ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 18, 2019-06-12 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' בסיוון תשע"ט, 12 ביוני 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 30(ד) לחוק-יסוד: הממשלה בדבר החלטתה למנות את חבר הכנסת אמיר אוחנה לתפקיד שר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: מי מוסר לנו את ההודעה?

מיכאל ביטון: אני מוכן לייצג אותם פה.

יולי יואל אדלשטיין: מי זה?

יולי יואל אדלשטיין: אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: נחמד מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: נמתין בסבלנות לנציג הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברי הכנסת, אנחנו נניח את הסעיף הזה על המדף, בתקווה שאי פעם יגיע נציג הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: כדי למסור את ההודעה בשם הוועדה המסדרת אני מבקש את חבר הכנסת שלמה קרעי לעלות לדוכן.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 18(א) לחוק יסודות התקציב, התשמ"א–1985, וסעיף 110(א) לתקנון הכנסת, החליטה הוועדה המסדרת על הקמת ועדה משותפת לתקציב הביטחון, של הוועדה הזמנית לענייני כספים והוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון.

שלמה קרעי: הוועדה המשותפת תהיה בת 12 חברים, שישה מכל ועדה, לפי ההרכב הבא: מטעם הוועדה הזמנית לענייני כספים יכהנו חברי הכנסת משה גפני, דוד ביטן, יעקב מרגי, מיקי לוי, אורית פרקש-הכהן וסתיו שפיר.

שלמה קרעי: מטעם הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון יכהנו חברי הכנסת אבי דיכטר, עוזי דיין, קטי שטרית, ישראל אייכלר, בנימין גנץ ואלעזר שטרן.

שלמה קרעי: יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת משה גפני.

שלמה קרעי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שלמה קרעי על מסירת ההודעה למליאה בשם יושב-ראש הוועדה המסדרת.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו נעבור לסעיף הבא בסדר-היום, זאת אומרת שהסעיף הראשון יידחה לסוף הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: המלצת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, לאחר מכן זה דיון במתכונת קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם שיעשה זאת עכשיו אצל מזכירת הכנסת, ואני מזמין את יושב-ראש הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום, חבר הכנסת אבי דיכטר, להציג לנו את ההמלצה של הוועדה.

חוץ וביטחון): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני המליאה את המלצות הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון, בהתאם לסעיף 69 לתקנון הכנסת.

חוץ וביטחון): חוק-יסוד: הממשלה קובע כי סמכות ההכרזה על מצב חירום תהיה בידי הכנסת, ביוזמתה או על פי הצעת הממשלה, וכי תוקף ההכרזה לא יעמוד על יותר משנה.

חוץ וביטחון): משמעות ההכרזה היא בראש ובראשונה סמכות הממשלה להתקין תקנות שעת חירום שבכוחן לגבור על חקיקת הכנסת.

חוץ וביטחון): אציין בהקשר זה כי בשנים האחרונות מיעטה הממשלה להשתמש בסמכות זו, ומאז ההכרזה האחרונה לא השתמשה בה כלל.

חוץ וביטחון): עיקר הצורך בהמשך ההכרזה נובע מהזיקה בין חוקים, תקנות וצווים שונים לבין מצב החירום.

חוץ וביטחון): בעשורים הראשונים שלאחר קום המדינה נחקקו חוקים שונים שתוקפם מותנה בקיומו של מצב החירום, ומכוחם גם הותקנו תקנות וצווים רבים.

חוץ וביטחון): בחוקים, בתקנות ובצווים השונים נקבעו הסדרים חיוניים הן מבחינה ביטחונית והן מבחינה כלכלית.

חוץ וביטחון): אם הכנסת לא תשוב ותכריז על מצב חירום, הסדרים חיוניים אלה יפקעו.

חוץ וביטחון): הפתרון לכך הוא יצירת הסדרים חקיקתיים שינתקו את זיקתם של החוקים והצווים האלה להכרזה על מצב החירום; בשנים עברו הנושא התנהל בעצלתיים, ואולם בעשור האחרון ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט פיקחה באופן הדוק יותר על עבודת הממשלה, ואכן חלה התקדמות בנושא.

חוץ וביטחון): בשנת 2009 עמדו בתוקף תשעה חוקים ו-165 צווים שתוקפם מותנה במצב חירום.

חוץ וביטחון): כיום, אדוני היושב-ראש, עומדים בתוקף חמישה חוקים ו-21 צווים בלבד.

חוץ וביטחון): כלומר, במהלך העשור האחרון בוטלו או הוסדרו ארבעה חוקים ו-144 צווים.

חוץ וביטחון): סקירה מלאה על ההתקדמות בשנים האחרונות הופצה לכלל חברי הכנסת.

חוץ וביטחון): חמשת החוקים העומדים בתוקף כיום הם חוק להסדר תפיסת מקרקעים בשעת חירום, חוק המעצרים המינהליים, חוק להארכת תוקף של תקנות שעת חירום (פיקוח על כלי שיט), סעיפים מסוימים בפקודה להארכת תוקף של תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ-לארץ) וסעיפים מסוימים בחוק הסדרי משפט ומינהל.

חוץ וביטחון): 21 הצווים הם צווים מכוח חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, שמסדירים ענפים ותחומים שונים במשק, כגון ענף היהלומים, משק הדבש, התקנה ומתן שירות למעליות ועוד.

חוץ וביטחון): אציין כי מאז ההכרזה הקודמת, לפני כשנה, חלה התקדמות בכמה נושאים.

חוץ וביטחון): הצעת חוק הגז הפחמימני המעובה, שנועדה להחליף חמישה צווים בתחום הגז, אושרה בקריאה ראשונה.

חוץ וביטחון): הצעת חוק נוספת, הצעת חוק הסדרי משפט ומינהל (תיקון מס' 2) (ניתוק הזיקה להכרזה על מצב חירום), הונחה על שולחן הכנסת לפני קריאה ראשונה.

חוץ וביטחון): בנוסף, פורסם תזכיר חוק הפיקוח על ענף היהלומים ואבני חן, שנועד להחליף צו נוסף.

חוץ וביטחון): למעשה, בדצמבר האחרון הגענו לראשונה למצב שבו מרבית החקיקה לניתוק הזיקה ממצב החירום הונחה לפתחה של הכנסת, ורק מקצתה נותר בשלבי חקיקה שטרם הגיעו לכנסת.

חוץ וביטחון): עם זאת, בשל פיזורה של הכנסת העשרים, ולא כל שכן עם פיזורה של הכנסת העשרים-ואחת, נעצרו כל מהלכי החקיקה, ובכנסת העשרים-ושתיים יהיה צורך בהתחלתם מחדש.

חוץ וביטחון): בנסיבות אלה, שבהן עדיין תלויים חוקים וצווים חיוניים בקיומה של הכרזה על מצב חירום, הוועדה סברה כי אין מנוס מלחזור ולהכריז על מצב חירום פעם נוספת.

חוץ וביטחון): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במצב דברים רגיל נדונה הצעת הממשלה לחזור ולהכריז על מצב חירום בוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חוץ וביטחון): תקנון הכנסת קובע כי במקרה שבו לא הוקמו ועדות הכנסת ויש צורך לדון בהצעה להכריז על מצב חירום, מוסמכת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון לדון בהצעה.

חוץ וביטחון): עם זאת קובע התקנון כי במקרה כזה תוקפה של ההכרזה לא יעלה על ארבעה חודשים.

חוץ וביטחון): הוועדה הזמנית החליטה, אם כן, להמליץ לכנסת להכריז על מצב חירום לתקופה המרבית המותרת לפי תקנון הכנסת, כלומר, עד ליום י"ג בתשרי תש"ף, 12 באוקטובר 2019.

חוץ וביטחון): אציין כבר כעת כי השילוב של חגי תשרי, של מועד הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים ושל לוח הזמנים לדיון בהכרזה על מצב חירום כקבוע בתקנון הכנסת יביא לכך שנידרש לדון בהכרזה נוספת עוד לפני הבחירות, אדוני היושב-ראש, באוגוסט או בספטמבר הקרוב.

חוץ וביטחון): כאמור, הוועדה ממליצה לכנסת להאריך את תוקפו של מצב החירום בארבעה חודשים, עד יום י"ג בתשרי תש"ף, 12 באוקטובר 2019.

חוץ וביטחון): אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההמלצה.

חוץ וביטחון): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הזמנית חבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק, ברשותכם, רוצה לומר מילה טובה גם לחבר הכנסת אבי דיכטר וגם לחבר הכנסת לשעבר אברהם מיכאלי, שבזמנו טיפל לא מעט בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שזה נשמע לו כהרבה מלל ביורוקרטי, טועה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר פה בתהליך מאוד חשוב של ניתוק, כפי שאמר אבי דיכטר, של חוקים וצווים מההכרזה על מצב חירום, והתהליך הזה יימשך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אנחנו בדיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: דיון אישי, זאת אומרת שמי שלא יהיה באולם כשיקראו בשמו או בשמה מפסיד את תורו ולא יוכל להשתתף בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל עם חבר הכנסת עופר כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת יאיר לפיד; אחמד טיבי; מיכאל ביטון, וכן הלאה על פי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לכל דובר.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מצב חירום מנוגד מיסודו לעקרונות המשטר הדמוקרטי ולערכיו, בוודאי כאשר הוא נמשך עשרות שנים ללא הפסקה, כפי שקורה בישראל.

עופר כסיף: על פי חוק-יסוד: הממשלה, במצב חירום המוכרז על ידי הכנסת רשאית הממשלה להתקין תקנות שעת חירום, שבכוחן – ואני מצטט מהחוק: "לשנות כל חוק, להפקיע זמנית את תוקפו או לקבוע בו תנאים" – סוף ציטוט.

עופר כסיף: כלומר, מצב החירום מקנה לממשלה סמכויות המערערות את יכולתה של הכנסת לרסן את הממשלה, לבלום אותה ולפקח עליה, מה שפוגע קשות בעקרון הפרדת הרשויות ובשלטון החוק.

עופר כסיף: אבל הפגיעה בעקרונות הדמוקרטיה אינה באה לידי ביטוי רק בעוצמת היתר של הממשלה אל מול הכנסת, אלא גם, ואולי אף יותר, בסכנה הנשקפת ממצב החירום לזכויות והחירויות של האדם והאזרח.

עופר כסיף: מצב החירום מאפשר לממשלה לפעול באופן שרירותי, להפקיע אדמות, להגביל את זכות השביתה, לפגוע בחופש התנועה, לאסור ללא משפט – מה שמכונה בשפה המכובסת מעצרים מינהליים – ואפילו להתעלם מחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

עופר כסיף: כפי שנאמר בחוק עצמו: "בשעה שקיים במדינה מצב של חירום – – – מותר להתקין תקנות שעת חירום – – – שיהא בהן כדי לשלול או להגביל זכויות לפי חוק-יסוד זה, ובלבד שהשלילה או ההגבלה יהיו לתכלית ראויה ולתקופה ובמידה שלא יעלו על הנדרש".

עופר כסיף: אולם הפגיעה הגדולה ביותר, או הבעיה הגדולה ביותר, עולה מן השאלה מתי מוכרז מצב חירום.

עופר כסיף: מצב חירום יכול להיות אמיתי כאשר קיים איום ממשי על המדינה ועל יושביה, אך יכול גם להיות מדומיין ומניפולטיבי – מצב שנקבע על ידי בעלי עניין שלא לעניין כדי לשרת אינטרסים צרים במסווה של ביטחון המדינה או טובת החברה.

עופר כסיף: האין המקרה הישראלי דוגמה מובהקת למצב חירום שכזה?

עופר כסיף: על פי המשפטן פרופ' קלוד קליין, מצב חירום מתאפיין בשיבוש חמור של הסדר הציבורי, ולכן מחייב נקיטת אמצעים מיוחדים כדי להשיב את הסדר על כנו.

עופר כסיף: האומנם ישראל נמצאת במצב כזה דרך קבע, אם בכלל?

עופר כסיף: התשובה היא לא.

עופר כסיף: הרי בעצם קיומו של מצב חירום כעניין של קבע ישנה סתירה פנימית.

עופר כסיף: אם מצב חירום הוא בגדר שיבוש של הסדר הציבורי הרגיל, הרי שהוא, על פי הגדרה, מצב חריג, הוא היוצא מן הכלל המעיד על הכלל.

עופר כסיף: אם מדובר במצב חירום, כלומר במצב חריג, הרי שהוא לא יכול להיות קבוע.

עופר כסיף: מאידך, אם מדובר במצב של קבע, הרי שהוא לא יכול להיחשב כחריג, דהיינו כמצב חירום.

עופר כסיף: ולכן המסקנה ברורה: מצב קבוע המכונה מצב חירום הינו פיקציה.

עופר כסיף: בלשונו של הפילוסוף ג'ורג'יו אגמבן, מדובר בהפיכתו של אמצעי זמני וחריג לטכניקה של שליטה המטשטשת את ההבחנה המוכרת בין דמוקרטיה לעריצות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עופר כסיף: הוא לא נועד להגן על הסדר, על המדינה או על האזרחים.

עופר כסיף: הוא נועד לתת כוח בלתי מוגבל לממשלה.

עופר כסיף: משפט אחרון, ברשותך.

עופר כסיף: חברי הכנסת, מצב החירום היחיד שבו אנו נמצאים הוא עצם ההכרזה על מצב חירום.

עופר כסיף: כאשר נתניהו ונתיניו מנסים השכם והערב לפגוע במערכת המשפט, בתקשורת החופשית, ובכלל שומרי הסף, מה שנקרא, אל לנו לתת בידיהם את מצב החירום ככלי שבו יחסלו את שאריות הדמוקרטיה המעטות שנותרו כאן.

עופר כסיף: אני קורא לכם, חברי הכנסת, להתנגד להארכת מצב החירום המסוכן הזה.

עופר כסיף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עופר כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן יש שעת חירום, כי השלטון מתפרק סביבנו.

יאיר לפיד: זה החירום האמיתי, לא מצב החירום המלאכותי שעליו אנחנו מכריזים היום.

יאיר לפיד: שעת החירום זאת העובדה שהתפרק סביבנו שלטון מפני שנחשפו שקריו, מפני שנתניהו, כשבא אלינו במערכת הבחירות, אמר: מה, מה, מה פתאום, מה, מה, מה פתאום, כמו איזה שיר של נוי אלוש, והתברר שבהחלט פתאום, רימה תמיד את כולם.

יאיר לפיד: אבל עכשיו הוא גם רימה את בוחריו, את הליכודניקים, שגילו שלא מה, מה, מה פתאום, אלא הוא נמצא שם מפני שהוא רוצה את החסינות שלו.

יאיר לפיד: ובשביל החסינות שלו, שזה הדבר היחיד שמעניין אותו, הוא מוכן למכור הכול.

יאיר לפיד: רוצים מדינת הלכה?

יאיר לפיד: קחו מדינת הלכה; רוצים מיליארדים?

יאיר לפיד: קחו מיליארדים; רוצים משרד המשפטים?

יאיר לפיד: קחו משרד המשפטים; רוצים לרסק את בית המשפט העליון?

יאיר לפיד: בטח קחו, כי זה מועיל לו גם בצד השני.

יאיר לפיד: אז למצב חירום אנחנו צריכים לתת תגובת חירום.

יאיר לפיד: ותגובת החירום היא ממשלת אחדות לאומית.

יאיר לפיד: היום התפרסם סקר ש-74% מהציבור, מה שהם היו רוצים באמת זאת ממשלת אחדות של כחול לבן והליכוד – ממשלה אזרחית טובה, לא נסחטת, שמאפשרת לנו לעבוד, ושאגב, הייתה יכולה להסיר את מצב החירום הזה.

יאיר לפיד: מה שמפריע לזה זה בן אדם אחד שיש לו בלגן משפטי.

יאיר לפיד: אז בואו נעשה את הדבר הנכון והאחראי, נזיז את הבן אדם האחד, נקים ממשלת אחדות לאומית של כחול לבן והליכוד, ובא לציון גואל.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל ביטון.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בטרם אני אתייחס לנושא של ההמלצה להאריך את מצב שעת החירום, אני רוצה להזכיר עוד פעם, אדוני, לכולנו, שאתמול נהרג עוד פועל בתאונת עבודה.

אוסאמה סעדי: רמי איוב המנוח מחיפה נהרג אתמול, והוא ההרוג ה-38 רק בשנת 2019.

אוסאמה סעדי: עוד לא הגענו, חברת הכנסת חיימוביץ', לאמצע השנה.

אוסאמה סעדי: הכנס היחיד, אדוני היושב-ראש, בקדנציה הקצרה הזאת, שעשינו – השדולה למאבק בתאונות עבודה.

אוסאמה סעדי: מזל שהזדרזנו, אדוני היושב-ראש, ועשינו את הכנס הזה, שהיה בנושא המאבק בתאונות עבודה.

אוסאמה סעדי: אז הזהרנו שאם באמת משרד העבודה, אם באמת הממשלה הזאת לא תנקוט צעדים מיידיים אז אנחנו או-טו-טו נקבל את ההרוג הבא, ובאמת לא עברו כמה ימים ואנחנו קיבלנו את ההרוג רמי איוב, זיכרונו לברכה.

אוסאמה סעדי: אני גם רוצה להעלות עוד נושא שאנחנו תמיד מדברים עליו, וזה נושא הפשיעה והאלימות בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אז היה רצח נוסף ברמלה, ונרצח גבי צהואני מרמלה, שהיה בביתו, וגם נפצעה עוד פצועה באותה תקרית ירי.

אוסאמה סעדי: אנחנו חושבים, אדוני היושב-ראש, שמדובר בחיי אדם.

אוסאמה סעדי: אם זה תאונות עבודה, אם זה אלימות ופשיעה בחברה הערבית, אם זה תאונות דרכים – הגיעה העת שהממשלה הזאת תתעורר ותיקח אחריות ותתחיל לטפל בבעיות הבוערות, במדינה בכלל ובחברה הערבית בפרט.

אוסאמה סעדי: לעניין ההמלצה להאריך את שעת החירום, אדוני היושב-ראש, בכנסת העשרים השתתפנו בדיונים בעניין הזה, ובאמת בושה וחרפה שמדינה שמתגאה להיות אי הדמוקרטיה רחוקה כל כך מהדמוקרטיה ועדיין מאריכה מדי שנה את מצב החירום, ועדיין יש חקיקה דורסנית שפוגעת בזכויות יסוד, בזכויות חוקתיות.

אוסאמה סעדי: מספיק להזכיר בעניין הזה את חוק המעצרים (שעת חירום), ששם יש הגבלות על זכויות יסוד.

אוסאמה סעדי: יש את העניין הזה, שהוא אות קלון בספר החוקים, שעדיין יש מעצר מינהלי ללא משפט וללא ביקורת שיפוטית אמיתית ורצינית.

אוסאמה סעדי: אז באמת הגיע הזמן לבטל את החקיקה הדורסנית ולבטל את שעת החירום, ושיהיו דמוקרטיה אמיתית במדינה ושוויון אמיתי לחברה הערבית במדינה ושוויון לאומי ואזרחי לכולם.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יזהר שי.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבשורה של הליכוד בכנסת הנוכחית היא להודיע לנו שאנחנו במצב חירום.

מיכאל ביטון: אלפיים שנות גלות סבלנו, הגענו למדינה – מצב חירום.

מיכאל ביטון: 70 שנה אנחנו בחירום.

מיכאל ביטון: מה החירום הזה הביא לנו?

מיכאל ביטון: איזו בשורה, איזו תקווה?

מיכאל ביטון: החירום הזה הביא לנו חקיקה שצריך לקדם עכשיו, כי בלי החוק של מצב חירום לא נוכל לשים כוורות דבש, לא נוכל לטפל בצעצועים מסוכנים.

מיכאל ביטון: זה מצב החירום.

מיכאל ביטון: הוא לא הביא לנו איזו הודעה על תקיפה באיראן או משהו מיוחד.

מיכאל ביטון: צעצועים מסוכנים.

מיכאל ביטון: אבל יש מצב חירום אמיתי אחר במדינה, ואותו אף אחד לא רואה – זה האזרח הפשוט.

מיכאל ביטון: אימא ואבא שצריכים לשלוח ילדים לבית הספר ולגן הם במצב חירום.

מיכאל ביטון: אותם עושקים בקייטנות שדיברנו עליהן, ואותם עושקים בצהרונים, כי הממשלה לא מתפקדת ולא יהיה תקציב לצהרונים, ואותם עושקים נגד החוק בגבייה של כסף.

מיכאל ביטון: גובים מהם מיליוני שקלים.

מיכאל ביטון: כל זוג עניים, הורים שעובדים עם שכר מינימום, ואנשים במעמד הביניים, אומרים להם: יש לכם חינוך חינם – והם צריכים לשלם כסף.

מיכאל ביטון: ב-1949, בדיוק 70 שנה למצב החירום, חוקקו את חוק חינוך חינם, ואמרו: בישראל לומדים חינם בחינוך ממלכתי וממלכתי-דתי.

מיכאל ביטון: ומאז הממשלה מאשרת תשלומי הורים ולאט-לאט מגדילה את התשלומים.

מיכאל ביטון: מה היא אומרת שחייבים לשלם?

מיכאל ביטון: את הביטוח של הילד.

מיכאל ביטון: 49 שקלים צריך לשלם, זה תשלום חובה; שאר התשלומים הם תשלומי רשות.

מיכאל ביטון: אבל זה בלוף, כי המורה בבית הספר והמנהל מדברים עם ילד עני ואומרים לו: אבא ואימא שלך לא שילמו לטיול ולספרים, אתה לא תקבל ספרים, טיול ואוכל.

מיכאל ביטון: ככה אנחנו יוצרים מצב שאין חינוך חינם.

מיכאל ביטון: המספר 49 זה מספר מהדהד.

מיכאל ביטון: ב-1949 חוק חינוך חינם; לא מתקיים, ומשלמים 49 תשלום חובה אחד – ביטוח של הילדים.

מיכאל ביטון: זאת אומרת המדינה אומרת: אתם שלנו, החינוך חינם, אבל ההורים – תבטחו אותם, האחריות על הביטוח היא שלכם, 49 שקלים.

מיכאל ביטון: מדינת ישראל משקיעה בילד 10,000 שקל בשנה, 15,000 שקל בשנה.

מיכאל ביטון: העיריות מוסיפות 2,000, 15,000 – תלוי כמה אתה עשיר; והיא מבקשת 49 שקלים מהורה על הביטוח של הילד.

מיכאל ביטון: אז אנחנו רוצים לגרום למדינה הזאת להשתנות.

מיכאל ביטון: אם הממשלה והכנסת לא עושות את זה, אנחנו קוראים לזה מרד 49.

מיכאל ביטון: מרד על פי חוק.

מיכאל ביטון: כל ההורים בישראל, אנא, תשלמו 49 שקלים בלבד, לביטוח של הילד.

מיכאל ביטון: כשנהיה בממשלה גם את זה נבטל, אבל בינתיים רק 49 שקלים.

מיכאל ביטון: אל תשלמו שקל יותר.

מיכאל ביטון: אסור להורה – אסור למנהל או למורה לפגוע בילד אם הוא לא שילם תשלומים נוספים.

מיכאל ביטון: מפה תצא קריאה שהשנה, בזכות פעולה של הציבור, נפסיק את התשלומים ואת הבלוף של חינוך חינם בישראל.

מיכאל ביטון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מיכאל ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יזהר שי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלי אבידר.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, בואו נדבר על חירום, חברי הכנסת.

יזהר שי: לשמו התכנסנו, נכון?

יזהר שי: שנת הלימודים נפתחת בעוד כחודשיים פלוס.

יזהר שי: זה הזמן להיערך, זה הזמן לפתור את הבעיות שעולות וצצות, משיפוצים ועד תקציבים ועד מורים חסרים ועד רשויות שמשוועות לעזרה.

יזהר שי: לכבוד מצב החירום הזה ראש ממשלת ישראל נחלץ לעזרה ופיטר את שר החינוך.

יזהר שי: כי זה חשוב, כי אנחנו במצב חירום, נכון?

יזהר שי: עכשיו סיעות כאלה ואחרות מהבית הזה מתקוטטות ביניהן מי יזכה בתפקיד הנכסף, כי חשוב להן מאוד לפתור את מצב החירום, נכון?

יזהר שי: בואו נדבר על חירום בבריאות, על מצב בתי החולים הקורסים, על הפריפריה, שסובלת מבריאות לא שוויונית – אכן, חירום שצריך לפתור אותו.

יזהר שי: בואו נדבר על אילת.

יזהר שי: מי יטפל באילת כשאנחנו כולנו מפזרים את עצמנו לדעת?

יזהר שי: בואו נדבר על הגירעון התקציבי.

יזהר שי: אתם רוצים לדבר על חירום?

יזהר שי: הגירעון התקציבי הולך ונבנה מול עינינו במדיניות פיסקלית חסרת אחריות לחלוטין של הממשלה הזאת, שהיא ממשלת מעבר של מעבר.

יזהר שי: כולנו ראינו את המספרים.

יזהר שי: אם אני לא טועה, התכנסנו פה כדי לדון בענייני חירום.

יזהר שי: כן, חבר הכנסת עוזי דיין, הינה חירום אמיתי – שלום לך: הגירעון התקציבי שאתם בונים מול עינינו בחוסר אחריות מוחלט; הקטל בכבישים, שלא מטופל כבר שנים, והינה, השבוע ראינו, לצערנו הרב, עוד הרוגים בגלל מדיניות ובגלל חוסר תשומת לב ובגלל חוסר התייחסות; חבר הכנסת דיין, ביטחון – הבלונים שורפים את השדות שלנו בעוטף ישראל, או איך שהוא נקרא: עוטף עזה.

יזהר שי: ואנחנו כאן מתכנסים כדי לטפל בחירום.

יזהר שי: מצב החירום האמיתי הוא הדמוקרטיה הישראלית, ולנוכח המצב הזה אני רוצה להעלות פה את רשמיי מישיבת הוועדה המסדרת הבוקר, שטיפלה גם בענייני פיזור הכנסת.

יזהר שי: ישב שם יושב-ראש הוועדה, חבר כנסת מטעם הליכוד, וקונן על מר גורלנו, שנכפתה עלינו התקופה הזאת של פיזור הכנסת, כאילו כוח עליון בא משמיים.

יזהר שי: הוא אפילו ציין את שמו של חבר כנסת אחד מכובד שבזכותו או באשמתו הכול קרה.

יזהר שי: הוא שכח לציין ש-65 ידיים חסרות אחריות לחלוטין, וביניהן ידך שלך, חבר הכנסת דיין, הורמו כאן כדי לפזר את הכנסת.

יזהר שי: אתם, התלמידים והתלמידות שיושבים שם למעלה, שימו לב, אנחנו מדברים על חירום.

יזהר שי: חירום שגרתי כזה, אל תיבהלו.

יזהר שי: החירום הזה 70 שנה קיים בישראל.

יזהר שי: אבל החירום חסר האחריות שנכפה עלינו נכפה על ידי ראש ממשלה חסר אחריות.

יזהר שי: 65 מפזרי הכנסת הם החירום האמיתי.

יזהר שי: זה החירום של הדמוקרטיה הישראלית ומה שאתם מעוללים לה.

יזהר שי: שנה שלמה הכנסת הזאת לא מתפקדת, לא מפקחת על עבודת הממשלה.

יזהר שי: שנה שלמה כולנו סובבים סביב החירום של בן אדם אחד, שלוקח את כולנו למערכת בחירות בזבזנית, חסרת אחריות, והיא בטח לא חירומית.

יזהר שי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני חבר הכנסת יזהר שי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלי אבידר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת עידן רול.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התכנסנו כאן היום לאשר באופן מלאכותי את קיומו של מצב חירום, בעוד ממצב החירום האמיתי אנו מתעלמים.

אלי אבידר: המצב הזה הוא קץ עידן הערכים והאידיאולוגיה בקרב הליכוד ובציונות הדתית.

אלי אבידר: צפיתי באחד ממהדהדי המסרים של נתניהו בתוכניתם של ריקלין ומגל אומר:

אלי אבידר: נתניהו מכנס פסגה בין-לאומית של טראמפ ופוטין בישראל, אז מה יותר חשוב, שתהיה ועידה בין-לאומית כזאת היסטורית או שהוא יפנה את ח'אן אל-אחמר?

אלי אבידר: ואני אומר, מה הקשר, ריבונו של עולם?

אלי אבידר: מה, אם הוא יפנה את ח'אן אל-אחמר פוטין וטראמפ לא יגיעו?

אלי אבידר: האם יש לזה בכלל איזשהו קשר?

אלי אבידר: אבל זו בדיוק אחת הדוגמאות מני רבות של טיעוני רציונל מזויף שאותם דוחפים הבוטים של הליכוד בפייסבוק.

אלי אבידר: אך המשבר האמיתי, אדוני היושב-ראש, הוא ההתבטלות של מנהיגי הציונות הדתית בפני נתניהו.

אלי אבידר: הוא משחק ומזלזל בהם, והם זוחלים אליו בחזרה.

אלי אבידר: פייגלין תלה את כישלונו בבחירות, כך נאמר, בחוסר מחויבותו לממשלה בראשות נתניהו; זו לא המריחואנה ואפילו לא ההצלפות על כפות הרגליים.

אלי אבידר: שקד חיפשה כל דרך למצוא חן, ונטען שאפילו ניסתה לסייע לנתן אשל לשכנע את ליברמן להיכנס לממשלה בתמורה למינוי שרה; שקד פוטרה כאחרונת הקורבנות ולא אמרה מילה.

אלי אבידר: ונפתלי בנט?

אלי אבידר: הוא פשוט לא למד דבר, הוא פוטר בהינף יד, הרכין ראש ואפילו כינס מסיבת עיתונאים והודיע לאומה שהוא היה שר חינוך ועכשיו הוא רק נפתלי, אף לא מילה אחת על נתניהו.

אלי אבידר: בצלאל סמוטריץ', שהפגין שרירים מול כל מצלמה, יזחל בקרוב לממשלת נתניהו, ולא כשר משפטים.

אלי אבידר: הרב פרץ – הוא פשוט נאיבי, הוא לא יותר מאשר כלי על לוח השחמט של האינטרסים של נתניהו.

אלי אבידר: לאחיי בציונות הדתית אני רוצה להציע: תפסיקו לפחד, הוא פשוט מזהה את הפחד שלכם ומתיישב עליו.

אלי אבידר: זו לא ארץ ישראל ולא עם ישראל, זו ההישרדות הפוליטית שלו.

אלי אבידר: וגם הצעה נוספת: פשוט תיישרו את הגב.

אלי אבידר: אמר לי פעם אריאל שרון, לפני 20 שנה בדיוק: איש אינו מעריך כפופי קומה.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, לטובת חבריי היקרים בליכוד שיודעים שז'בוטינסקי זה לא רק שם של רחוב ברמת גן, אני אקרא טקסט שפרסם ז'בוטינסקי בשנת 1940, "הקדיש שלי", הוא נקרא, שמדגיש את הצורך לעמוד ולהילחם על עקרונות וערכים.

אלי אבידר: וכך נאמר: "כשיהודי, בייחוד יהודי צעיר, בא אלינו, הוא קם ומכריז בפני העולם כולו: 'אני תובע משפט וצדק בעבורי.

אלי אבידר: ואם לא אקבלהו – ייהפך כל העולם למדבר שממה.

אלי אבידר: במקום שאני מלך בין מלכים אחרים, שם קיימת ושרירה התקדמות.

אלי אבידר: אך אם גורלי להיות מוצא מחוץ למסגרת, לא אכפת לי אם תעלו כולכם חיים באש.

אלי אבידר: עוד אוסיף שמן למדורה.

אלי אבידר: אין גאולה לעולם – אם אין חלקי בה.

אלי אבידר: בראשית ברא אלוהים את תביעתי'".

אלי אבידר: ז'בוטינסקי, אדוני היושב-ראש, ידע שמדובר בטקסט לא פשוט לעיכול, והוא כתב: "זאת היא עמדה, ולא חשוב אם היא תנעם לחיך או לא.

אלי אבידר: עמדה היא שכדאי להילחם בעבורה – – –".

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, המחויבות של ישראל ביתנו היא לתפיסת הימין החילוני-ליברלי מבית מדרשו של ז'בוטינסקי ולא לפולחן אישיות של פוליטיקאי כזה או אחר.

אלי אבידר: המחויבות שלנו היא לשמירת הסטטוס קוו בנושאי דת ומדינה ומניעת שימור היהדות הגלותית, כי למי ששכח, אנחנו כבר בציון.

אלי אבידר: המחויבות שלנו היא לעיקרון של איש באמונתו יחיה ונגד מדינת הלכה וכפייה דתית וערכי המשפט של תקופת המלכים.

אלי אבידר: המחויבות הזאת היא לשימור ולחיזוק מעמדה של ישראל ולעצירת השחיקה בכוח ההרתעה של צה"ל, תוך המשך הסבל של תושבי עוטף עזה.

אלי אבידר: והמחויבות שלנו, אדוני, גם תנצח, אם נקבל את תמיכת הציבור ונמנע את ממשלת החלומות של נתניהו יחד עם ליצמן, גפני, דרעי, סמוטריץ', פרץ, שקד, פייגלין, והגדול מכולם – איתמר בן גביר.

אלי אבידר: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עידן רול, כבודו.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עידן רול: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה בהרכב חלקי, אנחנו באים לדבר היום על מצב חירום, ובאמת מתנהלים כמה מצבי חירום כאן במדינה.

עידן רול: אבל אני רוצה לדבר על מצב חירום שלנו כחברה ישראלית בנושאים של דת ומדינה.

עידן רול: הגענו למקום שבו מדינת ישראל, שקמה על היהדות המקרבת, המכילה, שאומרת: אנחנו מקבלים אותך ואותך כפי שאתם, בואו נראה איך עושים ביחד – הביחד הזה הולך ומתערער.

עידן רול: אני שומע המון אנשים שאומרים: זה עניין של ימין, זה עניין של שמאל, זאת דמגוגיה, אין סכנה לדמוקרטיה, אין סכנה שתהיה פה הדרת נשים, אין סכנה שתהיה הפרדה מגדרית באוטובוסים, אתם מנסים להפחיד, אתם סתם מנסים לזרוע פחד בציבור.

עידן רול: ואני פה לומר בצורה הכי ברורה: יש פה יד מכוונת שהולכת ומפוררת את המרקם המאוד-עדין שגם ככה אנחנו חיים בו, והכול לטובת שרידות פוליטית.

עידן רול: אנחנו רואים איך סמוטריץ' יכול לדבר על החלת דין תורה כאן בארץ, שזה משהו שכל אדם בר-דעת – לא משנה לאיזו קהילה משתייכים, לא משנה אם זה אישה, גבר – מישהו שמבין שאנחנו חיים בעולם נאור, בישראל של 2019: זה לא מתיישב עם מדינה דמוקרטית.

עידן רול: אמור לקום קול צעקה, אבל זה כבר עוד דבר שאנחנו רגילים לשמוע וזה מתקבל.

עידן רול: אנחנו שומעים שנתניהו לא היסס למכור ולוותר על איסור הפרדה מגדרית לפי החוק ליהדות התורה בהסכם הקואליציוני, ואנחנו אומרים: אוקיי, אבל כן, גם אם הוא היה מוותר על זה, אז מה?

עידן רול: זה לא שמחר הייתה הפרדה מגדרית.

עידן רול: אנחנו שומעים על פסקת ההתגברות, מה שאמור להציל אותנו במקרה שכל אחד מהדברים האלה אכן יקרה, ואנחנו אומרים: כן, אבל אנשים לא באמת ישתמשו בה.

עידן רול: אז ישתמשו בה, והכול הולך לקרות, וזאת לא דמגוגיה וזה לא סתם שימוש ציני במה שקורה; זה בן אדם עם עיניים פקוחות, ויש פה חלק גדול בעם שהעיניים שלו פקוחות – האמת, יותר פעורות באימה לרווחה.

עידן רול: וזה המקום לומר שבכנסת הזאת, שחלקים מאוד גדולים ממנה אחראים להרס הזה ולהתעלמות מהפצע הכי מדמם בחברה הישראלית, שאלה הנושאים של דת ומדינה, במקום לבחור ללכת לאיזונים, במקום לבחור ללכת לתחבורה ציבורית בשבת בערים חילוניות, במקום לבחור ללכת לברית הזוגיות, שמכבדת את המוסד הרבני אבל מאפשרת לזוגות לחיות גם בצורה שהם בוחרים בשוויון מלא מול החוק, אנחנו בוחרים להקצין, ללכת אחורה אלפי שנים, ומשום מה, יש פה המון חברות כנסת מהקואליציה שעמדה לקום שלא מבינות שהן עלולות יום אחד לקום למציאות ששולחים אותן למאחורה של האוטובוס, ולא יהיה אף אחד שיעזור להן; או חברי כנסת שישלחו את הבנות שלהם למאחורה של האוטובוס, או יגידו להם שהן לא יכולות לשיר בטקס בבית ספר כי זה פוגע ברגשי הדת של מישהו אחר.

עידן רול: האסקלציה כבר קורית, ההידרדרות אל התהום היא מהירה, היא חדה, היא מסוכנת, והדבר המסוכן עוד יותר הוא שזה נראה כאילו יש איזושהי לגיטימציה, כאילו זו הפרזה, כאילו זה משהו שלא יקרה.

עידן רול: אם לא ניקח את עצמנו בידיים ונשים סוף לכל הדברים האלה, אם לא נבהיר לאותם קיצונים, כמו סמוטריץ', שחושבים שדין תורה זה משהו לגיטימי להציע, בטח כמישהו שרוצה להיות שר חינוך או שר משפטים וגם בכלל, כנציג ציבור במדינת ישראל, שהיא מדינה יהודית אבל גם דמוקרטית – אנחנו נגיע למקום מאוד מסוכן ומאוד חשוך, שבעיניי רובנו לא רוצים להיות בו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת אלון שוסטר.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, הממשלה הזאת עסוקה באינטנסיביות בחילול מושגים מקודשים בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: מצב חירום אמור להיות מצב שיש לנו כלפיו יראת כבוד, כמו שפעם הייתה לנו כלפי שר בממשלה.

אלעזר שטרן: פעם היה בא שר, היית אומר: אוה, באמת בן אדם, יש עליו משהו.

אלעזר שטרן: היום בא שר, אתה אומר: שטיח לפני ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: השפיל את עצמו, ביזה את עצמו.

אלעזר שטרן: מי שמבזה הכי הרבה, הוא נהיה שר, לפעמים גם שר משפטים.

אלעזר שטרן: עכשיו עושים לנו אותו דבר עם מצב חירום.

אלעזר שטרן: וחבר קבינט?

אלעזר שטרן: מי שמגינה הכי טוב על הממשלה, גם אם היא לא הייתה בחיים שלה בקבינט, תהיה ממלאת מקום ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: אז מה, יש לנו כבוד לקבינט?

אלעזר שטרן: עזבו את זה שהוא הפך למקום הכי דולף.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני יכול לתת עוד 20 מושגים כאלה, שראש הממשלה הזה, עם החבורה הזאת שלא יושבת פה, הופך את כולם למושגים אווריריים.

אלעזר שטרן: אני רוצה לקום כשנכנס שר בממשלה, איך אני אקום כשאני יודע בדיוק איך הוא נהיה שר בממשלה?

אלעזר שטרן: איך יסתכלו על מי שממנה שופטים, כשאנחנו יודעים למה הוא נהיה שר בממשלה?

אלעזר שטרן: רוצים להיות חבר קבינט?

אלעזר שטרן: גובה דשא זה גבוה מדי בשביל זה.

אלעזר שטרן: ועכשיו הביאו לנו מצב חירום.

אלעזר שטרן: תגידו, אתם השתגעתם?

אלעזר שטרן: יהלומים זה מצב חירום?

אלעזר שטרן: דבש זה מצב חירום?

אלעזר שטרן: נכון, יש כמה דברים שכן.

אלעזר שטרן: לא היה זמן לממשלה?

אלעזר שטרן: מזכירת הכנסת יכולה להזכיר ליושב-ראש הכנסת, שדיבר פה קודם על חבר הכנסת מיכאלי שפעל לצמצום החוקים, שהוא כבר ארבע שנים לא פה; ארבע שנים וחצי אין מי שמתעסק בחירום, אבל הממשלה הזאת רשומה בספר השיאים – הכנסת הקודמת – כמי שחוקקה הכי הרבה חוקים שחוקקו מאז ומעולם בכנסת ישראל, הסדרי חקיקה.

אלעזר שטרן: חוץ משלוש הכנסות הראשונות, שבהן היו צריכים – הכי הרבה הסדרי חקיקה בהיסטוריה של מדינת ישראל.

מאיר כהן: הכנסת?

אלעזר שטרן: הכנסת העשרים.

אלעזר שטרן: כן, כן, הכי הרבה חוקים.

אלעזר שטרן: ועוד הייתה שרת משפטים שמתפארת שהיא מצמצמת את הכול, ומכל מה שבא לוועדת שרים היא מעבירה רק 20%.

אלעזר שטרן: הכי הרבה חוקים.

אלעזר שטרן: ואף אחד לא הסתכל על זה, עד שמה?

אלעזר שטרן: עד שמגיעים אנחנו עכשיו לכאן וצריכים לחלץ את הממשלה מהביזיון הזה.

אלעזר שטרן: אז דיברו פה כבר החברים הקודמים שלי על מה זה באמת חירום, במה באמת מתעסקת הממשלה הזאת.

אלעזר שטרן: אז אני, צר לי מאוד שגם אנחנו, אנשי הביטחון, שיש לנו חרדת קודש כלפי מושג שקוראים לו מצב חירום, ומבינים – בניגוד לסיעות הערביות, שמשתפות פעולה עם הממשלה, דרך אגב, גם בהקדמת הבחירות; בכל הדברים הם חברים שלהם, כאילו רק אנחנו בתוך זה; אבל את הסיעות הערביות הם יכולים לקנות, אותנו לא.

אלעזר שטרן: ואני אומר שהם קנו את הסיעות הערביות גם בהצבעה האחרונה, גם על מבקר המדינה קנו אותם – הינה, אני אומר את זה כאן מעל דוכן הכנסת.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו אני אומר:

אלעזר שטרן: אנחנו גם צריכים להיות השכפ"ץ שלהם מול חוקי החירום?

אלעזר שטרן: אני אומר: אנחנו, אני עוד לא יודע מה נצביע בסוף אבל אני מתבייש שהממשלה הזאת – ובזה אני מסיים, אדוני היושב בראש – לוקחת את הציונות, את האחריות, את הלאומיות של כחול לבן באופוזיציה ואומרת: האנשים הטובים האלה, הציונים, הלאומיים, אלה שבאמת משרתים את המדינה ולא מתעסקים באיך לחלוב אותה ואיך לחלק את הכסף שלה ולפזר אותו, סומכים עלינו גם הפעם, ואנחנו צריכים לחשוב גם על זה.

אלעזר שטרן: תודה.

מאיר כהן: תודה לך, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלון שוסטר, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מאיר כהן: רבותיי, הרשימה סגורה, רשימת הדוברים סגורה.

אלון שוסטר: כבוד היושב-ראש, חברים נכבדים, אנחנו התמכרנו למצב החירום.

אלון שוסטר: הממשלה, במשך השנים של הכנסת העשרים, לא ביצעה את מה שהייתה צריכה לעשות.

אלון שוסטר: הייתה התקדמות מסוימת, אבל במקום – – –

אלעזר שטרן: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: לא, הם אומרים שהם לא – – –

מאיר כהן: לא, לא, תעשו את זה בחוץ, הכול בסדר.

אלון שוסטר: אבל במקום לנצל את הזמן – שנה שלמה הכנסת הייתה יכולה להמשיך לעבוד והממשלה הייתה יכולה לבצע את משימתה לטובת אזרחי ישראל ולטובת הדמוקרטיה הישראלית – פיזרה את עצמה פעם אחת בשנה הקודמת ועוד פעם אחת לפני כמה שבועות.

אלון שוסטר: ואחת הדוג

אלון שוסטר: מאות לפגיעה באמון הציבור היא העובדה שלא הצליחו לסיים את הסאגה של הסדרת החוקים כדי להפסיק את הביזיון של מצב החירום במשך 70 שנה.

אלון שוסטר: ראש הממשלה פיזר את הכנסת לצרכיו האישיים במקום להסדיר את הנושא הזה.

אלון שוסטר: עוטף עזה, אדוני, בוער.

אלון שוסטר: הבלונים, השרפות, הריח, האימה.

אלון שוסטר: הרבש"צים בכל הארץ, כולל בעוטף עזה, מתכנסים, מוחים – מלח הארץ שמרגישים מבוזים.

אלון שוסטר: ובמקום לדון בנושא הזה, ועדת חוץ וביטחון עוסקת כרגע בנגישות במערת המכפלה ובשיירים שהממשלה האחרונה השאירה לה עקב העובדה שהחוקים לא הסתיימו.

אלון שוסטר: מצב החירום האמיתי, אדוני היושב-ראש, הוא שיעבוד המדינה לאינטרסים האישיים של ראש הממשלה.

מאיר כהן: אתמול כל היום היו שרפות?

אלון שוסטר: היו שרפות כל היום וגם יהיו בהמשך, והממשלה הזו לא תוכל לפעול, כי היא ממולכדת אל מול החמאס.

אלון שוסטר: שעבוד המדינה לאינטרסים של נתניהו – זהו מצב החירום האמיתי, אדוני היושב-ראש.

אלון שוסטר: יש לנו קיפאון מביש במשך חצי שנה, ועכשיו תהיה עוד חצי שנה, בפעולות של זרועות הממשלה ושל הבית הזה, כתוצאה מהחלטה אישית שאליה גורר את הבית הזה ראש הממשלה לצרכיו האישיים.

אלון שוסטר: הוא גורר את המשק לאובדן של מיליארדים, במקום לאפשר גם לכחול לבן, גם לליכוד, גם למפלגות נוספות, להקים ממשלה רחבה – בלעדיו.

אלון שוסטר: הוא מכרסם את יסודות הדמוקרטיה, רק מפני שהוא חושב שאין בלתו.

אלון שוסטר: למה מי הוא, יושב-ראש הבית הזה?

אלון שוסטר: מי הוא ראש הממשלה הנוכחי, שאי-אפשר בלעדיו?

אלון שוסטר: אפילו בליכוד יש כמה מועמדים טובים, לא כל שכן בכחול לבן.

אלון שוסטר: מצב החירום האמיתי, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת העשרים-ואחת, שפיזרה את עצמה לדעת – מצב החירום האמיתי הוא מצבה של הרפובליקה הישראלית הראשונה.

אלון שוסטר: לצערי, ערעור יסודות הדמוקרטיה יוביל במוקדם או במאוחר לשינוי משטרי – שהיה מיותר.

אלון שוסטר: הוא יגרור לנו זמן, כסף, טרחה, עוגמת נפש, כעסים, והכול מפני שאדם אחד חושב שלא נוכל להסתדר בלעדיו.

אלון שוסטר: לך הביתה, נתניהו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, בכל מקום יש אנשים טובים, ובכל מקום יש אנשים רעים.

ישראל אייכלר: אתה נכנס לבית חולים ואתה רואה אחיות רחמניות, רופאים מסורים – הם האנשים הטובים.

ישראל אייכלר: באים: בוקר טוב, מה שלומכם היום?

ישראל אייכלר: לחולים.

ישראל אייכלר: אנשים טובים.

ישראל אייכלר: באותו מקום יש אנשים רעים, שמה שמעניין אותם זה רק הקריירה שלהם, והם מתייחסים אל החולים כאנשים רעים.

ישראל אייכלר: אבל הם מעטים, כי בבית החולים מי שבולט הוא האדם הטוב.

ישראל אייכלר: הרופא הטוב, האחות הרחמנייה.

ישראל אייכלר: זה הפופולרי: להיות אנשים טובים.

ישראל אייכלר: בבתי הספר – אדוני היושב-ראש, היית מנהל בית ספר – יש מורים טובים, שמתייחסים לתלמידים יפה, מצליחים, מחנכים; ויש מורים רעים, ממורמרים, שכל היום יש להם חשבונות בין המורים.

מאיר כהן: לא, לא, לא בבית הספר שלי.

ישראל אייכלר: לא בבית ספרך.

ישראל אייכלר: אבל יש בכל בית ספר.

ישראל אייכלר: בכל מקום עבודה יש את זה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לגלות לצופים ולמאזינים שגם בכנסת יש אנשים טובים, שבאים לפה כדי לעשות טוב, לפי דעתם ולפי השקפתם; ויש אנשים רעים, שמחליטים שלהיות רע זה פופולרי.

ישראל אייכלר: והא ראיה, בתקשורת, שגם בה יש אנשים טובים ואנשים רעים, אומרים להם: אם תגיד משהו טוב אף אחד לא יסתכל עליך; אם תשב בעניינים חברתיים בוועדות שעות ארוכות, לא תקבל שורה.

ישראל אייכלר: תגיד משהו, איזו קללה נמרצת – אז אנחנו ניתן לך את הכותרת.

ישראל אייכלר: וגם העיתונאי יודע – אני שואל עיתונאים: למה אתם כותבים ככה?

ישראל אייכלר: אם אני אכתוב דברים טובים, על כמה ביצים שנולדו בלול היום וכמה ילדים שהלכו לבית הספר, אני אקבל מקום בעמ' 15 למטה, אולי.

ישראל אייכלר: אם אני רוצה לבלוט אני צריך להיות רע.

ישראל אייכלר: היֹה היה איווט ליברמן, שבמשך שנים רבות רצה להיות בולט, רצה 15 מנדטים.

ישראל אייכלר: כולם מכירים את ההיסטוריה שלו.

ישראל אייכלר: הוא החליט שאם הוא לא יהיה רע הוא לא יעבור את אחוז החסימה ואולי בקושי יקבל חמישה מנדטים.

ישראל אייכלר: הוא החליט להצטרף לרעים ולהכריז מלחמה.

ישראל אייכלר: מדברים פה על הכרזה על מצב חירום, אדוני חבר הכנסת אחמד טיבי?

ישראל אייכלר: זה לא רק מצב חירום בין יהודים לערבים; הם יוצרים מצב חירום בין יהודים ליהודים.

ישראל אייכלר: הם אומרים וזוממים בגלוי להקים ממשלה בלי חרדים, כמו שהם אומרים היום: ממשלה בלי ערבים.

ישראל אייכלר: אגב, אני לא יודע למה האזרחים הערבים שוחרי השלום לא יכולים להיות בקואליציות.

ישראל אייכלר: אבל הם רצים עכשיו ליצור קואליציה ומתחברים לרעים שבצד השני, שבצד שמאל, ואומרים: בוא ביחד – הוא כאילו הימין – נקים ממשלה בלי חרדים ובלי נתניהו.

ישראל אייכלר: אז עם נתניהו יש להם חשבונות פוליטיים – לא מקבל את הרדיפות נגדו, אבל נניח – אבל ממשלה בלי חרדים?

ישראל אייכלר: אלה האנשים הרעים.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר לכל האנשים הרעים – אני רוצה לעבוד עם האנשים הטובים, ולאנשים הרעים אני אומר:

ישראל אייכלר: אתם לא תצליחו להדיר חצי מיליון בוחרי ש"ס ויהדות התורה ועוד חצי מיליון אנשים דתיים ומסורתיים, ואתם לא תצליחו להוביל את העם כולו להדרה ולהחרמה של היהדות החרדית.

ישראל אייכלר: ובשלוש מילים אני אומר, אדוני היושב-ראש: ומצעדנו עוד ירעים: אנחנו פה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה בטח תמשיך את מילות השיר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ואחריו – חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, נדמה לי שהשם הנפוץ ביותר כאן במדינה הוא השם מוחמד.

צבי האוזר: גם לנו יש.

אחמד טיבי: כן ירבו, כן ירבו, כן ירבו.

אלעזר שטרן: אחמד, גם אחמד, אחמד.

אחמד טיבי: ומוחמד הראשון היה האידיאולוג החשוב ביותר בהיסטוריה, הנביא מוחמד.

אחמד טיבי: ומאז רבים קוראים בשם הזה: מוחמד, אחמד, מחמוד, שזה אותו שורש.

אחמד טיבי: אבל יש כאלה, מיעוט, מיעוט, ששומעים את השם מוחמד וגל של שנאה שוטף אותם, מתפתחת אצלם תגובת אלרגיה קשה – שוק אנפילקטי, הזעת יתר, פלפיטציות, הזיות ואמירת אמת שלהם.

מאיר כהן: פלפיטציות זה – – –

אחמד טיבי: פלפיטציות – – –

מאיר כהן: דופק לא סדיר.

אחמד טיבי: זה דופק לב חזק.

מאיר כהן: לא סדיר, חזק.

אחמד טיבי: חזק.

אחמד טיבי: לא סדיר – זה משהו אחר.

אחמד טיבי: אריתמיה זה משהו אחר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אלי הוא דוקטור.

מאיר כהן: ודאי.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים הצליחה הנהלת בית"ר ירושלים לעשות עסקה טובה: להעביר אחד משחקני הרכש הטובים שיש בליגה, עלי מוחמד מוחמד – ממכבי נתניה, ששם הוא עשה חיל, לבית"ר ירושלים.

אחמד טיבי: ושומו שמיים, בבית"ר ירושלים יש קבוצת אוהדים – לא כל האוהדים, קבוצת אוהדים – שהכנסת ניסתה להוציא אותם מחוץ לחוק, ניסינו כאן בכנסת להוציא אותם מחוץ לחוק; אני חושב שגם הייתה המלצה מסוימת להוציא אותם מחוץ לחוק לא רק בגלל הדעות הגזעניות שלהם אלא בגלל שפיזית הם תקפו אנשים, פיזית.

אחמד טיבי: הם השתמשו באלימות, תקפו ערבים בקניון, במלחה, בסביבות המגרש, ואמרו שזאת האידיאולוגיה שלהם, אידיאולוגיה של שנאה.

אחמד טיבי: אז הם אומרים שהם בדקו בשושלת שלו, בעץ המשפחה, והתברר שרק השם שלו בעייתי, מוחמד.

אחמד טיבי: ולכן הם ידאגו לשנות לו את השם – – –

מאיר כהן: הוא נוצרי, כך הם אמרו.

אחמד טיבי: כן, הם אמרו: הוא לא מוסלמי, הוא נוצרי.

אחמד טיבי: אגב, יכול להיות שהאימא נוצרייה והאבא מוסלמי, אבל מה זה חשוב מה הדת שלו?

אחמד טיבי: זה השם שלו.

אחמד טיבי: עכשיו הם ידאגו לשנות לו את השם.

אחמד טיבי: עכשיו, היות שאני ביקורתי מאוד בנושא הזה, במיוחד כשמדובר בבית"ר ירושלים, אני אגיד מילה טובה.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה לבעלים של הקבוצה, חוגג.

קטי קטרין שטרית: תגיד מילה טובה – – –

אחמד טיבי: כשצריך להגיד מילה טובה – – –

יעקב מרגי: – – –

אחמד טיבי: כשצריך להגיד מילה טובה, אני אומר מילה טובה.

אחמד טיבי: אני חושב שהאמירות שהוא אמר הן אמיצות והן בכיוון הנכון.

אחמד טיבי: הוא השתמש בביטוי ובהשוואה והוא אמר:

אחמד טיבי: אם מישהו בגרמניה היה מבקש מיהודי לשנות את השם שלו, משה – – –

קריאה: אמנון כהן.

אחמד טיבי: או אמנון כהן – הוא נתן שתי דוגמאות – היינו מתקוממים.

אחמד טיבי: ולכן – אגב, הוא איים, והוא שלח תביעות דיבה נגד – –

מאיר כהן: ארבעה.

אחמד טיבי: – – ארבעה מהאוהדים האלה.

אחמד טיבי: אני חושב שבכל זאת צריך להוציא את הקבוצה הזאת אל מחוץ לחוק, כפי שחשבה הכנסת יותר מפעם אחת.

אחמד טיבי: אני חושב שגם במשטרה חשבו להוציא אותם אל מחוץ לחוק.

אחמד טיבי: ולא חשוב, לה פמיליה תלך, לה פמיליה תישאר, השם מוחמד יישאר השם היפה ביותר בהיסטוריה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורנה ברביבאי, ואחריה – אנטאנס שחאדה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: – – –

אלעזר שטרן: אחמד, אם היית ממשיך עוד קצת – – –

אחמד טיבי: לא הייתי – – –

מאיר כהן: לא, סליחה, יש החלפה.

מאיר כהן: לאחר מכן – כן, בבקשה.

אורנה ברביבאי: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מבקשת לדבר היום על עידן הקרח.

אורנה ברביבאי: כן, עידן הקרח.

אורנה ברביבאי: שנת 2019 תיזכר בישראל כשנה הקפואה ביותר בהיסטוריה.

אורנה ברביבאי: מצחיק שדווקא בימים החמים האלה של הקיץ אני מדברת על ישראל הקפואה, אבל תאמינו לי, מעולם לא קפאנו ככה כמדינה.

אורנה ברביבאי: המשמעות של פיזור הכנסת וכינון ממשלת מעבר שלא נגמרת רק בגלל ההחלטה של נתניהו לקיים שתי מערכות בחירות בשנה היא שיתוק של כל המערכות אשר צריכות, שלא לומר חייבות, לתת שירות לאזרחים ולקדם את איכות החיים כאן של אנשים שחיים במדינה.

אורנה ברביבאי: אבל זה ממש לא משנה, למי שהצבעתם – קפאתם.

אורנה ברביבאי: רוצים דוגמאות?

אורנה ברביבאי: הגירעון הממשלתי כבר עומד על 3.8% – כפול ממה שתוכנן, סדר גודל של מיליארדים רבים.

מאיר כהן: 17 מיליארדים.

אורנה ברביבאי: 17 – תוכנן, ההכפלה של זה ב-3.8 מביאה אותך לכפול מזה.

אורנה ברביבאי: המשמעות היא ששר האוצר הבא יעלה מיסים או יביא לקיצוץ בתקציב המדינה, שלא יהיה ספק.

אורנה ברביבאי: מה אכפת לנתניהו, כחלון כבר נטו בתוך הליכוד, ואם לא יאריכו את תוכנית נטו משפחה, אז האזרח הפשוט לא יוכל ליהנות מהנחה ברכישת מוצרים בסיסיים כמו הלבשה, מוצרי חשמל לבית ועוד.

אורנה ברביבאי: אז שיקפאו האזרחים, מה זה משנה?

אורנה ברביבאי: מה עם הקיפאון בחינוך?

אורנה ברביבאי: שכרם של 120,000 מורים בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים, ייפגע באופן מיידי ולמשך שנים ארוכות.

אורנה ברביבאי: ייתכן ששנת הלימודים בכלל תיפתח בשביתה – סליחה, לא בשביתה – הקפאה של מערכת החינוך.

אורנה ברביבאי: מערכת הבריאות, הנמצאת בתת-תקצוב, קופאת במצבה הרעוע בשל ההחלטה לערוך בחירות חדשות.

אורנה ברביבאי: ליצמן מבין את זה.

אורנה ברביבאי: הוא צפוי להיות חתום על הקריסה של מערכת הבריאות, ולכן בצדק דרש במשא ומתן תוספת משמעותית לתקציב משרדו.

אורנה ברביבאי: הוא קיבל, דרש וקיבל, אבל מה זה משנה?

אורנה ברביבאי: הכול קפא.

אורנה ברביבאי: אז שיקפאו החולים.

אורנה ברביבאי: מישהו זוכר שגם המינויים הוקפאו?

אורנה ברביבאי: במשטרת ישראל ושירות בתי הסוהר אנחנו עם ממלאי מקום, גם מפכ"ל וגם נציב, ראש השב"ס, והכול קפוא.

אורנה ברביבאי: טוב, אבל זה ברור, נתניהו עושה הכול כדי להקפיא את החקירות נגדו.

אורנה ברביבאי: אז מה עוד קפא ולא נגענו?

אורנה ברביבאי: כן, הביטחון.

אורנה ברביבאי: נתניהו הסביר לנו כל כך יפה מדוע חשוב להגדיל את תקציב הביטחון ב-37 מיליארד שקלים בעשור הקרוב; אבל למה להתחיל בתקצוב מיגון העורף במדינה עכשיו עכשיו, כבוד יושב-ראש, כשהוגדר מצב חירום במדינה, כשאפשר להקפיא?

אורנה ברביבאי: בסך הכול הביטחון שלנו, לא משהו מיוחד.

אורנה ברביבאי: העיקר שמר ביטחון יהיה בטוח מפני הגשת כתבי האישום כנגדו.

אורנה ברביבאי: נתניהו יודע שמשמעותן של עוד בחירות מיותרות היא עצירה של תהליך קבלת ההחלטות במשרדי הממשלה ובמסדרונות הכנסת – אנחנו זה עתה מתפזרים.

אורנה ברביבאי: קיפאון מוחלט של שנת 2019 בעבור טובתו האישית.

אורנה ברביבאי: ממגדל השן שבבלפור, בחלוף 13 שנים של קהות חושים, כשאתה לא רואה את האזרח ואת צרכיו בגובה העיניים, אין שום בעיה לקבל החלטה להקפיא ולשתק את המדינה בעבור תועלתך האישית.

אורנה ברביבאי: לכן אני לא אתפלא, מר נתניהו, אם כשתפסיד בבחירות ספטמבר 2019 לא תהסס לצאת למערכת בחירות שלישית ולהמשיך להקפיא.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, כבודו.

מאיר כהן: אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכרזה על מצב חירום היא בדרך כלל אם יש מצב חירום, וזה לתקופה קצרה, מוגבלת, עד שהמצב הזה חולף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אין מקום – מישהו יכול לספור לי בכמה מדינות בעולם יש מצב חירום קבוע חוץ ממדינת ישראל וקוריאה הצפונית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה יש עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה המקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו למצרים אין מצב חירום מתמיד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 71 שנים במדינת ישראל יש מצב חירום, ובכל שנה באים ומאריכים אותו, וכל שנה מודיעים שמבקשים לא לבטל אותו כי יש כמה חוקים ושירותים לאזרחים שתלויים במצב החירום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה שקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שעושים פה – משתמשים בכלים דמוקרטיים כדי להנציח דיקטטורה, זה מה שקורה, ולהנציח את המצב הצבאי של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עושים במצב חירום ולמה צריך אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר אחד, הממשלה לא עושה כלום כדי לבטל אותו, אבל למה היא צריכה אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי משתמשים בו – קודם כול ממשיכים את המעצרים המינהליים, את עיכוב היציאה מהארץ – משתמשים בזה כדי למנוע מאנשים את הזכות לעמוד בפני בית משפט ולקבל משפט צדק; כי באים ומכריזים שעמותות, תנועות, מפלגות – מוציאים אותן מחוץ לחוק בלי הסברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהסתמך על מצב החירום החלטנו שעמותה שאתמול עבדה בתוך המדינה, מרגע זה היא לא חוקית, היא מחוץ לחוק, וגם מחלטים את הכספים שלה ומחלטים אפילו את הכספים שהיא תרמה לאנשים שעובדים לפי החוק; אפילו במצב חירום הם לא מבטלים את הפעילות של אותן עמותות, אותם אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב החירום הזה בא להשתמש בכוח ולא לשרת את המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לשרת את האנשים, לשרת את הצבא, כי הוא לא צריך לבוא בהסברים – כי לפעמים גם יש חיסולי חשבונות שהם לא מוסברים, אפילו, שאין להם סיבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שאם בכלל באים, שפעם אחת הכנסת הזאת תהיה אמיצה ותגיד: תשמעו, זו הפעם האחרונה שאנחנו מאריכים, ואם הממשלה לא תסיים את החוקים האלה, שהיא אומרת כל הזמן שהם תלויים במצב החירום, הכנסת לא תאריך; כי אתם מדברים על מדינה דמוקרטית – איפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצבי חירום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מכניס בן אדם למעצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אתה יודע שיש עציר פלסטיני שישב בכלא 14 שנים, שהאריכו לו את המעצר המינהלי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 14 שנים במעצר מינהלי – הייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 14 שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל פעם מאריכים בשישה חודשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא היה מסוכן אחרי חצי שנה שהוא בחדרים החשוכים האלה, מה יקרה בעוד חצי שנה ובעוד חצי שנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 14 שנים מאריכים לבן אדם את המעצר המינהלי, וזה במדינה שמדברת על דמוקרטיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה, הכוונה שלו – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחרון, כבוד היושב-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – היא לעקוף את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, כדי להגביל את הכבוד של האדם, כדי לפגוע בו ולהגביל את החירות של האדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זה חוק דיקטטורי, ואנחנו נצביע נגדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פונה לאנשים: זה לא ביטחון המדינה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – זה ביטחון אישי לאנשים שהם לא טובים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת שחאדה, ואחריו – חברת הכנסת מירב כהן.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

אנטאנס שחאדה: צוהריים טובים.

אנטאנס שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, מצב חירום כהגדרתו הוא כלי חשוב או כלי מרכזי בידי הממסד, בידי הממשלה, בידי הרשות המבצעת, להצר את מרחב הדמוקרטיה.

אנטאנס שחאדה: זה כהגדרתו.

אנטאנס שחאדה: אנחנו, נבחרי העם, הכנסת, נותנים לממסד, לממשל, כלים להגביר את עוצמתו מול האזרח ומול הרשות המחוקקת.

אנטאנס שחאדה: אנחנו, שאמונים או אמורים להגן על זכויות האזרח, החלש במקרה הזה, אנחנו מקנים עוד אמצעים בידי הממסד כדי לשלוט באזרחים ולהוליך אותם שולל.

אנטאנס שחאדה: הייתי מציע לממשלה במקום חוק מצב החירום הקיים לחוקק חוק שונה לגמרי, חוק מצב חירום שיתחיל להגן קודם כול על הדמוקרטיה, להכריז מצב חירום כדי להגן על הדמוקרטיה, להגן על זכויות כל האזרחים בחברה, כל הקבוצות, להנחיל את ערכי הדמוקרטיה לכלל האזרחים ולחנך לתרבות דמוקרטית בחברה.

אנטאנס שחאדה: הייתי ממליץ להכריז מצב חירום על מלחמה בפשיעה הגוברת בכל החברה הישראלית, או בעצם להרחיב את סמכויות המשטרה לפעול נגד הפשיעה ביישובים הערביים ולא רק לפעול נגד הפשיעה ביישובים הלא-ערביים.

אנטאנס שחאדה: מצב חירום זה אומר לפעול, או לפעול ביתר מרץ, גם בתאונות דרכים, גם בתאונות עבודה, ואנחנו רואים.

אנטאנס שחאדה: רק אתמול איבדנו עוד בחור בחיפה בן 43, שנפל בעבודה שלו ומת.

אנטאנס שחאדה: גם למנוע תאונות דרכים.

אנטאנס שחאדה: למנוע תאונות זה לא רק אכיפה; זה אכיפה וגם הגנה על הפועל עצמו, זה הדרכות, זה ביקור באתרי עבודה, זה מתן כלים לכל עובד או פועל כדי לזכות בהגנה על החיים.

אנטאנס שחאדה: מצב חירום זה אומר, רבותיי, מצב חירום נגד הכיבוש; מצב חירום נגד כך שעם יפסיק להיות כובש של עם אחר, שיפסיק להתייחס לאזרחים או לבני אדם – אתם צריכים לראות איך כל בוקר העובדים הפלסטינים נדחקים במחסומים, מאות ועשרות, כדי לזכות בעבודה יום-יומית במחיר פשוט מאוד.

אנטאנס שחאדה: זה פירושו של מצב חירום, כדי להגן על הדמוקרטיה, על זכויות אדם, ולא כדי להצר את המרחב הדמוקרטי ולפעול נגד הדמוקרטיה.

אנטאנס שחאדה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב כהן, גברתי.

מאיר כהן: ואחריה – חבר הכנסת עבאס.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מירב כהן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, התכנסנו היום במליאה על מנת לדון ולהצביע על הכרזת מצב חירום.

מירב כהן: אך נראה כי השנים הרבות שבהן אנחנו חיים בהגדרות מצב חירום שונות הקשו עלינו לזהות מצב חירום אמיתי וחריף מאוד שממש מתרחש לנגד עינינו.

מירב כהן: בחמסין של יום חמישי, 23 במאי, השתוללו שרפות בחלקים רבים של המדינה.

מירב כהן: לא מזמן.

מירב כהן: אנשים רבים איבדו את ביתם ורכושם אך נדמה שהחמורה מכולן הייתה השרפה שמחקה כמעט לגמרי יישוב שלם: 223 תושביו של מבוא מודיעים נשארו ללא קורת גג, ללא החפצים שלהם, ובחלק מהמקרים גם ללא מקור פרנסתם.

מירב כהן: מבוא מודיעים הוא מקום מיוחד בנוף הישראלי.

מירב כהן: רוב תושביו עלו לארץ מטעמי ציונות והשתקעו יחד כקהילה חיה ופועמת שחוגגת את היותה חלק מהסיפור הארץ-ישראלי.

מירב כהן: ואז הגיעה השרפה הנוראית, ותוך שעות ספורות יישוב שלם עלה בעשן, ורק במזל והודות לתושייה ולפעולות לוחמי האש והמשטרה לא היו כאן גם אבדות בנפש.

מירב כהן: ביום ראשון שעבר אישרה הממשלה העברה של 4.5 מיליון שקלים דרך הרשויות המקומיות כסיוע לתושבים האלה שאיבדו את ביתם.

מירב כהן: הנושא עלה ונדון שוב בוועדת הכספים אך טרם נמצא פתרון.

מירב כהן: זה פשוט לא מספיק.

מירב כהן: אתמול דווח כי גם שר האוצר וגורמי המקצוע שעובדים עימו הגיעו לשטח, אבל עדיין אין שום פעולה ממשית, אין פתרונות לאנשים האלה.

מירב כהן: שבועיים וחצי עברו מאז האסון הקשה הזה, וכל יום שעובר הוא עוד יום שבו נאלצים האנשים האלו, תושבי מבוא מודיעים, שהתרגשה עליהם הצרה הזאת, להיטלטל ממקום למקום, לגור בתנאי פנימייה צפופים, ילדים, מבוגרים וקשישים כאחד.

מירב כהן: אגב, בגלל סוגיות שונות של רישום בטאבו, רבים מהבתים לא היו מבוטחים, והתושבים שביתם נשרף עלולים למצוא עצמם עומדים מול שוקת שבורה.

מאיר כהן: אין להם ביטוח משכנתה.

מירב כהן: בדיוק.

מירב כהן: אין להם ביטוח משכנתה, כי השטח לא היה רשום על שמם.

מירב כהן: באותם ימים שבהם התרחשו השרפות, החליטו גורמים שונים בכנסת על יציאה למערכת בחירות נוספת, וגררו את אזרחי מדינת ישראל לחודשים נוספים רבים של ממשלת מעבר.

מירב כהן: תושבי מבוא מודיעים פוחדים, ובצדק, שהטיפול בהם יידחק מסדר-היום הציבורי.

מירב כהן: כבר עכשיו אנחנו רואים ששרים חדשים מונו, הבטחות חדשות מפוזרות באוויר, אבל פתרון ודאגה לאנשים היקרים של מבוא מודיעים עדיין אין.

מירב כהן: בינתיים, בעוד הממשלה מרשה לעצמה להתלבט אם יוכרז אסון או לא יוכרז, ובהגדרות פורמליות נוספות, האנשים שנפגעו עוברים סיוט מתמשך, טראומה שנותנת את אותותיה בכל חלקי המשפחה, והם נמצאים בחוסר ודאות וחוסר ביטחון לגבי עתידם.

מירב כהן: משפחות שלמות עם ילדים קטנים שחיו במושב שנים רבות, שחיות ומתפרנסות בסביבתו, עומדות כעת בחוץ ללא בית, וזה מצב חירום אמיתי שאנחנו חייבים לתת לו פתרון.

מירב כהן: עלינו לעשות כל שביכולתנו להביא לכך שהתושבים יטופלו ותימצא הדרך המתאימה לשפר את מצבם ולהביאם במהרה תחת קורת גג מסודרת.

מירב כהן: שתינתן להם הוודאות לגבי מצבם והיכולת להעמיד אותם ואת המשפחה שלהם בחזרה על הרגליים.

מירב כהן: יש להכריז על האירוע הזה כאירוע חירום אזרחי, לאפשר לתושבי המקום לקבל פיצויים עבור הרכוש שנשרף, ובכך לתת לאנשים שנפגעו את היכולת לבנות מחדש את החיים שלהם.

מירב כהן: אני קוראת מעל בימה מכובדת זאת לראש הממשלה ולשר האוצר לקבל במהרה את ההחלטות הנדרשות.

מירב כהן: לא לשכוח את תושבי מבוא מודיעים, ולטפל לאלתר במצב החירום האמיתי שמוטל לפתחם.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עבאס, ואחריו – חברת הכנסת יזבק.

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רבים מתפארים שמדינת ישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, אבל יש עוד תואר: היא שיאנית העולם, לא רק במזרח התיכון, באורך תקופת החירום ומצב החירום במדינת ישראל: 70 שנה, מאז קום המדינה בעצם.

מנסור עבאס: זה מעלה את התהייה על מהות הדמוקרטיה במדינת ישראל.

מנסור עבאס: בינתיים מצב החירום מטה את לשון המאזניים לכיוון של דמוקרטיה פורמלית, שמקיימת בחירות לעיתים תכופות אבל מוכנה מהר מאוד להתפשר על שלטון החוק, על זכויות אדם, על חופש התארגנות ועל חופש ביטוי.

מנסור עבאס: שמעתי כמה חברי כנסת מכחול לבן, ויש לי שאלה שאני מעוניין להפנות אליהם: האם כחול לבן מוכנה או מתחייבת להפסיק את מצב החירום עקב – חלק מחברי הכנסת דיברו בביקורת על מצב החירום.

מנסור עבאס: אנחנו מעוניינים לשמוע: אם יהיו חילופי שלטון בעוד כמה חודשים – –

דסטה גדי יברקן: אם הייתם מכירים במדינת ישראל בכנסת לא היה מצב חירום.

מנסור עבאס: – – האם כחול לבן מחויבת או מתחייבת להפסיק את מצב החירום או לא?

מנסור עבאס: במשך 20 שנה, תחת הכותרת של מצב חירום, מדינת ישראל הטילה ממשל צבאי על אזרחיה הערבים.

מנסור עבאס: במשך עשרות שנים, גם תחת הכותרת של מצב חירום, מדינת ישראל הכריזה על תנועות פוליטיות ודתיות כתנועות לא חוקיות והוציאה אותן אל מחוץ לחוק.

מנסור עבאס: אם למדינת ישראל או ממשלת ישראל יש טיעונים או יש הוכחות כנגד תנועה פוליטית מסוימת – ואני אזכיר למשל את הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית, שמונה אלפי חברים; לפני שנתיים הוא הוכרז כהתארגנות בלתי חוקית תחת הסעיף של מצב חירום.

מנסור עבאס: אם במדינת ישראל יש שלטון חוק אמיתי ויש דמוקרטיה מהותית ויש בתי משפט, למה לא להביא את התנועה הזאת, או כל תנועה אחרת או התארגנות אחרת או עמותה אחרת – להביא אותן בפני בתי המשפט ולהביא את ההוכחות ואז להכריז או לקבל החלטה, שנתמכת על החוק ועל שלטון החוק, על ערכים דמוקרטיים ועל זכויות אזרח, ולהוציא אותה אל מחוץ לחוק?

מנסור עבאס: בינתיים, לתנועה הזאת, ולעוד כמה עמותות ששייכות לתנועה, אין את הפריבילגיה לעמוד בפני שלטון החוק ובפני ערכאות משפטיות.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מנסור עבאס: אני רק מזכיר עמותה אחת, אדוני היושב-ראש, עמותת אקראא.

מנסור עבאס: עמותת אקראא במשך שנים פעלה לקידום החינוך החברה הערבית וחילקה כל שנה מאות אם לא אלפי מלגות לסטודנטים.

מנסור עבאס: באיזו זכות, באיזה חוק, באיזה מצב חירום אפשר לקבל את העמדה הזאת, להוציא עמותה שתומכת בחינוך, שתומכת בסטודנטים, אל מחוץ לחוק, בלי שתהיה לה אפשרות לחזור ולעמוד בפני ערכאה משפטית ולשנות את ההחלטה?

מנסור עבאס: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: היבה יזבק, חברת הכנסת – אינה נוכחת.

מאיר כהן: אורלי פרומן, גברתי.

מאיר כהן: אחריה – חברת הכנסת מיקי חיימוביץ'.

מאיר כהן: שלוש דקות, גברתי, בבקשה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, כותרת הדיון היום היא הכרזה על מצב חירום, אבל מצב חירום הוא לא רק עניינה של ועדת החוץ והביטחון.

אורלי פרומן: הבחירות המיותרות שנכפו עלינו על ידי נתניהו – שכשל בהרכבת קואליציה והקמת ממשלה רק בשם ניסיונות היחלצות מהאשמות בשוחד, מרמה והפרת אמונים – הכניסו את כל המדינה למצב חירום לאומי אמיתי; מצב חירום שבו ועדות הכנסת משותקות, משרדי הממשלה פועלים באי-ודאות והכנסת לא רק שלא יכולה לחוקק, היא גם לא יכולה לפקח על פעילות הממשלה.

אורלי פרומן: ואיזו ממשלה בכלל?

אורלי פרומן: ממשלה זמנית, שאפילו לא קיבלה את אמון הכנסת האחרונה שנבחרה.

אורלי פרומן: בדיחה וטרגדיה גם יחד.

אורלי פרומן: זו הסיבה שפניתי ליושב-ראש ועדת הכספים הזמנית חבר הכנסת גפני וביקשתי ממנו לקיים דיון חירום בנושא פתיחת שנת הלימודים; זאת, בעקבות הצורך לטפל בנושאים רבים, למשל, עצירת התקציב לבניית כיתות לימוד.

אורלי פרומן: 1,600 כיתות לימוד, אדוני היושב-ראש, לא קיבלו הרשאה תקציבית.

אורלי פרומן: צהרונים – כבר דובר פה היום.

אורלי פרומן: מדובר על שנת לימודים, בסך הכול 980 מיליון שקלים לשנה שלמה.

אורלי פרומן: במי אנחנו פוגעים?

אורלי פרומן: באותם ילדים למשפחות באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים, בפריפריות החברתיות והגיאוגרפיות; צהרון – מה שמאפשר להורים לצאת לעבודה במשרות מלאות.

אורלי פרומן: הנשים, כמובן, הן הראשונות שנפגעות, הן לא יכולות לצאת ליום ארוך.

אורלי פרומן: והתשלום יושת על המשפחות האלה אם ירצו מסגרת חינוכית נאותה לילדים שלהן.

אורלי פרומן: הנושא של השאלת ספרים – גם, מאוד מסובסד – הנושא תקוע.

אורלי פרומן: תוכניות חינוכיות, פעילויות קיץ, נוער בסיכון, תשלומי הורים, ביטוח תלמידים – כל הנושאים האלה ועוד רבים אחרים היום תקועים בגלל שאין ועדות כנסת.

אורלי פרומן: בנוסף לזה, גם אין שר חינוך המכהן בפועל.

אורלי פרומן: אני שמחה שליוזמה הזאת שלי הצטרפו חברי כנסת נוספים כמעט מכל סיעות הבית.

אורלי פרומן: אתמול, במהלך הדיון בוועדת הכספים, כבר השיב לי היושב-ראש שיפנה אל יושב-ראש הכנסת בבקשה להקים ועדה מיוחדת לנושא החינוך ופתיחת שנת הלימודים.

אורלי פרומן: תודה ליושב-ראש על שנענה במהרה, ואני מברכת על ההחלטה להקים ולפתוח את ועדת החינוך הכל-כך מתבקשת.

אורלי פרומן: כולי תקווה שהוועדה תוקם במהרה ותתכנס בהקדם.

אורלי פרומן: מניסיוני, הן במשרד החינוך והן כמנכ"לית משרד ממשלתי, אני יודעת כמה עבודה נדרשת ועד כמה חשובה ודאות תקציבית כדי שב-1 בספטמבר תיפתח שנת הלימודים כסדרה.

אורלי פרומן: זהו יום חגיגי, יום משמח, יום שבו מאות אלפי ילדים נרגשים צועדים לראשונה לכיתות א', לגני הילדים, לכל בתי הספר, עם הורים נרגשים לא פחות ומלאי תקווה לעתיד טוב עבורם.

מאיר כהן: תודה.

אורלי פרומן: זוהי המשימה שלנו, משימה שחייבת להתבצע גם לאחר פיזור הכנסת.

אורלי פרומן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', ואחריה – חברת הכנסת גרמן.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, מזכירת הכנסת, גבירותיי הרשמות, אני רוצה לפתוח באיחולי מזל טוב.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לפני כמה שבועות, ב-19 במאי, חגגנו 71 שנים להכרזה של מועצת המדינה הזמנית על מצב חירום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': האבסורד הוא שאנחנו בשנת 2019, ומצב החירום עדיין איתנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': 71 שנה, והסוף לא נראה באופק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ראיתי את הסקירה המפורטת של הלשכה המשפטית של הכנסת על הגלגול ההיסטורי של התהליך שהביא אותנו כעת, בשנת 2019, להאריך את ההכרזה על מצב החירום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הסיבה היחידה להארכה הזו היא שורה של חוקים שטרם תוקנו ושנסמכים על הכרזה זו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מה אני אגיד לכם, חבריי חברות וחברי הכנסת – קצת אבסורד, לא? אני יודעת שבזכות עתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ החל תהליך שהביא עד כה להסדרה של 144 צווים וארבעה חוקים שהתקיימו מתוקף מצב החירום – מה שמראה לנו שלאורך כל השנים היה אפשר, אבל פשוט הלכו שוב ושוב אל הפתרון הקל – האריכו באופן אוטומטי את מצב החירום.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': איזה אבסורד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואם אנחנו בענייני אבסורדים, אותו בג"ץ שאליו הוגשה העתירה – ובזכותו החל התהליך הזה בכנסת שהוביל את הממשלה להתחיל להסדיר את הנושא, הוא הבג"ץ שחלקים בצד הזה של המליאה – בצד הזה בעיקר – רוצים להחליש, לכופף, לבטל, לרסק, או במקרה הטוב, לעלות עליו עם D9 – זה אותו בג"ץ שראש הממשלה הזמני שלנו שוקל עכשיו להגיש עתירה אליו על מנת שידחה את השימוע שלו, כדי שלכאורה הוא יוכל להתכונן בשקט לבחירות שכפה עלינו, כדי שאם ייבחר שוב הוא יוכל לחוקק את פסקת ההתגברות, כדי שבג"ץ לא יוכל למנוע את החסינות שלו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': מבולבלים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בצדק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ברוכים הבאים למדינת האבסורד.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשנוח לו, יודע ראש הממשלה לפנות לבג"ץ.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אחרי הבחירות, כשבג"ץ עלול לאשר את הסרת חסינותו, זה כבר מסוכן לו, אז מה עושים?

מיכל (מיקי) חיימוביץ': פסקת התגברות מורחבת גם על החלטות מינהליות, והופ, בג"ץ לא יכול להתערב בנושא החסינות ונתניהו מקבל פתק "צא מהכלא".

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כך הוא אולי יימלט מהדין, אבל אנחנו לא נימלט מהמשמעות הגורפת של פסקת ההתגברות המורחבת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המשמעות של החלשת בג"ץ היא לא אותו איזון בין רשויות שמבקרי השיטה הנוכחית כל כך אוהבים לדרוש; התוצאה היא ריסוק הדמוקרטיה שלנו וסלילת הדרך לשלטון כל-יכול, שלטון שאין שום רשות שיכולה לעצור ולרסן אותו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לשם אנחנו הולכים אם תוכנית-העל הזו תצליח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ואנחנו לא ניתן לזה לקרות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו כאן – כל הזמן, דרך אגב – האלטרנטיבה שתשים את האזרחים בראש, שתדאג לטובתם – בבריאות, בדיור, בתחבורה הציבורית, תדאג לקשישים, תדאג לסביבה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': המדינה היא של האזרחים, ולא של השליט.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש גם משהו סמלי בכך שהמושג מצב חירום עולה כאן היום דקה לפני שהכנסת הקצרה ביותר בתולדות המדינה מתפזרת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו בהחלט במצב חירום – אבל מצב חירום ערכי, מוסרי, של מי שמוביל אותנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ראש הממשלה נתניהו, ראש ממשלה שחשוד בכפוף לשימוע בשוחד, מרמה והפרת אמונים, יודע שאם יורשע ולו רק בחלק מהעבירות שבהן הוא מואשם, הוא צפוי לשבת בכלא, והוא עושה הכול כדי להימלט מההליך המשפטי שצפוי לו בבית המשפט, ובדרך מוכן להקריב את מדינת ישראל, את אזרחי ישראל ואת הדמוקרטיה הישראלית.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': הבחירות הקודמות, שהוקדמו בשל ההליך המשפטי, וכמובן הבחירות החוזרות עכשיו בעקבות הכישלון שלו, של ראש ממשלה חשוד, סחיט ולחיץ, להרכיב ממשלה; הגרירה של מדינה שלמה למערכת בחירות בזבזנית, השיתוק של הממשל – הכול אפשרי, הכול כשר כדי לנסות ולמלט אותו מדין.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': זהו מצב חירום ערכי ומוסרי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה – סליחה, חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אני מצטער שאני צריך להזכיר את זה, אבל תעמדו בשלוש דקות, כי זה תקנון הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי, אני מאוד בעד להכריז על מצב חירום.

יעל גרמן: מצב חירום לדמוקרטיה בישראל – זהו מצב החירום, במקום שבו מחזקים את הרשות המבצעת, במקום שבו שומרים על ראשה ומנסים לעשות הכול כדי שלא יעמוד לדין, ובואו נזכור: יש לנו ראש ממשלה שעומדים נגדו תיקים – כן, בכפוף לשימוע – על הפרת אמונים, מרמה ושוחד.

יעל גרמן: אלה, זה המקרה.

יעל גרמן: במקום שבו מנסים, כמו שאמרה גם חברתי, לצמצם את כוחה של הרשות השופטת, לבטל את היכולת שלה לבצע את הביקורת השיפוטית, וכן, להביא לחוק פסקת התגברות מורחבת – במקום כזה צריך להכריז על מצב חירום לדמוקרטיה.

יעל גרמן: שלשום קיבל בג"ץ החלטה יוצאת דופן: הוא הוציא צו עשה לוועדת הפנים וחייב אותה להתכנס עד דצמבר השנה ולדון מחדש בהחלטה לגבי הפנסיות של ראשי הערים.

דוד אמסלם: דרך אגב – –

יעל גרמן: ואני רוצה לספר לכם – – –

דוד אמסלם: – – חברת הכנסת גרמן – –

יעל גרמן: אז רק לקחת לי את הזמן, היושב-ראש.

דוד אמסלם: – – אין סמכות לבג"ץ להתערב בנושא הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו עוד חוצפה שלהם, עוד צעד תקדימי.

דוד אמסלם: הוא קובע גם לוועדות הכנסת – דרך אגב, זה משהו תקדימי, זה משהו תקדימי.

דוד אמסלם: עוד מעט הוא יגיד לנו גם מה לדבר ולא לדבר פה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמסלם.

יעל גרמן: חבר הכנסת אמסלם ממש לא מסכים איתי, ואני לא מסכימה איתו, וזה ויכוח מאוד ידוע.

יעל גרמן: על כל פנים, אחזור, ונא לקחת לי את הזמן – בג"ץ קבע חד-משמעית: ועדת הפנים חייבת להתכנס ולדון מחדש בהחלטה שהתקבלה ב-2017.

יעל גרמן: ואני רוצה לספר לכם, חבריי, אם אתם לא יודעים, שבשנת 1998 הפסיקו את עבודתם, את תפקידם, כשבעה נבחרי ציבור.

יעל גרמן: בזמן שהפסיקו את עבודתם לא הגיעה להם פנסיה תקציבית על פי החוק, אבל קרה מקרה, טעות או לא, והם המשיכו לקבל את הפנסיה שלהם.

יעל גרמן: ב-2005 משרד הפנים גילה את הטעות.

יעל גרמן: מה עשה משרד הפנים?

יעל גרמן: כלום.

יעל גרמן: הוא לא ביטל להם, לא ביקש מהם את הכסף, המשיך לתת להם את הכסף שלא מגיע להם.

יעל גרמן: ב-2012 ניסתה ועדת הפנים לשנות את הגזרה ולהכשיר את זה, אבל חבר הכנסת שהיה היושב-ראש, אמנון כהן, לא הסכים לכך.

יעל גרמן: גם שנה לאחר מכן חברת הכנסת מירי רגב, שהייתה יושבת-ראש הוועדה, סירבה לטפל בנושא.

יעל גרמן: ב-2017 חבר הכנסת אמסלם, שלא חושב כמוני, קיבל את ההחלטה, והכשיר את הפנסיות הלא-חוקיות.

יעל גרמן: לא רק שלא ביקשנו מהם לתת את כל הכסף הציבורי שהם קיבלו; לא רק שלא קיבלו את ההמלצה של היועץ המשפטי של הוועדה שבא ואמר: אוקיי, קיבלו, טעות, עד כאן, ומכאן ולהבא נפסיק, אלא הכשירו פנסיות כדי שיוכלו לקבל את זה עד סוף ימיהם.

יעל גרמן: אנחנו הגשנו עתירה – אני כחברת כנסת ועו"ד שגית בידרמן – ובג"ץ, שדן בעתירה, עשה ככל יכולתו כדי לבקש מוועדת הפנים לשבת ולדון מחדש בהחלטה הלא-סבירה הזאת.

יעל גרמן: הוא ביקש, הוא המליץ, הוא רמז.

יעל גרמן: זה לא עזר.

יעל גרמן: אחרי שנתיים וחצי, שלשום, הוא קיבל החלטה חד-משמעית: ועדת הפנים חייבת להתכנס ולדון.

יעל גרמן: הוא לא אומר לוועדה מה לקבל, אבל היא חייבת לדון.

יעל גרמן: חברים יקרים, את זה בג"ץ לא היה יכול לעשות אם הייתה לנו פסקת התגברות.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, גם היום הוא לא יכול לעשות את זה.

דוד אמסלם: הוא חרג מתפקידו.

יעל גרמן: היכולת של בג"ץ לעשות ביקורת שיפוטית על החלטות מושחתות – –

דוד אמסלם: אגב, ממתי – – –

יעל גרמן: – – חסרות סבירות, שגוזלות כספי ציבור, ונותנות את כספי הציבור לחמישה נבחרים – לא למסכנים אלא לאנשים שהרוויחו וממשיכים להרוויח.

יעל גרמן: וזאת לדעת – אם עובד ציבור היה מקבל תוספת ביגוד שלא כחוק היו מבקשים מנו להחזיר כל פרוטה בדיעבד, אבל נבחרי ציבור?

יעל גרמן: למה לא – בואו ניתן, אם אפשר.

יעל גרמן: זאת הייתה החלטה מושחתת, וטוב ומזל שיש לנו מצפן ומצפון בדמות בג"ץ, שבא ועומד על האינטרס הציבורי.

יעל גרמן: אני רוצה לסיים בדבריו של השופט ברק: אם אנחנו לא נדע לשמור על בג"ץ, בג"ץ לא יוכל לשמור עלינו.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

דוד אמסלם: אני רק אעיר לחברת הכנסת גרמן – עשינו הרבה דיונים בעניין.

דוד אמסלם: היא אפילו לא מכירה את כל הנושא לעומק.

דוד אמסלם: אבל גם פה, אם בג"ץ חושב שהוא יפסול את ההחלטה – הוא לא יכול להחליט שהכנסת תדון.

דוד אמסלם: זה לא מהסמכות שלו.

דוד אמסלם: הם בכלל עשו פה דבר שלא ייעשה.

דוד אמסלם: מעולם זה לא קרה בתולדות המדינה.

מאיר כהן: חברים – – –

יעל גרמן: חבר הכנסת דודי אמסלם, אתה טועה – – –

דוד אמסלם: עוד מעט הם יחליטו גם מה נגיד פה בדוכן.

יעל גרמן: אתה טועה.

יעל גרמן: אתה טועה.

מאיר כהן: תודה.

דוד אמסלם: אני טועה?

דוד אמסלם: בוודאי אני טועה – – –

מאיר כהן: דודי, בבקשה – – –

דוד אמסלם: איזו שאלה.

דוד אמסלם: אני תמיד טועה, גב' גרמן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודה, תפדל.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – – –

יעל גרמן: – – –

מאיר כהן: ששש, חברים, אתם מפריעים לחבר הכנסת – – –

דוד אמסלם: הוא לא יכול – תקשיב, הסמכות זה של ועדת הפנים.

מאיר כהן: כן – – –

אלעזר שטרן: אתה צודק, אבל – – – שהוא רוצה לתת לך עוד משהו רק כדי לא לפסול – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, דיונים, רק שנייה, פומביים.

דוד אמסלם: כמה דיונים עשינו?

דוד אמסלם: נפגשנו, השקענו בזה עשרות שעות.

דוד אמסלם: אבל אם הוא רוצה לפסול, שיפסול.

אלעזר שטרן: הוא לא רוצה לפסול.

דוד אמסלם: הוא לא יכול לחייב ועדה בכנסת לעשות דיון.

אלעזר שטרן: הוא – – – תמיד לא לפסול.

דוד אמסלם: לא רוצה לעשות דיון.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני, שלוש דקות.

איימן עודה: מכובדי יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני חושב שאנחנו ניצבים עכשיו מול אחת מהשאלות הגורליות ביותר.

איימן עודה: השאלה היא אם אנחנו רוצים לחיות במדינה טבעית או במדינה ארעית, במדינה שבונה בצורה אסטרטגית או מדינה שמתנהלת מיום ליום.

איימן עודה: זו מדינה שאין לה גבולות, זו מדינה – היחידה בעולם, דרך אגב – שאין לה גבולות.

איימן עודה: זו מדינה שמקדמת חוקים לאומיים לקבוצת הרוב ולא לקבוצת המיעוט, כמו חוק הלאום למשל.

איימן עודה: דרך אגב, זה גם מעיד על חוסר ביטחון עצמי בקרב קבוצת הרוב, כי תמיד היא רוצה לחזק את עצמה.

איימן עודה: האם אנחנו רוצים לחיות במדינה שחיה על חרב כל חייה, כמו שאמר ראש הממשלה נתניהו?

איימן עודה: אנחנו רוצים לחיות במדינה שנמצאת כל הזמן, כבר 70 שנים, במצב חירום?

איימן עודה: אני חושב שמה שקורה פה זה חלק מהשאלה הגורלית הזו.

איימן עודה: כשאני מתבונן בדיון עכשיו בכנסת, אני חושב שהמדינה הזו, הממשלה, רוצה לשעבד את העם דרך מצב חירום מנטלי, דרך מצב חירום מנטלי.

איימן עודה: אני רואה פה בדיוק את הספר של ג'ורג' אורוול, 1984, שהמלחמה היא שלום, שהחירות היא עבדות, שהבורות היא כוח, שהאח הגדול עינו פקוחה.

איימן עודה: בדיוק 1984 של ג'ורג' אורוול, בדיוק כך.

איימן עודה: אני רוצה להזכיר לחברי הליכוד – אמסלם, זה מנחם בגין המנהיג המיתולוגי, ולא אני, איימן עודה – – –

קריאה: כל הזמן אתם – – –

איימן עודה: מנחם בגין, בשנת 1951, מעל דוכן זה אמר כך: ישנם חוקים רודניים, ישנם חוקים בלתי מוסריים, ישנם חוקים נאציים.

איימן עודה: זה מה שאמר מנחם בגין על חוקי החירום שאנחנו מדברים עליהם עכשיו.

איימן עודה: אני אישית לא הייתי משתמש במונח כל כך קשה זה, אבל אני רוצה להשאיר אתכם בדיון פתוח ביניכם – אתם, חברי הליכוד – לבין מנחם בגין.

איימן עודה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת איימן עודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמסלם, בגין אמר את זה על המשטר הבריטי שעשה את המעצרים המינהליים של חברי המתחרות.

קריאות: – – –

מאיר כהן: זה לא משנה.

מאיר כהן: אני מציין עובדה היסטורית.

איימן עודה: תקנות שעת חירום.

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: גם ב-77' הוא אמר את זה פה – – –

דוד אמסלם: חבר הכנסת איימן רק לא מספר לנו באיזו תקופה זה היה.

איימן עודה: בתקופת מפא"י – – –

מאיר כהן: אז זהו, לכן ציינתי עובדה היסטורית.

איימן עודה: בתקופת מפא"י, בתקופת מפא"י.

מאיר כהן: לא הבעתי שום דעה.

מאיר כהן: חבר הכנסת גדי יברקן, בבקשה.

איימן עודה: זה בתקופת מפא"י.

איימן עודה: ודרך אגב, אני לא מרגיש טוב כשאני מצטט את הציטוט הזה.

איימן עודה: אני אישית לא מרגיש נוח, אבל רציתי שתתעמתו קצת – – –

שלמה קרעי: גם הוא מתהפך בקבר כשאתה מצטט אותו.

איימן עודה: הוא מתהפך בקבר גם בגלל שאתם הממשיכים של דרכו, למרות שאני לא מסכים עם דרכו.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על נושא שככל הנראה לא תהיה בו מחלוקת – כרגע לפחות – בבית הזה, וזה מצב החינוך בישראל.

דסטה גדי יברקן: חבר הכנסת אמסלם ויושב-ראש ועדת החינוך יעקב מרגי, אני בטוח שבנושא הזה כולנו נסכים.

דסטה גדי יברקן: מצב החינוך בישראל – אני מגדיר את זה – החינוך בישראל הוא כיפת הברזל האמיתית של מדינת ישראל ושל האזרחים.

דסטה גדי יברקן: במדינה שעד לא מזמן גם לא גילו נפט או זהב, ההון האנושי של מדינת ישראל היה הערובה הביטחונית והחינוכית של מדינתנו.

דסטה גדי יברקן: אמר יאנוש קורצ'אק: "הדואג לימים זורע חיטים, הדואג לשנים נוטע עצים, הדואג לדורות מחנך אנשים".

דסטה גדי יברקן: זאת אומרת, אני כמי שייסד ועמד בראש מכינה קדם-צבאית, אני כבר רואה את הפערים החברתיים העתידיים של מדינת ישראל בעשור הבא והלאה.

דסטה גדי יברקן: בעצם נוצר מצב שמי שלא עובר במכינות קדם-צבאיות היום, בעוד עשר שנים, ככל הנראה – בשנות שירות, מכינות קדם-צבאיות, תנועות נוער – ככל הנראה שהוא יהיה כמה צעדים אחורה מחבריו באותו דור.

דסטה גדי יברקן: היום אפשר להצביע על מפת ארץ ישראל ולשים את האצבע ולדעת בעוד חמש-שש שנים איזה ילד ייוולד שם, מה תהיה רמת החינוך שלו.

דסטה גדי יברקן: לצערי הרב אנחנו יכולים גם לדעת את שמות המשפחה שלהם ואת הצבע שלהם ברגע שאנחנו נצביע.

דסטה גדי יברקן: אם מדינת ישראל חפצה לגדל כאן דור של אנשים שיקבלו את מדינת ישראל לעתיד וינהלו אותה וינהיגו אותה, אז כדאי מאוד שנתחיל לשקול באמת לעשות רפורמה במערכת החינוך.

דסטה גדי יברקן: הגוף היחידי במדינת ישראל שלא עובר רפורמה זה משרד החינוך.

דסטה גדי יברקן: אני מציע, ובכנסת הבאה אני מתכוון באמת לקיים גם דיון לעומק בנושא הזה, שאולי הגיע הזמן לסיים את הבגרויות בכיתה י"א, וכיתה י"ב תהיה שנת שירות, שנת ערכים, שנת מכינה, כי אנחנו כבר רואים את הנתונים בצבא של מי שעובר במכינה קדם-צבאית ובשנות שירות: הרוב הגדול של בוגרי בה"ד 1 הם בוגרי מכינות קדם-צבאיות.

דסטה גדי יברקן: כך גם בקורס טיס, כך גם ביחידות מובחרות, וזה משפיע עליהם ועל החברה הישראלית כשהם משתחררים מהצבא.

דסטה גדי יברקן: וכמובן בנושא הזה של החינוך, לא רק של נושא חינוך של האזרחים היהודים בישראל אלא גם לתת חינוך ראוי ותשתיות לאזרחים הערבים במדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: חינוך לא צריך להיות רק למי שיש לו כסף, ואני אתן דוגמה אחת, אדוני היושב-ראש, ואני מסיים: כשהקמתי את המכינה, את מכינת בארי שנמצאת בכפר סבא – כשהקמנו את המכינה, אמרתי: אני לוקח 1,500 שקל מכל חניך, כי נוצר מצב שרק מי שיש לו כסף מתקבל למכינות קדם-צבאיות, ומי שאין לו, לא מגיע למכינות קדם-צבאיות.

דסטה גדי יברקן: ובסופו של דבר, עם סבסוד נכון, ועם זה שפותחים את הדלת לכל הנוער בישראל לעבור בגוף כזה, זה אומר שמדינת ישראל מקבלת נוער ערכי, מוסרי, ומעל הכול אזרח טוב ולמופת במדינת ישראל.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת יברקן.

מאיר כהן: חבר הכנסת צבי האוזר, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנים כאן במצב החירום במדינת ישראל, אבל אני רוצה להפנות את תשומת הלב למצב החירום שהוכרז לאחרונה ברמת הגולן.

צבי האוזר: ולמה מצב חירום?

צבי האוזר: כי הינה לפתע פתאום ממשלת ישראל, ממשלת ימין חזק, מתעוררת ומחליטה אחרי שנים רבות להקים יישוב חדש ברמת הגולן.

צבי האוזר: עכשיו, למען האמת, אדוני היושב-ראש, זה לא בדיוק יישוב חדש.

צבי האוזר: אתה מכיר לבטח את המושג ישראבלוף.

צבי האוזר: אז יש איזשהו ישראבלוף גם בממשלת ישראל, שנורא רוצה להתאמץ ולהקים כאילו יישוב חדש בגולן.

צבי האוזר: אבל עדיין צריך לברך את המעש הזה, כי לפני כן לא עשו שום דבר.

צבי האוזר: עכשיו לקחו את היישוב ברוכין, שהיה יישוב מוזנח ושממשלת ישראל יכלה בכל רגע בעשר השנים האחרונות לבנות אותו, ליישב אותו, לאכלס אותו, והחליטו לעשות את אותו ישראבלוף ולקרוא אותו על שם הנשיא טראמפ.

צבי האוזר: כן, עדיין לא יודעים אם זה ייקרא רמת טראמפ או רמת הנשיא טראמפ.

צבי האוזר: זה די נחמד, למרות שאם בודקים, כל היישוב החדש על שם טראמפ זה 109 משפחות.

צבי האוזר: אני חושש שזה קצת פגיעה בכבודו של נשיא ארצות הברית.

צבי האוזר: אני לא יודע אם נשיא ארצות הברית יודע שהיישוב הגדול על שמו, 109 משפחות, זה בערך – הייתי אומר – בין ארבע לחמש קומות בבניין בניו יורק.

שלמה קרעי: אולי תגלה לו – – –

צבי האוזר: זאת אומרת שפעולתה הברוכה של הממשלה למען יישוב הגולן היא בערך חמש קומות בבניין ממוצע בניו יורק, ועל זה החגיגה.

צבי האוזר: אבל לפחות כשהייתה צריכה להיות החגיגה, הינה התבשרנו שנדחתה החגיגה.

צבי האוזר: ולא ברור מדוע אחרי ה-read my lips של ראש הממשלה שאומר: נקים יישוב, הייתה צריכה אתמול להיות הנחת אבן פינה, ואין.

צבי האוזר: אני לא יודע אם זה נדחה בשבוע, בחודש, אחרי הבחירות, נדחה בכלל, האם זאת מניפולציה של לקחת את חמש הקומות האלה ולנסות לייצר מהן סיפור לקראת הבחירות.

צבי האוזר: אבל הסיפור האמיתי של הבחירות הוא השממה בגולן.

צבי האוזר: עד היום, אדוני היושב-ראש, 25,000 מתיישבים בלבד ב-52 שנה.

צבי האוזר: זאת אומרת, זה בערך ממוצע של 400–500 איש לשנה.

צבי האוזר: בשנים האחרונות זה פחות.

צבי האוזר: זה פחות או יותר הריבוי הטבעי ברמת הגולן.

צבי האוזר: ולכן, וכאן אני אסיים, אני מציע להכריז, אכן, על מצב חירום בגולן.

צבי האוזר: אני מציע להטיל – שמענו אתמול שמנכ"ל משרד ראש הממשלה יואב הורוביץ, אדם ראוי, רציני, מסיים את תפקידו.

צבי האוזר: אולי זאת ההזדמנות באמת להודות לו בשם הבית הזה, בשם מדינת ישראל, הוא עשה משימה ראויה.

צבי האוזר: מציע למנכ"ל החדש להטיל משימה לאומית: תוכנית חירום להכפלת ההתיישבות בגולן בשלוש השנים הקרובות.

צבי האוזר: רק ככה יובהר שהגולן הוא כבר לא פיקדון זמני, לא ממתינים לאיזה משא ומתן עם הסורים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

צבי האוזר: ורק ככה יובהר שלא רק החלטה אמריקנית להכיר ברמת הגולן הייתה השנה אלא גם סוף-סוף החלטה של ממשלת ישראל להכיר בריבונות ישראל בגולן.

צבי האוזר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת צבי האוזר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריה – אסף זמיר.

אורית פרקש הכהן: אדוני יו"ר הכנסת, חברי הכנסת, אנחנו אכן במצב חירום, וכמו שחבריי האחרים אמרו, לא במצב חירום שעליו הכריזה המועצה הזמנית של המדינה עם הקמתה, כשנזרקה ישר למלחמה קיומית על הישרדותה; אנחנו במצב חירום לאומי, ערכי, מוסרי, מנהיגותי, חברתי.

אורית פרקש הכהן: וכמו שאני אומרת להרבה אנשים ששואלים אותי מה אני עושה בעולם הפוליטי, אני אומרת את האמת, שאני חושבת שאין זמן יותר מדאיג – ולעשות מעשה, ולא לשבת בסלון ולקטר.

אורית פרקש הכהן: אנחנו במצב חירום כי ראש הממשלה החליט שעדיף להקפיא את עבודת הממשלה; כפה על כולנו פיזור משיקולים אישיים במקום להחליט לחסוך מהציבור 4 מיליארד שקלים של עלות בחירות נוספות, ובעצם אולי לתת את המנדט לגוף אחר לנסות ולהרכיב ממשלה.

אורית פרקש הכהן: אנחנו במצב חירום כי עד להקמת הממשלה הבאה תעבור לכולנו כמעט שנה שבה הממשלה ממשיכה לפעול ולעשות את מה שהיא רוצה, בלי שום פיקוח, בלי שום פיקוח פרלמנטרי, ובעצם עם כנסת משותקת ללא ועדות.

אורית פרקש הכהן: אנחנו במצב חירום כי שרים מפוטרים וממונים לתקופות כל כך קצרות, כאילו אין משמעות לעבודה מקצועית או ליישום מדיניות ארוכת טווח.

אורית פרקש הכהן: אין להם שום יכולת לטפל במדיניות ארוכת טווח בתקופה כל כך ארוכה של ממשלת מעבר.

אורית פרקש הכהן: ואני רוצה להזכיר לכולנו שאנחנו דה פקטו בממשלת מעבר של שנה פלוס.

אורית פרקש הכהן: שרים גם נבחרים לתפקיד שלהם לא לפי היכולות המקצועיות, ההתאמות המקצועיות שלהם, אלא כמו שאמר שליח ראש הממשלה נתן אשל לשר המשפטים – לחפץ להיות שר משפטים, האדון סמוטריץ': פשוט זה לא שיקול פוליטי, זה אישי.

אורית פרקש הכהן: אנחנו צריכים מישהו שיטפל בעניינים בצורה שתהיה נוחה לראש הממשלה, לאו דווקא בנושאים של שמירת מערכת המשפט או קידום יוזמות חקיקה חשובות.

אורית פרקש הכהן: אנחנו במצב חירום כי אין מינויים מקצועיים חשובים בשירות הציבורי.

אורית פרקש הכהן: כי יותר חשוב שנהיה בסיבוב נוסף של בחירות.

אורית פרקש הכהן: שוב נמתין חצי שנה עם משטרה ללא מפכ"ל; אין לנו סגני ניצבים; אנחנו מעוכבים ביישום התוכנית הרב-שנתית הבאה של צה"ל; אנחנו מעוכבים ביישום הסכם הסיוע גדול עם ארצות הברית.

אורית פרקש הכהן: בכלל – אין משילות.

אורית פרקש הכהן: אני חברת ועדת כספים – אי-אפשר לדון בשום דבר.

אורית פרקש הכהן: רק לפני שבועיים נתנו איזה פלסטר בנושא העלאת גיל הפרישה לנשים.

אורית פרקש הכהן: דחינו את זה לעוד חצי שנה, בפרטאץ'.

אורית פרקש הכהן: אין משילות, זאת ממשלת מעבר.

אורית פרקש הכהן: אין סמכות לטפל בכלום חוץ מלגלגל תפוח אדמה אחד רותח ולהמתין לתפוח האדמה הבא, להביא למישהו אחר.

אורית פרקש הכהן: הגירעון תופח – –

ישראל אייכלר: אם אפשר משפט סיום, בבקשה.

אורית פרקש הכהן: – – אין בעל בית כלכלי.

אורית פרקש הכהן: אנחנו במצב חירום כי ההתנהלות הכלכלית נעשית כלאחר יד.

אורית פרקש הכהן: בוועדת הכספים העברנו מיד ליד 13 מיליארד שקלים בהעברות שוטפות.

אורית פרקש הכהן: בלי לראות מה מצב הגירעון, בלי לראות מה החריגה מהתקציב, כאשר אני מבינה שאפילו הממשלה עצמה, הנתונים הם לא בפניה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אני מבקש לסיים.

אורית פרקש הכהן: מצב החירום שלנו, שאני רוצה לדבר עליו – ואני מסיימת – –

ישראל אייכלר: את פשוט לא שומעת?

אורית פרקש הכהן: – – הוא מוסרי וחברתי.

ישראל אייכלר: תודה.

אורית פרקש הכהן: אנחנו צריכים לטפל בחוסן החברתי שלנו ולייצר מנהיגות מאחדת, שלא מרסקת את כל מה שנוגע באדם אחד.

אורית פרקש הכהן: בכוחנו למנוע את זה.

אורית פרקש הכהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן.

ישראל אייכלר: חבר אסף זמיר, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

ישראל אייכלר: בבקשה.

אסף זמיר: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי וחברות הכנסת, אנחנו מתכנסים היום כדי לאשר את המשך מצב החירום בממשלה ובכנסת, שהחליטה על פיזורה, ומנעה מעצמה בעצם את היכולת לטפל בעניינים שהם באמת ענייני חירום של החברה הישראלית.

אסף זמיר: אני רוצה לתת דוגמה אחת למשהו שהכנסת הזו, בגלל פיזורה, לא תוכל לטפל בו, והוא סגירת שדה דב, שעתידה להתממש ב-1 ביולי והולכת להיות מכת מוות על פרויקט לאומי שנקרא העיר אילת.

אסף זמיר: אני חושב שחובה על הכנסת הזו, חובה על ממשלת ישראל וחובה על ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו למצוא את הזמן ואת היכולת, גם תוך כדי הכנסת המפוזרת, ולאפשר את דחיית הסגירה על מנת למצוא פתרון אחר.

אסף זמיר: האינטרס של כולנו הוא אילת חזקה; האינטרס של כולנו הוא לעודד אנשים לגור באילת; האינטרס של כולנו הוא לאפשר צמיחה כלכלית באילת.

ישראל אייכלר: שאלה עובדתית, אסף, אתה הרי מכיר את הנושא.

ישראל אייכלר: הממשלה לא מוסמכת לעשות את זה בלי הכנסת?

אסף זמיר: הממשלה מוסמכת.

אסף זמיר: אגיד לך יותר מזה, היושב-ראש.

ישראל אייכלר: הדחייה הזאת, אני מתכוון.

אסף זמיר: ראש הממשלה, שהוא שר הביטחון, מוסמך לייצר את הדחייה הזו.

אסף זמיר: עכשיו אני רוצה, ברשותכם, במילה אחת להסביר.

אסף זמיר: שדה דב יושב על קרקע שבחלקה היא פרטית ובחלקה היא בבעלות הממשלה.

אסף זמיר: יש אנשים שאומרים, אולי בצדק, שעל קרקע פרטית צריך לאפשר לאנשים את היכולת לבנות את ביתם.

אסף זמיר: הלכה עיריית תל אביב יפו יד ביד עם עיריית אילת ואישרה תוכנית שמפנה את כל השטח הפרטי ומאפשרת את מימושו על ידי בעליה, ושמרה את השטח הציבורי שבבעלות הממשלה ועיצבה בו טרמינל שיאפשר את המשך הפעילות של השדה.

אסף זמיר: אבל משרד האוצר וממשלת ישראל מעוניינים בכסף שהקרקע הזו יכולה לייצר.

אסף זמיר: יש לנו גירעון גדול שיצרה הממשלה הזו, היא צריכה לייצר מקורות הכנסה.

אסף זמיר: ומי הולך לשלם את המחיר של הגירעון הזה?

אסף זמיר: תושבי העיר אילת.

אסף זמיר: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל בית חולים יוספטל, על פי משרד הבריאות, איננו יכול לספק שירותים רפואיים רבים שתושבי אילת צריכים לקבל, ולכן הוא מפנה אותם אל בתי החולים במרכז.

אסף זמיר: יש חולי דיאליזה שנוסעים לקבל את הטיפול הנדרש פעם בכמה ימים.

עוזי דיין: אז למה אילת הזיזה את השדה שלה?

אסף זמיר: אנחנו עכשיו מדברים על שדה דב, ולא על העבר, אלא על ההווה ועל היכולת למנוע.

אסף זמיר: אני לא כאן בשם – – –

עוזי דיין: לכן אני שואל: למה אילת – – –

אסף זמיר: אני לא כאן בשם עיריית אילת, אני כאן בשם תושבי העיר אילת ותושבי מדינת ישראל והתעופה הפנים-ארצית, ענף המלונאות והתעשייה, היכולת של בעלי עסקים קטנים בעיר אילת להמשיך ולקבל סחורות, היכולת של משרדים אילתיים לגייס כוח אדם מהמרכז והיכולת של תעשייה אילתית שלמה – –

עוזי דיין: אז למה הזיזו את השדה באילת?

אסף זמיר: – – להתקיים מהעורק הזה, שנמל התעופה בן-גוריון לא יעמוד בעומס שלו.

אסף זמיר: ואנשים שיצטרכו היום לנסוע מתל אביב או מהמרכז לנתב"ג כדי לטוס לאילת, לנחות בתמנע ולנסוע בעיר, יוותרו על ההזדמנות, ימצאו חלופות אחרות.

אסף זמיר: אנחנו כבר רואים בנתוני המלונאות של חודש מאי ירידה של עשרות אחוזים לעומת הנתונים של שנה שעברה.

אסף זמיר: אני אומר לכם שאנחנו עכשיו מבחינת אילת במצב חירום, ואני קורא לראש הממשלה לממש כשר הביטחון את תפקידו ולמנוע את סגירת שדה התעופה עד למציאת פתרון אלטרנטיבי.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אסף זמיר: תודה רבה לכם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מתכנסים פה היום לדיון בנושא של הארכת מצב חירום במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאלי: יש צדדים לכאן או לכאן – כן צריך להאריך או לא צריך להאריך, אבל אתמול ישבתי בוועדת כספים, ואני שומע את הדיון המוצדק כל כך על נושא הצהרונים.

מיכאל מלכיאלי: אלפי בתי אב לא יודעים אם יהיו להם צהרונים.

מיכאל מלכיאלי: מי שיש לו יכולת לשלם, אז הוא בסדר, אבל מי שאין לו יכולת, מה הוא הולך לעשות?

מיכאל מלכיאלי: הולכים להזעיק את הסבתות, שיתחילו לשמור על הילדים.

מיכאל מלכיאלי: ואחרי זה מגיע הדיון על המוכש"ר, ילדים מוגבלים – אין כסף.

מיכאל מלכיאלי: יש חוק שחייב את משרד החינוך לשלם, רק החטא היחיד שלהם – היותם חרדים.

מיכאל מלכיאלי: משרד החינוך החליט לא לתקצב אותם, מצב חירום, אין כסף.

מיכאל מלכיאלי: אבל מדינת ישראל מחליטה לצאת לבחירות.

מיכאל מלכיאלי: מחליטה לצאת לבחירות, הכנסת מתכנסת ומפזרת את עצמה.

מיכאל מלכיאלי: אבל למה?

מיכאל מלכיאלי: אני הולך ברחוב, אנשים שואלים אותי: למה פיזרתם את עצמכם?

מיכאל מלכיאלי: על גחמה של איש אחד.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני, כאדם חרדי – – –

עודד פורר: של מי?

עודד פורר: של מי?

מיכאל מלכיאלי: לא אמרתי מי.

מיכאל מלכיאלי: כבר נשמע.

עודד פורר: למה הצבעת בעד?

עודד פורר: תגיד לאנשים שהצבעת בעד.

מיכאל מלכיאלי: אני, כאדם חרדי, רגיל שמסיתים נגדי, רגיל שמדברים נגדנו.

עודד פורר: תגיד לאנשים שהצבעת בעד.

מיכאל מלכיאלי: בסדר, נולדנו ככה, כנראה, לצערנו, נצטרך עוד הרבה שנים לחיות עם זה – כותרות נגד הציבור החרדי.

מיכאל מלכיאלי: יודעים לחיות עם זה, מתמודדים עם זה.

מיכאל מלכיאלי: הגענו לכנסת עכשיו עם 16 מנדטים על אף זה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לראות את האדם, הידיד הגדול ביותר שלנו, שיחד איתנו גנב 120% הצבעה, שאנחנו בש"ס הקמנו איתו מטות משותפים בהרבה מקומות בארץ, האיש שהורה למפלגה שלו להצביע פה בכנסת הקודמת בעד חוק הגיוס הפרטי – לא של צה"ל, הפרטי – של אחד מחברי הכנסת; לא היו שם יעדים, לא היה תאריך פקיעת חוק, שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: תמכו.

מיכאל מלכיאלי: אילולא בג"ץ, עד היום היה חוק במדינת ישראל בתמיכתו של איווט ליברמן.

עודד פורר: אנחנו הצבענו נגד.

מיכאל מלכיאלי: האיש הישר והנציגים שלו, ואתה ביניהם, בוועדת כספים.

מיכאל מלכיאלי: הייתם שותפים.

עודד פורר: אנחנו הצבענו נגד.

עודד פורר: לפחות תדייק בעובדות.

עודד פורר: ישבנו באופוזיציה כשהעברתם את החוק הזה כדי להביא חוק שיפתור את – – –

מיכאל מלכיאלי: הייתם שותפים לכל הכספים של הציבור החרדי ולא הייתה לכם בעיה עם זה.

עודד פורר: היינו באופוזיציה, מה לעשות?

עודד פורר: מה לעשות?

עודד פורר: לפחות תדייק.

מיכאל מלכיאלי: הייתם ידידים שלנו, וביום בהיר החלפתם צד.

ינון אזולאי: – – – ליברמן הוא לא שונא חרדים, הוא אוהב את – – – שלו.

מיכאל מלכיאלי: בדיוק.

עודד פורר: לפחות תדייק.

מיכאל מלכיאלי: יום אחד מימין הפכתם לשמאל.

עודד פורר: ותדייק גם מי הצביע בעד פיזור הכנסת.

עודד פורר: 16 מנדטים בעד פיזור הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אתם, ביחד עם מרצ וחלק מכחול לבן, פעלתם מתוך מניעים אישיים נגד ראש הממשלה נתניהו.

עודד פורר: אתם – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מלכיאלי, תמתין שנייה.

ישראל אייכלר: עודד – – –

עודד פורר: – – –

ישראל אייכלר: עודד, אם אתה מפריע ולא רק מעיר הערות, אני לא אוציא אותך, אבל אני אתן לו עוד דקה.

ישראל אייכלר: אז אם אתה רוצה שהוא ימשיך, אתה תמשיך להפריע.

עודד פורר: תהיה לו עוד דקה להמשיך לפזר שקרים.

מיכאל מלכיאלי: ואני אומר:

מיכאל מלכיאלי: ליברמן הפך את עצמו – בצער גדול – מימין לשמאל, מאוהב ושותף לחרדים לאויב החרדים.

מיכאל מלכיאלי: לא אויב חרדים; עכשיו משתלם לו להיות אויב החרדים.

מיכאל מלכיאלי: שלא תטעו, ליברמן הוא לא אנטי-דתי והוא לא אנטי-חרדי – עכשיו שווה לו להיות כזה.

מיכאל מלכיאלי: איש ללא עקרונות, אדם שההן שלו היום כבר לא יהיה נכון למחר.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה לומר משהו: אנחנו מקצצים כספים – אמרתי, יש עכשיו דיון על ניצולי שואה, ועל ילדים מוגבלים, ועל צהרונים – ויוצאים לבחירות בגלל גחמה של איש אחד.

מיכאל מלכיאלי: על שנאה לראש הממשלה נתניהו הוא גרר את כל המשק לטירוף הזה.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע מה?

מיכאל מלכיאלי: אני חי עם מסע השקרים הזה – – –

עודד פורר: בשביל זה הצבעת נגד?

עודד פורר: בגלל זה הצבעת נגד פה בכנסת?

מיכאל מלכיאלי: עם השקרים נגדנו אני יודע לחיות, אבל להיות כזה הפכפך יום אחרי יום, לשקר ולרמות את כולם, זה דבר שלא היינו.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: אני מבקש לסיים.

מיכאל מלכיאלי: בזה אני מסיים.

מיכאל מלכיאלי: אני מצפה מכל יושבי-ראש הסיעות – תעמדו בכנסת מאחורי מה שהבטחתם לבוחרים.

מיכאל מלכיאלי: אתם הבטחתם לבוחרים להיות ימין, הייתם צריכים לעמוד בזה.

מיכאל מלכיאלי: עקרתם את עצמכם למחנה השמאל.

מיכאל מלכיאלי: עקרתם את עצמכם מלהיות שותף של הציבור הדתי והחרדי לאנשים ללא כלום, שאי-אפשר לסמוך על המילה שלהם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מלכיאלי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת איתן גינזבורג.

יואב סגלוביץ': אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו בדיון על ענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום, אמרו לי מצב חירום נוכח – – –

יעקב מרגי: – – –

יואב סגלוביץ': אנחנו מדברים על מצב חירום, אז הייתי משוכנע ובטוח שאו-טו-טו מצב החירום באמת נהיה רציני, שפסקת ההתגברות תגיע היום, חוק החסינות יגיע היום, אולי החוק הצרפתי יגיע ביומה האחרון של הכנסת לפני שהיא פיזרה את עצמה לדעת על ידי האגף שנמצא פה משמאלי.

צבי האוזר: הוא לא נמצא.

יואב סגלוביץ': שנמצא פה, האגף נמצא.

יואב סגלוביץ': לא, לא, האגף נמצא, האנשים לא נמצאים.

יואב סגלוביץ': חלקם לא.

יואב סגלוביץ': אבל למה שאני אעליב?

יואב סגלוביץ': כי חלקם כן.

יואב סגלוביץ': בעוד שבועיים וחצי – – –

שלמה קרעי: ולמה שלא תגיד את האמת, שלא הצלחתם לשכנע 61 ח"כים להצביע נגד?

יואב סגלוביץ': בעוד שבועיים וחצי נסגר שדה דב.

יואב סגלוביץ': והדבר הזה עובר.

יואב סגלוביץ': הוא עובר את הממשלה, הוא עובר את הכנסת, כאילו דבר לא קרה.

יואב סגלוביץ': אני שירתי באילת שנתיים.

יואב סגלוביץ': גרתי במקום הזה עם משפחתי.

יואב סגלוביץ': המקום הזה הוא באמת רחוק, וכשיש בעיה רפואית באילת שהיא איננה בעיה שגרתית, אתה צריך להגיע למרכז.

יואב סגלוביץ': כשיש לך עסקים, אתה צריך להגיע למרכז.

יואב סגלוביץ': וכשאתה רוצה להגיע למס הכנסה, הרבה פעמים אתה צריך להגיע למרכז.

יואב סגלוביץ': ואם יש ילד חולה, לא עלינו, לא בשפעת, אלא במשהו אחר, אתה צריך למרכז.

יואב סגלוביץ': ומה הממשלה הזאת עשתה כל השנים האלה?

יואב סגלוביץ': כלום.

יואב סגלוביץ': בעצם לא נכון, היא עשתה – היא דיברה.

יואב סגלוביץ': היא הבטיחה שתהיה רכבת, להפוך את כביש הערבה – שהוא כביש דמים, שבכל שבוע כמעט, לצערנו, אנחנו מקבלים תזכורת כואבת על מה שקורה שם.

יואב סגלוביץ': וראש העיר ואנשי העיר יושבים שם ומחכים למושיע, והמושיע לא בא, לא מהבית הזה ולא מהממשלה הזאת.

יואב סגלוביץ': כי יש דברים חשובים יותר.

יואב סגלוביץ': אז היום יצביעו פה על הארכת התקנות, על היהלומים והדבש.

יואב סגלוביץ': יש שם, בתוך הסיפור הזה, כמה דברים שמצדיקים מצב חירום במדינה המיוחדת שבה אנחנו נמצאים.

יואב סגלוביץ': אבל מה עשתה הכנסת בכל התקופה הזאת כדי להפחית את שיעור החקיקה?

יואב סגלוביץ': כלום.

יואב סגלוביץ': היא הייתה עסוקה בחוק צרפתי, בדיבורים על חוק חסינות ובקשקושים אחרים.

יואב סגלוביץ': כשאתה רואה את המצב הזה ויודע שבעוד שבועיים וחצי העיר אילת עוברת זעזוע אמיתי וקשה – זה לא עסק פרטי, בוודאי לא שלי, בוודאי לא של יושבי הבית הזה, אבל זו כן עסקה של ממשלה, גם אם היא רופסת, גם אם היא לא ערכית, גם אם היא לא מתאימה לתפקידה וגם אם היא פיזרה את עצמה לדעת.

יואב סגלוביץ': אני קורא מפה לכל חברי הכנסת, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, לעשות מעשה.

יואב סגלוביץ': בידינו כאופוזיציה המעשים הם מאוד קטנים.

יואב סגלוביץ': הממשלה, זה תפקידה.

יואב סגלוביץ': במקום לדבר על משילות, לדבר על הנהגה, שיתחילו למשול וימשיכו להנהיג, ויצליחו סוף-סוף להביא מזור לעיר הזאת, שהיא כל כך רחוקה, ובעוד שבועיים וחצי מרחיקים אותה יותר.

יואב סגלוביץ': תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איתן גינזבורג.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת הרב יעקב מרגי.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בצדק אנחנו מבקשים היום להכריז על שעת חירום – להאריך, כמו בכל שנה, את שעת החירום.

איתן גינזבורג: חוק-יסוד: הממשלה קובע שאפשר להתקין תקנות לשעת חירום כדי להגן על המדינה ועל ביטחון הציבור.

איתן גינזבורג: וטוב שהגענו היום לרגע הזה כדי להצביע על כך.

איתן גינזבורג: כי מצב החירום שלנו הוא לא מלחמתי והוא לא ביטחוני; מצב החירום שאנחנו עומדים בפניו היום הוא שבראשות הממשלה עומד אדם שחושב שאין איש מלבדו.

איתן גינזבורג: כמעט דיקטטור או רודן.

איתן גינזבורג: אדוני ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, מה גורם לך לחשוב שמעמדך נישא ומורם מעם?

איתן גינזבורג: מה גורם לך להרגיש כל כך בטוח, שאתה מרשה לעצמך לצפצף על כל נורמה ותקינות פוליטית?

איתן גינזבורג: למה, בשם ההישרדות הפוליטית האישית שלך, אתה גורר את המדינה לבחירות חדשות?

איתן גינזבורג: ועל מה?

איתן גינזבורג: על כלום.

איתן גינזבורג: הקדמת בחירות בסוף 2018, הקדמת בחירות עכשיו, ועל מה ולמה?

איתן גינזבורג: למה?

איתן גינזבורג: כי אין עוד מלבדך.

איתן גינזבורג: ולעזאזל הכלכלה והגירעון שמעמיק ולעזאזל החברה ויוקר המחיה, לעזאזל הבריאות והתורים במיון ולעזאזל החינוך ומחירי הצהרונים.

איתן גינזבורג: העיקר לשרוד.

איתן גינזבורג: מה גורם לך לוותר על כל העקרונות שלך, על כל החינוך שקיבלת בארצות הברית של אמריקה על דמוקרטיה?

איתן גינזבורג: אתה חסיד השיטה האמריקנית, השיטה הדמוקרטית, מתי הפכת להיות חסיד השיטה הטורקית?

איתן גינזבורג: אתה יוצא למסע של ריסוק כל מוסדות הדמוקרטיה בישראל, וזה מצב החירום האמיתי שלנו.

איתן גינזבורג: קודם יצאת למתקפה משולחת רסן על המשטרה והמפכ"ל, שאתה מינית; למתקפה על פרקליט המדינה, שאתה מינית; על היועץ המשפטי לממשלה, שאתה מינית; על הוועדה להיתרים של מבקר המדינה, שאתה מינית; ואחר כך אתה יוצא למתקפה על בית המשפט העליון – חלילה, לא אתה, שלוחיך – מנסה בכל דרך להשיג חסינות, לקעקע את מעמדו של בית המשפט ומערכת המשפט בקומבינות ובתרגילים.

איתן גינזבורג: זה מצב החירום.

איתן גינזבורג: מצב החירום האמיתי הוא שאתה מנסה לרסק את הכנסת הזאת.

איתן גינזבורג: היא תפעל תמיד ותצביע לפי הגחמות שלך – אם היא לא נראית לך, אתה תפזר אותה, הרי אין לה שום משמעות בעיניך, היא כלי משחק בידיך, היא אמצעי לשמירת השלטון שלך.

איתן גינזבורג: מה גורם לך, אדוני ראש הממשלה, לקום בבוקר ולומר: אין עוד מלבדי, זה או אני או אף אחד אחר?

איתן גינזבורג: אולי זה הפחד שלך מאותם דברים, לכאורה, שאתה יודע שעשית, שכל מקורביך מעידים על כך, מאותו אישום בשוחד ואותם אישומי מרמה והפרת אמונים?

איתן גינזבורג: כי הרי אם לא יהיה כלום כי אין כלום.

איתן גינזבורג: תתייצב בבקשה – – –

ישראל אייכלר: אבקש לסיים.

איתן גינזבורג: אני מסיים, אדוני.

איתן גינזבורג: תתייצב בבקשה מול בית המשפט ותוכיח.

איתן גינזבורג: ותראה לכולם, לכל החמוצים ולכל הרשעים והשמאלנים שהם טעו.

איתן גינזבורג: אתה מוביל את המדינה היום באמת למצב חירום, כי אתה הולך בשיטות של ארדואן: כשהבחירות לא מוצאות חן בעיניך, אתה מבטל אותן.

איתן גינזבורג: אתה מפזר את הכנסת, משנה דפוסי הצבעה של הציבור.

איתן גינזבורג: ומה יהיה בכנסת העשרים-ושתיים אם לא תצליח גם אז להקים ממשלה?

איתן גינזבורג: שוב תפעל לפיזור הכנסת?

איתן גינזבורג: בינתיים לא מטפלים, אדוני היושב-ראש, בבעיות הכי קריטיות של אזרחי ישראל.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

איתן גינזבורג: המדינה תקועה.

איתן גינזבורג: שנת 2019 היא שנה אבודה, שנה שלא קודמה בה שום מדיניות, הכול עומד.

איתן גינזבורג: זו שנה שבה הממשלה מתעסקת רק בעצמה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן.

איתן גינזבורג: אני מסיים רק במשפט אחד, אדוני.

איתן גינזבורג: אנחנו היום הולכים להוציא מיליונים על גחמות, להפסיד מיליארדים במשק על גחמות, על הישרדות, לטובת הישרדותו של מנהיג של מפלגה אחת.

איתן גינזבורג: צעדים כאלה רואים רק במדינות אחרות שאנחנו לא רוצים להידמות להן.

ישראל אייכלר: זה כבר שלושה משפטים.

איתן גינזבורג: אני רק אומר שארצנו שינתה את פניה ואנחנו במצב חירום, כי הוא מבצע מהלכים מסוכנים.

איתן גינזבורג: מה שאנחנו רואים היום זה עוד תהליך מסוכן.

ישראל אייכלר: תודה.

איתן גינזבורג: וזו הידרדרות מסוכנת – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

איתן גינזבורג: ואנחנו לא נאפשר להפוך את המדינה לדיקטטורה, לביביסטן, כי המדינה זה לא ביבי, ביבי זה לא המדינה.

איתן גינזבורג: יש עוד מלבדו, וב-17 בספטמבר אנחנו מתכוונים לבטל את מצב החירום, להחזיר את הדמוקרטיה למסלול ולטפל בנושאים שחשובים באמת לאזרחים.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת איתן גינזבורג.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת שלמה קרעי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמעתי נאומים חוצבי להבות בגנות התקנות לשעת חירום.

יעקב מרגי: אני לפחות מקווה שההצבעה שלכם תהיה לא כפי הנאומים שלכם.

יעקב מרגי: כי מי שמגלה אחריות – ועד עכשיו הייתם אופוזיציה רעיונית; אין אופוזיציה עניינית, נקרא לזה, כי המדינה צריכה את החוק.

יעקב מרגי: יש ביקורת למה לא צמצמו את מספר החוקים.

יעקב מרגי: הוקמה בזמנו ועדה בראשותו של ידידי מסיעת ש"ס, חבר הכנסת עו"ד אברהם מיכאלי, שעשה עבודה סיזיפית, חוק-חוק, וחבל שלא גומרים את זה.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, באין ומגיע המועד, צריך לאשר.

יעקב מרגי: אנחנו לא נשלב ידיים עם אלה שרוצים את האנרכיה במדינת ישראל ולא נושיט להם כתף חמה, לתת להם ליהנות לראות כאן בלגאן.

יעקב מרגי: זה בקטע אחד.

יעקב מרגי: אני רוצה לשתף אתכם.

יעקב מרגי: עליתי הבוקר לריאיון אצל רינו צרור.

יעקב מרגי: אני לא מרבה להתראיין.

יעקב מרגי: הוא ראיין אותי על סוגיית הצהרונים.

יעקב מרגי: בהמתנה לתורי אני שומע ריאיון עם ילדה.

יעקב מרגי: בתחילה לא זיהיתי את הגיל שלה; אמרתי, אולי היא חברת כנסת חדשה שאני לא מכיר, כי היא דיברה – אני אומר לכם, תלמידת כיתה ח' שצילמה סרטון – לא ידעתי, ותוך כדי השמיעה הבנתי דבר מתוך דבר: היא העלתה פוסט, סרטון שהיא הכינה, השקיעה בו, ערכה אותו, על למה המפלגות צריכות לצמצם בתקציב הקמפיינים.

יעקב מרגי: היא אמרה פשוט: הרי עברנו לא מזמן מערכה, אנחנו יודעים מה כל אחד מבטיח ומה הוא מקיים, מה האג'נדה של כל אחד, מה סדר-היום שלו, אין שום סיבה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, נהניתי בהמתנה.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני קצר רוח, אני מנתק להם את הטלפון, אני לא עובד אצלם.

יעקב מרגי: אני נהנה.

יעקב מרגי: והמפיקה אומרת: סליחה.

יעקב מרגי: אמרתי: אל תתנצלי, במקרה הזה אני נהנה, תמשיכי.

יעקב מרגי: היא אמרה לו את זה.

יעקב מרגי: הוא העלה אותי לשידור.

יעקב מרגי: תלמידת כיתה ח' אומרת לנו, נבחרי הציבור: תסתכלו במראה.

יעקב מרגי: היא יודעת, בקיאה, מבינה.

יעקב מרגי: היא לא אחת שמכורה לפוליטיקה, חיה את היום-יום.

יעקב מרגי: אז הוא שואל אותה שאלה: תגידי, אם הסרטון שלך היה עושה פירות ומצליח, לאן היית מפנה את המשאבים?

יעקב מרגי: ילדה בכיתה ח'.

יעקב מרגי: היא אמרה: תראה, אני לא בקיאה איפה חסר, איפה יש – היושרה; היא אומרת:

יעקב מרגי: אבל הייתי משקיעה את זה בלתת הזדמנות שווה לכל ילד, נקודת זינוק אחידה לכולם.

יעקב מרגי: אמרתי לרינו: מי שיתקוף את בני הנוער שלנו לידי, יחטוף ממני.

יעקב מרגי: אם אלה בני הנוער, אני גאה.

יעקב מרגי: מה שכן, זה מוסר השכל לנו.

יעקב מרגי: מאז שהכריזו על בחירות מוכרים פה: מדינת הלכה, הדתה, איראן, חמאסטן – כל הביטויים.

יעקב מרגי: תפסיקו להלך אימים.

יעקב מרגי: אתם יודעים, אני גם, מכל קצוות הקשת, אומר: אני מסרב להתרגש – – –

יזהר שי: זה סרטון שלך – – –

יעקב מרגי: בסדר, אני לא אחראי.

יעקב מרגי: יש כאלה שהרימו את זה, ממנפים את זה.

ישראל אייכלר: מרגי, משפט סיכום.

יעקב מרגי: משפט סיכום.

יעקב מרגי: הציבור לא מטומטם.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בלילה כשפיזרו פה את הכנסת.

יעקב מרגי: הציבור לא מטומטם.

יעקב מרגי: חבל, תשקיעו את המשאבים האלה בבעיות האמיתיות של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת שלמה קרעי.

ישראל אייכלר: אחריו – חבר הכנסת רם שפע.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה מיני נאום בכורה שלי, כי עדיין לא זכיתי לשאת את נאום הבכורה בכנסת הזאת.

שלמה קרעי: בעזרת השם, בכנסת הבאה.

שלמה קרעי: אנחנו מדברים כאן על מצב חירום, מצב חירום שרוצים להאריך את תוקפו.

שלמה קרעי: אני, לעומת זאת, הגעתי לכנסת הזאת כדי להפסיק מצב חירום אחר, מצב חירום חברתי-כלכלי שהכריזו עליו בשנות ה-80.

שלמה קרעי: אני הגעתי לכאן עם דגל חברתי-כלכלי בתוך תנועת הליכוד.

שלמה קרעי: בשנות ה-80 הבנקים הכריזו שהם נמצאים בבעיה, במצב חירום, בגלל שהריביות יורדות, ולכן הם צריכים לתקן לעצמם איזושהי עמלת פירעון מוקדם שתביא להם רווחים של מאות מיליוני שקלים בשנה.

שלמה קרעי: בזמנו, בשנות ה-80, זה היה משהו שבאמת היה חשוב, אבל מצב החירום הזה נמשך ונמשך, כאשר הפיקוח על הבנקים משתף פעולה עם איגוד הבנקים.

שלמה קרעי: ההצעה הזאת עברה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת יחד עם חבר הכנסת קיש.

שלמה קרעי: לצערי בכנסת הזאת לא הצלחנו, ואנחנו נמשיך בכנסת הבאה.

שלמה קרעי: יש מצב חירום כלכלי, הבנקים מכריזים על שוק תשלומי הדיור.

שלמה קרעי: אנחנו משלמים המון כסף לבנקים, כשמבחינתנו זו עלות שקועה – אם זו עמלת פירעון מוקדם, אם זו מגבלת שליש הפריים, שגורמת לנו לשלם לבנקים מיליארדי שקלים בשנה, אם זו עמלת ערבות בנקאית שמגובה בפיקדון.

שלמה קרעי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, מה זה עמלת ערבות בנקאית שמגובה בפיקדון?

שלמה קרעי: כסף שלנו ששוכב בכספת הבנק ואנחנו משלמים לבנק ריבית שנתית של 3%, 4%, 5% לטובת הטופס הזה שהוא נותן לנו על ערבות בנקאית שמגובה בפיקדון.

שלמה קרעי: לצערי לא הצלחנו בכנסת הזאת להעביר את זה – –

ישראל אייכלר: יש איזה רעש בדוכנים שם.

שלמה קרעי: – – בגלל איש אחד – איש אחד שכנראה גילה באילן היוחסין שלו שהוא קרוב משפחה של טומי לפיד והחליט גם הוא להרים את הדגל של שנאת חרדים – אותו ליברמן, שהחליט שהוא עכשיו אויב החרדים, כמו שהזכירו גם לפניי.

שלמה קרעי: אז לצערי זה לא יקרה בכנסת הזאת – בכנסת הבאה, אני מקווה שכן.

שלמה קרעי: לגבי כחול לבן, אני שומע, וגם שמעתי את חברי חבר הכנסת גינזבורג, שהזכיר קודם – זה מרגיש כאילו ממש קוראים מתוך דפי מסרים, מתוך טקסט רווי קנאה.

שלמה קרעי: אתם מקנאים בנו.

איתן גינזבורג: אתם המצאתם את זה.

איתן גינזבורג: זו המצאה שלכם.

איתן גינזבורג: על מה אתה מדבר?

שלמה קרעי: אתם ממש מקנאים באחדותנו.

אורית פרקש הכהן: – – –

שלמה קרעי: אתם, אפילו בפיזור הכנסת לא הצלחתם לאחד סביבכם את האופוזיציה.

שלמה קרעי: זה היה ממש ביזיון.

אורית פרקש הכהן: אתם – – –

איתן גינזבורג: – – –

צבי האוזר: לא הקמת הממשלה.

איתן גינזבורג: אתה הצבעת – – –

שלמה קרעי: אתם מקנאים – – –

צבי האוזר: לא הקמת ממשלה.

צבי האוזר: 5 מיליארד שקלים עלה הכישלון הזה.

צבי האוזר: היית מעביר את המקל למישהו אחר.

שלמה קרעי: הזמן עומד להיגמר, ואני חייב לומר משהו.

איתן גינזבורג: – – –

צבי האוזר: היית מעביר למישהו אחר – מדינת ישראל הייתה חוסכת 5 מיליארד שקלים.

שלמה קרעי: אני רוצה – – –

ישראל אייכלר: אני רק רוצה להגיד עוד מילה.

ישראל אייכלר: כשמישהו מזמין, ואומר לאנשים: אתם – – –

שלמה קרעי: אז אתה לא מאריך.

צבי האוזר: אתה מדבר על מצב חירום.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אז הוא בעצם מזמין את התגובה.

ישראל אייכלר: אם סתם מישהו תוקף אותו ומפריע לו, יש לו זכות לבקש מהיושב-ראש להאריך.

ישראל אייכלר: אבל אם הזמנת – – –

שלמה קרעי: אוקיי.

שלמה קרעי: אני רוצה לברך אתכם – – –

מאיר כהן: תקשיב לו, תקשיב לו.

שלמה קרעי: עכשיו אתה נתת עוד 20 שניות, על חשבונך.

ישראל אייכלר: בסדר.

אורית פרקש הכהן: – – –

שלמה קרעי: אני רוצה לברך אתכם בכחול לבן באמת ברכה שאליהו הנביא בירך אותה.

שלמה קרעי: במדרש רבה מסופר על אליהו הנביא ורבי יהושע בן לוי שהלכו לטייל – – –

קריאה: באיזה מקום אתה ברשימה?

שלמה קרעי: אל תדאג למקום שלי.

שלמה קרעי: הם הלכו לטייל בשתי ערים.

שלמה קרעי: הם הגיעו לעיר אחת שבה קיבלו אותם בסבר פנים יפות – אנשים עניים מהפריפריה – ואליהו הנביא בירך אותם כשהוא יצא: אני מברך אתכם שיהיה לכם רק ראש אחד.

שלמה קרעי: כשהוא הגיע לעיר של עשירים ומתנשאים כאלה, מנותקים מהעם, שבקושי כיבדו אותם, כשהוא יצא הוא בירך אותם: אני מברך אתכם שכולכם תהיו ראשים וחשובים.

שלמה קרעי: רבי יהושע בן לוי לא הבין: מה, איך אתה מברך אותם שכולם יהיו ראשים וחשובים?

אורית פרקש הכהן: הוא לא חרג משלוש הדקות?

שלמה קרעי: אז הוא הסביר לו.

אסף זמיר: – – –

שלמה קרעי: אז הוא הסביר לו – וזאת הברכה שאני רוצה לברך את כחול לבן: שכולכם תהיו ראשים וחשובים, עם ארבעה גנרלים – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

שלמה קרעי: – – כי מה זה "ראשים וחשובים"?

שלמה קרעי: כולם יתקנאו אחד בשני ולא ייתנו לאחד לנהל אותם בצורה טובה.

ישראל אייכלר: תודה.

אורית פרקש הכהן: ההפך.

אורית פרקש הכהן: ההפך.

שלמה קרעי: לעומת זאת, אנחנו בליכוד – משפט סיום – מאוחדים תחת היושב-ראש שלנו ומוכנים – – –

צבי האוזר: שיש לו שלושה כתבי אישום.

שלמה קרעי: אין לו כתבי אישום.

שלמה קרעי: זה כפוף לשימוע.

צבי האוזר: יש לו כתבי אישום.

צבי האוזר: הוא מסרב ללכת לשימוע.

ישראל אייכלר: רבותיי.

ישראל אייכלר: צבי, אתה רוצה שהוא ימשיך?

שלמה קרעי: אנחנו מאוחדים תחת יושב-ראש אחד, וכך יכולה להיות הנהגה טובה.

שלמה קרעי: אין פסול בזה.

אורית פרקש הכהן: איכותית, מוסרית.

שלמה קרעי: אתם יכולים רק לנסות ליהנות מהאחדות הזאת, כמו שאנחנו נהנים מהאחדות שלנו.

איתן גינזבורג: בשמחה הצבעת בעד.

איתן גינזבורג: בשמחה, שלמה, נכון?

שלמה קרעי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה קרעי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת רם שפע, בבקשה.

אורית פרקש הכהן: שלמה, אתה – – –

יזהר שי: אתה רוצה שנצעק בנאום הבכורה?

ישראל אייכלר: בנאום ראשון לא מפריעים.

ישראל אייכלר: שכחנו, שלמה.

איתן גינזבורג: אבל הוא הזכיר את שמי, אז יכולתי להגיב.

ישראל אייכלר: בשמחה.

ישראל אייכלר: אני רק אומר – – –

אורית פרקש הכהן: זה היה נאום ראשון?

איתן גינזבורג: הוא הזכיר את שמי, אדוני.

צבי האוזר: אם זה נאום ראשון, תמחק את ההערות מתוך הפרוטוקול.

ישראל אייכלר: אתה יודע מה, בפעם הבאה בנאום הבכורה אתה לא תזמין תגובות.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת רם שפע.

צבי האוזר: אם זה נאום ראשון, אפשר למחוק את ההערות שלנו מהפרוטוקול.

איתן גינזבורג: אפשר גם לברך אותו – – –

רם שפע: חבריי לכחול לבן, שכרגיל מפגינים רצינות, ואנחנו הסיעה הגדולה ביותר פה, לאור ההצלחה של החידון הקודם שחדתי פה החלטתי לקיים חידון נוסף.

רם שפע: לאור פיזורה של הכנסת העשרים-ואחת, הכנו 21 שאלות על סוגיות שהן בהחלט במצב חירום.

רם שפע: להלן חידון מצב האומה: שאלה ראשונה – תשובה מאוד קשה – מצב התחבורה הציבורית בישראל: האם אזרח שעולה על רכבת בירושלים יודע בוודאות שהוא יגיע לתל אביב?

רם שפע: האם מערכת החינוך, נוכח המשבר בצהרונים, תיפתח השנה כסדרה?

רם שפע: שאלה נוספת, שימו לב: האם לדעתכם האבסורד יקפוץ מהגג, כשביבי פנה לבג"ץ כדי להציל אותו, בעוד שבזמן הזה הוא מנסה לחסל אותו?

אורית פרקש הכהן: רם, צריך שלוש תשובות לבחור מהן – מבחן אמריקאי.

רם שפע: הפעם אנחנו החלטנו ללכת על חידון בלי תשובות.

רם שפע: מה לדעתכם יכול לסייע לחולה במחלה סופנית לקבל אישור לקנאביס רפואי?

רם שפע: פה יש תשובה: לגליזציה – בכנסת הבאה.

רם שפע: היעדר מדיניות ופגיעה בהרתעה: כמה שדות צריכים להישרף בעוטף עזה, בעוטף ישראל, כדי שממשלת ישראל תואיל בטובה לגבש איזושהי מדיניות כדי לפתור את המשבר ברצועה ואת המצב הביטחוני העלק-משגשג שלנו ברצועה?

רם שפע: שמירה על שלטון החוק: חבריי בליכוד, מדוע, שלמה ידידי, במשך 13 שנה לא שמענו את ראש הממשלה מקדם חסינות ופסקת התגברות, אבל פתאום, כשהוא מואשם, זה הדבר החשוב ביותר בעולם?

רם שפע: יש לך הסבר?

שלמה קרעי: סמוטריץ' הגיש את ההצעה הזאת, עוד לפני שהתחילו בכלל – – –

רם שפע: אוי, נו, באמת.

צבי האוזר: ואתם מתנגדים – – –

שלמה קרעי: – – – ראש הממשלה.

שלמה קרעי: אגב – – –

צבי האוזר: – – – לא עוסקים בזה.

רם שפע: רגע, רגע.

רם שפע: זה אומר שאתה מתנגד.

שלמה קרעי: לא מתנגד.

שלמה קרעי: אני בעד.

צבי האוזר: אתם מחזירים פסקת חסינות ולא התגברות.

רם שפע: אז למה אתה גאה בזה שהוא הציג את זה?

רם שפע: תגיד שאתה מתנגד.

שלמה קרעי: אני אומר שלא ראש הממשלה.

שלמה קרעי: אני בעד.

רם שפע: לא.

רם שפע: אני יודע שאתה לא מתנגד, כי אתמול סיפרת לנו – –

שלמה קרעי: אני חושב שאצלכם צריכים הרבה יותר את החסינות.

רם שפע: – – שמה שראש הממשלה אומר זה מה שאתה עושה.

שלמה קרעי: אני חושב שאצלכם צריכים הרבה יותר את החסינות הזאת, שלא נתחיל לפרט.

שלמה קרעי: יש כמה – – –

רם שפע: לא.

רם שפע: אתה מוזמן לפרט.

שלמה קרעי: עם גנץ ואלשיך ועם לפיד – – –

אורית פרקש הכהן: לא יפה.

שלמה קרעי: גם – – – ראש הממשלה – – – לא יפה.

רם שפע: כן, כן.

רם שפע: שמענו את כל ההמצאות שלכם.

רם שפע: איזה תסכול זה שניסיתם במשך חודשים שלמים למצוא על גנץ ועל כל ההנהגה שלנו דברים, ולא מצאתם כלום חוץ מכמה קשקושים.

רם שפע: אבל בואו נחזור לחידון שלנו.

רם שפע: שוויון זכויות: כמה זוגות חד-מיניים בישראל קיבלו אישור להתחיל באימוץ פונדקאות בישראל?

רם שפע: אממ, שאלה מעניינת.

רם שפע: לאחר שהתבשרנו שמנכ"ל נוסף עוזב את משרד ראש הממשלה, והוא השני רק בשנה האחרונה, לדעתך כמה עוד מקורבים הולכים לנטוש את הכוורת של ביבי בקרוב?

רם שפע: מיכל שיר?

מיכל שיר סגמן: כמה טיסות עשיתם בחודש היחיד שהכנסת הזאת הייתה – – –

רם שפע: כמה מה?

רם שפע: לא שמעתי את השאלה?

מיכל שיר סגמן: כמה טיסות היו לסיעה שלך לחו"ל במהלך החודש האחרון?

מיכל שיר סגמן: עוד שאלת טריוויה.

רם שפע: אני מבטיח להתנהל ברצינות כמו כל הסיעה שלי.

רם שפע: אני בודק את זה וחוזר אלייך.

מיכל שיר סגמן: מצוין.

רם שפע: סגור.

רם שפע: קריסת מערכת הבריאות – חברים, בהשוואה למדינות ה-OECD, מישהו יודע כמה מיטות יש פר חולה בישראל?

רם שפע: אגב, התשובות רשומות לי פה, למי שרוצה אחר כך.

קריאה: זה 21 שאלות.

רם שפע: כמה משכורות נדרשו בממוצע – –

אורית פרקש הכהן: שליש פחות.

רם שפע: נכון.

רם שפע: – – לזוג צעיר כדי לרכוש דירת ארבעה חדרים?

ישראל אייכלר: אתה כבר בשאלה ה-21.

רם שפע: נגמר לי הזמן, זה מה שאתה רומז.

רם שפע: אז, לסיום, אני מקווה שחבריי בליכוד קודם כול יואילו בטובם לבוא למליאה, אבל את זה הם לא אוהבים לעשות, אבל שלפחות יענו על שאלות.

רם שפע: שלמה גם אמר לנו פה שסמוטריץ' בכלל העלה את חוקי החסינות, ולכן הוא מתנגד, אז – – –

שלמה קרעי: אני לא מתנגד.

שלמה קרעי: אני בעד.

שלמה קרעי: אני, באופן אישי, בעד.

רם שפע: יש לי את הזכות לעשות אינטרפרטציה על התשובות שלך.

רם שפע: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת רם שפע.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל שיר, ואחריה – חבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: שלוש דקות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו דנים היום על מצב חירום.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לדבר איתכם על תוכנית חירום – תוכנית שחוצה מפלגות, היא חוצה מגזרים ואמונות.

מיכל שיר סגמן: לצערנו, הסטטיסטיקה של נפגעי ונפגעות תקיפה מינית מדברת על אחד מכל חמישה ילדים שמותקף במדינת ישראל – אחד מכל חמישה.

מיכל שיר סגמן: מזעזע לחשוב מהי הסטטיסטיקה האמיתית שלא מדווחת.

מיכל שיר סגמן: עד גיל 12 הנתון הזה זהה לבנים ולבנות.

מיכל שיר סגמן: הסטטיסטיקה המדווחת של נפגעות אונס היא אחת מתוך שבע.

מיכל שיר סגמן: הנתונים מצמררים.

מיכל שיר סגמן: העמותות שתומכות עושות עבודת קודש; נלחמות במערכת מסורבלת קשה ולפעמים בלתי אפשרית.

מיכל שיר סגמן: הנפגעים עצמם פעמים רבות מעדיפים לא להתלונן, כדי לא להיתקל שוב בגוף אדיש.

מיכל שיר סגמן: למורים, לרופאים, לפרקליטים ולשופטים אין את הכלים לזיהוי מותקפי אלימות מינית.

מיכל שיר סגמן: ילד יכול לעבור 12 שנה במערכת החינוך בלי שידעו שהיא או הוא עוברים תקיפה מינית בסביבתם.

מיכל שיר סגמן: אחד מכל חמישה ילדים.

מיכל שיר סגמן: מערכת החוקים בישראל עברה שינוי לטובה, אבל זה לא מספיק – פשוט לא מספיק.

מיכל שיר סגמן: יש עבודה רבה לפנינו.

מיכל שיר סגמן: התוקף העתידי נמצא ברחם אימו.

מיכל שיר סגמן: הנפגע או הנפגעת הבאים עוד לא נולדו.

מיכל שיר סגמן: יש צורך עמוק בהקמת תוכנית חירום בנושא הזה, ואני קוראת לכל חברי הבית הזה: תצילו אותם.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לקרוא לכם את עדותה של אורלי, אחת מתוך חמישה הילדים: בגיל ארבע מתִי מבפנים כשבעלה של דודה שלי התחיל לפגוע בי מינית באכזריות.

מיכל שיר סגמן: זה נמשך עד גיל 22, ואף אחד לא ידע.

מיכל שיר סגמן: גם כשהפסקתי לאכול בגיל 16 – הגעתי ל-22 ק"ג בגובה של 1.70 מטרים, כמעט מת לי גם הגוף – אף אחד לא פענח את הסימנים.

מיכל שיר סגמן: בבית הספר הייתי מצטיינת, בגרות מלאה מוגברת.

מיכל שיר סגמן: לא הפרעתי, אז לא ראו.

מיכל שיר סגמן: המשכתי כמו זומבי להתהלך ביניכם כבוגרת, ולא ידעתי, עד שנולדה לי בתי הבכורה ולא יכולתי יותר, אז סיפרתי.

מיכל שיר סגמן: עכשיו כולם יודעים.

מיכל שיר סגמן: עכשיו אי-אפשר לומר: לא ידענו.

מיכל שיר סגמן: גם המדינה יודעת, כי הגשתי תלונה ואני מתקיימת מקצבת נכות.

מיכל שיר סגמן: ועדיין לא רואים אותי, אותנו, הנפגעות והנפגעים, למרות שרוב מקרי ההתמכרות, הזנות, מקורם בפגיעה מינית בילדות; למרות המחירים הכבדים שמשלמים גם מי שנמצא סביבנו.

מיכל שיר סגמן: בלימודי חינוך, בלימודי רפואה וטיפולים כמעט לא נוגעים בנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: לאורך כל חיי נלחמתי לקבל טיפול שאיננו בהישג יד.

מיכל שיר סגמן: אין מענים, או שיש תורים ארוכים.

מיכל שיר סגמן: גם קצבת הנכות הייתה מלחמה.

מיכל שיר סגמן: אין אפילו סעיף בביטוח לאומי שמגדיר פוסט-טראומה עקב פגיעה מינית בילדות.

מיכל שיר סגמן: אין מקום אחד מסודר שיכול לתת לי – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת שיר.

מיכל שיר סגמן: אני כבר מסיימת.

מיכל שיר סגמן: אין מקום אחד מסודר שיכול היה לתת לי מענה מקיף בכל התחומים ההכרחיים בשביל לשרוד את התופת, בשביל להיות יכולה לתפקד.

מיכל שיר סגמן: גם מה שיש זה מעט מדי ומפוזר בין הרווחה למשרד הבריאות, ביטוח לאומי ועמותות שונות.

מיכל שיר סגמן: צריך לחפש ולחפש, בזמנים שהנפש והגוף בקושי מצליחים לחיות.

מיכל שיר סגמן: איך יכול להיות שתופעה כזו רחבה ונוראית מקבלת כזו התייחסות מועטה מהמדינה?

מיכל שיר סגמן: עכשיו, באי הבית הזה, חברי הכנסת, גם אתם יודעים; גם אתם לא יכולים לומר יותר "לא ידענו".

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת בני גנץ.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אני ממש נהניתי לשמוע קודם את חבריי שכבר ברחו מן האולם מדברים ממש בקול רועד ומודאגים מדוע פוזרה הכנסת – נפל עליהם פיזור הכנסת כרעם ביום בהיר.

עודד פורר: לא מתביישים לעמוד כאן

עודד פורר: חברי כנסת מסיעות של שמונה ושל 35 חברים, שכולם כאיש אחד, בלב אחד, הצביעו בעד פיזור הכנסת, קידמו את פיזור הכנסת, במצוותו של יושב-ראש המפלגה שלהם – –

איימן עודה: – – –

עודד פורר: – – ראש הממשלה, ואז עוד באים לכאן ומייללים מדוע פוזרה הכנסת.

עודד פורר: חבר'ה, מה אתם חושבים, שהציבור כל כך מטומטם?

עודד פורר: הכנסת פוזרה מהסיבה הפשוטה: הכנסת פוזרה כי ראש הממשלה נכנע לכל הגחמות של הסיעות החרדיות במשא ומתן הקואליציוני – החל מהפרדה בין גברים לנשים, עבור בחוק שהיה מרחיב את סמכויות בתי הדין הרבניים, וכלה גם בחוק שהיה מונע עבודות חיוניות בשבת.

עודד פורר: כל גחמה וכל דרישה שהעלו הסיעות החרדיות התקבלה מייד.

עודד פורר: אז לכן פוזרה הכנסת, ולכן אתם פיזרתם את הכנסת.

עודד פורר: דווקא מפלגות הקואליציה הן אלה שהובילו לפיזור הכנסת.

עודד פורר: אז שלא יעלו לכאן, ומה שנקרא, ייללו בקול רם.

עודד פורר: כן.

עודד פורר: אנחנו עצרנו אתכם מלעשות את זה.

עודד פורר: עצרנו אתכם מלהיכנע לסיעות החרדיות בכל דבר ועניין.

עודד פורר: והעובדה היא שאתם מפחדים.

עודד פורר: ויותר מכם, אומר חבר הכנסת גפני שהוא מפחד שחס וחלילה ישראל ביתנו גם תעבור את אחוז החסימה בכנסת הבאה וגם תתחזק.

עודד פורר: הוא ממש מפחד מהעניין הזה.

עודד פורר: למה הוא מפחד?

עודד פורר: כי הוא יודע שעם ישראל ביתנו חזקה לא תוכל לקום כאן ממשלה שתמכור את כל מה שמוכן ראש הממשלה למכור לכם.

עודד פורר: כי הוא מבין שהבחירות האלה יהיו בחירות בין ממשלה שתהיה ממשלה חרדית, חרד"לית, שתנוהל על ידי החמישייה של ליצמן, גפני, דרעי, סמוטריץ' ובן גביר, לבין ממשלה, שמה לעשות, בלית ברירה, לא תהיה לכם ברירה, וישראל ביתנו תהיה בממשלה הזו, אבל היא לא תאפשר את הכפייה הדתית ואת החקיקה הדתית.

עודד פורר: בסוף, כל מה שביקשנו זה ממשלה של חיה ותן לחיות; ממשלה שלא מחפשת להפוך את החרדים לחילונים, אבל גם לא מוכנה שאלה ינסו להפוך את החילונים לחרדים.

יצחק פינדרוס: – – –

עודד פורר: מי שרוצה בסוף לראות כאן ממשלה ימנית לאומית וליברלית, יבין שזה הנתיב היחיד שישנו, ואין – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

עודד פורר: סליחה, אדוני, אני לא רואה שר במליאה.

ישראל אייכלר: זה לא מעניין אותי.

ישראל אייכלר: הזמן שלך תם.

עודד פורר: מדוע?

עודד פורר: אם אין שר במליאה, אני רוצה להמשיך לדבר.

ישראל אייכלר: אתה לא חייב לדבר, לא.

ישראל אייכלר: היושב-ראש קובע – –

עודד פורר: קודם כול, אני לא חייב לדבר – – –

ישראל אייכלר: – – שהזמן שלך תם.

עודד פורר: היושב-ראש קובע שלא צריך שר במליאה?

ישראל אייכלר: שאתה סיימת את זמנך.

עודד פורר: האם זה בהתאם לתקנון, או שבגלל שאני מי שאני, ואין שר במליאה, אז אותי אתה תוריד?

עודד פורר: זה העניין?

ישראל אייכלר: אני – – –

עודד פורר: הרי אתה יודע שכשאין שר במליאה אני יכול להמשיך לדבר.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אין תקנון כזה.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אין תקנון כזה.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: עודד – – –

עודד פורר: זאת אומרת שאם אין שר במליאה – – –

דוד אמסלם: – – –

עודד פורר: אם אין שר במליאה – –

ישראל אייכלר: לא – – –

עודד פורר: – – ואותי אתה מוריד, אז אני מבין שזאת המגמה.

ישראל אייכלר: עודד, עודד – – –

עודד, תמשיך, תמשיך – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: לא, עודד – – –

עודד פורר: אני מבין שזה העניין.

עודד פורר: אני מבין שזה העניין.

עודד פורר: הרי בסופו של דבר – – –

ישראל אייכלר: לא, לא מתווכחים עם היושב-ראש, עודד.

עודד פורר: לא, אני לא אתווכח איתך.

ישראל אייכלר: אתה רוצה להתווכח, תצא החוצה.

דוד אמסלם: עודד, אם לא הייתם מפילים את הממשלה – – –

עודד פורר: לא אתווכח איתך, רק בשבתך כיושב-ראש אתה נוהג שלא בהתאם לנוהג כאן בכנסת, ואני, מעניין אותי לדעת אם יש איזשהו מניע נסתר.

ישראל אייכלר: עוד עלילה של עודד פורר וחבריו.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה, להגיד שאני לא מנהל לפי התקנון?

ישראל אייכלר: למדת את התקנון?

עודד פורר: האם התקנון לא קובע שצריך להיות שר במליאה?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: לא – –

עודד פורר: לא צריך להיות שר במליאה?

ישראל אייכלר: – – אין תקנון כזה.

עודד פורר: לא צריך להיות שר במליאה?

ישראל אייכלר: לא, אין תקנון כזה.

עודד פורר: השר עכשיו הגיע.

עודד פורר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: לא, אבל אין תקנון כזה.

עודד פורר: הוא עכשיו הגיע, הוא לא התחלף.

עודד פורר: הוא לא היה כאן כל הדיון – – –

ישראל אייכלר: ועצם החוצפה שלך לדבר ככה ליושב-ראש, זה רק בגלל שאתה חושב שכשיושב יהודי חרדי כיושב-ראש אתה תצבור מזה קולות.

עודד פורר: – – – שום בעיה עם יהודי חרדי – – –

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אתה לא תצבור מזה קולות.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

עודד פורר: לך יש בעיה עם זה שאני – – –

ישראל אייכלר: כן, כן, אנחנו לא מפחדים ממך.

עודד פורר: יש לך בעיה – – –

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אנחנו פה.

ישראל אייכלר: כבר אמרתי פה היום את הדבר הזה – אנחנו פה.

ישראל אייכלר: ואני שומר על התקנון כמו כל יושבי-הראש ומכבד אותך, וקיבלת שלוש דקות פלוס – –

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, האם כשאין שר במליאה – – –

ישראל אייכלר: – – ואין תקנון שכששר לא נמצא הדובר ממשיך לדבר.

ישראל אייכלר: לא, אין תקנון כזה.

עודד פורר: כשאין שר במליאה לא מורידים את הדובר, כי היה צריך להיות שר.

ישראל אייכלר: אין תקנון כזה.

עודד פורר: ולא היה שר במליאה.

ישראל אייכלר: אבל אין תקנון שאתה צריך להמשיך לדבר כשאין שר.

ישראל אייכלר: ועצם העובדה שאתה עושה את זה כשיושב פה יושב-ראש חרדי – –

עודד פורר: – – – שזה הנוהל.

ישראל אייכלר: – – זה בושה גם בשבילך כאדם וגם למפלגה שלך.

עודד פורר: – – – יודע שזה הנוהל.

עודד פורר: ואם לא הייתי אומר את הדברים שאני אומר, לא היית מוריד אותי.

עודד פורר: זאת הסיבה שהורדת אותי.

עודד – – –

עודד פורר: גם כשהיית יושב-ראש בפעמים אחרות, ולא היה שר, אפשרת לדובר להמשיך לדבר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת בני גנץ, אחרון הדוברים, ואחר כך יסכם יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

ישראל אייכלר: בבקשה.

בנימין (בני) גנץ: אדוני היושב-ראש, חברים, צוהריים טובים לכם, שלום לאורחינו ביציע, אנשים צעירים, שרואים את אחת התופעות המוזרות, של הצבעה – – –

קריאות: – – –

מיכאל ביטון: – – – היושב-ראש שלנו מדבר עכשיו.

בנימין (בני) גנץ: אתם רואים באמת הצבעה על נושא מאוד חשוב, מצב חירום שמדינת ישראל לא הצליחה להשתחרר ממנו זה 75 שנה – 70 שנה – באזור הקיום שלנו, ועליו אנחנו מנהלים כל דבר ועניין.

בנימין (בני) גנץ: אנחנו נצביע היום בעד המשך ההכרזה על מצב חירום, אבל הסיבה שאנחנו עושים את זה היא כי אנחנו לא רוצים לתקוע את המדינה ולעצור הרבה מאוד חוקים שבאורח פרדוקסלי מחוברים עדיין לעניין הזה.

בנימין (בני) גנץ: והסיפור שמצב חירום מתמשך בצורה כל כך רחבה וכל כך מקפת הוא סיפור שמחייב ויחייב עיון מחדש, כי הכול תקוע והכול מוזר.

בנימין (בני) גנץ: עד כדי כך – וכמה דברים מגוחכים מחוברים לתוך האירוע הזה.

בנימין (בני) גנץ: עיינתי טיפה בחוברות שהועמדו לרשותי וגיליתי שבמסגרת הדברים שקשורים במצב החירום שלנו – לקחתי ושלפתי חוק אחד בלבד, תקנה אחת בלבד, מתוך משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

בנימין (בני) גנץ: נורא חשוב לומר שהצעת החוק בדבר ייצור דבש ומכירתו תקועה בגלל מצב חירום.

בנימין (בני) גנץ: אני חוזר, חברים, שימו לב: ייצור דבש ומכירתו עומד בהוויה הביטחונית במצב החירום הענק שמדינת ישראל נמצאת בו.

בנימין (בני) גנץ: אגב, גיליתי איזושהי אפשרות מסוימת, אדוני היושב-ראש, שאפשר לנצל את העניין הזה אולי באמת בהתמודדות – – –

דוד אמסלם: תסביר לנו למה, בשני משפטים.

בנימין (בני) גנץ: סליחה?

דוד אמסלם: תסביר לנו למה, בשני משפטים – אתה קראת את זה.

דוד אמסלם: למה זה צריך להיות?

בנימין (בני) גנץ: לא, זה מופיע בתוך החומר, שמה שתקוע – – –

דוד אמסלם: הרי קראת, ספר לנו למה.

בנימין (בני) גנץ: צריך להאריך את החוקים, אחרת הדבר הזה לא מתקדם.

בנימין (בני) גנץ: עכשיו תראו, אפשר לקחת – – –

דוד אמסלם: אבל מה קשור הדבש למצב החירום?

בנימין (בני) גנץ: אפשר לקחת את הכוורות של הדבורים – לסדר את החוק, ואז את הכוורות של הדבורים נשים בפאתי רצועת עזה.

בנימין (בני) גנץ: כשהמפגינים מגיעים ביום שישי אחרי הצוהריים אנחנו נשחרר את הדבורים ונמצא פתרון לבעיה הביטחונית של עוטף עזה, כי שום דבר אחר לא נמצא בעניין הזה.

בנימין (בני) גנץ: עכשיו, העסק הזה תקוע, המדינה היא בהמתנה.

בנימין (בני) גנץ: את מי זה מעניין?

בנימין (בני) גנץ: את מי מעניין, חברת הכנסת מיכל שיר, ובאמת מי מטפל – מי מטפל בנפגעי תקיפה מינית?

בנימין (בני) גנץ: כמה הדבר הזה הוא בראש סדר העדיפויות האמיתי של הבית הזה, סדר העדיפויות האמיתי של הממשלה – ששולחנה ריק ברגע הזה, וסדר-היום שלה, לשנייה, לשנייה, לא מושקע בכלל בעניין הזה?

בנימין (בני) גנץ: למי באמת מפריע – מישהו מטפל בתאונות הדרכים, שהממשלה אמורה לעסוק בעניין הזה, ויורידו את מספר הנפגעים?

בנימין (בני) גנץ: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם שלם – זה לא קורה.

בנימין (בני) גנץ: למי באמת אכפת ש-38 ניצולי שואה מתים מדי יום, ואנחנו לא נותנים להם למות בכבוד?

בנימין (בני) גנץ: מי עוסק באמת ובתמים וברציפות בסיפור הזה, או שעוסקים בדברים אחרים?

בנימין (בני) גנץ: למי אכפת ממה שקורה באלימות בחברה הערבית?

בנימין (בני) גנץ: מי מתעסק בדברים האלה באמת – או עוסקים במיליון דברים אחרים?

בנימין (בני) גנץ: חברים, אני רוצה להגיד לכם שלא מדובר בהוראות שעת חירום; מדובר בשנת חירום, מדובר בשנה שבה המדינה לא מתקדמת לשום מקום, רק הולכת אחורה וממשיכה לשקוע ולשקוע ולשקוע ולשקוע.

בנימין (בני) גנץ: ישראל חייבת לחלץ את עצמה מהמצב הזה, ואין פתרון אחר חוץ מאשר להחליט שבאמת – חבריי משני צידי הבית, ואנחנו חשובים אחד לשני – אף אחד פה הוא לא 100% יותר צודק מהשני, ושלצד הזה אכפת מהצד הזה ולצד הזה אכפת מהצד הזה, ושאף אחד פה לא כוחני על האחר ושאנחנו נתחיל לטפל בעצמנו באמת.

בנימין (בני) גנץ: בעצמנו – ולא בו; בעצמנו כמדינה, כחברה, כעם – ולא בעצמו, כראש ממשלה וזכויותיו הפרטיות שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין (בני) גנץ: אני חושב שמה שאנחנו חייבים לעשות זה לשים את האזרחים שלנו – את כל המצביעים שלנו, את המצביעים של כל מפלגות הבית הזה – ולהתחיל לשרת אותם ולא לשרת את האחד שכרגע חסר.

בנימין (בני) גנץ: ישראל חייבת להתחבר לעצמה, לצאת לדרך אחרת, לצאת לדרך חדשה, שפויה, מאוחדת, מחוברת.

בנימין (בני) גנץ: זאת שנת החירום שאנחנו נמצאים בתוכה.

בנימין (בני) גנץ: אם לא נפתור את זה עכשיו נהיה במצב יותר קשה בעתיד.

בנימין (בני) גנץ: בואו נעשה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין בני גנץ.

יולי יואל אדלשטיין: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון הזמנית של הכנסת חבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חוץ וביטחון): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר – ברכות.

חוץ וביטחון): קודם כול, אני שמח גם על הדברים שנאמרו בסוף, שגם באופוזיציה, או לפחות חלק ממנה, כפי שנאמר כאן, יצביעו בעד.

חוץ וביטחון): מפני שאחרי כל הנאומים, אחרי כל הבליסטראות, אחרי כל החיצים – מרוחים בזפת, מרוחים בחומרים אחרים – בסוף יש גם צורך בשפיות.

חוץ וביטחון): לגלות לכם סוד?

חוץ וביטחון): בוועדת החוץ והביטחון, בהכנה של הצעת החוק הזו שהובאה לכאן היום, כל החברים – קואליציה ואופוזיציה כאחד – הצביעו בעד.

חוץ וביטחון): אותם אנשים, דרך אגב, שנמצאים כאן.

חוץ וביטחון): ללמדך שאחריות ברמה הלאומית זה דבר שצריך להיזהר בו, להקפיד עליו ולא להתפתות לאיזו גחמה של ניגוח קואליציה או ניגוח ממשלה או ניגוח ראש ממשלה או ניגוח שר ביטחון ולהרוויח איזשהו רווח רגעי, שנותן תחושה טובה אבל הוא עלול לגרום נזק בסדרי גודל שהם באמת בלתי הפיכים.

חוץ וביטחון): אני לא יודע כמה מהנואמים שהיו כאן על הפודיום והתייחסו בתקיפות כל כך גדולה נגד החוק הזה, נגד הארכת מצב החירום, מודעים לעובדה שחלק מהדברים יושבים על קונסטרוקציה שאם אתה מבטל את הקונסטרוקציה נופלים צווים – לא תקנות, אלא צווים.

חוץ וביטחון): אמרתי קודם: לפני עשר שנים היו 125 צווים שקשורים לתקופת החירום; היום ישנם 21 צווים בלבד.

חוץ וביטחון): הצווים האלה לא נעלמו בגלל איזושהי סיבה אחרת זולת עבודה של הכנסת, עבודה של משרדי הממשלה, עבודה של משפטנים, שביחד הצליחו להמיר ולנתק צווים ממצב החירום ולקבוע להם אכסניה אחרת – או חוקים שהתייתרו לחלוטין.

חוץ וביטחון): אז אנחנו כולנו, כל שנה – אני כבר תופס ותק של 13 שנים בכנסת; אני זוכר את הדבש, אדוני חבר הכנסת בני גנץ.

חוץ וביטחון): הדבש, ומעניין שכל שנה יש את הנואם התורן שמוציא את הדבש – זה צו, זה לא תקנה, צו בנושא של הדבש – ומעלה אותו, כי הוא באמת נשמע אבסורד.

חוץ וביטחון): אגב, יש אבסורדים יותר גדולים מזה.

בנימין (בני) גנץ: רחת לוקום, ראיתי.

בנימין (בני) גנץ: יש רחת לוקום.

חוץ וביטחון): יש רחת לקום ויש יהלומים.

חוץ וביטחון): יש יהלומים, ואני לא יודע מה יחסך ליהלומים, אבל הם בהחלט דבר מאוד משמעותי.

חוץ וביטחון): אלא מאי, אלה צווים שנשענים על קונסטרוקציה מסוימת.

חוץ וביטחון): אי-אפשר לבטל רק את הצו לדבש או רק את הצו ליהלומים או רק את הצו – אתה מבטל חוק שמפיל פיקוח על המצרכים, ואתה מקבל סדרה שלמה של צווים שנעלמים.

חוץ וביטחון): רק מה, אם מחר חוזר מצב חירום, חלק מהדברים הם הפיכים; הווי אומר, הכנסת יכולה לקבל החלטה בהתרחש מצב חירום, לא עלינו: נניח שמתבטל מצב החירום או אנחנו לא מאריכים אותו היום והוא מתבטל ביולי, ולא עלינו, מתרגשת עלינו איזושהי סערה שצריך להכריז מצב חירום.

חוץ וביטחון): במצב כזה מודיעים על מצב חירום, הכנסת מצביעה, מאשרת על פי הנהלים הקיימים, ואז מתברר שחלק מהדברים שבוטלו בגין אי-הארכת מצב החירום הם לא הפיכים, אי-אפשר להחזיר אותם לאחור.

חוץ וביטחון): חלק הפיכים, וחלק צריך להחזיר אותם אחד אחרי השני – לא כולם.

חוץ וביטחון): לכן העסקה הזו היא עסקה שכולנו שותפים לה, קואליציה ואופוזיציה כאחד, ממשלה וכנסת כאחד.

חוץ וביטחון): זה נכון שלאורך שנים – 71 שנה מאז שקמה המדינה, ועברו 61 שנה עד שהכנסת נרתמה, ניערה את עצמה, לחצה על הממשלה, על משרדי הממשלה.

חוץ וביטחון): התחיל בזה חבר הכנסת מיכאלי, המשיכו את זה לאחר מכן יושבי-ראש, ואני זכיתי בשלוש השנים האחרונות לעסוק בזה, אגב, לא בדיון שנתי אלא בדיון אחת לתקופה – ארבעה חודשים, חצי שנה – ולאט לאט קילפנו את הדברים האלה קליפה אחר קליפה, גלד אחרי גלד, עד שהגענו למצב כפי שתיארתי קודם לכן, שהיינו כבר במציאות.

חוץ וביטחון): לולא הכנסת העשרים הייתה מתפזרת ולולא הכנסת העשרים-ואחת, שלנו, הייתה מתפזרת, היינו מצמצמים.

חוץ וביטחון): אתן לך רק דוגמה אחת.

חוץ וביטחון): יש חוק אחד שכבר עבר בקריאה ראשונה; לו היינו מעבירים את החוק הזה בשנייה ושלישית, חמישה צווים נוספים היו יורדים.

חוץ וביטחון): כך שאני קורא לכולכם להיות אופטימיים.

חוץ וביטחון): אני משוכנע שביכולת שלנו, של הכנסת הזו – קואליציה ואופוזיציה כאחד – להגיע למצב שנגיע ליום הזה שנוכל לומר שאנחנו לא במצב חירום, ואם יתרגש מצב שיכתיב מצב חירום – נמצא את הפתרון.

חוץ וביטחון): תודה רבה.

חוץ וביטחון): אני קורא לכולם להצביע בעד הצעת החוק.

חוץ וביטחון): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון, חבר הכנסת אבי דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על המלצת הוועדה הזמנית לענייני חוץ וביטחון בעניין הכרזה על מצב חירום, כפי שהציג יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת דיכטר.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההמלצה – 49 נגד – 6 נמנעים – אין המלצת ועדת החוץ והביטחון הזמנית בעניין הכרזה על מצב חירום נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 50 בעד – בתוספת קולו של חבר הכנסת השר אמיר אוחנה – שישה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי המליאה אישרה את ההמלצה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדר-היום עוד לא תם, תישארו במקומותיכם.

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 30(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, בדבר ההחלטה למנות את חבר הכנסת אמיר אוחנה לתפקיד שר המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: מי מוסר את ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה, השר אלי כהן ימסור את ההודעה בשם הממשלה.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(10) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, אני מתכבד להודיע לכנסת על מינויו של חבר הכנסת אמיר אוחנה לתפקיד שר המשפטים.

אלי כהן: אין לי ספק שמדובר במינוי ראוי, במינוי מוצלח.

אלי כהן: שיהיה לך בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: והסעיף הבא – אני מזמין את חבר הכנסת אמיר אוחנה להצהיר אמונים של שר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, אני, אמיר אוחנה בן מאיר שמעון ואסתר, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

אמיר אוחנה: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: תחתום, בבקשה.

קריאה: בשעה טובה, בשעה טובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.