ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 16, 2019-06-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בסיוון תשע"ט, 5 ביוני 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים לציון יום הסטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: מעניין שאין בשפה העברית חלופה למילה סטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם תפתחו מילון לטיני תגלו שהמשמעות המקורית של המילה היא לא סתם "תלמיד", אלא "לכוון את המאמץ".

יולי יואל אדלשטיין: זו נקודה שאני מדגיש בכל פעם שאני נפגש עם קבוצות סטודנטים, כי יש להם בחירה איך לעבור את התקופה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: הם יכולים ליהנות, לבלות עם חברים, לכתוב את העבודות שלהם, למלצר פה ושם, ובסך הכול להעביר שלוש-ארבע שנים בכיף.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש עוד אפשרות: הם, הסטודנטים, יכולים להיות סטודנטים במשמעות המקורית של המילה.

יולי יואל אדלשטיין: הם יכולים – בעיניי גם צריכים – להקדיש את התקופה הזאת כדי להבין לאיפה נכון לכוון את המאמצים שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: יש להם עכשיו הזדמנות שלא תחזור לעצב את האישיות שלהם, להבין טוב יותר את המציאות שהם חיים בה, לגבש עליה דעה, לקחת עליה אחריות ולכוון את הכוחות שלהם ליעדים ולמטרות.

יולי יואל אדלשטיין: העתיד של מדינת ישראל תלוי בזה שהסטודנטים שלנו יהיו סטודנטים כאלה – מעורבים, תוססים, אכפתיים וביקורתיים; סטודנטים מכווני מטרה.

יולי יואל אדלשטיין: מאז ומתמיד ההצלחה של העם שלנו לא התבססה על כוח או על עושר אלא על ריבוי הידע ואהבת החוכמה.

יולי יואל אדלשטיין: למדנו ולימדנו גם כשהעולם היה שרוי בבערות; היינו סטודנטים עוד לפני שהוקמו האוניברסיטאות הראשונות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל החוכמה קיימה אותנו רק כאשר חיברנו אותה עם המעשה; הידע עזר לנו רק כאשר הוא כיוון את המאמצים שלנו למטרות, לבניין ולפיתוח חברתי.

יולי יואל אדלשטיין: זו בעיניי המטרה הגדולה של ההשכלה הגבוהה בישראל, וזו התקווה שלי ממאות אלפי הסטודנטים הישראלים: שיהיו סטודנטים מכווני מטרה שחוכמתם היא הבסיס למעשיהם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נפתח בדיון סיעתי, ולאחר מכן – השרה גילה גמליאל תגיע בתוך כמה דקות ותסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יוראי להב הרצנו לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, אין שר?

יולי יואל אדלשטיין: שר בטוח גם לא יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: שרה תגיע.

יולי יואל אדלשטיין: היא הודיעה לי שהיא בדרך ומתנצלת.

צבי האוזר: הממשלה כל כך עסוקה שלא הצליחה לשלוח שר?

יולי יואל אדלשטיין: תשמע, מי כמוך יודע, אדוני מזכיר הממשלה לשעבר, שכרגע יש לפחות שני אתגרים שניצבים בפני שרי הממשלה, אחד בדמות החינוך והשני בדמות המשפטים, ואכן, השרים עסוקים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תמיד תהיתי איך זה שאין אוניברסיטה אחת בישראל שנמצאת בעשרת המוסדות האקדמיים המובילים בעולם.

יוראי להב-הרצנו: שמעתי פעם את חבר הכנסת יאיר לפיד אומר שישנה אוניברסיטה כזאת – כן, אוניברסיטה ישראלית ב-Ivy League העולמית.

יוראי להב-הרצנו: הרי אם נחשוב על זה, יש חוקרים ישראלים בכירים בכל האוניברסיטאות הכי מובילות בעולם, ואם נקבצם יחד נקבל את אחת האוניברסיטאות המובילות בעולם.

יוראי להב-הרצנו: התופעה של בריחת מוחות מישראל ממשית, נרחבת ולא מנוהלת.

יוראי להב-הרצנו: למעשה, לפי סקר הסטודנט השנתי של התאחדות הסטודנטים הארצית, שחברי חבר הכנסת רם שפע הוביל אותו כיושב-ראש התאחדות, למעלה מחצי מהסטודנטים בישראל שוקלים מעבר למדינה אחרת בתום הלימודים שלהם.

יוראי להב-הרצנו: לפי הסקר, המוטיבציה שעומדת מאחורי ההחלטה הזאת מתבססת על שלוש סוגיות מרכזיות: התפתחות מקצועית, יוקר המחיה בישראל ותפקוד הממשלה והשירותים שהיא נותנת לאזרח.

יוראי להב-הרצנו: אוניברסיטה ישראלית בין המוסדות האקדמיים המובילים בעולם – הינה לכם יעד בר-השגה.

יוראי להב-הרצנו: היכולת להחזיר את מיטב החוקרים שלנו ארצה זה עניין של החלטה.

יוראי להב-הרצנו: הממשלה צריכה להחליט שזה נושא שחשוב לה, להשקיע מחשבה ומשאבים, וזה יקרה.

יוראי להב-הרצנו: אבל ברור לכם, בדיוק כפי שזה ברור לי, שאין החלטה כזאת.

יוראי להב-הרצנו: בכלל לא.

יוראי להב-הרצנו: נדמה לי – ואני אומר את זה בצער – שאין לממשלה הזאת תכנון כלשהו לגבי עתיד ההשכלה הגבוהה בישראל.

יוראי להב-הרצנו: אין חזון לגבי המקום שאליו נרצה להגיע עוד 10, 15 ו-20 שנה קדימה, וגזירת אותו חזון ליעדים והישגים נדרשים לביצוע.

יוראי להב-הרצנו: והמגמה, אדוני היושב-ראש, אינה חיובית, כפי שמצביעים הנתונים.

יוראי להב-הרצנו: אחרי עלייה רצופה ומשמעותית במספר הסטודנטים ב-20 השנה הקודמות, 2019 היא השנה החמישית שבה נרשמת ירידה במספר הסטודנטים לתואר ראשון.

יוראי להב-הרצנו: מנתוני ה-OECD, ישראל צפויה לאבד את מעמדה כאחת המדינות המשכילות בקרב המדינות המפותחות.

יוראי להב-הרצנו: באופן אישי, אני מוצא את הנתון הבא כמדאיג במיוחד: ישנה ירידה במספר הסטודנטים דווקא במכללות הציבוריות, שאחת ממטרותיהן המרכזיות היא הנגשת האקדמיה לפריפריה, גם הגיאוגרפית וגם החברתית, וצמצום הפערים החברתיים בישראל.

יוראי להב-הרצנו: לפי נתוני ה-OECD, ישראל משקיעה פחות תקציבים בסטודנטים שלה, ושכר הלימוד גבוה מאשר בחלק גדול ממדינות אירופה.

יוראי להב-הרצנו: את התואר האחרון שביצעתי – וביצעתי, ברוך השם, ארבעה תארים – סיימתי חודשים ספורים לפני שנבחרתי לכנסת ישראל, ובדיוק כמו רוב מוחלט של הסטודנטים בארץ גם אני הייתי צריך לעבוד תוך כדי התואר ולבקש עזרה כלכלית מההורים שלי כדי להשלים אותו.

יוראי להב-הרצנו: עם יד על הלב, נראה לי שהשקעתי יותר במסביב מאשר בלימודים.

יוראי להב-הרצנו: ראוי שהמדינה תיקח יותר אחריות לגבי שכר הלימוד של הסטודנטים.

יוראי להב-הרצנו: אימוץ תוכנית מימון כמו באוסטרליה, שבה המדינה מסבסדת את הלימודים האקדמיים עד תואר שני, כולל, ושבה החזר שכר הלימוד מתבצע אחרי שהבוגרים משתלבים בשוק העבודה, זה רעיון שחשוב לבחון איך מיישמים אותו פה.

יוראי להב-הרצנו: אני, אגב, גרתי בבית של ההורים שלי, כי רק 7% מהסטודנטים בישראל יכולים לגור במעונות סטודנטים, כי פשוט אין מספיק.

יוראי להב-הרצנו: אגב, אדוני היושב-ראש, בעלות הבחירות החוזרות והמיותרות האלה ניתן להוסיף גרוסו מודו 156,000 מקומות במעונות סטודנטים ברחבי הארץ; 156,000 מיטות ל-156,000 סטודנטים בישראל.

יוראי להב-הרצנו: אבל, אדוני היושב-ראש, ההשקעה בסטודנטים ובהשכלה הגבוהה לא מתחילה רק בזמן הלימודים אלא הרבה לפני.

יוראי להב-הרצנו: אין מספיק מרכזי צעירים ברחבי הארץ, במיוחד בפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, שמטרתם להעניק לצעירים ייעוץ וכלים וכל דבר שהם זקוקים לו כדי לקבל החלטות נכונות עבורם בצמתים החשובים בחיים שלהם – בסיום הלימודים התיכוניים, לפני הצבא, בתום השירות ולפני עולם האקדמיה.

יוראי להב-הרצנו: למרכזי הצעירים יש תפקיד חשוב גם בסיום הלימודים האקדמיים, בחיבור הבוגרים לשוק התעסוקה.

יוראי להב-הרצנו: הקישוריות הזאת בין הבוגרים ובין המעסיקים היא קריטית, והיא לא מבוצעת מספיק טוב היום.

יוראי להב-הרצנו: כל מה שהזכרתי כאן, את כל הדברים הללו ניתן ליישם במחיר היציאה לבחירות החוזרות שנכפו עלינו.

יוראי להב-הרצנו: העניין הוא, אדוני היושב-ראש, שצריך להחליט שההשכלה הגבוהה חשובה; שדרוש להשקיע בתכנון שלה – להשקיע זמן, לקבוע יעדים ולקבוע הישגים נדרשים ולהשקיע גם משאבים בהשגתם.

יוראי להב-הרצנו: הרי גם אתה וגם אני מבינים שמערכת ההשכלה הגבוהה היא המפתח שמאפשר לישראל להמשיך ולהנהיג את עולם החדשנות, לשמר ולהרחיב את היתרון האיכותי שלנו, שמאפשר להנביט סטרטאפים ולהוביל מחקרים פורצי דרך, שמניבים בתורם פרסי נובל.

יוראי להב-הרצנו: היא המנוע הכי יעיל והכי יצירתי במשק ובכלכלה הישראלית.

יוראי להב-הרצנו: אבל בראש וראשונה, חבריי חברי הכנסת, מערכת ההשכלה הגבוהה היא המפתח להגשמת חלומות, ליכולת הבסיסית של כל אחד וכל אחת בחברה שלנו להגשים את עצמו ולכתוב במו ידיו את סיפור חייו.

יוראי להב-הרצנו: האקדמיה היא המפתח לניוד חברתי.

יוראי להב-הרצנו: בוגרי התארים מרוויחים הרבה יותר, תורמים הרבה יותר, מודעים הרבה יותר לנעשה בסביבתם; אזרחים אחראים יותר, אם תרצו.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה, במשפט אחרון, לנצל את הבמה כדי לאחל לכל הסטודנטיות והסטודנטים בישראל הצלחה רבה בתקופת הבחינות הקרובה – וגם בתקופת הבחירות הקרובה – ולהזכיר: לא משנה אם נולדת בגבעתיים, בגוש עציון או בבית שמש, אם אתה מתחייב לעבוד קשה השמיים הם הגבול.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי הוא הדובר הבא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, היום כנסת ישראל מציינת את יום הסטודנט, ואני שואל את עצמי: מה אנחנו יכולים לומר על הסטודנט?

מיכאל מלכיאלי: הוא בא ממשפחה מבוססת או הצליח לקבל את המלגה הנכונה, הוא בא ללימודים – בואו נאחל לו בהצלחה.

מיכאל מלכיאלי: בואו נאחל לו שתקופות המבחנים תעבור לו בקלות, שיקבל את התואר הנכסף וישתלב במקום שהוא רוצה להשתלב ויפרנס את עצמו בכבוד.

מיכאל מלכיאלי: אבל בואו נדבר על יום ה"לא-סטודנט" – על אותם אלפים שרצו להיות סטודנטים והם לא יכולים להיות סטודנטים; על אלה שמסתכלים על השכנים או על העיר הסמוכה, שרואים את בן גילם עם תואר ראשון, שני ואולי גם שלישי, והם לא יכולים להגיע לשם.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לדבר על שתי קבוצות באוכלוסייה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לפתוח באוכלוסייה החרדית, שבמשך שנים משמיצים אותה: אתם מתבדלים, ולא רוצים להיכנס לאקדמיה, ולא רוצים לפרנס את עצמכם.

מיכאל מלכיאלי: קרתה תופעה – אני לא רוצה לציין אם היא טובה, אם היא לא טובה, אבל זה נתון:

מיכאל מלכיאלי: 10,000 סטודנטים חרדים יש היום, רובם המכריע מסיימים רק תואר ראשון, לא ממשיכים לתואר שני.

מיכאל מלכיאלי: מה, אין להם חוכמה?

מאיר כהן: תן להם צ'אנס – – –

מיכאל מלכיאלי: אין להם תנאי סף?

מיכאל מלכיאלי: הממוצע שלהם נמוך ולא מקבלים אותם?

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: התשובה היא שלא.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג זה המקום שבו נמצאת החוכמה, שם נמצאים האנשים החכמים, האנשים שיודעים.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו, ככה מהצד, מנסים קצת להאיר את עיניהם בדברים שרק אנחנו יודעים.

מיכאל מלכיאלי: המל"ג, באופן שיטתי, אוסר פתיחת מכללות חרדיות בהפרדה בין גברים לנשים.

מיכאל מלכיאלי: הוא לא מסכים.

מיכאל מלכיאלי: במשך שנים היו, והסטודנטים החרדים שרצו להמשיך לתואר שני יכלו להמשיך ללמוד על פי אורח חייהם.

מיכאל מלכיאלי: בא המל"ג ואמר לו: אתה רוצה להתקדם לתואר שני?

מיכאל מלכיאלי: אתם תלמדו גברים ונשים יחד.

מאיר כהן: עשר שנים הייתם בקואליציה.

מאיר כהן: לא יכולתם לסדר את זה?

מיכאל מלכיאלי: כבר נדבר על הקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: אבל צריך להבין דבר אחד: אי-אפשר לבוא – – –

מאיר כהן: כשתהיו איתנו – – –

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר לבוא ולומר לציבור החרדי, או בכלל: למשרות הנחשקות בנציבות שירות המדינה תנאי הסף הוא תואר שני, אבל אתם, החרדים, לא תוכלו לעמוד במקום הזה.

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל את עצמי: למה?

מיכאל מלכיאלי: לא ביקשתי לבוא לאוניברסיטה העברית – שאגב, אני בוגר תואר שני ממנה, ואני אומר לכם שכאדם חרדי היו לי קשיים רבים, והיו דחפים לברוח משם.

מיכאל מלכיאלי: למה אלפים של סטודנטים כמוני – המדינה לא מאפשרת להם להמשיך את ההשכלה, שזה כל כך חשוב למדינה?

מיכאל מלכיאלי: והם רוצים להשתלב.

מיכאל מלכיאלי: למה לא מאפשרים להם?

מיכאל מלכיאלי: מה מביא את המל"ג, את משרד החינוך, לומר: אני מחייב אתכם ללמוד נגד אורח חייכם?

מיכאל מלכיאלי: גם ככה האקדמיה זו פשרה בציבור החרדי, זה לא מלכתחילה.

מיכאל מלכיאלי: שבט לוי נמצא בעולם הישיבות, את בניי אני מחנך שילכו לשם, אבל מי שכבר רוצה ללכת, למה לחסום אותו?

מיכאל מלכיאלי: זה – 1.

מיכאל מלכיאלי: דבר שני – המדינה משקיעה 120 מיליון שקל במלגות לסטודנטים, דבר שהוא נצרך, הוא מתבקש.

מיכאל מלכיאלי: מלגת טלדור, רבותיי – בקריטריונים של טלדור, דבר פשוט, מבחן ההכנסה, לא נמצא.

מיכאל מלכיאלי: אני בא לבקש הנחה, סבסוד בארנונה, במעונות – קודם כול שואלים אותי: כמה אתה מרוויח?

מיכאל מלכיאלי: אם אתה אדם שיש לו כסף, לא תקבל הנחה; אדם שמתקשה לסיים את החודש – מטבע הדברים תקבל הנחה.

מיכאל מלכיאלי: מלגת טלדור של משרד החינוך – 120 מיליון שקל, ואגב, הקריטריונים לא חשופים לציבור; אילולא מאבק שלנו בקדנציה הקודמת לא היינו יודעים מה הקריטריונים – אז רווק או רווקה שמרוויחה 30,000 שקל בחודש ומגישה בקשה למלגת טלדור תקבל 12,000 שקל; אברך עם שמונה ילדים בבני ברק או בבית"ר לא יקבל – דברים פשוטים שאתה מגלה, עיוותים.

מיכאל מלכיאלי: הגיע הזמן לשני דברים: להשקיע את הכסף באותן אוכלוסיות מוחלשות, באותן אוכלוסיות שאין להן צ'אנס להגיע לאקדמיה.

מיכאל מלכיאלי: כשהם רואים את שכר הלימוד הגבוה, הם עושים פרסה.

מיכאל מלכיאלי: ומי מפסיד מזה בסוף?

מיכאל מלכיאלי: הם הולכים לעבוד במקומות שאין שם כסף, או לא בצורה מסודרת, וחבל.

מיכאל מלכיאלי: אותם אלפים של חרדים שרוצים ללכת לאקדמיה, ואחרי זה יכסו את עצמם, זה הרי ברור – ומדינת ישראל חוסמת אותם.

מיכאל מלכיאלי: הגיע הזמן, קודם כול, לפתוח את מלגת טלדור על פי מבחן הכנסה, כמו כל קצבה, כמו כל הנחה, כמו כל סבסוד שיש.

מיכאל מלכיאלי: מי שאין לו, שיקבל; מי שיש לו, אין סיבה שיקבל.

מיכאל מלכיאלי: והדבר השני – – –

מיכאל ביטון: – – – דיפרנציאלי.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: והדבר השני זה הנושא של ההפרדה – לאפשר לאוכלוסיות שרוצות להגיע לאקדמיה אבל לא מוכנות לוותר על אורח חייהן; לדעת לשלב ולגשר בין הפערים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להמשיך את קודמי, מר מלכיאלי.

יצחק פינדרוס: אני צובט את עצמי לפעמים, להבין איפה אני חי – בחלם או במדינת עם חכם ונבון.

יצחק פינדרוס: התפרסם דוח המבקר על נושא האקדמיה.

יצחק פינדרוס: הסכום הפחיד גם אותי, לא ידעתי; הכרתי את הנושא אבל לא ידעתי את הסכום.

יצחק פינדרוס: מדינת ישראל השקיעה 1.7 מיליארד שקל, 1.7 מיליארד שקל בשביל להכניס את החרדים לאקדמיה.

יצחק פינדרוס: לאחר עשור התוכנית נכשלה במאת האחוזים.

יצחק פינדרוס: בכל הפרמטרים שהתוכנית הייתה אמורה להצליח – נכשלה במאת האחוזים.

יצחק פינדרוס: ואף אחד לא לומד לקח, והמדינה לא מזדעזעת.

יצחק פינדרוס: הכול בסדר.

יצחק פינדרוס: 1.7 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: לא 50 מיליון, 100 מיליון – חצי מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: 100 מיליון – כולם נכנסים להיסטריה; 1.7 מיליארד שקל – ובמדינת חלם נכשלה התוכנית: רצו להוריד את מספר ההולכים להוראה במגזר – הגדילו את זה; רצו להכניס אנשים לתואר שני ושלישי, להעלות את רמת ההכנסה – נכשלו.

יצחק פינדרוס: הדבר היחידי שכן קרה, שבשביל לקבל תואר ולקבל העלאה בשכר בעבודות שאנשים כבר היו בהן, כי התואר נותן להם נקודות – את זה הם קיבלו.

יצחק פינדרוס: ואף אחד לא שואל את עצמו מה קרה, ואנחנו ממשיכים לעסוק – במה?

יצחק פינדרוס: באיכות האקדמית אם תהיה הפרדה, כי סטודנט שלא יפגוש סטודנטית בבוקר, כשהוא בא ללימודים.

יצחק פינדרוס: מה לעשות?

יצחק פינדרוס: הוא לא יהיה מספיק אינטליגנט, הוא לא יוכל להיכנס לשוק העבודה, הוא לא יוכל לעבוד.

יצחק פינדרוס: אז הסכימו שבתואר ראשון, זמנית, תהיה הפרדה.

יצחק פינדרוס: ולא ביקשנו מהאוניברסיטאות בהפרדה, ביקשנו בתוך המגזר.

יצחק פינדרוס: אם הוא לא יפגוש סטודנטית, הוא לא יוכל להתקדם, הוא לא יוכל להתפתח, הוא לא יוכל להיות איש אינטליגנט.

יצחק פינדרוס: הם כנראה לא יודעים שיש כמה מקומות, גם במדינת ישראל, שמעודדים היום לימודים מרחוק, מעודדים היום לימודים באינטרנט.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע את מי הוא כן יפגוש כשהוא ילמד בבית, בחדר שלו, דרך האינטרנט – אבל לא, האיכות האקדמית תיפגע.

יצחק פינדרוס: התחושה היא שאותם 1.7 מיליארד שקל ירדו לטמיון.

יצחק פינדרוס: אבל אני רוצה לומר עוד משהו.

יצחק פינדרוס: אנחנו בחלם.

יצחק פינדרוס: רק לפני שבועיים, החרדים – אמר את זה גם מי שהיה פה פעם שר האוצר: יש עילויים שימשיכו ללמוד תורה.

יצחק פינדרוס: אז כשמדברים על להעלות את אחוז ההשתתפות – 50% משתתפים בשוק העבודה ומקבלים מחצית מהשכר שמקבל מקבילם מ"הלא-חרדי".

יצחק פינדרוס: נשים שנמצאות בשוק העבודה מקבלות פחות ממחצית מהמקבילה שלהן בשוק העבודה.

יצחק פינדרוס: יש את אותם מוצלחים ועילויים שאותו שר אוצר גם הסכים שימשיכו ללמוד תורה, זה בסדר.

יצחק פינדרוס: אבל מדינת ישראל אולי עוסקת בלהגדיל בעוד 5%, כשהיא לא עוסקת באותן נשים – יכול להיות שבגלל שלא למדתי ליבה.

יצחק פינדרוס: אם אני לוקח 72% – מתוך 200%, כן?

יצחק פינדרוס: הגברים והנשים – ואני מכפיל את השכר שלהם, או שאני לוקח 10% ונותן להם רבע שכר, מה יתרום יותר לכלכלה הישראלית?

יצחק פינדרוס: אולי בגלל שלא למדתי ליבה, אני בוגר תלמוד תורה, בניגוד לחברי מלכיאלי לא הייתי באוניברסיטה העברית, אולי אני לא יודע חשבון – מה יתרום יותר לתל"ג במדינת ישראל?

יצחק פינדרוס: ואז בחלם הזה יש כבר מערכת שעובדת במגזר החרדי, מה"ט.

יצחק פינדרוס: הכול עובד, ולא רק שעובד – הציבור החרדי מנסה להיכנס לשם בהכשרה מקצועית.

יצחק פינדרוס: ואז מקבלת מדינת ישראל החלטה – ואדוני, אני בזה אסיים, רק להראות את גודל האבסורד – ממשלת ישראל קיבלה החלטה בינואר 2018 שאומרת: בוא נשדרג את מה"ט, נשדרג אותו; נשקיע חצי מיליארד שקל בשדרוג של מה"ט, לשדרוג הכוח המקצועי שלא הולך לאקדמיה; מה לעשות, אפילו שהוא לא חרדי, גם הוא לא הולך לאקדמיה.

יצחק פינדרוס: אולי נשדרג אותו.

יצחק פינדרוס: אבל החרדים – שהמיינסטרים החרדי רוצה ללכת לשם – בהם מחליטים ככה – ואני מקריא: "מה"ט ואגף התקציבים במשרד האוצר יבחנו, עד ליום 1 ביולי 2018, אפשרות לקבוע עבור מוסדות המיועדים לאוכלוסייה החרדית – – – מסלול תקצוב נפרד בהתבסס על אמות מידה רלוונטיות".

יצחק פינדרוס: אולי, עוד פעם, בגלל שאני בתאריך העברי, אני לא יודע תאריכים; ממשלת ישראל מקבלת לפני חודש עוד פעם את אותה החלטה, אבל החרדים יהיו בחוץ.

יצחק פינדרוס: אתם יודעים למה?

יצחק פינדרוס: כי את אף אחד במדינת ישראל ממקבלי ההחלטות לא מעניינת הכלכלה של מדינת ישראל; אף אחד במדינת ישראל לא מעניין באמת את ה-OECD.

יצחק פינדרוס: זה שימוש ציני, אולי לקדם איזושהי אג'נדה של הפרדה באוניברסיטת תל אביב.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני, ואחריו – אחרון הדוברים בדיון הסיעתי יהיה חבר הכנסת רועי פולקמן.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, יצא לכנסת לציין את יום הסטודנט באווירה קצת סטודנטיאלית, הייתי אומר.

יולי יואל אדלשטיין: אווירת סוף הקורס, אתה אומר.

עודד פורר: כן, אנחנו מרגישים את סוף השנה האקדמית.

מיכאל מלכיאלי: מדבר יוזם – – –

עודד פורר: לא, מי שיזם את הצעת פיזור הכנסת זה דווקא השותפים שלך מהליכוד, לא אנחנו.

עודד פורר: אבל בואו נדבר רגע באמת קצת על יום הסטודנט.

עודד פורר: הסטודנט בישראל, למי שפחות מכיר את הסטודנטים בישראל, הוא לא רק סטודנט.

עודד פורר: חוץ מזה שהוא לומד, הוא גם עובד, בדרך כלל, כי אתה לא יכול להתקיים ולנהל אורח חיים סטודנטיאלי אם אתה לא עובד בעבודה כזאת או אחרת, מזדמנת יותר ומזדמנת פחות.

עודד פורר: ולא רק שהוא עובד, גם קוראים לו בדרך כלל – כי אלה גם הגילים שלהם קוראים – לשרת במילואים, והוא מוצא את עצמו, חוץ מזה שהוא עובד וחוץ מזה שהוא לומד וחוץ מזה שהוא עושה בחינות, גם יוצא לשרת במילואים, אם זה כבר בחופשת הקיץ, ולפעמים גם לא בחופשת הקיץ; לפעמים קוראים לו למילואים, מה לעשות, במהלך השנה.

עודד פורר: ובמהלך המילואים שלו הוא צריך גם ללמוד וגם איכשהו עוד לשמר את מקום העבודה שלו.

עודד פורר: ומהצד השני, אדוני היושב-ראש, ישנם סטודנטים שנכנסים לאוניברסיטה בגיל 18, כי הם לא חבי שירות כזה או אחר בכלל; נכנסים ללימודים בגיל 18.

עודד פורר: הם גם מקבלים כאלה מלגות וכאלה פטורים, גם מטעם המועצה להשכלה גבוהה, שבעצם הלימודים כמעט לא עולים להם.

עודד פורר: ונוצרה פה סיטואציה של סטודנטים סוג א' וסוג ב', ולצערי, דווקא הסטודנטים שמשרתים במילואים הם סטודנטים סוג ב'.

עודד פורר: ואם אנחנו מסתכלים על החלטות שקיבלה הכנסת הזאת – פעם אחת כהחלטה, בהחלטות, ואחר כך נאלצנו להעביר את זה בחקיקה – שנקודות הזכות על שירות התנדבותי ניתנו גם על שירות מילואים, ואפילו שהעברנו את זה בחוק בכנסת הקודמת, שהייתה עד לא מזמן, הכנסת העשרים – העברנו את זה בחוק שיזמה חברתו של חבר הכנסת פולקמן, חברת הכנסת לשעבר בן ארי, שייתן ויחייב את האוניברסיטאות להעניק נקודות זכות למי שמשרת במילואים כאילו הוא עושה פרויקט התנדבותי, גם כאן האוניברסיטאות עוד מצליחות לעשות איזושהי לוליינות כדי לא לתת – חשוב להגיד: לא כל האוניברסיטאות, אבל לפחות חלקן – ומערימות קשיים גם על העניין הזה.

עודד פורר: ולכן אני חושב שדווקא ביום הזה אפשר לדבר על הצעה שאותה הייתי מצפה מרוב חברי הכנסת לקדם יחד איתנו בכנסת הבאה, שתהיה עלינו לטובה, והיא – – –

יולי יואל אדלשטיין: בהנחה שתקום ממשלה והיא לא תתפרק.

עודד פורר: כן, בהנחה שתקום ממשלה, אבל אני מניח שאז כבר תקום ממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אתה חושף משהו?

עודד פורר: הרי הסטודנטים מסובסדים במוסדות להשכלה גבוהה, שכר הלימוד הסטודנטיאלי הוא שכר לימוד מסובסד.

עודד פורר: אין שום סיבה שמי שלא שירת שירות צבאי או שירות לאומי או שירות אזרחי יקבל את הסבסוד הזה מטעם המדינה כסטודנט.

עודד פורר: שום סיבה.

עודד פורר: לא יכול להיות שישנם סטודנטים שלא עשו שום שירות ונהנים מאותה הנחה.

עודד פורר: ההנחה הזאת לא צריכה להיות מה שנקרא מתנה שניתנת מאליה.

עודד פורר: דבר נוסף שאני רוצה לדבר עליו בשתי הדקות שעוד נותרו לי, אדוני היושב-ראש, זה על מספר הסטודנטים.

עודד פורר: במדינת ישראל לומדים כ-300,000 סטודנטים, אבל הגרף הולך ויורד.

עודד פורר: אפילו שמספר האזרחים בישראל הולך וגדל, מספר הסטודנטים הולך ויורד, והגרף מתחיל להיות כזה שהוא מעמיד בסכנה גם מוסדות להשכלה גבוהה אחרים.

עודד פורר: ודווקא בגרף הזה אני חושב שהממשלה הבאה שתקום, אחרי שתהיה לנו עוד כנסת, תצטרך לתת את הדעת על איך מצילים את מערכת ההשכלה הגבוהה מבחינת מספרי הסטודנטים.

עודד פורר: ודווקא פה, גם כאן למדינת ישראל יש יתרון על פני המדינות האחרות, כי אומנם חיים כאן כ-8.5 וחצי מיליון אזרחים, ומתוכם יש לנו כ-300,000 סטודנטים, אבל ישנם עוד כ-8 מיליון יהודים מעבר לים, שהם אזרחים – – –

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר, כבוד השר, השר כץ – – –

עודד פורר: זה ממש מזכיר לי סטודנט בספסלים האחוריים באוניברסיטה שבמהלך ההרצאה מאזין לאיזה עניין אחר.

צבי האוזר: אולי מינו שר משפטים.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות.

יולי יואל אדלשטיין: אז למה הוא חושף את הסודות האלה בתוך המליאה?

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ, אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, אדוני.

עודד פורר: אז אני אשלים רק את הנקודה, אדוני.

עודד פורר: אז יש כאן 8.5 מיליון אזרחים, אבל ישנם כ-8 מיליון יהודים שחיים מעבר לים והם אזרחים פוטנציאליים.

עודד פורר: ואם מ-8.5 מיליון אזרחים כאן יש לנו כ-300,000 סטודנטים, אז אני יכול להעריך – עוד פעם, זה לא מדויק – שישנם מתוך 8 מיליון היהודים שחיים מעבר לים כ-300,000 סטודנטים יהודים שחיים מעבר לים.

עודד פורר: צריך לייצר מנגנון שיביא לכאן עוד ועוד סטודנטים יהודים, שהם יהוו גם פוטנציאל לעלייה לישראל, שיהפכו את מערכת ההשכלה הגבוהה לכזאת שהיא מערכת בצמיחה, ולא בנסיגה כפי שאנחנו נמצאים היום מבחינת מספרי הסטודנטים.

עודד פורר: נייצר כאן גם עוד עלייה לארץ, גם קיבוץ גלויות, גם הצלה למערכת ההשכלה הגבוהה, והסטודנטים האלה שישתקעו כאן יהפכו להיות אבן יסוד בהצמחת הכלכלה.

עודד פורר: די בזה שאסיים ואומר שחלק נכבד מתעשיית ההייטק הישראלי – ואת זה אתה יודע היטב, אדוני – יסודה בעולים שבאו לכאן בגיל צעיר והפכו להיות יזמים ואלה שהצמיחו את התעשייה הזאת, אם כחלק מעובדי התעשייה ואם כחלק מיזמיה.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי – אחרון הדוברים בדיון הסיעתי.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: חבריי חברי הכנסת, 1.

רועי פולקמן: אני רואה שחבר הכנסת פינדרוס יצא – אני לא לגמרי מסכים בעניין של הכישלון המוחלט.

רועי פולקמן: לי יצא ללוות מקצועית תקופה את מכללת הדסה וגם מוסדות אקדמיים נוספים.

רועי פולקמן: יש כבר לא מעט סטודנטים חרדים באקדמיה.

רועי פולקמן: כמובן, אפשר לשפר את זה.

רועי פולקמן: כבר לפני לא מעט שנים הייתי שותף להתמודדות לראשות אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, יחד עם קבוצה של ארגון חברתי שנקרא אז "רוח חדשה", שהייתי אחד ממייסדיו.

רועי פולקמן: והייתה לנו סיסמה באותו קמפיין – ובסוף גם ניצחנו וניהלנו את אותה אגודת סטודנטים כמה שנים – והייתה לנו סיסמה באותו קמפיין, והסיסמה הייתה: לתת, ללמוד ולקבל.

רועי פולקמן: למה הבאנו את הסיסמה הזאת?

רועי פולקמן: כי אמרנו: תראו, להיות סטודנט במדינת ישראל זה בלי ספק גם קשה.

רועי פולקמן: קשה להיות סטודנט – יוקר המחיה הוא לא קל, המילואים, העובדה שאנחנו מגיעים לאוניברסיטה בגיל מבוגר יותר.

רועי פולקמן: לא קל להיות סטודנט, אבל עדיין, עדיין אתה בקבוצה חזקה בתוך האוכלוסייה האזרחית, ואתה צריך גם לתת.

רועי פולקמן: ולכן אמרנו: הסיסמה שלנו לסטודנטים – וזה היה אחרי שנים של אגודות סטודנטים שהתעסקו באופן מובהק אך ורק בלהיות ועד העובדים של הסטודנטים: לא, אנחנו רוצים להיות גוף חברתי שמורכב מסטודנטים ואומר: יש לנו אחריות לתת למדינה, יש לנו אחריות לקבל לימודים מצוינים, וגם מגיע לנו לקבל את מה שמגיע לנו.

רועי פולקמן: זאת הייתה הסיסמה שלנו, ובאמת, ניצחנו בבחירות לראשות אגודת הסטודנטים.

רועי פולקמן: התפיסה שלנו הייתה להשפיע על העיר ירושלים, ואמרנו: אנחנו פה גם בשביל לתת.

רועי פולקמן: מדינת ישראל הוקמה על ידי אנשים צעירים שהיה להם קשה, אבל אמרו: אנחנו קודם כול נותנים, כי יש לנו יכולת.

רועי פולקמן: אז אני אומר גם היום: מגיע לסטודנטים, ובקדנציה האחרונה עשינו לא מעט.

רועי פולקמן: אני עסקתי הרבה מאוד בנושא מעונות הסטודנטים.

רועי פולקמן: אחד הנושאים שאני מאוד גאה שהצלחתי לקדם היה להוציא את הנושא של מעונות סטודנטים אך ורק מבעלות המל"ג – גם לדירה להשכיר, כדי לצאת ממכרזים לרשויות המקומיות, כדי שמעונות סטודנטים יהיו כלי לחיזוק רשויות מקומיות.

רועי פולקמן: עוד פעם – השילוב של לקבל ולתת.

רועי פולקמן: סטודנטים גם צריכים גם להשפיע ולחזק ערים שהם חיים בהן, ואת זה עשינו באמצעות הרפורמה הזאת של דירה להשכיר וכמה עשרות מיליונים, והגדלנו את מספר המעונות, והיד עוד נטויה.

רועי פולקמן: גם קידמנו לא מעט תנאים לסטודנטים מילואימניקים כדי להקל, דיברנו על המשפחה ושירות מילואים ועוד ועוד.

רועי פולקמן: אבל יש מקום אחד שבו אגודות הסטודנטים בישראל נכשלות ונכשלו בו בגדול בשנים האחרונות – המעורבות החברתית והאחריות לתת.

רועי פולקמן: נכשלו.

רועי פולקמן: חברים, מדינת ישראל נמצאת בעידן משמעותי מאוד בעיצוב פניה של החברה הישראלית.

רועי פולקמן: שאלות גדולות עומדות כאן על סדר-היום הציבורי: שאלות על דת ומדינה, שאלות על הפרדת רשויות, שאלות על פערים חברתיים, כלכלת שוק.

רועי פולקמן: האם כלכלת שוק וכלכלה חברתית מתנגשות או שזה יכול לעבוד יחד?

רועי פולקמן: אני הייתי סטודנט לכלכלה באוניברסיטה העברית.

רועי פולקמן: איך יכול להיות שכשאנחנו הולכים לכנס המרכז באוניברסיטת חיפה – אני מול פייגלין, האנשים של פייגלין וישראל ביתנו – אם היו שם עשרה סטודנטים אני צנצנת, בסדר?

רועי פולקמן: בכנס על הכלכלה הישראלית, שוק חופשי, אחריות חברתית, דיור, פנסיות, כל הנושאים.

רועי פולקמן: זה דורש ויכוח אידיאולוגי, ערכי, מקצועי.

רועי פולקמן: אני יכול לדבר על מה שלמדתי בחוג לכלכלה, ויתקפו אותי סטודנטים לכלכלה – אבל בכל אוניברסיטת חיפה מגיעים עשרה סטודנטים, ופאנל שנוהל באופן מחפיר.

רועי פולקמן: איך זה יכול להיות שלא מעניין סטודנטים במדינת ישראל לנהל דיון על הכלכלה הישראלית ועל צמצום פערים?

רועי פולקמן: איך יכול להיות שלא מעניין לנהל דיון על הפרדת רשויות ועל הוויכוח בין הרשות המחוקקת לרשות השופטת, ועל התקשורת הישראלית?

רועי פולקמן: לא יודע – כל חוג בדרכו שלו.

רועי פולקמן: לכן, חברים, אני אומר כאן ביום הסטודנט: כן, לא קל להיות סטודנט בישראל, ומגיע וצריך לטפל במחירים, במילואים, באיכות הלימודים, ביחס סטודנט–מרצה, במעונות סטודנטים, בתחבורה ציבורית לקמפוסים, במלגות, בפריפריה ובפערים חברתיים, כדי שכל אחד יוכל להגיע ללמוד באקדמיה.

רועי פולקמן: חד-משמעית צריך לדבר על זה.

רועי פולקמן: אבל אני גם מצפה לראות סטודנטים שותפים לשיח האידיאולוגי החברתי במדינת ישראל.

רועי פולקמן: תודה רבה.

רועי פולקמן: חג שמח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה תסכם את הדיון השרה גילה גמליאל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: כבוד יושב-ראש הכנסת, מזכירת הכנסת, השר ישראל כץ, אתה זוכר את התקופה של הסטודנטים בהיותך יושב-ראש התאחדות הסטודנטים?

גילה גמליאל: פה יש עוד כמה.

גילה גמליאל: רם, עוד לא הספקת להתאושש משם.

גילה גמליאל: כידוע, אני הייתי עשור באקדמיה.

גילה גמליאל: אני בוגרת ארבעה תארים אקדמיים, שניים בפילוסופיה, שניים במשפטים.

גילה גמליאל: כיהנתי שלוש קדנציות בתור יושבת-ראש אגודת הסטודנטים ויושבת-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שזה יום חג לסטודנטים.

גילה גמליאל: אין ספק, בשנים הראשונות שלי כסטודנטית היינו צריכים להיאבק ולהיעצר.

גילה גמליאל: אני נעצרתי שלוש פעמים בהפגנות הסטודנטים אז כדי ששכר הלימוד לא יוכפל, אז לא רק שהוא לא הוכפל – הוא הוקפא.

גילה גמליאל: מאז שאנחנו כאן – ויש לנו אנשים שבאו מתוך המערכת ויודעים את החשיבות, מה זה לפתח את כל הדברים שרועי פולקמן חולם עליהם, אבל מצריך את הפניות המתבקשת תחת יוקר המחיה ותחת הצורך לרכוש השכלה, יחד עם הרצון לפעול.

גילה גמליאל: רועי, אמרת פה דברים קשים.

גילה גמליאל: אני לא מסכימה לרובם בהקשר של הטענות נגד.

גילה גמליאל: אני חושבת שיש לנו שיתוף פעולה מדהים עם התאחדות הסטודנטים הארצית בהרבה מאוד מהדברים, שלצערי כנראה לא מעניינים את התקשורת אז אתה גם לא מודע להם – פעילות רבה וענפה בתחום החברתי, הרבה בממשק שפיתחנו בקדנציה הנוכחית שלי בתור שרה לשוויון חברתי בסוגיה של שילוב בין-דורי של האוכלוסייה הוותיקה והצעירה.

גילה גמליאל: עשינו דברים ניכרים ומדהימים – – –

רועי פולקמן: – – –

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שאתה תופתע, אבל סטודנטים רבים לוקחים חלק, בצורה גלויה או בצורה שלא בהכרח מקבלת ביטוי, אבל המון סטודנטים, לא רק במלגות, אלא גם בהתנדבות מלאה.

גילה גמליאל: תמיד יש מה לשפר, תמיד אנחנו צריכים לעשות יותר, אין ספק.

גילה גמליאל: אני רוצה לבשר לכם שהקמתי רשות לצעירים בפעם הראשונה.

גילה גמליאל: רשות הצעירים הזאת פונה לכלל הצעירים בחתך הגילים 18–35.

גילה גמליאל: הקמנו מרכזי צעירים בכל רחבי הארץ.

גילה גמליאל: בפעם הראשונה הקמנו בחברה הערבית.

גילה גמליאל: פתחנו את מרכזי הצעירים בהרבה מאוד מקומות – גם ביהודה ושומרון, שלא היה, ובכלל במקומות מצפון לדרום.

גילה גמליאל: זה המענה האמיתי גם לשילוב של הפעילות החברתית, אבל לא פחות – למימוש ההון האנושי של החברה הישראלית.

גילה גמליאל: אנחנו חייבים להבין דבר אחד ברור: בחתך הגילים הזה עומדים אתגרים רבים בפני הצעירים שלנו.

גילה גמליאל: זה הזמן שבו אנחנו כאן מסיימים מסגרות ונכנסים למסלול שבו ייקבע מסלול החיים של כל אחד ואחת.

גילה גמליאל: יש בזה הרבה מאוד מורכבות, יש המון אתגרים לפתחם והסטודנטים הצעירים צריכים להתמודד.

גילה גמליאל: חלקם הופכים להיות הורים צעירים, חלקם משתלבים ברכישת השכלה, בהשתלבות בתעסוקה משתנה.

גילה גמליאל: החיים נראים בפלטפורמה אחרת ממה שהיה בעבר: היום צעירים הם יותר משכילים מההורים שלנו, שהיו צריכים להקים את המדינה הזאת בעבודות כפיים.

גילה גמליאל: אבל מן הצד השני, חוסר היציבות בתעסוקה, שבה אנחנו רואים שצריכים להתארגן, הראייה של תוחלת החיים ההולכת וגדלה, הצורך המאוד-מהותי להסתכל גם בראייה אסטרטגית ארוכת טווח לגבי מה שצריך להיות – אלה הדברים המרכזיים.

גילה גמליאל: הצעירים שלנו הם לתפיסתי מנוע הצמיחה של הכלכלה הישראלית, וזו הסיבה שאני שמחה לבשר שהמשרד שלי לשוויון חברתי וחברת Deloitte הקמנו תוכנית לאומית לצעירים בישראל, וכולי תקווה שיאשרו לי להגיש אותה במהלך שלושת החודשים הקרובים ולהעביר אותה בממשלה.

גילה גמליאל: היא תוכנית חשובה מאוד – – –

מיכאל ביטון: אחלה עשייה, אחלה עשייה.

מיכאל ביטון: באמת.

גילה גמליאל: אני מודה לך.

גילה גמליאל: היא תוכנית חשובה מאוד, שתיתן מענה לכלל הצעירים שלנו בכל כך הרבה תחומים מתבקשים מבחינת הצרכים שבגינם הם צריכים להתמודד.

גילה גמליאל: אז לבד מרכישת השכלה גבוהה או תעסוקה, יש צורך לדאוג שיהיה לנו ראש שקט בנושא החינוך.

גילה גמליאל: לא יעלה על הדעת שהילדים שלנו בגיל אפס עד שלוש נמצאים במערכת הרווחה או העבודה במקום להיות במערכת החינוך של מדינת ישראל.

גילה גמליאל: צריכה לקום פה זעקה מהבית הזה פעם אחת ולתמיד: הילדים שלנו צריכים לקבל חינוך מגיל אפס עד לאחר התואר הראשון לפחות, בראייה של המדינה שלנו ובאסטרטגיה.

גילה גמליאל: אני נלחמת על זה כבר שנים.

גילה גמליאל: אני מקווה שבתוכנית הלאומית שהצגתי, שזה חלק ממנה, זה גם יתורגם הלכה למעשה.

גילה גמליאל: יש חשיבות מאוד גדולה לסייע לצעירים במימוש הפוטנציאל שגלום בהם, להסתכל עליהם כהון אנושי.

גילה גמליאל: עשינו מהפכות בשנים האחרונות.

גילה גמליאל: אתם רואים את זה כבר בפסיכומטרי חינם, אתם רואים את זה בכל נושא של לימודים אקדמיים שאנחנו פותחים אותם און-ליין עבור צעירים – – –

דסטה גדי יברקן: מה עם בריחת המוחות?

גילה גמליאל: לגבי בריחת המוחות – אנחנו כבר עשינו גם תוכניות סדורות בהקשר הזה להשבת המוחות לארץ.

גילה גמליאל: הפרויקט עובד, אבל לא מספיק.

גילה גמליאל: אני צריכה להיות שרת החינוך – זאת התשובה, אם אתה שואל.

גילה גמליאל: אני נלחמת גם על זה, ואני מקווה שגם זה יקבל – – –

מיקי לוי: – – – אנחנו בעד.

מיכאל ביטון: עכשיו התפקיד פנוי, לשלושת החודשים הבאים.

גילה גמליאל: אני מסכימה.

גילה גמליאל: תאמינו לי, כל הימים האחרונים אני עוסקת בעיקר בזה – אז שתדעו – בכך שהתיק הזה יישאר אצלנו.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן הכול, אבל הכול, מתחיל ונגמר – בחינוך.

גילה גמליאל: וכשנפנים זאת אנחנו נוכל ליצור כאן חברה מתוקנת, שמבינה הרבה דברים על איך היא צריכה להיראות ומה צריך להיעשות.

גילה גמליאל: נבין יחדיו שיש מחלוקות, וזה דבר לגיטימי.

גילה גמליאל: אבל אנחנו צריכים לזכור את כל אותה סולידריות שיש בחברה הישראלית בעיתים ספציפיות.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים, לקראת יום האחדות שאותו אנחנו נציין היום, גם להפנים שאחדות זו לא אחידות, אבל אחדות זה דבר חשוב מאוד על מנת להוביל את מדינת ישראל למקומות טובים.

גילה גמליאל: ויש לנו את היכולות.

גילה גמליאל: הפסיפס האנושי בחברה הישראלית – אני רואה בו את היופי שבחברה שלנו ואת היכולת שלנו להשכיל לקחת את היופי הזה ולמנף אותו באופן מקסימלי.

גילה גמליאל: ועל כן אני רוצה לומר לכם שבנושאים הללו אין אופוזיציה ואין קואליציה; יש חברה אחת טובה, ואנחנו יכולים לעשות טוב לעם ישראל ולאזרחי מדינת ישראל באשר הם, ואלה דברים שבעיניי הם ברוכים וחשובים.

דסטה גדי יברקן: אם – – – אותך לשרת החינוך – אנחנו תומכים.

גילה גמליאל: אה, הינה, אז יש לי כבר את התמיכה של האופוזיציה.

גילה גמליאל: רק שראש הממשלה הוא זה שממנה.

צבי האוזר: השרה הזמנית.

צבי האוזר: זמנית, עד הבחירות.

גילה גמליאל: אני לא רואה מישהו יותר טוב ממני גם באופוזיציה, אז צר לי.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו איבדת את כל התמיכה שהייתה לך עד כה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שהייתה לי הזכות להביא לכאן את אתר "קמפוס".

גילה גמליאל: "קמפוס" זה בעצם השינוי הדרמטי במוסדות להשכלה הגבוהה.

גילה גמליאל: הוא פותח את הדלת בלימודים מקוונים עבור כלל הציבור ועבור סטודנטים מן העולם.

גילה גמליאל: אולי זה יעניין אתכם לדעת ש-10% מהסטודנטים שמגיעים ללמוד מהזירה הבין-לאומית הם ממדינות ערב, כך שתראו איזה יופי, מהבחינה הזאת, שגם האקדמיה שלנו נפתחת עבור כולם.

גילה גמליאל: זה דבר שבעיניי הוא ראוי.

גילה גמליאל: כל אזרח במדינת ישראל יכול היום להיכנס לאתר "קמפוס" וללמוד ממש עשרות קורסים חינם, און-ליין, ולהיפתח לאקדמיה הישראלית.

גילה גמליאל: זה דבר שבעיניי נותן את היכולת עבור כולם – גם לאזרחים ותיקים ששומעים אותנו, שיכולים להיכנס לקבל את הביטוי, גם לצעירים שלנו – פתחנו את הדלת לקורס פסיכומטרי חינם שהיה און-ליין.

גילה גמליאל: אני מאמינה שצריך לבטל בכלל את הפסיכומטרי, הוא לא מדד.

גילה גמליאל: ברגע שפותחים את הקורסים און-ליין עבור צעירים, אפשר שזה יהיה מדד הכניסה לאקדמיה, וזה בהחלט צריך להיות היעד העתידי עבור הצעירים והצעירות שלנו ובכלל, עבור כלל האזרחים.

דסטה גדי יברקן: אבל מה עושים בשביל לבטל את הפסיכומטרי?

גילה גמליאל: אני חושבת שלצעירים שלנו ולילדים שלנו מערכת החינוך היא כל כך קריטית ודרמטית – לפתוח אותה עבור הנושא הערכי, שהלך לאיבוד.

גילה גמליאל: צריך להתאים את מערכת החינוך למאה ה-21 – מה שלא בנמצא, בלשון המעטה.

גילה גמליאל: יש כל כך הרבה עבודה.

גילה גמליאל: היום בעיניי מערכת החינוך היא על סף כישלון חרוץ, וצריך לתת את הדעת ממש, לבצע רפורמה מקיפה, על מנת לדאוג לבצע את ההתאמות המתבקשות; לראות את הילדים שלנו כהון אנושי שצריך את ההשקעה המקסימלית, והדברים הללו בהחלט יכולים לקבל את ביטוים.

גילה גמליאל: אני מאמינה שתקציבים לא חסרים.

גילה גמליאל: אני הייתי מרכזת קואליציה בוועדת הכספים.

גילה גמליאל: אני גייסתי רק למשרדי, המשרד לשוויון חברתי, מתקציבים מועטים למעל 1.1 מיליארד שקלים בתקציב הנוכחי, 15 מיליארד למיעוטים בתוכנית חומש, ועוד 900 מיליון לבדואים בצפון, ועוד 1.5 מיליארד לתוכנית הדיגיטל, דו-שנתי, ועוד מיליארד שקלים לבריאות דיגיטלית.

גילה גמליאל: כסף לא חסר במדינת ישראל.

גילה גמליאל: מה שקורה זה סדר העדיפויות.

גילה גמליאל: וכשאני הייתי רואה שמעל מיליארד שקלים היו חוזרים מדי שנה ממשרד החינוך לוועדת הכספים, זה היה מדיר שינה מעיניי.

גילה גמליאל: ואני אומרת לכם שעם עבודה נכונה, שעם רצון, יכולת וידע אפשר לשנות את המערכת מהיסוד.

גילה גמליאל: הכספים ישנם; תקציב משרד החינוך היום הוא התקציב הגדול ביותר מכלל משרדי הממשלה, ועל כן ניתן לבצע את השינויים המתבקשים.

גילה גמליאל: כולי תקווה שאכן זו תהיה הבשורה הטובה עבור הצעירים ביום הסטודנט, עבור יום האחדות, עבור כלל ההורים.

גילה גמליאל: אני רוצה לאחל לכולנו יום סטודנט שמח.

גילה גמליאל: תלכו, תלמדו, תרכשו השכלה.

גילה גמליאל: זה דבר שמוביל להצלחה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרה גילה גמליאל, גם על דבריה, גם על כל העשייה בתחום.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה אנשים שביקשו מה שמכונה אצלנו עמדה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון בהם הוא חבר הכנסת רם שפע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה לרשותך, אדוני.

רם שפע: זה יהיה קצת יותר מדקה, אבל זה בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אם אתה קובע לי שזה בסדר גמור אז מה אני אעשה?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

רם שפע: אני סומך עליך, יולי.

רם שפע: אוקיי, אז ככה.

רם שפע: לכבוד יום הסטודנט הלאומי – רבים לא יודעים את זה, אבל מצוין בחוק שצריך לציין אותו עכשיו, ולכן זה קורה.

רם שפע: בשבע השנים האחרונות הקדשתי את חיי לציבור הסטודנטים, מסמינר הקיבוצים, דרך התאחדות הסטודנטים כסגן ואחרי זה כיושב-ראש.

רם שפע: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו פה.

רם שפע: אני מסכים שהאקדמיה היא כלי אדיר למוביליות חברתית, והתעסקנו המון ביכולת לשלב את כל האוכלוסיות בחברה הישראלית בתוך האקדמיה, אבל הייתי שמח להגיד לך באופן כללי, מלכיאלי, שנושא שילוב החרדים באקדמיה הוא קצת יותר מורכב מהאופן שבו הציגו פה את הדברים.

רם שפע: הייתי חבר מל"ג בשלוש השנים האחרונות, ואני אשמח להרחיב איתך על זה כמה שאתה רוצה.

רם שפע: עשיתי בעצמי, יחד עם התאחדות הסטודנטים, כמה פעולות מאוד משמעותיות כדי לשלב יותר חרדים, כדי להכניס אלינו להתאחדות נציגת חרדים, כדי להביא יותר חרדים לאקדמיה.

רם שפע: זה לא כל כך פשוט כמו שאתה מציג את זה.

רם שפע: כל הפרדה בתוך הקמפוסים – יש לה אחרי זה השפעות על הפרדה במרחב ציבורי.

רם שפע: ונפתחו קמפוסים חדשים – – –

מיכאל מלכיאלי: לא, לא בקמפוסים – – –

רם שפע: רגע, אני אתווכח איתך על זה אחר כך, כי יש לי רק דקה.

רם שפע: אני בעד שילוב חרדים באקדמיה, עשיתי הרבה פעולות.

רם שפע: זה לא פשוט כמו שאתם מציגים את זה.

רם שפע: אני אשמח להרחיב איתך על זה.

רם שפע: עכשיו לגבי מה שפולקמן אמר.

רם שפע: רועי יקר, אני דווקא מסכים איתך, ולא עם גילה, שהסטודנטים צריכים להיות הרבה יותר מעורבים בחברה, בהמון סוגיות, וגם בפוליטיקה.

רם שפע: אבל אני מזכיר לך את כל השיחות שהיו לנו בנושא הזה.

רם שפע: הסטודנטים בישראל הם חלק מהמצב העגום שלנו כחברה של אדישות, של ציניות כלפי כל דבר.

רם שפע: ומה שאנחנו עושים פה ומה שכולכם הייתם חלק ממנו בצד הזה של המפה – ששלחנו את העם שלנו לבחירות חדשות ואיבדנו את האמון בפוליטיקה – זה נכון גם לגבי היכולת להאמין בסטודנטים שמנהיגים כדי להיאבק ביוקר המחיה; או כשיצאנו להיאבק בגז, אני אישית – ויולי גם יודע את זה – חטפתי אש תופת: איך יכול להיות שאני מתערב במה שהפוליטיקאים עושים.

רם שפע: אז אי-אפשר ביד אחת להגיד שהסטודנטים צריכים להיות מעורבים וביד השנייה שהפוליטיקאים – בעיקר מהקואליציה בעשר השנים האחרונות – יעשו הכול כדי שהסטודנטים לא יהיו מעורבים.

רם שפע: זה נושא מאוד מורכב.

רם שפע: גילה, כמו שציינת, הובלנו כמה דברים לאחרונה.

רם שפע: ישראל כץ, הובלנו איתך מהלך יפה מאוד של שיפור התחבורה לקמפוסים.

רם שפע: אבל אני רוצה להגיד עוד משהו לקראת הסוף: הסטודנטים בישראל לומדים באקדמיה בינונית.

רם שפע: אני לא מתבייש להגיד את זה, אמרתי את זה לאורך כל הקדנציה שלי.

רם שפע: המצב של ההשכלה הגבוהה בישראל הוא לא מספיק טוב.

רם שפע: הסטודנטים – ופורר דיבר על זה – כל שנה באים פחות ללמוד; לא באים יותר, באים פחות.

רם שפע: אנחנו במצב לא מספיק טוב.

רם שפע: השיעורים ריקים.

רם שפע: אתם אומרים בציניות שאין אף אחד בתוך הכיתה, אבל זה מצב עגום שמרצים במשך 20 שנה מלמדים את אותו הדבר.

רם שפע: אני אתייחס לכמה דברים קטנים שעשינו שלא צוינו פה, ואני אסיים בכך: מעונות סטודנטים – 100 מיליון למעונות; תחבורה ציבורית; נאבקנו בנפתלי בנט – למרות שגם היו לי איתו שיתופי פעולה – בקוד האתי, שבעיניי יכול היה להיות מכת מוות להשכלה הגבוהה בישראל, מין ניסיון להשתיק חלק מהמרצים ומהמרצות מתוך שיקולים, בעיניי, ציניים ופוליטיים; השקענו 50 מיליון של הוות"ת לקידום סטודנטים עם מוגבלויות – פעם ראשונה באקדמיה שמישהו בכלל התעסק בנושא זה; קידום סטודנטים לקויי למידה.

רם שפע: ועשינו עוד הרבה דברים.

רם שפע: אבל אני פונה בסוף לשרה גילה גמליאל – בתקווה, אולי, בינתיים, שרת חינוך; בתקווה שאנחנו נהיה בקואליציה, ואז יש כמה אופציות אחרות – אבל חשוב לי להזכיר לך שכשהעברת ביחד עם נפתלי – וגם לי היה חלק בזה – את רשות הצעירים, היה שם סעיף אחד משמעותי, ואני אשמח שכולכם תדעו אותו: בתוך החלטת הממשלה על הקמת רשות הצעירים הייתה החלטה להכניס צעירים לכל נקודות המפתח בחברה הישראלית, לכל הדירקטוריונים והמועצות המשפיעות בחברה הישראלית.

רם שפע: הסעיף הזה לא יושם בגלל כל מיני מאבקים בין המשרד לשוויון חברתי למשרד החינוך.

רם שפע: בכנסת הבאה יש לנו משימה משותפת לכל הבית הזה: להכניס צעירים לנקודות מפתח.

רם שפע: אז גילה, אני מצפה ממך לזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רם שפע, גם על כך שעמדת בזמן של דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מיכאל ביטון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מענייני דיומא ומענייני דיומא האחרון כמעט שאפשר בכלל להביע את דעתנו פה, בכנסת ישראל – ענייני דיומא: יום הסטודנט.

מיכאל ביטון: יש שלושה חסמים שמונעים מסטודנטים בישראל לממש את עצמו: האחד – פרנסה.

מיכאל ביטון: אם אתה בא מבית עשיר, יממנו אותך; אם אתה עני, אתה תלך לעבוד – כמוני, כמו רבים – במשרה מלאה, לגדל ילדים ולעשות תואר ראשון ושני.

מיכאל ביטון: הבושה בתחום הזה היא שרוב המלגות הן פילנתרופיה, רוב הכסף לעזור לסטודנט זה פילנתרופיה.

מיכאל ביטון: ממשלת ישראל צריכה להעמיד כספים מאוד גדולים ברשויות המקומיות ובממשלה, ובסוף להגיע, כמו שהשרה אמרה, לתואר ראשון חינם, ואם אין לכולם, אז דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: החסם השני זה הפסיכומטרי.

מיכאל ביטון: זה חסם תרבותי.

מיכאל ביטון: אם נולדת בבית דובר אנגלית, אתה תגיע בקלות לפסיכולוגיה ולרפואה ולמחשבים, ואם לא למדת בבית אנגלית אתה תיתקע.

מיכאל ביטון: נסעתי לארצות הברית עשרה חודשים ללמוד אנגלית.

מיכאל ביטון: הייתי אופר, בייביסיטר, בבוקר, ובערב למדתי אנגלית בייל.

מיכאל ביטון: לא כל אחד עושה את זה.

מיכאל ביטון: ככה יכולתי להתקבל לפסיכולוגיה.

מיכאל ביטון: אנחנו חייבים לשנות את הפסיכומטרי באופן שלא יפגע תרבותית.

מיכאל ביטון: והחסם השלישי – יש לנו הון אנושי מטורף בישראל שרוצה ללמוד רפואה.

מיכאל ביטון: חסרים רופאים בישראל, ואלפי רופאים לומדים ברומניה, בקרואטיה, בגרמניה.

מיכאל ביטון: ואיפה הם באים לעבוד בסוף?

מיכאל ביטון: בישראל.

מיכאל ביטון: אין מקומות ללמוד רפואה, ואין מספיק מקומות ללמוד משפטים בנגב, ואין אדריכלות בנגב.

מיכאל ביטון: כל הנגב – אין תואר באדריכלות; סטודנט רוצה להיות אדריכל – עוזב את הנגב.

מיכאל ביטון: אז יש חסם של תחומי הלימוד.

מיכאל ביטון: אבל מעבר לשלושת החסמים של פרנסה ופסיכומטרי, שפוגע תרבותית בהטיה תרבותית, והשלישי – הזדמנויות לסטודנטים בישראל ברפואה, באדריכלות וכו' – אנחנו רואים סטודנטים שהם אידיאליסטים, שהם מתנדבים, שהם יוזמים – יזמים חברתיים, יזמים קהילתיים, יזמים עסקיים.

מיכאל ביטון: הם כוח שמחולל שינוי במדינה.

מיכאל ביטון: זה – ענייני דיומא.

מיכאל ביטון: ענייני דיומא האחרון – היינו בוועדת כספים בדיון על כך שלוקחים לקשישים מהפנסיה.

מיכאל ביטון: בגלל שעשו חישוב אקטוארי ולא יישאר כסף עוד 20 שנה, לוקחים לעניים שמקבלים 3,000 שקל, לוקחים להם 1,000 שקל בשנה.

מיכאל ביטון: חלם.

מיכאל ביטון: אבל מה מדהים בדבר הזה?

מיכאל ביטון: אומרים: אין משילות בישראל.

מיכאל ביטון: הם טועים – יש משילות.

מיכאל ביטון: כשממשלה רוצה לעשות חוק חסינות, בתוך יום יש חוק; כשהיא רוצה לעשות חוק ריבוי שרים בממשלה – חוק; כשהיא רוצה לפזר את עצמה לדעת, בתוך יום יש חוק.

מיכאל ביטון: אבל 15 שנה לא פתרו בעיה של התייקרות אקטוארית והעלאת גיל הפרישה, ואין משילות, כי שם זה לא כואב, כי זה החלשים.

מיכאל ביטון: יחזקאל הנדלר, שישב איתנו, ניצול שואה בן 85 – עומדים לקחת לו כסף מהחשבון הפרטי שלו כי אנחנו לא עושים את תפקידנו.

מיכאל ביטון: יש משילות בישראל כשהיא אינטרס של שרים וממשלה וחברי כנסת.

מיכאל ביטון: אין משילות כשהחלש לא יכול להשמיע את דעתו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מיכאל ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כולם דיברו על יום הסטודנט, ולא דיברו על יותר מ-100,000 לומדי תורה שהמדינה אינה מכירה בהם כסטודנטים.

ישראל אייכלר: אני מבקש מהרב גפני לאפשר לי לדבר.

ישראל אייכלר: אני מתחיל מהתחלה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, דובר הרבה על יום הסטודנט, ומתעלמים מ-100,000 סטודנטים ויותר שלומדים תורה והמדינה לא מכירה בהם לא כסטודנטים – וגם בבנות שלומדות במסגרות חרדיות לא מכירים – לא לצורכי תעסוקה, לא לצורכי עבודה.

ישראל אייכלר: יש פה הבדל ויש פה עוול ואפליה גדולה מאוד.

ישראל אייכלר: המדינה משקיעה מיליארדים באוניברסיטאות, והסטודנטים לא מרוויחים מזה.

ישראל אייכלר: משלמים שכר לימוד גבוה כי ההוצאות של הפרופסורה הן כל כך גדולות, ולהבדיל, בישיבות הרבנים וראשי הישיבות מקבלים ממש משכורות רעב, וכל הכסף הולך בשביל שאברכים יוכלו ללמוד תורה.

ישראל אייכלר: אבל אדוני היושב-ראש, כשם שבמשך שנים האוניברסיטאות קיבלו את כל הכסף ולא הכירו במכללות, עד שקמה זעקה בעם והתחילו להכיר במכללות, כך הגיע הזמן.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, לפני 80 שנה – ביטן, אני לא יכול ככה.

דוד ביטן: – – –

ישראל אייכלר: לפני 80 שנה הייתה בצ'כוסלובקיה הכרה של המדינה במושג "תלמודיסט".

ישראל אייכלר: היו ישיבות שמי שנבחן בהן ומי שלמד בהן קיבל אישור כמשכיל וקיבל את התואר "תלמודיסט", והיו לו כל הזכויות שיש לסטודנט.

ישראל אייכלר: אני חושב שהגיע הזמן, בשבוע קבלת התורה, שגם לימודי התורה יוכרו, לפחות כמו המכללות והאוניברסיטאות; שגם אלה שלומדים תורה בישראל יהיו להם את כל הזכויות שמגיעות לסטודנט, כמו בכל מקום בעולם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גדי יברקן – בבקשה, אדוני, עמדה אחרת.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השרה גילה גמליאל ציינה את זה בדבריה – אני חושב שביום כזה של יום הסטודנט, מעבר ללימודים האקדמיים שהסטודנטים מקבלים במוסדות האקדמיים, יש המון סטודנטים שמקבלים מלגות והולכים לעשות שירות בקהילה תמורת הכסף שהם מקבלים.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שהגיע הזמן להכניס ללימודים נושא של ערכים, זאת אומרת, ערכים שלא רק מלמדים אותם בבית הספר או בבית.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שאני באופן אישי מעדיף אזרח שיש לו ציון ממוצע – 70 או 80 – אבל עם ערכים ועם מוסר ועם תרומה לקהילה ותרומה לחברה.

דסטה גדי יברקן: במקום לקבל מנכ"ל שיכול לדעת כמה עובדים יש לו, מתי הגיעו לעבודה ואיזה תקציב אפשר להגיש, אני מעדיף מנכ"ל שידע בדיוק איזה בעיות יש לעובדים שלו, שאומר בוקר טוב לכל עובד, לכל מזכירה.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שאם אנחנו נחזור למקורות, זה לא עניין של הדתה או דת לדבר על הערכים ועל מסורת ישראל, לא במובן הדתי אלא במובן של הערכים.

דסטה גדי יברקן: בסופו של דבר מדינת ישראל בנויה על ההון האנושי ועל הערכים ועל המסורת.

דסטה גדי יברקן: בעניין הזה, אם נוכל להכניס למוסד להשכלה גבוהה איך מחדדים את הערכים, איך סטודנט שיוצא, הוא יוצא לא רק עם תואר ראשון או תואר שני או דוקטורט או פרופסורה, אלא יוצא גם איש ואזרח למופת עם ערכים שבנויים לתלפיות.

דסטה גדי יברקן: ואם נוכל לעודד את זה במוסד להשכלה גבוהה, אני חושב ששכרה של המדינה יהיה הרבה יותר גבוה ממה שהיא השקיעה בו.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גדי יברק.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן יום הסטודנט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, רק הסבר קצר: אנחנו אתמול העברנו בקריאה טרומית את הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות).

יולי יואל אדלשטיין: הייתה בקשה של ועדת הבחירות, עקב קיצור לוחות הזמנים והסיטואציה שנוצרה, לתיקוני חקיקה אלו או אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן לקח על עצמו לתאם מול משרדי ממשלה וסיעות שונות בבית את הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: החוק, אני מבין, הוכן לקריאה ראשונה בוועדה, אבל טרם הגיע אלינו להנחה מן הדפוס, לכן אנחנו נכריז עכשיו על הפסקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבתוך כמה דקות החוק יגיע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן יציג אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אין פה מחלוקות בין הסיעות השונות או קואליציה–אופוזיציה, ואנחנו נוכל במהלך היום לחוקק את החוק.

יולי יואל אדלשטיין: הפסקה.

בשעה 11: << נושא >> מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת << נושא >>

ישראל אייכלר: אני מתכבד לחדש את הישיבה, ודבר ראשון – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, של חבר הכנסת דוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/837).

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו חוזרים לסדר-היום: הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, לקריאה הראשונה, של חבר הכנסת דוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: טוב.

דוד ביטן: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ביטן, מקסימום עשר דקות, אבל מותר לך פחות.

דוד ביטן: בסדר.

דוד ביטן: הצעת החוק הזאת היא רק הוראת שעה, כיוון שהיא תופסת למערכת הבחירות הזאת, ולא למערכות בחירות אחרות.

דוד ביטן: כיוון שהיום, לאור התוצאה, אנחנו צריכים לעשות מערכה אחרי מערכה, דחיפות הזמנים והצורך לטפל בעניין באופן הזה מחייבים אותנו לעשות התאמות מסוימות רק למערכת הבחירות הזאת.

דוד ביטן: אז קודם כול יש כמה בעיות.

דוד ביטן: בעיה ראשונה היא בעיה של מכרזים – אין מספיק זמן לבצע נוהל של מכרז לכל הספקים ולכל הדברים האלה.

דוד ביטן: ולכן בעניין הזה עשינו איזה פטור – שינינו את הפטור מעד 50,000 לעד 120,000.

דוד ביטן: אבל בסופו של עניין יש הצהרה של הוועדה שאם הם יוכלו לקיים את הוראות המכרזים במכרזים הקיימים, אז הם יעשו את זה.

דוד ביטן: רק איפה שאין ברירה הם ינצלו את הוראת החוק שאנחנו מכניסים בחוק הזה.

דוד ביטן: דבר שני – קשה מאוד להקים את הוועדות בתוך שבוע ימים באמצעות משא ומתן עם כל ראשי הערים על מי ישב בכל ועדה, לכן אמרנו שמי שעבד בוועדה המחוזית – יכולה הוועדה לקלוט אותו בחזרה, ואם ראש הרשות או מנכ"ל משרד, לא משנה, מחליט שיש לו בעיה לתת את העובד הספציפי לוועדה המחוזית, אז ניתן יהיה לערער בפני השופט שהוא יושב-ראש ועדת הבחירות.

דוד ביטן: הוא שופט עליון, והוא יצטרך לקבל החלטה אם הוא מאשר או לא מאשר לרשות הספציפית לקבל חזרה את העובד מהוועדה המחוזית לרשות.

דוד ביטן: בסופו של עניין יש 16 ועדות, וזה מאפשר להקים את הוועדות המחוזיות מהר מאוד ללא שום בעיה.

דוד ביטן: לעומת זאת בוועדה הארצית אין הרבה עובדים, בסביבות 100 עובדים.

דוד ביטן: פה עשינו נוהל של תיאום בין ועדת הבחירות לבין כל רשות ממשלתית, שמי שאנחנו רוצים אותו בוועדה – צריך לתאם; אם לא מסכימים, העובד הזה לא יעבוד.

דוד ביטן: זה לגבי הוועדות, ואז אנחנו יכולים להקים גם את הוועדות באופן מהיר.

דוד ביטן: דבר שני, לאור העובדה שמדובר פה במערכה אחרי מערכה, ומדובר בחודש אוגוסט ולא כולם ירצו לבוא לעבוד, הגורם המקצועי בוועדה חושב שיצטרכו להעלות את השכר לעובדים האלה.

דוד ביטן: יש גם עניין של הרבה מאוד שעות נוספות וכו'.

דוד ביטן: ולכן, מה שאפשרנו – שתהיה העלאה עד 35% – – –

מאיר כהן: עד.

דוד ביטן: אמרתי "עד", אבל מי שבעצם מקבל החלטה מ-0% עד 35% זה השופט.

דוד ביטן: יצטרכו להביא בפניו את הצרכים, את מה שצריך לעשות, ואז הוא יקבע מה יהיה אחוז ההעלאה.

דוד ביטן: לעניין תקציב, ברור לנו שהתקציב הפעם יהיה קצת יותר גבוה מהתקציב של הפעם האחרונה, מכמה סיבות: א.

דוד ביטן: הצורך להעלות את השכר לעובדים; ב.

דוד ביטן: העובדה שיצטרכו לקבל הצעות מחיר מהירות מהספקים.

דוד ביטן: זה יעלה את מחיר הסחורות והמוצרים שמסופקים לוועדת הבחירות.

דוד ביטן: בסופו של דבר יש כמה שינויים שאנחנו רוצים לעשות.

דוד ביטן: למשל, גילינו שבבחירות האלה הייתה בעיה מאוד גדולה עם המשמרת בקלפיות אחרי הצוהריים, מכיוון שהם גם היו עובדים בערב וגם צריכים לנסוע עם מזכיר ועדת הקלפי להגיש את כל החומר.

דוד ביטן: זה חייב אותם לעבוד עד 02:00.

דוד ביטן: ברור לנו שיהיה פה שינוי – שאלה שעובדים אחרי הצוהריים יצטרכו לקבל קצת יותר.

דוד ביטן: זה דבר שמשפיע בעיקר על הליכוד ועל כחול לבן, מכיוון שבבחירות האלה נצטרך לצוות קרוב ל-9,000 קלפיות, כל אחת.

דוד ביטן: אתם לא ניסיתם את זה.

דוד ביטן: אני, בפעם האחרונה היו לי 8,600.

דוד ביטן: זה לא פשוט, העניין הזה, לכן צריך יתר גמישות בדברים האלה, ויש עוד כל מיני שינויים כאלה ואחרים שיהיו.

דוד ביטן: הצעת החוק הזאת מתאימה את המצב, מאפשרת לוועדה לתפקד באופן יותר יעיל מהיר, ולכן אני מבקש מהחברים לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר את זה לוועדה המיוחדת שהוקמה בעניין הזה.

איתן גינזבורג: זה רק לבחירות לעשרים-ושתיים, נכון?

דוד ביטן: מה?

אילן גילאון: זה רק לבחירות לעשרים-ושתיים?

דוד ביטן: אמרתי, הוראת שעה.

איתן גינזבורג: לא כתוב כלום.

דוד ביטן: ברגיל זה יהיה רגיל.

דוד ביטן: בפעם הבאה הבחירות יהיו לפי הנוהג הקיים; לא זה, מה שתמיד היה.

איתן גינזבורג: לא כתוב פה "הוראת שעה".

דוד ביטן: זה הוראת שעה, הוראת שעה.

איתן גינזבורג: לא כתוב פה.

דוד ביטן: מה זה לא כתוב הוראת שעה?

דוד ביטן: הוראת שעה.

דוד ביטן: מה זה לא כתוב?

ישראל אייכלר: השם של החוק זה הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים.

ישראל אייכלר: זה אומר שכשזה העשרים-ושלוש זה כבר לא רלוונטי, פשוט מאוד.

דוד ביטן: אבל זה הוראת שעה.

יואב בן צור: אם יהיו עכשיו – – –

דוד ביטן: אם יהיו עוד פעם בחירות, נעשה עוד פעם חוק.

יואב בן צור: עוד חודשיים, עוד שלושה חודשים, עוד פעם?

דוד ביטן: לא יהיה, לא יהיה.

דוד ביטן: זו הפעם האחרונה.

דוד ביטן: פעם ראשונה ופעם אחרונה.

דוד ביטן: כל הסעיפים פה הם בהסכמה של כל הסיעות, כך שאני מבקש מהחברים להצביע ונמשיך הלאה לשנייה ושלישית, כי היום אנחנו מסיימים את זה.

מיקי לוי: אדוני חבר הכנסת ביטן, ידידי, אני הגשתי רוויזיה בוועדת הכספים – אני אומר את זה עכשיו לפרוטוקול.

מיקי לוי: האוצר הבטיח לי לפני הבחירות הקודמות 10 מיליון שקל שהורידו ממכון וולקני למחקר ופיתוח.

מיקי לוי: שבעה חודשים לא היה להם זמן.

מיקי לוי: עשיתי כרגע רוויזיה, כי זה היה בפעם הקודמת בוועדת הכספים.

מיקי לוי: מכיוון שיש לך יחסים שם – כי הבאת את זה מהיום להיום, הבוקר, בהסכמה – אז תדאג בבקשה שיביאו 10 מיליון שקל למכון וולקני.

דוד ביטן: אז אני אסביר, אני אסביר.

דוד ביטן: קודם כול, התקציב של ועדת הבחירות לא יהיה התקציב שהיה בפעם האחרונה, הוא יהיה קצת יותר גבוה.

דוד ביטן: בשלב הראשון, על מנת שיוכלו לחתום על חוזים ולהתחייב, אמרנו שמסגרת התקציב שתאושר בוועדת הכספים תהיה מה שהיה קודם, אבל בתוך שבועיים יגישו הצעת תקציב מעודכנת בנוהל הרגיל, יבוא לוועדת הכספים – יאושר בוועדת הבחירות.

דוד ביטן: הבעיה המרכזית שלנו כרגע היא שאי-אפשר לאשר את תקציב ועדת הבחירות, כי אין ועדת בחירות – המפלגות עוד לא הביאו את השמות – אז ייקח שבוע, עשרה ימים עד שיביאו, ואז נצטרך להעביר את זה שם.

דוד ביטן: אני רק אומר לך שגם אם לא תסיר את הרווזיה, יש לנו פתרון, כפי שהוא מנוסח פה, שמסגרת התקציב מאושרת בחוק, ואנחנו קובעים שאת התוספת – זה ילך לפי הנוהל הרגיל.

מיקי לוי: זה לא התוספת.

דוד ביטן: האוצר בא ואומר:

דוד ביטן: אנחנו לא רוצים שיהיה כתוב סעיף תקציבי בחוק, אז אמרתי: אם יאשרו בוועדת הכספים את המסגרת עצמה, אז לא נצטרך לכתוב את זה בחוק.

דוד ביטן: אז ביקשתי מגפני להעלות.

דוד ביטן: לא ציפיתי שעכשיו תעשה לי רוויזיה, זה נכון, אבל יש לי קשרים גם איתך, אז אולי תוריד את הרוויזיה?

דוד ביטן: למה לחכות לגפני?

מיקי לוי: אני כבר שועל ותיק.

דוד ביטן: זה גם ממך אתה מבקש, לא?

דוד ביטן: תעשה רוויזיה במשהו אחר.

דוד ביטן: למה דווקא בזה?

מיקי לוי: דיברתי עם האוצר שייתנו לי כסף למכון וולקני.

מיקי לוי: זה לא לסבתא שלי.

דוד ביטן: לא יודע.

דוד ביטן: אני מוכן לדבר איתם, אבל עזוב, יש לך מספיק נושאים לעשות רוויזיה, מה הבעיה?

מיקי לוי: עשיתי על הכול – – –

דוד ביטן: על הכול?

דוד ביטן: אז בכלל תוריד.

קטי קטרין שטרית: אני אעשה רוויזיה על מכון וולקני.

דוד ביטן: חוץ מזה.

דוד ביטן: יש לי יחסים עם יאיר לפיד.

דוד ביטן: אני אדבר איתו והוא ידבר איתך.

מיקי לוי: תודה.

דוד ביטן: יש לי גם עם אחרים, אבל גם עם יאיר.

מיכאל ביטון: ביטן, הבהרה אחת:

מיכאל ביטון: כתוב שיושב-ראש ועדת הבחירות רשאי להוסיף את הכסף.

מיכאל ביטון: רשאי.

דוד ביטן: הוא לא חייב.

דוד ביטן: או שאתם סומכים על שופט עליון או שלא.

דוד ביטן: אם אתם סומכים על שופט עליון – – –

מיכאל ביטון: אבל לא הבנת את השאלה.

דוד ביטן: כן, זה "עד".

דוד ביטן: הוא רשאי, הוא לא חייב.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: לא הבנת.

מיכאל ביטון: אומרים להוסיף קצת משכורת שיבואו לעבוד באוגוסט, אבל אם הוא החליט, זה דין שווה לכולם.

מיכאל ביטון: שלא יהיה רשאי לחלק ולחלק לא.

מיכאל ביטון: שווה לכולם.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: זה היה הוויכוח עם החבר שלך פה – הוא רצה שזה לא יהיה שווה.

דוד ביטן: אני אומר: תוספת שווה.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כי אלה שעובדים, נותנים להם משכורת לפי מה שהם שווים, אז התוספת תהיה שווה לכולם.

דוד ביטן: אתה רואה?

צבי האוזר: אתה רואה איזה מפלגה אתה.

דוד ביטן: מה?

צבי האוזר: איזה מפלגה אתה.

דוד ביטן: אתם, יש לכם חילוקי דעות בבסיס, במהות.

צבי האוזר: אצלנו התנועה לשוויון בחברה; אצלכם כולם – – –

דוד ביטן: בסדר.

דוד ביטן: תודה רבה לכולם.

מאיר כהן: דוד, רוצים להגיע – – –

דוד ביטן: הינה, מסיימים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת ביטן.

ישראל אייכלר: יש לנו כמה דוברים שביקשו להירשם לדיבור.

ישראל אייכלר: אני סוגר את הרשימה.

ישראל אייכלר: מאיר כהן – מוותר; יועז הנדל – פה?

ישראל אייכלר: לא פה.

ישראל אייכלר: צבי האוזר, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אחריו – מיכאל ביטון.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנים בנושא מאוד חשוב – אותן היערכויות הכרחיות ונדרשות לביצוע תקין של מערכת הבחירות על ידי ועדת הבחירות – אבל אלה היבטים טקטיים, קטנים, טכניים, נגדיר את זה, שיש עליהם הסכמה, ובעודנו דנים וממוקדים בנושאים הטקטיים והטכניים, נושאים גדולים יותר מרחפים או עוברים מעל ראשינו.

צבי האוזר: לפני כחודש חתמה ישראל – הייתי אומר בסתר – הסכם הפסקת אש עם החמאס, שירה למעלה מ-600 רקטות על ישראל.

צבי האוזר: ישראל היא המעצמה – – –

מאיר כהן: אתמול הם נקבו במספר 700.

צבי האוזר: 700.

צבי האוזר: בין 600 ל-700.

צבי האוזר: ישראל היא המעצמה הצבאית החזקה במזרח התיכון, והיא חתמה על הפסקת אש עם החמאס, שאפשר להגיד שהוא הארגון הצבאי החלש במזרח התיכון.

צבי האוזר: למרות הפערים האלה אותו הסכם – פרטי ההסכם אינם ידועים לאזרחי ישראל, ואני בספק אם הם ידועים לחברי הקבינט.

צבי האוזר: אני לא יודע, יושב כאן איתנו חבר קבינט.

צבי האוזר: אני מטיל ספק, כמו שאמרתי, שהנושא אפילו נגלה או פורט בפני חברי הקבינט.

צבי האוזר: אזרחי ישראל, אלה שלא יודעים מה היה בהסכם, לא יודעים את פרטי ההסכם, הם-הם שמתמודדים עם תוצאות ההסכם.

צבי האוזר: אנחנו שומעים, ככה – לא ניתַן לזה יותר מדי פומבי, לבטח לא תשומת לב על ידי הממשלה ועל ידי שריה – שמאז אותה הפסקת אש הוצתו כ-50 שרפות בשדות החקלאים בגבול עזה.

צבי האוזר: רק אתמול דווח על ארבע שרפות שנגרמו מבלוני תבערה.

צבי האוזר: שמענו גם שבקרוב יועבר התשלום הנוסף, התשלום האיטי, הרגיל, נדמה לי של 30 מיליון דולר במזומן, במזוודות לחמאס.

צבי האוזר: אבל השרפות בשדותינו הן מסך עשן לדבר האמיתי.

צבי האוזר: בשולי הדיווחים דלפה ידיעה מטרידה, שישראל הסכימה, לראשונה מזה כעשור – נדמה לי מ-2009, מאז הוטל הסגר על רצועת עזה – ישראל הסכימה להעביר לידי החמאס חומרי גלם בעלי פוטנציאל שימוש דואלי.

צבי האוזר: פוטנציאל שימוש דואלי אלה נוסחאות, הן מילים כאלה גבוהות, ואנשים לא בדיוק מבינים במה מדובר, אבל נאמר כך: חומרים שאפשר להשתמש בהם לצרכים אזרחיים – –

ישראל אייכלר: אתה יכול להגיד משפט סיום, כי זמנך עבר.

צבי האוזר: – – אבל בעיבוד ובשינויים אפשר לעשות בהם שימוש לצורכי חבלה ואש כנגד ישראל.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, למיטב ידיעתי זאת הפעם הראשונה שישראל נכנעת לדרישות החמאס לשינוי ההגבלות החלות על עזה.

צבי האוזר: בכך שהיא מאפשרת להכניס את החומרים, היא מגדילה את הסיכון של אזרחי ישראל.

צבי האוזר: על הממשלה ועל העומד בראשה – פה אני מסיים – להבהיר לעם ישראל מה עיקרי ההסכם עם החמאס, מה השינויים מההסכמים הקודמים ומה נטל הסיכון החדש שהוטל לפני חודש על תושבי עוטף עזה ועל שאר אזרחי ישראל.

צבי האוזר: יכול להיות שאת הטפטוף הזה של החומרים הדואליים אנחנו בקרוב, בקיץ הזה, נחטוף על הראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת צבי האוזר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: מיכאל יודע לרכז בשלוש דקות.

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הישיבה, כנסת נכבדה, כתבה רחל המשוררת: "רק על עצמי לספר ידעתי / צר עולמי כעולם נמלה".

מיכאל ביטון: כנסת ישראל רק על עצמה יודעת לחוקק, וממשלת ישראל רק על עצמה יודעת לחוקק.

מיכאל ביטון: איזו יעילות, איזו יכולת ביצוע: חוק לריבוי שרים – תוך יום; חוק לפיזור הכנסת – יום; חוק לעוד כסף לוועדת הבחירות – תוך יום.

מיכאל ביטון: על עצמה הכנסת יודעת לספר.

מיכאל ביטון: במרוקנית אומרים: (אומר במרוקנית ומתרגם:) חכם דורש על עצמו.

מיכאל ביטון: אני אומר את זה בהומור אבל זה עצב גדול, זה שבר גדול, זה שבר בת עמי, כי בזמן שאנחנו פה עוסקים בעצמנו, בחוקים לעצמנו, בחוקים לשרידותנו, אנחנו לא עוסקים בבערות היום, בנושאים הבוערים.

מיכאל ביטון: אתן לכם דוגמה.

מיכאל ביטון: שר הפנים יצא ביוזמה יפה: לממן בקיץ קייטנות ולתת את זה לכל ילד בישראל, שתהיה לו קייטנה במימון של המדינה.

מיכאל ביטון: אבל מה קרה?

מיכאל ביטון: שר הפנים והשר לפיתוח הנגב והגליל והפריפריה, יש לו נפש חברתית.

מיכאל ביטון: הוא החליף את שר החינוך, כי שר החינוך הלך לישון, והקייטנות לא מעניינות אותו.

מיכאל ביטון: אז בא השר לפיתוח הנגב והגליל ושר הפנים, שאחראי לרשויות המקומיות, ביוזמה יפה, ואמר להם: אני אתן לכם כמה מאות שקלים לילד, תעשו קייטנת זולות.

מיכאל ביטון: אמרו הרשויות: בטח נעשה, אבל 400 שקלים שאתה מביא לילד – הקייטנה עולה 1,000 שקלים.

מיכאל ביטון: אז מה עשו רשויות חסרות אחריות?

מיכאל ביטון: ביקשו יותר מדי כסף מההורים; רשויות עם לב טוב ביקשו מעט כסף.

מיכאל ביטון: יצא שכרו בהפסדו.

מיכאל ביטון: רצה לייצר שירות שוויוני והזדמנות שווה לילד לקייטנה ממלכתית ציבורית, ובסוף כל אחד – אין דין ואין דיין: גובים כסף מהורים כמה שרוצים, באיזה סכום, באיזה מספר, בהפקרות.

מיכאל ביטון: והממשלה בכלל לא פוצה פה.

ינון אזולאי: המחיר בפיקוח.

ינון אזולאי: התנאי לזכות בתמיכה זה אך ורק מי שעומד בתקנות.

מיכאל ביטון: כן, אבל השאירו חופש לעירייה לגבות כסף, ויש עיריות שגובות 200, עיריות – 400 ועיריות – 500.

מיכאל ביטון: ילד נפגע לפי הקפריזה של ראש העיר או מנהל אגף חינוך.

קטי קטרין שטרית: – – –

מיכאל ביטון: אם נתנו קייטנה – – –

קטי קטרין שטרית: זה ראשי רשויות, אז מה אתה רוצה משר הפנים?

מיכאל ביטון: קטי, היית מורה, אז אני שמח שאת שואלת.

קטי קטרין שטרית: נו?

קטי קטרין שטרית: אנחנו – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ביטון, אתה יכול ללכת להסביר לה, כי הזמן תם.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

מיכאל ביטון: קטי, אם החלטנו על קייטנות חינם, ממלכתי, אז לעשות חינם ולקבוע סכום סמלי וזהו, לא הפקרות.

מיכאל ביטון: אני רוצה, לסיום, היושב-ראש:

מיכאל ביטון: אנחנו ידענו להביא חוקים של לבזבז חצי מיליארד שקל על בחירות נוספות, ולא יודעים להביא 50 מיליון שקל לתת קייטנה חינם שאנחנו יזמנו, בממשלת ישראל.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת ביטון.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אלון שוסטר – לא נמצא.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ביטן, תמה רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: אתה רוצה לסכם או שאפשר לגשת להצבעה?

דוד ביטן: לא צריך.

ישראל אייכלר: אפשר לגשת להצבעה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מאיר כהן, נחכה עד שתגיע למקום.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגש להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019.

ישראל אייכלר: כולם במקום?

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, לוועדה המיוחדת נתקבלה.

ישראל אייכלר: הצעת החוק התקבלה.

ישראל אייכלר: בעד הצביעו 14 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: ההצעה אושרה בקריאה ראשונה.

ישראל אייכלר: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019.

ישראל אייכלר: רבותיי, המליאה יוצאת להפסקה.

ישראל אייכלר: אני מכריז על הפסקה.

ישראל אייכלר: נודיע על חידוש הדיון חמש דקות לפני פתיחת הדיון לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: תודה.

בשעה 14: << נושא >> מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת << נושא >>

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לחדש את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות).

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/837; דברי הכנסת, חוברת זו, ישיבה זו; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי ששמעתם, הונחה הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית – הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את אחד מן היוזמים של החוק ויושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בחוק, חבר הכנסת דוד ביטן, להציג לנו את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019.

דוד ביטן: זוהי הצעת חוק פרטית שהוגשה בהסכמה רחבה של כל סיעות הבית, ומטרתה לאפשר את קיום הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים.

דוד ביטן: כידוע לכולכם, לפני שבוע אושר חוק פיזור הכנסת העשרים-ואחת, ונקבע בו שהכנסת תתפזר כחודש בלבד לאחר כינוסה, והבחירות לכנסת העשרים-ושתיים יתקיימו בי"ז באלול תשע"ט, 17 בספטמבר 2019.

דוד ביטן: סמיכות הזמנים הרבה בין שתי מערכות הבחירות יוצרת קשיים מינהליים ולוגיסטיים מורכבים בהיבטים שונים של ניהול הבחירות, ומחייבת אותנו לקבוע הוראות מיוחדות שיאפשרו לוועדת הבחירות לקיים את הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים במועד שנקבע להן.

דוד ביטן: מדובר בהוראות שעה שיחולו על מערכת הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים בלבד, ועיקריהן: 1.

דוד ביטן: קביעה מזורזת של תקציב עבור ועדת הבחירות המרכזית, שבשלב זה יהיה זהה לתקציב שהיה לקראת הבחירות לכנסת העשרים-ואחת, וככל שיהיה צורך בתוספת לתקציב, תידרש ועדת הבחירות המרכזית לקבל את אישורה של ועדת הכספים בהתאם להסדר הרגיל המעוגן בסעיף 134 לחוק הבחירות לכנסת.

דוד ביטן: 2.

דוד ביטן: הקלות בענייני גיוס עובדים – כדי לתמרץ עובדים מיומנים להתגייס לעבודה בוועדות הבחירות השונות, מוצע לאפשר ליושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית לקבוע העלאת שכר אחידה לכלל עובדי הוועדות, שלא תעלה על 35%.

דוד ביטן: בנוסף, מוצע לקבוע כי ככלל, רשות ציבורית לא תוכל למנוע את העסקתו של עובד רשות ציבורית שעבד בוועדת הבחירות בבחירות לכנסת העשרים-ואחת מלעבוד באותה ועדת בחירות גם בבחירות לכנסת העשרים-ושתיים, תוך יצירת מנגנון שקובע איזון ראוי בין צורכי הרשויות הציבוריות לבין צורכי ועדות הבחירות באשר להעסקת עובדי מערכת הבחירות שעבודתם הקבועה היא ברשויות הציבוריות.

דוד ביטן: זאת אומרת, בוועדות המחוזיות, מי שיטען שלא ניתן להעביר את העובד לוועדה יוכל להגיש ערעור, ואז השופט, שהוא יושב-ראש ועדת הבחירות, שופט עליון, יצטרך לדון בבקשה, והוא שיחליט אם העובד יעזוב את מקום העבודה ויעבור לוועדה או לא.

דוד ביטן: זאת אומרת, יש זכות ערעור.

דוד ביטן: לגבי ועדה ארצית, הוועדה לא תוכל למשוך אותם ללא תיאום; רק אם יהיו הסכמה ותיאום של הארגון שממנו לוקחים – רק אז הם יוכלו לעבוד.

דוד ביטן: יש הבדל בין ועדה מחוזית לוועדה ארצית בעניין הזה: בוועדות המחוזיות יש כ-900 עובדים; בוועדה הארצית רק 100 עובדים בערך.

דוד ביטן: שם אנחנו הקלנו על הוועדה, כדי שהיא לא תתחיל לנהל משא ומתן עם כל ראש רשות.

דוד ביטן: היא צריכה להקים את הוועדות באופן מהיר.

דוד ביטן: אמרנו: מה שהיה לך – תיקחי.

דוד ביטן: אם יש בעיה, אפשר לערער בפני השופט.

דוד ביטן: 3.

דוד ביטן: הוראות מקילות בענייני מכרזים – נוכח הדחיפות שברכישת ציוד ושירותים לוועדת הבחירות המרכזית, מוצע כי ניתן יהיה לבצע רכישת ציוד ושירותים בפטור ממכרז עד סכום של 120,000 ש"ח, במקום 50,000 ש"ח שבדין הקיים.

דוד ביטן: כמו כן מוצע להקנות בידי יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית את הסמכות לקבוע הוראות מיוחדות לעניין מועדי המכרזים ודרכי הפרסום.

דוד ביטן: מה שכן הוספנו – לא בחוק, אבל הייתה הצהרה של ועדת הבחירות המרכזית שהיא תעשה כל מאמץ לעמוד בכללים הקיימים, ואם אין לה ברירה והיא לא יכולה לעמוד בהם מבחינת לוחות הזמנים, אז היא תוכל להשתמש בסעיף הזה.

דוד ביטן: הסעיף הזה הוא לא ברירת מחדל מבחינתה.

דוד ביטן: היא יכולה – תעשה; לא יכולה – תעבור לסעיף הזה.

דוד ביטן: 4.

דוד ביטן: סדרי בחירות – נוכח העובדה שוועדת הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים טרם קמה, מוצע להקנות ליושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית סמכות לקבוע הוראות מיוחדות בעניין סדרי בחירות.

דוד ביטן: סמכות זו תוקנה לפרק זמן מצומצם של 30 ימים, עד ליום ה-60 שלפני יום הבחירות לכנסת, שאז יחול ההסדר הרגיל, שמאפשר לוועדת הבחירות המרכזית לעשות כן.

דוד ביטן: אני רוצה להדגיש: אמרתי באישור של הקריאה הראשונה שאנחנו בודקים את עניין התקציב.

דוד ביטן: אם זה יעבור בוועדת הכספים, אנחנו נתקן את הסעיף המדובר.

דוד ביטן: מכיוון שוועדת הכספים לא הספיקה להעביר את זה היום, למרות שזה בסדר-היום, השארנו את הסעיף כפי שהיה בקריאה הראשונה.

דוד ביטן: עד יום שלישי ועדת הכספים תאשר את המסגרת, ובינתיים תורכב ועדת הבחירות ונוכל להביא תקציב מאושר לפי החוק, התקציב כולו, בתוספת לסעיף הזה.

דוד ביטן: נוסף לזה יש תיקון מהקריאה הראשונה בכל מה שקשור להעברת עובד שקשור לוועדה הארצית, או בכלל, גם לוועדה המחוזית.

דוד ביטן: אם יש ניגוד עניינים, גם זה דבר שאפשר יהיה לבדוק.

דוד ביטן: מעבר לזה לא היו הסתייגויות.

דוד ביטן: החוק הזה עבר בהסכמה של כל סיעות הבית, ולכן אני מבקש מכם להצביע בעד החוק בקריאה שנייה ובעד החוק בקריאה שלישית על מנת שהוועדה תוכל להתחיל לעבוד ולנהל את הבחירות.

מאיר כהן: זו דוגמה טובה להסכמה.

פנינה תמנו: אין שר במליאה?

דוד ביטן: כן, נכון.

פנינה תמנו: אפשר להצביע בלי שר במליאה?

דוד ביטן: לא בכל חוק אפשר להגיע להסכמה.

פנינה תמנו: אפשר להצביע בלי שר במליאה?

דוד ביטן: בלי שר?

אלעזר שטרן: כן, כן.

אלעזר שטרן: אם כולנו מסכימים, אפשר.

דוד ביטן: נצביע, מה יכול להיות?

דוד ביטן: מכיוון שהממשלה היא ממשלת מעבר, גם בזה היא ממשלת מעבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ביטן, שיזם את הצעת החוק יחד עם חברי הכנסת יעקב אשר, יואב בן צור, רועי פולקמן, מאיר כהן, עודד פורר, מנסור עבאס, אחמד טיבי, רפי פרץ, איציק שמולי ואילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חשוב לי, חבר הכנסת מאיר כהן, להזכיר את זה לפני ההצבעה, כי זה שיקול נוסף:

יולי יואל אדלשטיין: עד אתמול, או בעצם עד לרגע זה, אמר בכל מקום חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר שהוא שיאן החקיקה של הכנסת הזאת, כי הוא העביר חוק.

יולי יואל אדלשטיין: אם תצביעו בעד החוק, אז כל אלה מגיעים לפסגה יחד איתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם זה לא חלק מן השיקול בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהפרוטוקול לא רואה את החיוכים, אז אני מודיע לפרוטוקול שהדברים נאמרו בהומור ועם חיוך.

קריאה: צריך להדפיס חוברת חדשה בכנסת הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, להדפיס חוברת, בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בנימה רצינית יותר, הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–7 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד החוק בקריאה שנייה – 14 קולות, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה, ויכולים לעבור לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 13 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הבחירות לכנסת העשרים-ושתיים (הוראות מיוחדות לעניין ועדת הבחירות), התשע"ט–2019, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ח' בסיוון התשע"ט, 11 ביוני 2019, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.

יולי יואל אדלשטיין: חג שבועות שמח.