמן: כולם מדברים על העוטף, על חמאס, על עזה, על תחושת הביטחון, על צוק איתן.

עידית סילמן: נמצאים כאן אלופים שעלו, יושבים, ודיברו.

עידית סילמן: יש פה דיון על מיגון, שבוודאי הכרחי, אבל תמיד המיגון האמיתי שלנו היה האחריות ההדדית, שבאה לידי ביטוי באותם חיילים שמוכנים להקריב את עצמם, כדי שאנחנו – כן, אתם ואני – נמשיך לחיות, נמשיך להיות בכנסת ולעבוד פה למען אזרחי מדינת ישראל.

עידית סילמן: ערבות הדדית ואחדות הן לא מכבסת מילים, הן ערכים שמנחים אותנו פה במדינת ישראל.

עידית סילמן: אם אנחנו לא משיבים את החיילים שלנו, הבנים שלנו, אז אנחנו לא יכולים להתפלא שאין לנו מיגון.

עידית סילמן: תביאו את החיילים מידי חמאס בתנאים שלנו, עם הצבת גבולות ברורים, ותראו איך אנחנו נהיה מוגנים.

עידית סילמן: צריך להציב לחמאס גבולות, לחזור ולחזק את אותה התיישבות – –

מיקי לוי: – – – אבל את הממשלה – – –

עידית סילמן: – – לחזור ולחזק את אותה התיישבות בכל מקום – –

מיקי לוי: אבל את הממשלה.

מיקי לוי: תעשו משהו, למען השם – – –

עידית סילמן: – – ולשם אנחנו נחזור וניקח אחריות.

עידית סילמן: כן, לא מה שהיה אז.

מיקי לוי: אבל את הממשלה.

עידית סילמן: אין ספק שאנחנו חייבים במיגון ובדאגה לעוטף ישראל – כן, עוטף ישראל ולא עוטף עזה, כי הם עוטפים את כל אזרחי מדינת ישראל יום-יום, שעה-שעה.

עידית סילמן: אם ניסע לצפון אנגליה, אנחנו נראה את חומת אדריאנוס, שהאימפריה הרומית בנתה בשיא הכוח שלה בתחילת המאה השנייה, חומה אדירה שנועדה לעצור את אותם ברברים, ושני דורות אחר כך הברברים טיילו פנימה.

עידית סילמן: כי המיגון, חברים, הוא לא בחומות; הוא באנשים פנימה.

עידית סילמן: אנחנו לא יכולים להשאיר את תושבי הדרום, בהחלט, בלי מיגון, בלי מרכזי חוסן – –

מיקי לוי: אל מי את באה בטענות?

עידית סילמן: – – שכולנו עובדים בעבורם.

עידית סילמן: בוא, ירדנו גם אנחנו, והיינו שם, ואנחנו תומכים בהם.

מיקי לוי: למי את באה בטענות?

מאיר כהן: חברת הכנסת סילמן.

עידית סילמן: 61 שבועות באנדרטת חץ שחור.

עידית סילמן: אתה מוזמן.

מיקי לוי: למי את באה בטענות?

עידית סילמן: אבל אנחנו צריכים את הבנים ואת האזרחים שלנו עדיין שם.

מיקי לוי: – – –

עידית סילמן: יצאת לסיור שלם בעוטף – לא שמעתי מילה על הבנים.

עידית סילמן: יצאתם לסיור שלם בעוטף, כחול לבן – מילה לא שמעתי על הבנים שלנו.

מיקי לוי: – – – תחזירו – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סילמן.

עידית סילמן: הערכים של עם ישראל – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סילמן, חברת הכנסת סילמן, אני מבקש ממך לסיים.

מיקי לוי: – – –

עידית סילמן: – – הם גבולות הגזרה של ארץ ישראל, ערבות הדדית, אחדות ורעות.

עידית סילמן: בערבות ההדדית התורה לא כותבת שיש לעזור; היא נוקטת את המשפט הנוקב ביותר: שלא תוכל להתעלם.

עידית סילמן: אז אין לנו אפשרות להעלים עין יותר.

עידית סילמן: גם כשיורדים לסיורים בעוטף אי-אפשר להמשיך עם מיליונים ובלי להחזיר את הבנים.

מאיר כהן: חבר הכנסת סילמן.

עידית סילמן: ורק ביחד, מתוך אותם ערכים – – –

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

מאיר כהן: סליחה.

עידית סילמן: תודה רבה.

מאיר כהן: באמת, דעה נוספת זה דקה.

מאיר כהן: אני יודע שהכי קשה לכתוב נאום בדקה.

מאיר כהן: זה להגיד את הדברים הכי חשובים בדקה.

מאיר כהן: אז אנא מכם.

עידית סילמן: – – – אף אחד שם לא דיבר על הבנים.

עידית סילמן: דיברו על הרבה דברים.

מאיר כהן: אני מודה לך על הדברים שלך.

עידית סילמן: – – – כל האלופים – – –

מיקי לוי: – – –

קטי קטרין שטרית: אבל אתם עשיתם הצגה – – –

מיקי לוי: – – –

קטי קטרין שטרית: עשיתם הצגה – – – עשיתם הצגה פה, מדברים על הבנים – – –

מיקי לוי: – – –

קטי קטרין שטרית: עשיתם הכול הצגה.

מיקי לוי: – – – כאילו את באופוזיציה.

מיקי לוי: אבל אי-אפשר לצעוק על האופוזיציה.

עידית סילמן: – – – הגיע לעוטף – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת לוי, א.

מאיר כהן: תודה רבה על הדיון הער.

קריאה: בזכות הנשים.

קריאה: בזכות נשים צדקניות.

מאיר כהן: בבקשה, עידן.

מאיר כהן: מהצד, אדוני.

עידן רול: – – – ביקשתי לדבר שלוש דקות – – –

מאיר כהן: לא, אז זה לא עכשיו.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת רול, אחרי שהשר יציג את הצעת החוק, אנחנו פותחים לדיון של שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אני חייב לפתוח ולהתייחס לדבריו של השר, חבר הכנסת סמוטריץ'.

עודד פורר: דיברת על ההתנתקות שאתה ואני – גם אני הייתי ממתנגדיה, אבל אתה עדיין יושב בממשלה שראש הממשלה שלה ושר החוץ שלה, שניהם, הצביעו בעד תוכנית ההתנתקות.

עודד פורר: אז גם כשמדברים על האירוע הזה שווה לשים את העניין בקונטקסט.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עודד פורר: זה – פעם אחת.

עודד פורר: פעם שנייה – יותר מזה, אתה יושב בממשלה שהיא ממשלה כנועה, שהולכת להסדרה מול ארגון טרור, שמוותרת על כל הנכסים האסטרטגיים שלה, שמבליגה על ירי – –

קטי קטרין שטרית: ותוך 48 שעות מחסלים את הנייה.

עודד פורר: – – שמבליגה על ירי – – –

קטי קטרין שטרית: ותוך 48 שעות מחסלים את הנייה.

עודד פורר: בסדר, תמשיכו לצעוק את זה, אבל עדיין ראש הממשלה – –

קטי קטרין שטרית: – – –

עודד פורר: – – ראש הממשלה שלכם, בקבינט שלכם, לא נותן לעשות שום פעולה בעזה.

עודד פורר: ולאחר ירי של למעלה מ-1,000 רקטות על יישובי ישראל, למעלה מ-1,000 רקטות על יישובי ישראל, הממשלה הזאת מבליגה – –

קריאה: לא ייאמן.

קריאה: מה שרואים מכאן לא רואים משם.

עודד פורר: – – גם כשאתם יושבים בקבינט שלה.

עודד פורר: ולא רק שהיא מבליגה – היא משלמת פרוטקשן לחמאס – –

קטי קטרין שטרית: – – –

עודד פורר: – – לאורך כל התקופה הזאת.

עודד פורר: אז אני מציע שבמקום לצעוק פה חזק, תנסו לטפל, או לפחות לכפות על הקבינט – שאתם יושבים שם היום – את הדרך הנכונה לטיפול בטרור הזה.

קטי קטרין שטרית: למה לא עשיתם את זה כשישבתם שם?

עודד פורר: את הדרך הנכונה.

מאיר כהן: קטי, חברת הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עודד פורר: רגע, יש לי רק את הנושא האחרון, אדוני, וזה בהתייחסות לנושא הדיון, וגם כאן יש לי טענות לממשלה.

מאיר כהן: אה, רק עכשיו אתה מתייחס לדיון?

עודד פורר: תשמע, שעה צועקים עליי ואני עונה להם, אז רק בעניין הזה, במשפט אחד, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

עודד פורר: חבר'ה, אתם יושבים בממשלה בלעדינו כבר מנובמבר 2018.

קרן ברק: וכשישבת – – –

עודד פורר: אנחנו נמצאים כבר במחצית השנייה של 2019, ומאז שילמתם למעלה מ-100 מיליון דולר לארגון הטרור – –

קרן ברק: – – – מה היה שונה?

עודד פורר: – – אז אני מציע שלפחות תשמרו על הפה שלכם סגור – –

קטי קטרין שטרית: – – –

עודד פורר: – – כשאתם באים לפה וצועקים ומגינים.

קטי קטרין שטרית: אבל עודד – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: עודד, בבקשה.

עודד פורר: עכשיו לעניין עצמו – ואת זה אני גם אומר לך, בצלאל, מרגע שמונית לשר.

עודד פורר: בצלאל – אני רק אחכה שהם יסיימו את השיחה.

מאיר כהן: לא, לא, יש לנו ב-13:00 השבעה של המבקר.

מאיר כהן: אני אפסיק אותך, זהו.

עודד פורר: מאז התחילו בלוני התבערה, לא הגיע שר אחד לתושבי עוטף עזה.

עודד פורר: לא הגיע ראש הממשלה ושר הביטחון ולא שר אחר לדבר עם התושבים, לשמוע אותם ולפחות להגיד להם את העמדה של הממשלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עודד פורר: בינתיים הם שומעים את זה מהחמאס, לא מנציגי הממשלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, אני מתנצלת ממש שאני הולכת לדבר רק על המיגון ולא על שום דבר אחר.

יעל גרמן: אני דווקא רוצה להתחיל בסיפור של חברה שלי שגרה בעוטף, בצאלים, ובכל פעם שיש ירי על האזור אני מתקשרת אליה.

יעל גרמן: באחת הפעמים היא אמרה: בואי אני אתאר לך, יעל, מה אני עושה עכשיו.

יעל גרמן: אני עומדת עכשיו במסדרון, כי לי אין מיגון, ואני רק מקווה שהטיל לא יפגע קרוב כך שכל המסדרון והבית ייפול על ראשי.

יעל גרמן: כמוה ישנם עשרות אלפים, מפני שמטווחים את האזורים האלה, של צאלים ואורים ותלמי אליהו ועוד ועוד.

יעל גרמן: לא יכול להיות שהאנשים האלה יהיו ללא מיגון.

יעל גרמן: זו החובה שלכם, של הממשלה, למגן, ולא צריך לחכות לבג"ץ, כמו שהיה ב-2007, שאילץ את הממשלה למגן את כל כיתות הלימוד בצאלים; סליחה, בשדרות ובכל אזור העוטף.

יעל גרמן: מה אתם רוצים, שבג"ץ יאלץ אתכם?

יעל גרמן: אנחנו דורשים שתושבי הדרום לא יהיו שקופים; אנחנו דורשים שתמגנו מעבר ל-7 קילומטר, ושתמי לא תצטרך לעמוד במסדרון ולהתפלל שהבית לא ייפול עליה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, ראש הממשלה מזלזל בתושבי עוטף עזה, לא סופר אותם, לא יורד לעוטף, לא יורד למקומות המותקפים, לא נותן הסברים, לא מסתכל לתושבי העוטף בעיניים.

מיקי לוי: אולי אין לך תשובות, אבל לפחות תרד, תחבק אותם, תגיד להם מה אתה מתכוון לעשות, מה המדיניות שלך.

מיקי לוי: הרי לא יכול להיות שאין לך מדיניות.

מיקי לוי: בעצם יכול להיות.

מיקי לוי: ארבע שנים אתה לא עושה כלום.

מיקי לוי: כלום.

מיקי לוי: להחיל, לעשות; להחיל, לעשות.

מיקי לוי: תרד ותדבר איתם.

מיקי לוי: המצב הזה לא יכול להימשך כך.

מיקי לוי: תסתכל עליהם בטלוויזיה.

מיקי לוי: עיניהם בוכות.

מיקי לוי: הם מגיעים עם חולצות אדומות לריאיון כדי לסמל את האש המשתוללת.

מיקי לוי: חייהם הפכו גיהינום.

מיקי לוי: רד, תדבר איתם, תסתכל להם בעיניים ותגיד להם מה דעתך, או אולי אתה פוחד.

מיקי לוי: יכול להיות שאתה פוחד.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: אחריה – ע'דיר כמאל מריח.

מאיר כהן: היא האחרונה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, שמעתי את התגובה של סגן השר ושל שר התחבורה, ואני חייבת לומר שנשמטה לי הלסת, כי עשה רושם שהם יושבים באופוזיציה כבר ארבע שנים.

קארין אלהרר: יש להם תוכניות, הם רוצים לספח, יש להם פתרונות, אבל מה קרה?

קארין אלהרר: ארבע שנים לא עשיתם כלום חוץ מליילל שאין לכם משילות.

קארין אלהרר: כשרציתם להעביר חוקים הזויים, הכול עבד פיקס; כשצריך לפתור בעיות של אנשים – שם, או-הו-הו, רגע, בואו נדבר על זה.

קארין אלהרר: תנו לנו למשול.

קטי קטרין שטרית: צאלים לא בעוטף.

קארין אלהרר: זה הדבר הראשון.

קארין אלהרר: כן, צאלים לא בעוטף, אבל זו מדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: כן, צאלים לא בעוטף.

קארין אלהרר: שמעת על זה, קטי?

קטי קטרין שטרית: צאלים לא בעוטף.

קריאה: צאלים לא בעוטף.

קארין אלהרר: צאלים לא בעוטף, אבל הם עדיין חוטפים.

מאיר כהן: זה בדיוק – – –

יעל גרמן: זה ליד בסיס צאלים, והיא מטווחת באופן קבוע.

קריאה: אופקים יותר קרובה, אגב.

קארין אלהרר: גם באופקים אין מיגוניות כמו שצריך.

קארין אלהרר: והדבר השני, אדוני יושב-ראש הכנסת: תראו, ממשלה – אולי צריך להזכיר להם – ממשלה אמורה לדאוג לאזרחים ולתושבים.

קארין אלהרר: עד כאן לא שמעתי מילה וחצי מילה על איך יכול להיות מצב שאין פסיכיאטר במרכזי החוסן; עד כאן לא שמעתי מילה וחצי מילה איזה פתרון אתם נותנים.

קארין אלהרר: שמעתי רק: לקחו לי, שתו לי; לקחו לי, שתו לי.

קארין אלהרר: מעבר לזה – שום דבר.

קארין אלהרר: כל מה שיש לי להגיד לכם: תסתכלו לאנשים בעיניים, וקודם כול תתביישו.

קארין אלהרר: אחרי זה תתחילו לעבוד.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מריח, בבקשה – אחרונת הדוברים, ואז יעלה שר המשפטים ויציג את הצעת החוק.

ע'דיר כמאל מריח: אנחנו דנים במימון המיגון, ופתאום אני שומעת את בצלאל סמוטריץ' מבקש מאיתנו להתנצל.

ע'דיר כמאל מריח: סליחה.

ע'דיר כמאל מריח: להתנצל?

ע'דיר כמאל מריח: סליחה, על מה?

ע'דיר כמאל מריח: על מה בדיוק להתנצל, על זה שהממשלה הזאת לא ממלאת את תפקידה ולא מממנת את המיגון?

ע'דיר כמאל מריח: על שגופים פרטיים נאלצים לממן ולשלם כ-30 מיליון דולרים?

ע'דיר כמאל מריח: זה מה שעשתה הקרן לידידות – היא שילמה בעצמה, במקום שהממשלה תשלם על המיגון של הפריפריה.

ע'דיר כמאל מריח: אתה מבקש מאיתנו להתנצל?

ע'דיר כמאל מריח: אתה יודע מה, אולי באמת נתנצל ונגיד סליחה לאזרחים על שיש כאן ממשלה שהיא לא מתפקדת; ממשלה שהזניחה לא רק את האזרחים בפריפריה אלא את כל אזרחי המדינה; ממשלה שבה במדינה הזאת אין בתי חולים, אין מספיק תורים, אין מספיק כוח אדם שיתפעל את מערכת החינוך; שאין כל כך הרבה דברים ואין מספיק אנשים שימצאו פתרונות לבעיות הרבות שיש לנו.

ע'דיר כמאל מריח: אז באמת, בצלאל סמוטריץ', אולי אפשר להתנצל על זה שאתם קיימים פה ועל זה שטיפחנו את הקיצוניות הזאת.

ע'דיר כמאל מריח: באמת סליחה – מהאזרחים ולא ממך.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן, חברים, שימו לב, יש כמה אפשרויות: או להסתפק – אני מדבר למציעים – או להסתפק בדיון הזה, או להעביר את זה לאחת הוועדות.

מאיר כהן: קיימות היום שתי ועדות זמניות – ועדת הכספים זמנית וועדת חוץ וביטחון זמנית.

מאיר כהן: אם ככה, מה אתם מציעים?

יעל גרמן: לדעתי, לוועדת החוץ והביטחון.

יעל גרמן: אי-אפשר להשתיק את זה, זה צריך להיות נדון – – –

גבי אשכנזי: בחו"ב.

מאיר כהן: אוקיי, בחו"ב, בסדר גמור, אבל זה דורש הצבעה, אנחנו נצביע על זה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה שמאשרת את הבקשה של המציעים להעביר את זה לוועדה הזמנית של חוץ וביטחון.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

מאיר כהן: 13 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: המשך הדיון בהצעה לסדר-היום יועבר לדיון בוועדת החוץ והביטחון הזמנית.

מאיר כהן: מזכירות הכנסת תדאג לזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/1289).

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אני מזמין את שר המשפטים להציג את הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: ההצעה הזאת קיבלה פטור מחובת הנחה בכפוף להנחה על שולחן הכנסת.

מאיר כהן: אדוני.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: חבריי חברי הכנסת, חוק חדלות פירעון הוא חוק שהמלאכה, מלאכת החקיקה, החלה בו לפני שנים והושלמה במרץ 2018 כשהוא עבר בקריאה שלישית בכנסת, כאן.

אמיר אוחנה: החוק נועד לייצר הלימה בין הסנקציות והאמצעים שאפשר לנקוט כלפי חייב אל מול היעילות שבהגשמת מימוש החוב לנושים – להבדיל ממצב של lose–lose, שבמסגרתו גם החייב מאבד את חייו וגם הנושה מאבד את חובו.

אמיר אוחנה: החוק עבר, כאמור, והוא קובע הסדרים שונים שאמורים להיקבע בתקנות שתעבורנה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

אמיר אוחנה: הייתה ציפייה שתורכב הממשלה ואז תוקם גם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אמיר אוחנה: הציפייה הזאת, כידוע, לא התממשה, והחוק שאמור להיכנס לתוקף בספטמבר שנה זו בעצם נותר ללא חלק מרכזי בו.

אמיר אוחנה: אני מדבר על אותו חלק שהיום אנחנו מבקשים לדחות את מימושו בתשעה חודשים, החלק שנוגע למינוי נאמנים.

אמיר אוחנה: זה חלק מרכזי, זה חלק מהותי בחוק, ובלי כניסתו של הסעיף הזה לתוקף אנחנו נשארים במצב של בלבול ואנדרלמוסיה במשק.

אמיר אוחנה: לכן, מה שאנחנו מבקשים זה לדחות את אותו חלק שנוגע למינוי נאמנים.

אמיר אוחנה: אני מבין שיש הסכמה על כך בכל חלקי הבית.

אמיר אוחנה: זה לא עניין של ימין ושמאל, זה עניין שמבקש לייצר יציבות במשק.

אמיר אוחנה: ההסדר הקיים כיום ימשיך להתקיים בתוקפו עד שנחזור מהבחירות, וועדת החוקה, חוק ומשפט תדון ותתקין תקנות לעניין מינוי נאמנים.

אמיר אוחנה: זו הבקשה, ואני מבקש מהכנסת להצביע בעדה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, היות שזה לקריאה ראשונה, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: הרשימה סגורה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבי ניסנקורן.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אוקיי, סליחה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עידן רול, בבקשה.

מאיר כהן: עכשיו נקפיד על שלוש דקות, והפעם כן אסגור את המיקרופון אם תחרגו.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: הרשימה סגורה, מיקי.

עידן רול: אתם תרשו לי לדבר, למרות – –

מאיר כהן: לזה התכוונת?

עידן רול: – – שעברנו להצעת חוק – – –

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: אוקיי, בסדר, מאה אחוז, מיקי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עידן רול: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אתם תרשו להמשיך לדבר על מצב העוטף.

עידן רול: בתור ילד שביקר המון בעוטף עזה – יש לי משפחה בקיבוץ נירים – תמיד הייתי מאוהב באזור הזה.

עידן רול: היה להם – עדיין יש להם – עץ גויאבות, קני סוכר שהיינו קוטפים ואוכלים, הבריכה של הקיבוץ, הדשא הזה, הירוק, וזה שהדלתות תמיד פתוחות.

עידן רול: למישהו שגדל בסוג של עיר קטנה זה היה נראה לי מדהים.

עידן רול: היום אני עדיין מבקר הרבה בעוטף, אבל בנסיבות שונות לגמרי.

עידן רול: היום אני מבקר כדי לשמוע את בני הנוער מדברים על ההתמודדות שלהם, על הפחדים שלהם מעוד קיץ אבוד, על הורים שמדברים על מציאות שבה צריך למלט ילדים מהאוטו תחת צבע אדום, על דור שלם ש-20 שנה כמעט גדל בצל של חרדה ומתח נפשי שיש להם מחיר ברור.

עידן רול: אני לא חושב שתושבי עוטף עזה דורשים פתרון מיידי; אני חושב שהממשלה עושה פה קומבינה.

עידן רול: זה שמציגים את זה כאילו דורשים ברגע זה או שכובשים את עזה כיבוש מלא או שלא עוזרים לכם, זה פשוט ללעוג לצורך האמיתי והקיומי של אותם אזרחי מדינת ישראל.

עידן רול: יש פה קשת רחבה של דברים שאפשר לעשות, ואי-אפשר להתחבא כל פעם רק מאחורי אוזלת היד הממשלתית שאין שום תוכנית מדינית או ביטחונית.

עידן רול: תושבי העוטף דורשים קודם כול סיוע כלכלי וסיוע נפשי.

עידן רול: כשתקציב של מרכזי החוסן עומד על 3.5 מיליון ש"ח לשנה בערך, ועדיין צריך כל פעם להתחנן שהוא יתקיים ויגדל, יש פה בעיה.

עידן רול: במקום להציג אותם כאיזשהו חלק מהאוכלוסייה שכל הזמן דורש: תראו אותי, הגיע הזמן שראש הממשלה יתחיל לראות אותם; הגיע הזמן שייתנו תקנות פיצוי אחרות לגמרי, והגיע הזמן שיבינו שעסק יש לו נזק לא רק ביום שבו לא הולכים ללימודים וההורים בבית, אלא השחיקה הכלכלית של עסקים קטנים היא יום-יומית.

עידן רול: הגיע הזמן שיבינו שגם אם אין כרגע סבב לחימה – עוד מושג מושמץ שהממשלה קיבעה כדבר נורמטיבי – עדיין צריך לתת להם, פעם בשנה לפחות, חופשת התרעננות בשביל הנפש, בשביל לתת לילדים שפיות, בשביל לתת להם כוחות להמשיך ולהיות אזרחים כל כך נאמנים, כל כך ציונים; שלא פעם אני מוצא את עצמי נמצא בעוטף ובשדרות ואומר להם: אתם פשוט טובים מדי, אתם סבלניים מדי, אתם צריכים להפוך שולחנות.

עידן רול: יש פה אנשים שהם טובים מספיק בשביל להקים את המדינה הזאת, יש פה אנשים שהם טובים מספיק בשביל לשרת בקרבי, הם טובים מספיק בשביל לשלם מיסים, אבל עבור הממשלה הזאת הם פשוט שקופים.

עידן רול: וכל דבר אחר זה באמת ללעוג עוד יותר, להוסיף חטא על פשע – להגיד שזה לא ככה.

עידן רול: ראש הממשלה תמיד מתגאה בהיותו מפקד לשעבר בצבא.

עידן רול: גם אני הייתי מפקד בצבא.

עידן רול: מפקד בצבא דואג קודם כול לחיילים שלו; הוא תמיד רואה את טובתם; הוא תמיד דואג לרווחה שלהם; הוא מעדכן אותם ומסביר להם – – –

עוזי דיין: לא – הוא דואג קודם כול למשימה ולאנשים.

עידן רול: הוא מעדכן אותם על הרציונל ומסביר להם.

עידן רול: תושבי עוטף – –

עוזי דיין: הוא קודם כול דואג למשימה.

עידן רול: – – עזה, עוד לפני סיוע, ועוד לפני הגדלת מרכזי החוסן, ועוד לפני סיוע כלכלי, פשוט רוצים שנתניהו, ראש הממשלה, יראה אותם.

עידן רול: הם רוצים לא לשמוע על הסדרה או על הפסקת אש עם החמאס.

עידן רול: הם רוצים שמישהו ירד לשם, יסתכל להם בעיניים ויגיד: עוד אין לי פתרון, אבל אכפת לי.

עידן רול: ראש ממשלה שלא עושה את הדבר המינימלי הזה, לא רק שהוא לא מתנהל כמו מפקד, הוא גם בשום צורה לא מתנהג כמו מנהיג.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה, ואחריו – אלון שוסטר.

מאיר כהן: שלוש דקות, כבודו.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נמצאים כאן בדיון על תיקון לחוק שלמעשה הוא חוק שבא לטובת הציבור, חוק שלא מתממש בגלל חוסר אחריות של בן אדם אחד, שהוביל אותנו למצב הזה שהולכים לבחירות באופן שלא קרה מעולם במדינה הזאת.

שלמה קרעי: ואני רוצה לדבר על חוק לא ממומש, שדיברנו עליו בוועדת הכספים בתקופה האחרונה, וזה לא בגלל שהלכנו לבחירות, אלא החוק לא ממומש כי לא מתכוונים לממש אותו.

שלמה קרעי: אני מדבר על גני הילדים של החינוך המיוחד במוסדות של המוכר שאינו רשמי.

שלמה קרעי: מה שקרה, שמשרד החינוך החליט שגני הילדים – לעבור על החוק, למעשה.

שלמה קרעי: החוק קובע שבחינוך המיוחד אין הבדלים בין זרמים.

שלמה קרעי: הרי אין שום תירוצים של לימודי ליבה, אין תירוצים אחרים, כאלה ואחרים, והחוק קובע שבחינוך המיוחד כולם מקבלים את אותו תקציב ואותה הזדמנות.

שלמה קרעי: בעצם אלו הילדים שהכי צריכים את החמלה החברתית שלנו כנבחרי ציבור.

שלמה קרעי: בתי הספר של החינוך המיוחד ערערו על זה לבג"ץ, ובג"ץ הורה למשרד החינוך לתת את אותו תקציב שהוא נותן גם במוסדות הרשמיים.

שלמה קרעי: ומשרד החינוך אמר: טוב, בג"ץ אמר לי שנעשה את זה רק לבתי הספר, הוא לא אמר לי גם לגנים, אז אני לא אעשה לגנים, כי מי שמנהל את המדינה זה בג"ץ.

שלמה קרעי: אנחנו לא יודעים לנהל את המדינה כנבחרי ציבור – אנחנו צריכים לקבל הנחיות מבג"ץ.

שלמה קרעי: אז הדבר הזה הוא שערורייה.

שלמה קרעי: עשר שנים זה קורה.

שלמה קרעי: אני ביקרתי בשבוע שעבר במוסד של 1,000 ילדי חינוך מיוחד במודיעין עילית, מהמוסדות של המוכר שאינו רשמי, ופשוט לראות את הילדים – לא היה אפשר להישאר שם יותר מחצי שעה או שעה של סיור.

שלמה קרעי: זה לראות את הילדים המסכנים והמוגבלים שקשה להם והם גם צריכים לשנורר תרומות מאנשים, כי משרד החינוך לא רוצה.

שלמה קרעי: אז מה שעשינו בוועדת הכספים, למעשה כמעט כל חברי הכנסת הזאת, כל חברי הוועדה, קואליציה ואופוזיציה – חבר הכנסת ניסנקורן וחברי הכנסת מהליכוד ומכל סיעות הבית התנגדו להעברות תקציביות למשרדי החינוך והאוצר עד שהעוולה הזאת לא תתוקן.

שלמה קרעי: למעשה, עדיין אין הסכמה בנושא הזה.

שלמה קרעי: הדבר הנוסף הוא שפניתי ליושב-ראש ועדת החינוך שייבחר היום בבקשה לקיים דיון מיוחד בנושא הזה של אותם גני ילדים, שגם הם ייכנסו למסגרת תקציב.

שלמה קרעי: אני קורא כאן מעל – – –

מיקי לוי: שלמה, אתה יודע מה הפתרון – שכולם יהפכו להיות רשמי, ונגמרה הבעיה.

מיקי לוי: על זה תיאבקו.

שלמה קרעי: משרד החינוך לא רוצה.

שלמה קרעי: אני דיברתי על זה עם מנהלת בית הספר.

שלמה קרעי: היא אמרה: אנחנו רוצים להיכנס לרשמי.

שלמה קרעי: משרד החינוך שולח אלינו ילדים.

שלמה קרעי: הוא לא רוצה אותנו בתוך הרשמי.

שלמה קרעי: הוא לא רוצה אותנו – – –

מיקי לוי: פעם ראשונה שאני שומע על זה.

שלמה קרעי: כן, זה חינוך מיוחד.

שלמה קרעי: אין להם שום דבר.

שלמה קרעי: משרד החינוך מבקר אותם בכל הביקורות – – –

מיקי לוי: על זה צריך להיאבק.

מאיר כהן: תודה רבה.

שלמה קרעי: בוודאי.

שלמה קרעי: אז על זה אני נאבק.

שלמה קרעי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת שוסטר, בבקשה.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: יש עם זה, מיקי, יש עם זה סיפור לא קטן.

מאיר כהן: זה קצת לא ברור גם לי.

מאיר כהן: סיפרו לי שהם רוצים להיכנס והם לא – די דוחקים אותם החוצה.

אלון שוסטר: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים בנושא של חדלות פירעון ושיקום כלכלי, והינה אנחנו חוזרים אל האזור המוכה והחבול, עוטף עזה, שבו אנשים מופלאים מתעקשים לבנות את ביתם אל מול עזה, כאשר האויב ממול מכה בהם, והמדינה שלהם לא עושה את מה שהיא יכולה.

אלון שוסטר: אני אתן לכם כמה דוגמאות: ניר היה כאן, בוועדת הכספים הזמנית, והציג בשם מסעדנים בעוטף עזה את המציאות הבלתי-הוגנת.

אלון שוסטר: אומרים לפעמים הזויה – היא לא הזויה; הזויה זה משהו שמישהו הוזה אותו.

אלון שוסטר: היא פשוט לא הוגנת.

אלון שוסטר: ניר הגיע כסטודנט למכללת ספיר, למד, התאהב במקום, התאהב בבת המקום, הקימו משפחה, התיישבו בקיבוץ ניר עם, קילומטר וחצי מהגבול, בנו את ביתם בתוך היישוב, שמקים את עצמו אחרי משבר קשה.

אלון שוסטר: והוא הקים מסעדה – מסעדה, את סושימוטו במול – –

מאיר כהן: בשדרות.

אלון שוסטר: – – במול 7 בשדרות, על הגבול של – אגב, שער הנגב, בהסדר גבולות, הסכם גבולות, עובר לשדרות, רק שמשרד הפנים יחתום סוף-סוף על הסכם שחתום כבר מזמן.

אלון שוסטר: אני חתמתי עם ראש העיר לפני כמעט שנה, ומשרד הפנים מתמהמה.

אלון שוסטר: בכל מקרה, המסעדה קיימת שם, וכאשר יש סבב, סביבון, שבקושי מרגישים אותו במקומות אחרים בארץ, מה שקורה שם זה שאוטומטית – במקרה זה יצא בסיום תואר, במעין מסיבה, אירוע סיום תואר במכללת ספיר.

אלון שוסטר: החבר'ה בונים על דבר כזה, כי באים לפני, באים אחרי, משפחות, וכמובן כולם חזרו הביתה ולא הגיעו.

אלון שוסטר: נשארים עם מלאים של ציוד, מה זה, של חומרים, אז אתם מבינים שדגים לא בדיוק אפשר לשמור, והלכה הסחורה, הלכו ההכנסות.

אלון שוסטר: יש אפשרות לקבל החזר בנוהל סביר רק לימי עבודה, אבל איפה ההחזר על משאבים שהלכו, על ציוד, על סחורה שמתקלקלת?

אלון שוסטר: ואיפה ההחזר המהיר, הפשוט, כפי שמדינה שרוצה לחזק את תושביה וסוחריה ויזמיה אשר על הגבול הייתה צריכה לעשות?

אלון שוסטר: זה ניר – עסקים קטנים, תיירות, מסעדנות; כל מה שהיינו צריכים לעשות, לעודד ולשפר במסגרת אותו דרום אדום מתמשך שיש לו התחלה ואין לו קצה.

אלון שוסטר: יפתח – יפתח גר באחד היישובים באזור.

אלון שוסטר: יש לו כמה ילדים, אשתו עובדת לעיתים מחוץ לארץ והוא נשאר עם הילדים.

אלון שוסטר: הוא גם מנהל מפעל בעיר קטנה בעוטף עזה, מפעל של עשרה פועלים.

אלון שוסטר: אבל ליפתח יש ילדה בת 13-12 שמתוקף הנסיבות, כמו הרבה מאוד ילדים, היא לא מוכנה להישאר בבית לבד.

אלון שוסטר: לא מוכנה להישאר בבית לבד, בת 13-12, ואנחנו את המצב הזה מכירים, וזה אומר שיפתח, שהוא מנהל מפעל, יכול להגיע רק בשעה 08:30 למפעל.

אלון שוסטר: והאחרון שאני אזכיר זה מאור, שהוא חקלאי בן חקלאי, היה פעם תלמיד שלי.

אלון שוסטר: במשך חמש שנים, חמש שנים מס רכוש גורר אותו בנושא השמאות על אובדן כספי עצום בצוק איתן.

אלון שוסטר: שלושה אנשים – שלושה סיפורים.

אלון שוסטר: אנא מכם, לפתור את הבעיה שלהם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יזהר שי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת גרמן.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה דיון על חדלות פירעון, אבל ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על חדלות תפקוד – חדלות תפקוד של ממשלת ישראל, של ראש ממשלת ישראל, של הקואליציה שסובבת אותו, זאת שהוא הרכיב בעבר וזאת שהוא לא הצליח להרכיב.

יזהר שי: עמד פה לא מזמן כבוד השר סמוטריץ' – שיהיה לך הרבה הצלחה, השר סמוטריץ', הצלחתך הצלחתנו, אבל איך אתה עומד פה ומסתכל לצד ימין של הכנסת ומחפש פה את האנשים שאשמים במה שקורה בעזה בשעה שיש אדם אחד סביב לשולחן הזה, שולחן הממשלה, ולדעתי גם בכלל, בכל הצד הזה של הכנסת, יש אדם אחד שהצביע עבור הנסיגה מעזה, אדם אחד שהצביע עבור פינוי גוש קטיף.

יזהר שי: אתם יודעים מי האדם הזה?

יזהר שי: קוראים לו בנימין נתניהו – זה שמנסה להכחיש את ההיסטוריה, לשנות אותה, להטעות ולסובב סיבובים.

יזהר שי: חבריי היקרים בצד הזה של הכנסת, בנימין נתניהו הצביע לא פעם אחת אלא שלוש פעמים בכנסת ישראל על פינוי גוש קטיף, אז אל תבואו להטיף לנו, אל תבואו לספר לנו סיפורים.

יזהר שי: הוא גם זה שעמד לפני כעשר שנים בשידור חי, מלא רהב ושחצנות, ואמר: אני אמגר את חמאס.

יזהר שי: אתם זוכרים את זה, חבריי בליכוד?

יזהר שי: אני אחזיר את הביטחון ליישובי ישראל, לתושבי ישראל, לעוד כל מיני מקומות, אני ואני ואני, ושום דבר לא קרה.

יזהר שי: ראש ממשלת ישראל בכישלון מוחלט בכל מה שקשור למדיניות בעזה, לביטחון תושבי עוטף עזה, שבאו לבקר אותנו כאן היום.

יזהר שי: ליבי אתכם – עוטף ישראל בכלל, לא עוטף עזה.

יזהר שי: ממשלת ישראל לא מתעניינת בכם.

יזהר שי: אתם יודעים למה היא לא מתעניינת בכם?

יזהר שי: כי אתם שקופים, אתם לא ראויים לתשומת לב של ראש ממשלת ישראל.

יזהר שי: אתם יודעים למה?

יזהר שי: כי הוא עסוק, הוא עסוק בדברים מאוד חשובים.

יזהר שי: הוא עסוק בפיזור הכנסת ובהכנסת מדינה שלמה למערכת בחירות מיותרת, בזבזנית, מערכת בחירות מושחתת שאין כמוה, מסיבה אחת בלבד.

יזהר שי: והסיבה הזאת היא לא הביטחון בעזה, היא לא שלומם של תושבי עזה, היא לא בעיותיהם הרבות של תושבי ישראל: שדה דב, שפונה אתמול, תושבי אילת שעכשיו צריכים לכלכל את צעדיהם מחדש, הבעיות הקשות בגירעון המתפתח, הבעיות הקשות בכל פינה ושעל במדינת ישראל, הבעיות החברתיות, הפערים.

יזהר שי: הכול הלך הצידה, ועם זה גם הביטחון של תושבי עזה.

יזהר שי: ולמה כל זה הלך הצידה?

יזהר שי: כי ראש ממשלת ישראל הוא חדל-תפקוד, הוא לא מתפקד, ועימו ממשלה שלמה שאיננה מתפקדת, קואליציה מפורקת שמחפשת אשמים, והפכה את כולנו ובראשנו את תושבי עוטף ישראל, עוטף עזה, לשקופים.

יזהר שי: זוהי חדלות הפירעון האמיתית של ממשלת ישראל.

יזהר שי: תודה רבה.

מאיר כהן: שי, כשהיה אפס-אפס סיימת לדבר.

מאיר כהן: כל הכבוד.

יזהר שי: אני מפחד ממך.

מאיר כהן: טוב מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: אני מאתגר את יעל.

מאיר כהן: אחריה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: גברתי, שלוש דקות, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, הדיון שלנו הוא על הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי.

יעל גרמן: הזכיר קודם חברי שי יזהר שאתמול התקבלה ההחלטה – אנחנו עוברים עליה ככה, ביעף – ההחלטה לסגור את שדה דב ובכך לגזור גזרה של חדלות פירעון ושיקום כלכלי על אילת.

יעל גרמן: קראתי את כל שלל ההטבות שראש הממשלה הבטיח לעיר אילת.

יעל גרמן: אני לא מאמינה לו לאף מילה בשום תחום, וגם בתחום הזה, אבל בואו נראה – שיתחיל מדבר פשוט.

יעל גרמן: תתפלאו, אני תומכת בבקשתו של סגן השר ליצמן לדרוש פינוי מוסק – מהמילה מסוק – מאילת.

יעל גרמן: זה הוצאה חד-פעמית של 5 מיליון שקל, הוצאה שנתית של 8 מיליון שקל; הוצאה זעירה שתציל חיי אדם.

יעל גרמן: מסתבר שבמהלך השנים מספר האנשים שפונו במסוק, שנאלצו להיות מפונים במסוק, הולך ועולה.

יעל גרמן: ההערכה היא שהשנה זה יגיע לכדי 100, ולא יכול להיות שהם יצטרכו לנסוע באמבולנס עד יטבתה, ומיטבתה – במסוק.

יעל גרמן: זה בלתי אפשרי.

יעל גרמן: בואו נתחיל מזה.

יעל גרמן: אבל לי יש עוד הצעה.

יעל גרמן: יש לנו הצעת חוק, הצעת חוק שבמקור הגיש אותה אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעל גרמן: אני הייתי השנייה.

יעל גרמן: עכשיו, לאחר שאלי לא נמצא בכנסת, אני הגשתי אותה מחדש.

יעל גרמן: זוהי הצעת החוק שמדברת על שירותי בריאות מיוחדים בעיר אילת.

יעל גרמן: היום יותר מאשר בעבר, כאשר יהיה כל כך קשה להגיע מאילת לבתי החולים במרכז ובחזרה, מן הראוי להעביר את הצעת החוק הזאת – הצעה שבאה ומכירה בכך שבאילת ישנו מצב בלתי רגיל: מרחק של 240 קילומטר מבית החולים הקרוב הגדול, שהוא סורוקה, ומצב שבו רופאים מומחים לא מגיעים לעיר אילת ולא נותנים את השירות.

יעל גרמן: לכן הצעת החוק מדברת על דבר מאוד פשוט: על שירות אחוד – על כך שקופה שיש לה מומחה תוכל לתת שירותים גם למבוטחי הקופות האחרות; על כך שבית החולים יוספטל, ששייך לקופת חולים כללית, יצטרך לתת שירותים, גם שירותים של מרפאות חוץ, לכלל המבוטחים.

יעל גרמן: אני מבקשת, אני דורשת – – –

עוזי דיין: למה רק באילת?

יעל גרמן: לא רק באילת, זה מדבר על כל מקום שהוא מרוחק בצורה משמעותית – על כך מדברת הצעת החוק.

יעל גרמן: מכיוון שאתה שואל, אני אתחיל ואקרא לך.

יעל גרמן: מדברים על כך שאנחנו נכריז על שטח מיוחד, על אזור מיוחד – –

מאיר כהן: נא לסיים.

יעל גרמן: כן, אני רואה, עוד ארבע שניות.

יעל גרמן: – – בכל מקום שהוא מרוחק.

יעל גרמן: אילת פשוט נמצאת כרגע במרכז העניינים.

יעל גרמן: אנחנו מודעים לבעיות, ולכן אנחנו צריכים להתחיל להעביר את החוק הזה.

יעל גרמן: החוק ישפיע על אילת, אבל לא רק עליה – גם על רמת הגולן, ויפה שאלת.

יעל גרמן: בואו נראה את ראש הממשלה מתחיל מפינוי מוסק ומהעברת חוק אלמנטרי שידאג לזכויות החולים באילת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אלהרר, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת רם שפע.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתחיל את הדברים שלי בהשתתפות בצערה של משפחת טקה.

קארין אלהרר: הלילה נהרג סלומון טקה – ואני לא רוצה להשתמש במילה קשה יותר – על ידי שוטר בלבוש אזרחי.

קארין אלהרר: אני מגמגמת, כי אני באמת לא מוצאת את המילים.

קארין אלהרר: עושה רושם שכל מה שעשה אותו נער הוא להיפגש עם החברים שלו בערב ולשחק איתם, ויכול להיות שהייתה שם איזושהי תגרה, אבל היא לא הייתה תגרה אלימה.

קארין אלהרר: ומה שראוי שיקרה זה לקבל תשובות, תשובות ברורות ומיידיות.

קארין אלהרר: אני לא רוצה לצאת כאן בהצהרות, כי אנחנו לא באמת יודעים עדין מה היה.

קארין אלהרר: מה אנחנו כן יודעים?

קארין אלהרר: יושבת כאן חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', שעשתה סרט בנושא הזה.

קארין אלהרר: מה אנחנו כן יודעים?

קארין אלהרר: שהיו יותר מדי מקרים בשנים האחרונות שבהם היד הייתה מאוד מאוד קלה, בין באלימות ובין בהרג של ממש של יוצאי העדה האתיופית, דבר שהוא באמת לא מתקבל על הדעת.

קארין אלהרר: ואני אגיד – הינה, לא תמיד אני סונטת בממשלה, לפעמים אני גם מוצאת נקודות אור: יצא דוח של משרד המשפטים בראשות המנכ"לית אמי פלמור שבו היו המלצות שאומרות: המשטרה תהיה פחות מתלהמת; שהיא תגובה בעובדות, ששוטרים ילכו עם מצלמות כדי לוודא שלא סתם אומרים, לבדוק מה היה באמת.

קארין אלהרר: אז אני מבינה שמח"ש כבר נכנסו לתמונה מאתמול בערב, וטוב שכך, ואני מאוד מקווה שהדין ימוצה עם מי שפעל שלא כשורה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': – – –

קארין אלהרר: חברת הכנסת חיימוביץ', אני חייבת לומר בנקודה הזאת: אני לא מאבדת תקווה לכך שיום יבוא ואנחנו נוכל לומר בביטחון מלא שמשטרת ישראל, על כל רבדיה ועל כל הדרגים שבה, פועלת לטובת האדם ולטובת העניין.

קארין אלהרר: אני חושבת שראינו דוגמאות מאוד מאוד לא טובות כשמדובר ביוצאי אתיופיה, ואני לא מוותרת גם על תיקון בעניין הזה.

קארין אלהרר: מילה אחרונה בשבע השניות שנותרו לי: תראו, גם ההצעה שאנחנו נצביע עליה תכף היא הצעה שבאה – למה?

קארין אלהרר: כי פיזרו את הכנסת.

קארין אלהרר: כי אי-אפשר למנות נאמן.

קארין אלהרר: כי למי אכפת באמת מהאזרחים?

מאיר כהן: תודה.

קארין אלהרר: כי למי אכפת שהחקיקה תמוצה?

קארין אלהרר: העיקר נתניהו והוא עצמו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, מיקי.

מיקי לוי: בהתייחס לחוק המוצע, אדוני היושב-ראש, הרעיון בכללותו הוא בסדר, הוא טוב.

מיקי לוי: אני כאן כדי לדבר על מה שאני מדבר עליו כבר בארבע השנים האחרונות, ומזהיר ומזהיר לא פעם אחת מעל הדוכן הזה ובוועדת הכספים: גירעון צפוי של 4% ואף יותר.

מיקי לוי: אלוהים, לאן הלך הכסף?

מיקי לוי: על פי נגיד בנק ישראל יעד הגירעון גבוה, ייתכן שהוא אפילו מעל 4%; לא נותר לנו אלא להמתין לרבעון הקרוב.

מיקי לוי: וכדי להתגבר על הגירעון הענק הזה יש צורך בצמיחה של 5%–6% על מנת שהחוב לא יתפח ביחס לחוב–תוצר.

מיקי לוי: ההערכה היא שהצמיחה המקסימלית בשנה הזאת היא רק 3.4%.

מיקי לוי: חוסר אחריות תקציבית משווע.

מיקי לוי: הכול מותר.

מיקי לוי: לא צריך להיות כלכלן בכיר על מנת להבין את ההפרש בין צמיחה לגירעון.

מיקי לוי: למדינת ישראל יש חוב חיצוני.

מיקי לוי: על החוב הזה יש צורך לשלם ריבית.

מיקי לוי: למרות שבשנים האחרונות קטן החוב–תוצר של מדינת ישראל – החל משנת 2013 בהחלט יש קיטון בחוב–תוצר, ובשנה הקודמת הוא היה 58.8%; שאפו ענק – איך החוב עלה בכל כך מעט זמן, שישה חודשים, ל-61.6%?

מיקי לוי: מ-58.8% – שזה נתון מצוין – הוא עלה ל-61.6%, והמצב מדאיג מאוד.

מיקי לוי: הריבית הנדרשת בעקבות החוב הזה – על כל חוב, כידוע לכם, גם כשאנחנו לוקחים הלוואה מהבנק, צריך לשלם ריבית.

מיקי לוי: אין מתנות חינם.

מיקי לוי: ולכן, מדינת ישראל, על החוב החיצוני שלה, הן לעם היהודי והן לבנקים עולמיים ברחבי העולם, משלמים ריבת.

מיקי לוי: והריבית הנדרשת של מדינת ישראל על החוב החיצוני היא 39 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: שערו בנפשכם: אם לא היה לנו חוב חיצוני – ואני לא אומר שצריך שלא יהיה חוב חיצוני – היינו חוסכים כל כך הרבה מיליארדים.

מיקי לוי: וכשהחוב החיצוני גדל והחוב–תוצר גדל, הריבית גדלה בהתאם.

מיקי לוי: במקום לקחת כסף לחינוך ולבריאות, משלמים ריבית.

אמיר אוחנה: החוב–תוצר קטן.

מיקי לוי: אני אמרתי שהחוב–תוצר קטן ל-58%, אבל מהבדיקה שלי, אדוני השר, נכון לעכשיו הוא עלה שוב ל-61.6%.

מאיר כהן: תודה, מיקי.

מיקי לוי: מה, נגמר לי הזמן?

מיקי לוי: עוד לא התחלתי לדבר על כלכלה.

מאיר כהן: כן, מיקי, מה לעשות?

מיקי לוי: אז אני אסיים עוד שנייה.

מיקי לוי: אני לא הספקתי, אבל משפט אחרון, כדי לעמוד בזמנים: שלא יהיה לכם ספק, מי שהולך לשלם על חוסר האחריות הכלכלית הזה זה אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מצטער, אנחנו מקפידים על שלוש דקות, כי בשעה 13:00 יושבע מבקר המדינה בכנסת.

מאיר כהן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול בערב פרסם המשרד לשירותי דת סרטון ערוך היטב של ערוץ "יהדותון", שבו רואים בחור חילוני די מבולבל ורב שמסביר לו על הליכי החתונה.

יוראי להב-הרצנו: מה שהסרטון הזה של המשרד לשירותי דת לא כלל הוא אותיות קטנות שמבהירות שהסרטון הזה לא מיועד ללהט"בים, ליוצאי ברית המועצות לשעבר או ליוצאי אתיופיה; גם לא לשר המשפטים.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, הרגע התנהל דיון פה במליאה על נושאים שבהם המחדלים של הממשלה מורגשים היטב.

יוראי להב-הרצנו: סגירת שדה דב או היעדר מיגוניות בעוטף עזה או באשקלון ובערים נוספות בדרום מורגשים היטב.

יוראי להב-הרצנו: אלה נושאים שהם תולדה של ממשלה שלא באה לעבוד; של פוליטיקאים שמעדיפים לכלות את זמנם היקר בעיקר בעיסוק בעצמם ולא בציבור הישראלי.

יוראי להב-הרצנו: אבל בנושא דת ומדינה – הו, הו.

יוראי להב-הרצנו: זה לא שהמדינה לא באה לעבוד; היא יוצאת מגדרה כדי להעביר לי ולעוד ציבורים גדולים במדינת ישראל שאנחנו לא רצויים, לא מספיק יהודים – –

אוסנת הילה מארק: – – –

יוראי להב-הרצנו: – – לא מספיק טובים עבורם.

יוראי להב-הרצנו: ולא מדובר רק בהכרה בזוגיות שלנו, שלי ושל בן הזוג שלי.

אוסנת הילה מארק: – – –

יוראי להב-הרצנו: ממשלת ישראל חוקקה בכנסת העשרים חוק שמגדיר לי באופן פוזיטיבי שאני לא ראוי להיות אבא במדינת ישראל, רק אני וחברי הקהילה הגאה.

יוראי להב-הרצנו: אני לא מצליח להבין מה בזוגיות שלי ושל בן הזוג שלי לא מספיק יהודי, חברת הכנסת מארק.

יוראי להב-הרצנו: אולי השירות הצבאי של צפריר לא מספיק קרבי – הוא שירת בעורב צנחנים.

יוראי להב-הרצנו: אולי אנחנו לא משלמים מספיק מיסים.

יוראי להב-הרצנו: נדמה שמי שלא פוסע בתלם של היהדות החרדית לא נחשב, לא נספר, לא יהודי.

יוראי להב-הרצנו: בפוסט הזה של משרד הדתות שאלתי: מה הפתרון של המשרד עבורי ועבור בן הזוג שלי?

יוראי להב-הרצנו: אחד הגיב לי שלא שמים עליי; אחד אחר הגיב שאולי הפתרון הוא להגר לקנדה.

יוראי להב-הרצנו: אני לא מוכן להגר לשום מקום אחר.

יוראי להב-הרצנו: ישראל היא הבית שלי, אני אוהב אותה, ואני לא רואה את עצמי חי בשום מקום אחר בעולם.

אוסנת הילה מארק: – – –

יוראי להב-הרצנו: אבל נדמה לי שמערכת הבחירות הקרובה מחדדת את השאלה הזאת – את השאלה על דמותה של מדינת ישראל – –

קטי קטרין שטרית: עכשיו – – –

יוראי להב-הרצנו: – – האם אנחנו רוצים, חברת הכנסת שטרית, לחיות במדינת ישראל של נתניהו וסמוטריץ', זאת שרוצה לקחת את מדינת ישראל ולהפוך אותה למדינת הלכה, שמגדירה תלם קיצוני שלפיו כולם צריכים להתיישר – –

קריאות: – – –

יוראי להב-הרצנו: – – שאומרת לנו כיצד יש לנהל את החיים שלנו – –

קטי קטרין שטרית: לעסת את זה יותר מדי, נשמה.

יוראי להב-הרצנו: – – או מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית, שבוחרת לחגוג את הרבגוניות של החברה בישראל, של היהדות; שמאפשרת לכל אחת ולכל אחד להרגיש כאן בבית; שנלחמת בקיצוניות ובקיצונים ובכפייה החרדית; שמבינה שהגיוון הרב בחברה שלנו הוא מקור שמעצים אותנו ולא מחליש – – –

אוסנת הילה מארק: על איזו כפייה חרדית אתה מדבר?

אוסנת הילה מארק: די כבר.

יוראי להב-הרצנו: איזו כפייה חרדית?

יוראי להב-הרצנו: את יכולה להתחתן כאן, חברת הכנסת מארק.

יוראי להב-הרצנו: אני לא יכול.

אוסנת הילה מארק: – – – לא יכול – – –

מאיר כהן: נו, באמת, חברים, הוא לא יכול להגיד את דעתו בלי שיפריעו לו?

מאיר כהן: מספיק, חברים.

קטי קטרין שטרית: – – – אי-אפשר למחזר את זה וללעוס את זה – – –

מאיר כהן: זכותו.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: מה זה, איזה מין תרבות זאת?

מאיר כהן: עוד שנייה.

מאיר כהן: בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: חברות הכנסת מהליכוד – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים.

מאיר כהן: חברות, סליחה, אני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

קארין אלהרר: מה יש לכן?

קארין אלהרר: לסתום את הפה?

יוראי להב-הרצנו: חברות הכנסת הנכבדות מהליכוד, אני אמשיך לעמוד פה וללעוס כמה שצריך כדי שייתנו לי ולכל בן אדם במדינת ישראל להתחתן – –

מאיר כהן: תודה.

יוראי להב-הרצנו: – – ולהיות הורים.

יוראי להב-הרצנו: זאת זכות יסוד שנשללת מאיתנו – –

מאיר כהן: תודה.

יוראי להב-הרצנו: – – רק בגלל הנטייה המינית שלנו.

יוראי להב-הרצנו: אתם מונעים את זה, ואנחנו נילחם עד שלכל אחד במדינת ישראל תהיה הזכות להתחתן או במסלול הדתי או במסלול האזרחי.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: אתה מאשים אותנו – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אסף זמיר, בבקשה.

אסף זמיר: שלום ליושב-ראש, שלום לחבריי וחברותיי חברי הכנסת.

אסף זמיר: אנחנו דנים היום בחוק שהמילים "שיקום כלכלי" ו"חדלות פירעון" מופיעות בו כאילו במנותק מהעובדה שאנחנו עומדים לקראת משבר כלכלי אדיר, שאין מה לומר, יצרה הממשלה הזאת.

אסף זמיר: אתמול בלילה המריאה משדה דב הטיסה האחרונה לאילת והשדה הזה נסגר.

אסף זמיר: באחד הוויכוחים שקיימתי הסבירו לי דובריו של ראש הממשלה שהסגירה היא אקט מנהיגותי; שחייבים היו לסגור, אחרת היו חשופים לתביעות של מיליארדים, ואין ברירה, בגלל שיש גירעון – – –

אוסנת הילה מארק: לא ראש הממשלה אמר – – –

אסף זמיר: אוסנת מארק, אני מבין שאת מתרגשת שזה כנראה מהפעמים האחרונות שתדברי בכנסת.

אסף זמיר: אני מבין, אני מבין.

אסף זמיר: אני מכבד את זה – – –

אוסנת הילה מארק: אתה הפכת להיות עכשיו – – –

מאיר כהן: אני מבקש מכן להפסיק.

מאיר כהן: סליחה.

אסף זמיר: אני מבקש מכן – – – שאתם הצבעתם עבורם.

קטי קטרין שטרית: – – –

מאיר כהן: – – – כשנמצאים על הדוכן מדברים ולא חייבים להפריע להם.

מאיר כהן: באמת.

קריאות: – – –

אסף זמיר: היושב-ראש, אני מבקש שזה לא יהיה על חשבון הזמן שלי.

אוסנת הילה מארק: – – –

מאיר כהן: קריאה ראשונה.

מאיר כהן: זהו, מספיק.

אסף זמיר: אבל השיטה הזאת ליצור בעיה ואז להיות המנהיג שפתר אותה, כשמי שמשלמים את המחיר הם התושבים במדינת ישראל – במקרה הזה תושבי אילת – זאת שיטה שהיא בלוף, היא שטיק.

אסף זמיר: אי-אפשר לפמפם ולחזק את החמאס במשך עשר שנים ואז להאשים אותו בבלוני תבערה; אי-אפשר במשך עשר שנים לא לקדם פתרון אלטרנטיבי אחד להגעה מאילת למרכז – לא ברכבת מהירה, לא בשדה בים – ואז להאשים את תושבי אילת שהם לא מנהלים את עירם ואת עסקיהם ברמה נאותה ולכן הם צריכים להיענש.

אסף זמיר: אבל זאת השיטה של ביבי נתניהו כבר עשר שנים.

אסף זמיר: השיטה אומרת ככה: זה לא ביבי, זה הם.

אסף זמיר: בשדה דב זה לא ביבי, אלה תושבי אילת; בעזה זה לא ביבי, זה חמאס; ובתביעות שנגדו ובכתבי האישום שעומדים להגיש נגדו זה לא ביבי, זה כנופיית שלטון החוק; וכשהוא כותב משהו מעליב בטוויטר זה לא ביבי, זה הסטודנט; וכשמעלים סרטון עם קברים של חללי צה"ל זה לא ביבי, זה אבישי; וכשמעליבים מישהו באולפן "הליכוד T.

אסף זמיר: V" – מעליבים נכה צה"ל – זה לא ביבי, זה אלירז; וכשמפזרים את הכנסת כי ביבי נתניהו לא הצליח להרכיב ממשלה – כי התנאי היחיד שלו היה חסינות אישית – זה לא ביבי, זה איווט; וכשרוצים לבטל את הפיזור ולהפוך את המקום הזה למגוחך עוד יותר, זה לא ביבי, זה יולי; וכשרוצים לחוקק חוקי חסינות דקה אחרי בחירות שבהן הבטיח ראש הממשלה שהוא לא יקדם חוקי חסינות, זה לא ביבי, זה מיקי זוהר.

אסף זמיר: הוא לא ידע.

אסף זמיר: הוא לא היה עושה את זה.

אסף זמיר: הוא רואה אתכם, אזרחי ישראל.

אסף זמיר: כל מה שטוב פה זה הוא, כל מה שרע זה כל מי שנמצא.

מאיר כהן: תודה רבה.

אסף זמיר: הבחירות האלה, אדוני היושב-ראש, הן הזדמנות לשלוח אותו הביתה; להביא למדינת ישראל הנהגה חדשה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אסף זמיר: – – שתיקח אחריות ותישא בתוצאות של מעשיה ותסתכל לאזרחי מדינת ישראל בעיניים ותעבוד בעבורם.

אסף זמיר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ', גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, שלום לכם.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לשלוח מכאן את תנחומיי למשפחה האבלה של סלומון טקה, שנורה אמש למוות בידי שוטר.

שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שיש אדם אחד שאינו מבין – אפילו אם אינו אומר זאת מפורשות, אבל בסתר ליבו – שאם סלומון טקה לא היה צעיר כהה עור ממוצא אתיופי הוא היה חי היום.

שלי יחימוביץ': צריך להיות או עיוור או אכזר כדי לא להכיר בכך שכל תרחיש שאנחנו שומעים מאז אמש, כולל התרחיש המקל ביותר שנשמע מפי השוטר, כל תרחיש כזה שאנחנו מגלגלים בראשינו היה מסתיים אחרת לו לסלומון היה עור לבן.

שלי יחימוביץ': אלה הדברים, ואין שום דרך לעגל את הפינה הזאת, עם כמה שקשה לומר זאת ולשמוע זאת.

שלי יחימוביץ': גזענות זאת מחלה אכזרית שצריך למגר אותה.

שלי יחימוביץ': אני מגינה כאן רבות על משטרת ישראל.

שלי יחימוביץ': אני חושבת ששוטרי משטרת ישראל עושים עבודה קשה, מורכבת, ונלחמים באתגרים ששוטרים אחרים בעולם לא נלחמים בהם, כמו טרור, למשל.

שלי יחימוביץ': אין לי שום עניין לנגח את המשטרה.

שלי יחימוביץ': אבל מעבר לתחקיר ומעבר למיצוי הדין המשטרה חייבת, מוכרחה, מצווה, להילחם בכל הכוח בפרופיילינג הזה, שבו במדינת ישראל – שרוב האזרחים בה הם שחומים בדרך כזאת או אחרת, מה לעשות – לא ייתכן שככל שעורו של אדם כהה יותר כך הוא חשוד יותר.

שלי יחימוביץ': זה לא יכול להיות.

שלי יחימוביץ': זאת המציאות.

שלי יחימוביץ': להילחם בהכשרה למשטרה, להילחם בשוטף בכל כלי אפשרי בתופעה הנוראה הזאת שראינו את פירותיה אמש.

שלי יחימוביץ': נער צעיר שרואה ברחוב שוטר צריך להרגיש תחושת ביטחון, ולא פחד מוות.

שלי יחימוביץ': יהי זכרו של סלומון ברוך.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אסטה קצת מהדיון בנושא החוק כדי לחזור קצת אולי לדיון שהיה כאן קודם.

עודד פורר: טוב שנכנס סגן שר הביטחון, כי הוא העלה את הנושא, אפרופו המצב ברצועת עזה, וההשלכות של תוכנית ההתנתקות על המצב הזה, ואיך הידרדרנו למצב הזה.

עודד פורר: עלו כאן כל מיני שאלות, אז אני מציע לדבר קצת על תוכנית ההתנתקות, היושב-ראש.

עודד פורר: בואו נדבר קצת על התאריכים.

עודד פורר: ב-26 באוקטובר 2004 אושרה התוכנית בכנסת ישראל.

עודד פורר: הלכתי לחפש קצת את רשימת התומכים ומצביעי הבעד ומי מהם עדיין יושב בממשלת ישראל הזאת גם ב-2019.

עודד פורר: אז על תוכנית ההתנתקות: בנימין נתניהו – בעד; ישראל כץ – בעד; יובל שטייניץ – בעד; צחי הנגבי – בעד.

עודד פורר: ואז – – –

קריאה: תגיע גם לאלה שהצביעו נגד?

עודד פורר: אני יודע, אתה אכן הצבעת נגד, גדעון.

קריאה: לא, אבל אני – – –

עודד פורר: אבל זה בסדר – אתה לא שר.

עודד פורר: אם נתניהו היה ממנה אותך לשר אז אולי הייתי מציין שאתה הצבעת נגד והוא הצביע בעד, אבל הוא לא מינה אותך לשר.

גדעון סער: אני רוצה להעיר לפרוטוקול, אני רוצה להעיר לפרוטוקול שאז, בשנת 2005, הציע לי ראש הממשלה דאז אריאל שרון להצטרף לממשלתו ערב ההתנתקות וסירבתי להצטרף לממשלתו.

עודד פורר: אבל כרגע, מבין חברי הממשלה אני לא יכול לציין אותך, כי אני מציין את השרים.

קריאה: תציין אותו כחבר כנסת.

עודד פורר: אבל כחבר כנסת בהחלט הצבעת נגד התוכנית, ויישר כוח על העניין הזה.

עודד פורר: אבל באותו ערב של 26 באוקטובר נתניהו גם נתן אולטימטום, כי עם אוליטימטומים עסקינן – ואני אומר את זה לחבריי לליכוד שטרחו לצעוק.

עודד פורר: נתניהו הודיע, אחרי שעברה תוכנית ההתנתקות באותה הצבעה, שהוא יתפטר מהממשלה בתוך 14 יום אם ראש הממשלה שרון לא ייענה לדרישתו לקיים משאל עם בתוכנית.

עודד פורר: כמובן שהוא נימק מדוע צריך משאל עם, ואכן היה צריך, לדעתי, על אותה תוכנית.

עודד פורר: 14 היום האלה, כמובן, אדוני היושב-ראש, עפו וחלפו להם ביעף, ונתניהו לא התפטר, ותוכנית ההתנתקות יצאה לדרך.

עודד פורר: כשהוא התפטר את הנעשה כבר לא היה אפשר להשיב, אלא רק משיקולים פוליטיים.

עודד פורר: אבל התוכנית הזאת יושמה בין היתר בקולו ובקולם של השרים שמכהנים היום.

עודד פורר: אז אני לא מצליח להבין למה גלגול העיניים לשמיים על תוכנית ההתנתקות, ולהאשים את הרפיסות ואוזלת היד שלהם בהתעסקות ברצועת עזה היום.

עודד פורר: אבל אני כן רוצה לציין לגבי התפטרויות אחרות ואולטימטומים אחרים.

עודד פורר: על הזמן שהוא לקח לי אז אתה תיתן לי את כמה שניות שאני צריך.

מאיר כהן: נתתי.

מאיר כהן: עוד עשר שניות, בבקשה.

עודד פורר: ב-13 בנובמבר, אדוני, התכנס הקבינט, אחרי שנורו למעלה מ-500 רקטות על ערי ישראל.

עודד פורר: שמונה שעות של דיונים העלו בסופו של דבר תוצאה שהממשלה החליטה לחתום על הסכם כניעה מול החמאס, ובסופו היא גם שילמה לו במזומנים בתמורה על הרקטות שנפלו אז.

עודד פורר: שר הביטחון, שההחלטה הזאת התקבלה בניגוד לעמדתו, לא הציב אולטימטום שכמובן הוא לא יעמוד בו וכעבור 14 יום יסביר למה הוא נשאר בממשלה, אלא אמר:

עודד פורר: אם הממשלה הזאת מיישמת מדיניות הפוכה ממה שאנחנו מאמינים בה, אנחנו לא נהיה חברים בה, ועזב את הממשלה.

עודד פורר: ומאז ועד היום יכולים חבריי מסיעת הליכוד לספר סיפורים על כמה צריך לנהוג ביד קשה ברצועת עזה.

עודד פורר: חטפנו עוד מאות טילים, כולל טיל על מרכז הארץ, במשמרת, וטיל על תל אביב – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עודד פורר: – – והתשובה של ממשלת ישראל לטילים האלה הייתה עוד ועוד מטר של דולרים על רצועת עזה.

מאיר כהן: תודה, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, כבודו.

מאיר כהן: אדוני השר ישיב קצר, ונעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

אמיר אוחנה: בשל השבעתו הצפויה של מבקר המדינה, אני גוזר על עצמי לקצר, ומברך אותו בהזדמנות הזאת בהצלחה רבה בתפקידו.

אמיר אוחנה: אנחנו כמובן מצביעים, אני מניח פה אחד, בעד הארכה בתשעה חודשים של אותו חלק בחוק חדלות פירעון שמתייחס למינוי נאמנים, כדי שיהיה אפשר לדון בו בכובד ראש בוועדת החוקה, חוק ומשפט שתוקם, בעזרת השם.

אמיר אוחנה: אבל היות שחלק מהחברים התייחסו גם לפינוי שדה דב ואילת, אז רציתי לומר גם כמה מילים בהקשר הזה; והמילים שאני אומר הן למעשה מילותיו של ראש המפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, אחד מהראשים, שר האוצר לשעבר יאיר לפיד.

אמיר אוחנה: ביום שבו נחתם ההסכם ההיסטורי לפינוי שדה התעופה שדה דב, ב-14 באוגוסט 2013, הוא הוציא הודעה בזו הלשון: "לאחר עשרות שנים קיבלנו החלטה היסטורית להקצות את המשאבים לפינוי שדה דב מתל אביב.

אמיר אוחנה: צעד זה יאפשר הקמתן של אלפי יחידות דיור בלב אזור הביקוש, מה שיגדיל את ההיצע ויסייע בהורדת מחירי הדיור".

קארין אלהרר: תקרא את החלטת הממשלה.

קארין אלהרר: זו הבעיה איתכם – אתם הולכים רק להודעות לעיתונות.

קארין אלהרר: זו הבעיה איתכם – רק העיתונות מעניינת אתכם.

אמיר אוחנה: "מדובר בנדבך נוסף", בנדבך נוסף, "במדיניות קבינט הדיור, שמטרתו להגדיל את היצע יחידות הדיור לרכישה והשכרה באזורי הביקוש ברחבי הארץ".

אמיר אוחנה: וכעבור חודש – סליחה, זה ציטוט מ-14 באוגוסט.

אמיר אוחנה: חודש לפני כן, כאשר בית המשפט אישר את הסכם הפשרה, אמר שר האוצר יאיר לפיד את המילים הבאות: "פינוי שדה דב מלב העיר לנתב"ג יאפשר הקמתן של אלפי יחידות דיור בלב אזור הביקוש, מה שיגדיל את ההיצע ויסייע בהורדת מחירי הדיור.

אמיר אוחנה: צעד זה הוא נדבך נוסף במדיניות קבינט הדיור, שמטרתו להגדיל את היצע יחידות הדיור לרכישה והשכרה בלב אזורי הביקוש".

קארין אלהרר: מה איתך?

קארין אלהרר: לא הייתם בממשלה?

קארין אלהרר: מה עשיתם?

קארין אלהרר: כלום ושום דבר.

אמיר אוחנה: תראו, ראש העיר, ראש העיר אכן ניהל מאבק כמו אריה למען תושבי העיר, ובאמת נלחם – צריך להגיד את זה לזכותו – בכל הכוח, ניהל באמת מאבק קשה.

אמיר אוחנה: אבל לשמוע מהספסלים הללו, לאחר שראש המפלגה שלכם חתם, יזם, דחף את פינוי שדה דב, נראה לי קצת צבוע.

קארין אלהרר: תתקדם, תתקדם.

אמיר אוחנה: אבל מה אני מתפלא?

אמיר אוחנה: כאשר הבוקר, הבוקר, צייץ – –

קארין אלהרר: הצביעות זה אצלכם.

אמיר אוחנה: – – יאיר לפיד את הציוץ הבא: "אז אהוד ברק, מספר 1 במפלגה שאין לה שם, אומר שביבי אסון וצריך להפיל אותו ומצרף את אלדד יניב.

אמיר אוחנה: מספר 2 יאיר גולן אומר שביבי מנהיג אחראי ואפשר לשבת איתו.

אמיר אוחנה: מספר 4 קובי ריכטר אומר שלא צריך בכלל לגייס חרדים.

אמיר אוחנה: מספר 5 יא יא פינק הוא בכלל איש של שלי יחימוביץ'".

אמיר אוחנה: הולך ונבנה פה אירוע משונה.

אמיר אוחנה: וכאשר אנחנו שומעים את הדברים האלה מפיו של אחד מראשי כחול לבן, אני חושב שראוי להמליץ לו להיצמד לכלל שהוא עצמו גזר אך לפני שבוע: אין מצייצים בטרם מתנגבים.

אמיר אוחנה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חברים, אנחנו עוברים להצבעה, אז כל מי שרוצה להצביע – אנא שבו במקומותיכם.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה, מי בעד?

מאיר כהן: ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי (תיקון מס' 2) (הוראת שעה לעניין מינוי נאמן), התשע"ט–2019, לוועדה שתקבע הוועדה המסדרת נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, 35 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדה המסדרת לקביעת הוועדה שתדון בהצעת החוק.

מאיר כהן: ועכשיו, תם סדר-היום.

מאיר כהן: בעוד כמה דקות תתקיים ישיבה להצהרת האמונים של מבקר המדינה הנבחר.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.