ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 11, 2019-05-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ג באייר התשע"ט, 28 במאי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח היום בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נפתח היום את הנאומים עם חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אין לי ספק שחלק גדול מהצופים בנו ראו את הסרטון של ילד אוטיסט שמוכה על ידי שוטרים בירושלים, הפרצוף שלו מלא דם ומתנהגים בו בצורה לא מכובדת.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו עכשיו סיימנו את ספירת העומר, את הימים שלא נהגו כבוד זה בזה.

מיכאל מלכיאלי: 24,000 תלמידי רבי עקיבא נפטרו בגלל שלא נהגו כבוד זה בזה.

מיכאל מלכיאלי: אני מצפה ממשטרת ישראל לנהוג כבוד זה בזה, בוודאי בילדים כל כך מסכנים, שגם ככה הם לא איתנו; ילדים אוטיסטים שהמצב שלהם גם ככה לא טוב, וכל אדם שרואה את הילד הזה, רואה איך הוא נראה, מבין לבד שהוא לא יודע להתבטא וההתנהגות כלפיו לא הייתה נאותה.

מיכאל מלכיאלי: אני מצפה ממשטרת ישראל שתסיק את המסקנות כלפי אותם שוטרים, ובאמת נקיים בנו – כלפי כל מפגין, אבל בוודאי כלפי אותם ילדים מסכנים ומיוחדים, בכבוד הראוי להם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מיקי חיימוביץ'.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לסוגיית הקדמת הבחירות.

איימן עודה: הקדמת הבחירות היא לא עניין טכני; היא עניין פוליטי-מהותי.

איימן עודה: וצריך לשאול למה אין ממשלה, כבר 30 שנה, שמחזיקה מעמד לאורך כל הקדנציה.

איימן עודה: זה בדיוק בגלל המדיניות הפוליטית והחברתית של כל הממשלות.

איימן עודה: כלומר, כשאין צדק – אם זה לגבי הפלסטינים, אם זה לגבי השכבות המוחלשות, אם זה בקשר בין החילונים לבין החרדים, בין זכויות קולקטיביות לבין דמוקרטיה אמיתית – כלומר יש פה סוגיה מהותית שמשליכה על היציבות של הממשלות.

איימן עודה: אני אף פעם לא איחלתי הצלחה לנתניהו.

איימן עודה: רק הפעם אני מאחל גם לנתניהו וגם לליברמן הצלחה, שיישארו עיקשים בשביל שנתניהו לא יקים את הממשלה.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ', בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני טרייה כאן, אז אולי בגלל זה מותר לי להיות תמימה ולהגיד שכמי שזה עתה באה לכאן, כשאני מסתכלת על התהליך הזה שקורה כאן ביומיים האחרונים אני פשוט לא מאמינה שזה אמיתי.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': היכולת שלכם, חברי הליכוד והקואליציה המתרקמת האופציונלית – כבר אי-אפשר לדעת איך לקרוא לזה – לזלזל בכל מה שאינו האינטרס שלכם פשוט מדהימה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': יש תהליכים במדינה הזאת.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ניתנה לכם ההזדמנות להרכיב ממשלה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כשלתם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': החוק מאוד מדויק במה צריך ואפשר לעשות, ואתם פשוט עוקפים אותו בברוטליות האופיינית לכם, מכניסים את כל המדינה להוצאות עתק ולסחרור, בלי לתת הזדמנות אמיתית למה שבאמת העם רוצה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': רוב העם רוצה ממשלת מרכז, שפויה, אחראית, שרואה את האזרחים ודואגת להם לבריאות, לחינוך, לתחבורה, לדיור.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': העם רוצה שנעבוד בשבילם.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': לא עוד חודשים של שיתוק.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אולי יותר אזרחים הצביעו לימין, אבל הם לא הצביעו לשקר, למועמד לראשות ממשלה ששיקר להם; הם לא הצביעו כדי להפוך את הכנסת למקלט לביבי נתניהו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': ילך ראש הממשלה לנשיא, יתכבד ויאמר לו: ניסיתי ולא הצלחתי, אולי מישהו אחר יצליח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני יודעת שבני גנץ יצליח.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': העם רוצה את זה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אתם פשוט שכחתם שאתם נבחרי ציבור, כל הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת חיימוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מירב כהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מונס דאבור, שחקן כדורגל, חלוץ, מלך השערים באוסטריה, הוא שחקן נבחרת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לנבחרת יש משחקים, אבל לפני שנה הוא קבע את יום החתונה שלו אפילו לפני שנקבעו תאריכי המשחקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פתאום – שיא החוצפה של ההתאחדות, וגם הציבור, שמבקשים ממנו לדחות את החתונה כדי להגיע לנבחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אזרח סוג ב' לפי חוק הלאום, כל הנבחרת נשענת עליו, אז לפחות קצת כבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ותסיקו מסקנות – להתייחס לבן אדם כבן אדם לפני כשחקן, כי הוא לא מכונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכבוד הזה מגיע לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא תרם לנבחרת, תרם לכדורגל הישראלי, תרם לנושא הזה שהאנשים יבינו מה זה ספורט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם בהתאחדות לא מבינים מה זה ספורט, אם בציבור רוצים לדבר על ספורט, או לא מבינים שזכותו לפחות יום אחד בחיים שלו – במקום לבוא לברך אותו, לבוא לעזור לו, לבוא להשתתף בשמחה שלו, הם עכשיו מחפשים איך להעניש אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיא החוצפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת ינון אזולאי.

מירב כהן: תודה, יושב-ראש הכנסת.

מירב כהן: כולם מדברים על בחירות, ואני רוצה לדבר על הנושאים שהיינו באמת צריכים לעסוק בהם היום, כי אנחנו כאן באולימפוס מתווכחים בינינו, אבל בחוץ יש אנשים קשיי יום שמצפים מאיתנו ליותר.

מירב כהן: אז ברשותכם, לא אדבר על פיזור הכנסת אלא על נושא חשוב אחר – בעיניי, חשוב יותר.

מירב כהן: היום אני רוצה לספר לכם על מקרה קיצוני במיוחד שאני מטפלת בו בימים אלו, כי צריך להפיק מהמקרה הזה לקח.

מירב כהן: אני רוצה לספר לכם על אייל שושן, שהוא ירושלמי מקסים שסובל משיתוק מוחין מגיל ינקות.

מירב כהן: כשעוברים על פירוט כרטיסי האשראי שלו מגלים שהסיפור של החברה הישראלית התקלקל, שהחברה הישראלית הפכה לחברה שפשוט טורפת את החלשים שבה.

מירב כהן: פירוט כרטיסי האשראי שלו מראה איך הוא פשוט נשדד על ידי נוכלים שונים שזיהו את החולשה שלו – מאנשים שהתקשרו אליו והמציאו לו חובות בשיחות טלפוניות, הגיעו אליו הביתה ולמקום העבודה שלו ולקחו ממנו מזומנים, דרך חברות סלולר שדחפו לו כל מיני מתנות שעלו לו אלפי שקלים, ועד חברות ביטוח שגם הן וגם הסוכנים שלהן עשו בו כבשלהם.

מירב כהן: לאייל שושן, שסובל משיתוק מוחין, עשו 60 פוליסות של ביטוח.

מירב כהן: 60 פוליסות, ביקר לי.

מירב כהן: סוכנים שהגיעו למקום עבודתו, שראו שהוא לא מתנגד, ניצלו אותו עד תום.

מירב כהן: הבית הזה צריך לדאוג לכך שמקרים כמו של אייל שושן לא יקרו שוב, ואני כמובן אעשה הכול כדי להילחם על כך שכבודו וכספו יוחזרו אליו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אורלי פרומן.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להמשיך את דבריו של חברי חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי על הזוועה שכולנו בשבוע שעבר נחשפנו אליה – ילד שהוא מוגבל ומכים אותו ללא רחם.

ינון אזולאי: אבל יש דבר אחד שאולי לא כולנו שמנו לב אליו: כבר כמעט שבוע, ומשטרת ישראל עדיין לא מצאה לנכון להתנצל.

ינון אזולאי: ההודעה שלה הייתה הודעה מגוחכת.

ינון אזולאי: האבא התראיין ואמר שהוא לא מסוגל לראות את הסרטון הזה.

ינון אזולאי: אני ראיתי את הסרטון, ובאמת הזדעזעתי.

ינון אזולאי: אני קורא למשטרת ישראל לא רק להתנצל – וצריך לעשות את זה במיידי – אלא באמת להגיע לשוטרים האלה, שהם ישנים טוב כבר שבוע שלם, אבל ההורים של אותו ילד, הילד עצמו, לא ישנים טוב בלילות, הם עוברים סיוטים.

ינון אזולאי: הגיע הזמן שמשטרת ישראל תעשה בדק בית אמיתי.

ינון אזולאי: רק לא מזמן נסגר תיק על אותו אדם מהקהילה האתיופית בחולון – סליחה שאני לא זוכר את שמו – שאני גם ניחמתי את המשפחה, ואמרו שלא מצאו שום תקלה.

ינון אזולאי: גם שם היה ילד עם מוגבלות.

ינון אזולאי: אני חושב שמשטרת ישראל צריכה לגלות קצת יותר רגישות; לא רק נחישות כלפי אותם מסכנים, אלא עדיף שיגלו יותר רגישות ופחות נחישות.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יזהר שי.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, לפני פחות מחודש הושבעה הכנסת העשרים-ואחת.

אורלי פרומן: היה זה מעמד חגיגי, ממלכתי, מרגש לכל הדעות; יום שבו כל אזרחי ישראל נשאו עיניהם אל הבית הזה, אלינו, נבחרי הציבור החדשים והוותיקים.

אורלי פרומן: והינה כאן, היום, עוד בטרם נאמו כולם את נאומי הבכורה, יש מי שמאיים על הקשר העדין והשביר ממילא שבין הציבור הישראלי לנבחריו ולבית נבחרים זה.

אורלי פרומן: יש מי שגורם למי שנשא עיניו אל הבית הזה לחשוב שמדובר בלא יותר מאחיזת עיניים.

אורלי פרומן: אוי לעיניים שכך רואות, אוי לאוזניים שכך שומעות.

אורלי פרומן: הכנסת הנוכחית עסקה בעל כורחה מיומה הראשון בדבר אחד בלבד: בבנימין נתניהו.

אורלי פרומן: היא לא עסקה בהפקרות של הגיל הרך, לא בבתי החולים הקורסים, לא במשבר הדיור, התעסוקה או בתאונות דרכים.

אורלי פרומן: הכנסת עסקה אך ורק בנתניהו.

אורלי פרומן: בעת הזאת, לאחר כישלונו הצורב של נתניהו לעמוד במשימה בתהליך מביש וביזיוני שהוביל, לא פיזור הכנסת הוא הדרוש; פיזור הכנסת כמוהו כפיזור אמון הציבור בבית מכובד זה, שלא לומר במוסדות המדינה.

אורלי פרומן: מה שדרוש הוא המובן מאליו והמוגדר בחוק: הטלת מלאכת הרכבת הממשלה על יושב-ראש כחול לבן חבר הכנסת בני גנץ.

אורלי פרומן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יזהר שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אורנה ברביבאי.

יזהר שי: תודה, יושב-ראש הכנסת.

יזהר שי: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת החדשים מהליכוד.

יזהר שי: כמו שאתם רואים, כולם נמצאים פה.

יזהר שי: אולי קיבלתם הוראה ללכת למקום אחר – זה בסדר.

יזהר שי: נרשום את הדברים.

יזהר שי: אתם נשלחתם לכאן.

יזהר שי: אתם: אופיר כץ, קרן ברק, מיכל שיר, אריאל קלנר, עוזי דיין ואחרים.

יזהר שי: כולכם טובים, כולכם מוכשרים, כולכם אנשים שנבחרו כדי להגיע.

יזהר שי: אתם לא משרתיו של כבוד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

יזהר שי: אם אתם מתכוונים ללחוץ מחר ביד רועדת על הכפתור הלא-נכון, אתם עושים את הדבר הלא-נכון ציבורית, מוסרית ודמוקרטית.

יזהר שי: עכשיו, תראו, לא רבים מכם מוכשרים ובני מזל כמו כבוד השרה מירי רגב, שיושבת כאן.

יזהר שי: היא הצליחה, ברוב כישרונה וברוב יכולותיה, להתקרב למעגל הסגור הנישא מעל של ראש ממשלת ישראל, ולכן יש לה מעמד מיוחד; ואפילו היא הוחבאה והוסתרה מעם כשלראש הממשלה התחשק שכך יקרה.

יזהר שי: תחשבו מה יקרה לכם, משרתיו של אדון אחד – –

מירי רגב: – – –

יזהר שי: – – משרתיו של אדון שבא – – –

מירי רגב: – – –

יזהר שי: – – – אולי ניתן לכבוד השרה לדבר ואז אני אקח את הזמן.

מירי רגב: – – –

יזהר שי: השרה מריעה לכם, כל האורחים.

יזהר שי: תגידו לה תודה רבה.

מירי רגב: – – –

יזהר שי: סליחה?

מירי רגב: אפשר – – –

יזהר שי: אוקיי, תודה.

יזהר שי: תודה על דברייך, השרה רגב.

יזהר שי: ושוב, הערכה גדולה על שהתקרבת למעגל של השליט הכל-יכול.

יזהר שי: שימו לב, חברי כנסת חדשים: אתם תוחבאו, אתם תושפלו, אתם תלחצו על הכפתור הלא-נכון, ואין לזה שום סיבה.

יזהר שי: קחו קצת אומץ, קחו עמוד שדרה, ותראו לעם ישראל, ובעיקר לבוחרים שלכם, מה אתם שווים.

יזהר שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יזהר שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורנה ברביבאי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עופר כסיף.

אורנה ברביבאי: שלום לכם.

אורנה ברביבאי: אני רוצה לומר כמה מילים על חוק הגיוס, שלכאורה בגללו אנחנו הולכים לפזר את הכנסת.

אורנה ברביבאי: אתם יודעים שבן-גוריון קבע מכסה של 400 בני ישיבות שיקבלו פטור משירות ביטחון בגלל תורתם אומנותם, על רקע הרצון לחזק את הישיבות.

אורנה ברביבאי: אנחנו מדברים היום על סדר גודל של 65,000 בני ישיבות שלא מתגייסים לצה"ל – – –

מיכאל מלכיאלי: מתוך רצון לחזק את עם ישראל.

אורנה ברביבאי: אני רוצה להשלים.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שלאורך השנים הלכה והייתה התפתחות מ-400, ובחלוף 20 שנה – ל-800, ואחר כך הצטרפתם לקואליציה ב-77' והוסרו כל החסמים וכל המכסות.

אורנה ברביבאי: הייתי ראש אכ"א כשבוטל חוק טל, בפברואר 2012, ונאמר לנו על ידי בג"ץ: מספיק, תלכו ותביאו חוק שמסדיר את זה.

אורנה ברביבאי: היו ועדות: פלסנר, שקד – כל מיני; לקחנו חלק בהן.

אורנה ברביבאי: הצעת החוק שהונחה בשנה שעברה, שעברה כחוק אחרי שכבר היה חוק קודם לכן – אגב, על ידי אותם אנשים, על ידי אותו ראש ממשלה, נתניהו – עבר חוק, בוטל החוק שהובא לידי הכרעה על ידי לפיד; בוטל החוק והוצע מחדש לפני שנה.

אורנה ברביבאי: אגב, חוק שהוא לראשונה חוק מקצועי ולא פוליטי, שבעיניי הוא החוק הכי מאוזן שיכול היה להינתן לחרדים, משום שאין בו סנקציות פליליות; הוא מתייחס רק לסנקציות כלפי הישיבות עצמן, והיעדים, לכאורה, הם יעדים שלא לוקחים בחשבון בכלל את הגידול של האוכלוסייה.

אורנה ברביבאי: לכן אני תמהה איך זה דווקא החרדים אומרים שהם לא מאמצים, הם לא רצים לכיוון אימוץ החוק הזה, ואיך דווקא על הנושא הזה, שהוא לכאורה הדבר הכי טריוויאלי לאשר בעת הזאת, הולכים לפיזור כנסת.

אורנה ברביבאי: התשובה שלי היא אחת ויחידה: ראש הממשלה יהיה מוכן לשלם כל מחיר כדי לקבל את החופש או את הבריחה מהתמודדות עם כתבי האישום שמונחים מעל ראשו.

אורנה ברביבאי: ולצערי, כל המשחק המדומה הזה על נושא חוק הגיוס הוא לא נכון, הוא לא רלוונטי, והוא מוביל את כולנו למקום הלא-נכון.

אורנה ברביבאי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ברביבאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול הייתה ישיבה חשובה מאוד בשדולה למאבק בתאונות בתחום הבניין, והיום שני פועלים נפגעו פגיעות קשות.

עופר כסיף: אחד מהם נפטר מהפצעים שלו, נהרג, בגיל 22.

עופר כסיף: האתר שבו הוא עבד היה סגור בשל חריגות בטיחותיות ועדיין המשיך לפעול.

עופר כסיף: פועל הבניין הזה, שטרם פורסם שמו, לא נפגע בתאונה.

עופר כסיף: המילה "תאונה" מרמזת שמדובר בטעות, בשגיאה או ברשלנות.

עופר כסיף: אבל לשלוח צעיר בן 22, או כל אדם, לעבוד באתר בנייה שקיבל צו סגירה זאת לא טעות וזאת לא רשלנות – זאת הריגה.

עופר כסיף: מי ששלח את הפועל הזה שלח אותו אל מותו ביודעין, בכוונה תחילה.

עופר כסיף: עכשיו אני שואל רק שאלה אחת:

עופר כסיף: האם הקבלן ישב בכלא על הריגה או שימשיך בשגרת החיים והעסקים כאילו לא קרה דבר?

עופר כסיף: האם את אתר הבנייה הזה המדינה תסגור לצמיתות או שבתוך כמה ימים הוא יחזור לעבוד שם ולסכן חיים?

עופר כסיף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עופר כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנאומי בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: נראה עוד כמה ימים נשארו לנו לנאום את הנאומים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו שלושה נאומי בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל עם חבר הכנסת מנסור עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיברך אותו בהמשך הוא חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מנסור עבאס: אולי נדחה את זה לאחרי הבחירות.

יולי יואל אדלשטיין: למה?

יולי יואל אדלשטיין: תנאם עוד פעם.

יולי יואל אדלשטיין: אתה, בתור חבר כנסת ותיק, כבר תוכל לברך אחרים.

מנסור עבאס: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, שאלתי מה אני אמור להציג בנאום הבכורה וקיבלתי תשובה: תציג את עצמך.

מנסור עבאס: לכן החלטתי לכתוב את נאומי הבוקר ללא יועצים, ואפילו ללא תיקוני דקדוק ולשון, אז תסלחו לי.

מנסור עבאס: אני, מנסור עבאס, בנו של ע'אזי יוסף עבאס ונוהאד סובחי מוהרה, אחד מ-11 אחים ואחיות.

מנסור עבאס: מאימי, אל-חאג'ה אום נאסר, למדתי את הסובלנות הלכה למעשה.

מנסור עבאס: למדתי גם שהכוח והעוצמה נמצאים באיפוק ובשלוות הנפש.

מנסור עבאס: אבי, אל-חאג' אבו נאסר, חינך אותי להיות תמיד בשירות האנשים והחברה; לימד אותי להיות מוכן בכל עת להתערב וליישב סכסוכים ולפתור בעיות בין אנשים באהבה ובאחווה.

מנסור עבאס: בכפר מר'אר, הכפר שבו נולדתי וגדלתי, למרגלות הר חזון מול הכינרת, מתגוררים יחדיו נוצרים, דרוזים ומוסלמים.

מנסור עבאס: הכפר היום הוא דוגמה ומופת לחיים משותפים, לשכנות טובה, לשיתוף פעולה ולסולידריות בין התושבים.

מנסור עבאס: זוהי דוגמה כיצד אפשר להתגבר על הבדלים, יריבויות ואפילו אלימות עדתית ומשפחתית בקרב בני הכפר.

מנסור עבאס: אני גאה ושמח על כי תרמתי את תרומתי בהובלת תהליך ארוך של פיוס והשכנת שלום ואחווה בין בני הכפר.

מנסור עבאס: אני גם תלמידו של מורי ורבי שייח' עבדאללה נימר דרוויש, עליו השלום.

מנסור עבאס: ממנו למדתי את מהות האסלאם והפנמתי את ערכיו ומטרותיו כדת של אמונה, של מעשים טובים לטובת הכלל; דת של אחווה, שלום, צדק, הגינות, סובלנות ורצון לעזור ולשרת את האחר; דת שמגדירה את האנושות כמשפחה אחת ואת חבריה כאחים למרות חילוקי דעות, קונפליקטים ואפילו מלחמות; דת אשר נותנת לך את הזכות והלגיטימיות להגן על עצמך אבל לא להתרפס ולהיכנע לעושק ולתוקפנות – אבל תמיד מזמינה אותך לבחור בדרך של שלום, של פיוס ופשרות הוגנות, לא מתוך חולשה וכניעה אלא מתוך בחירה ורצון לממש את חזון השלום הכללי; דת שלא מתכחשת לעובדה שבני אדם נלחמים אחד בשני, אך מפצירה שזאת צריכה להיות מלחמה בלית ברירה והגנה עצמית, שאסור לאבד בה את האנושיות הבסיסית שיש בכל אחד ואחת מאיתנו, ושיש להשאיר את הדלת פתוחה עבור פתרונות של שלום או פשרות הוגנות, ואפילו ליזום אותן.

מנסור עבאס: דת האסלאם, כמו כל דת, סבורה שהיא הנכונה, אך אינה כופה את עצמה על אחרים ודוגלת בעקרון חופש הדת, מכירה ביהדות ובנצרות וקוראת לבני שלוש הדתות להתאחד סביב האמונה באל ובעשיית חסד ושותפות בדרך לשלום.

מנסור עבאס: היא דת שמכירה באחר, השונה, ובזכותו להיות שונה, ומגדירה שתכלית השוני בין העמים והקבוצות השונות להכיר את האחר, לדעת מה אמונותיו או ערכיו, להבין את פחדיו, לדעת על חלומותיו ושאיפותיו, ואולי ליצור שותפות וסולידריות וגם אחווה.

מנסור עבאס: (אומר בערבית: "הוי האנשים, בראנו אתכם מתוך זכר ונקבה, וחילקנו אתכם לעמים ושבטים למען תבחינו ביניכם, ואולם הנכבד מכולכם אצל אלוהים הוא הירא שבכם".

מנסור עבאס: ) גישתו הביקורתית של שייח' עבדאללה נימר דרוויש בלימוד ובהוראת האסלאם אפשרה לי לראות את האסכולות השונות ממבט-על ומכיוונים שונים וחשובים.

מנסור עבאס: הפנמתי, לפי גישתו, את ההכרח ולא רק הצורך להביט על הדברים בחיים בכלל מכל הכיוונים ולהתחשב בכל העמדות ולנסות להבין את האחר ולהתחשב בעמדותיו ותפיסותיו.

מנסור עבאס: זהו האסלאם אשר ירשנו מהנביא מוחמד, עליו השלום.

מנסור עבאס: אין כאן אתוס חדש אלא חזרה לשורשים ולמהות.

מנסור עבאס: האסלאם עומד היום בפני אתגרים קשים, כמו כל דת או אידיאולוגיה מודרנית, להתגבר על הקיצוניות ולשמור על האופי הערכי והאנושי ועל המתינות הווסטית שיש בו.

מנסור עבאס: את מעמדו של האסלאם במדינת ישראל יש להציג בגאווה – דתם של מיליון וחצי אזרחים – אך קשה לפסוח על העוול המתמשך באי-הכרה בדת האסלאם מהיבטים שונים: אין מועצה דתית שתיתן את מלוא שירותי הדת, מסגדים ומקומות קדושים מוזנחים ולא ניתן לשפצם ולפתוח אותם לפני הציבור, הווקף האסלאמי בידי המדינה ואי-אפשר לנצלו לפי התכלית שלשמה אנשים הקדישו את רכושם, ועוד ועוד עוולות שיש לתקן.

מנסור עבאס: אני גם שליחו של הציבור הערבי, אזרחי מדינת ישראל בני העם הפלסטיני והאומה הערבית.

מנסור עבאס: החברה הערבית סבלה את תוצאות נכבת 1948, אך שמרה על קיומה בתוך המולדת ושיקמה את עצמה על אפו וחמתו של המשטר הצבאי במשך 20 שנה; שמרה על זהותה הלאומית והדתית, ויצאה לדרך של מאבק דמוקרטי צודק ולא אלים למען זכויות לאומיות ואזרחיות ולמען ערכי הצדק, השוויון והשלום.

מנסור עבאס: החברה הערבית סובלת היום מגלי פשיעה מאורגנים שגבו מאז שנת 2000, לפי מרכז אמאן, כמעט 1,342 קורבנות, נוסף על אלפי פצועים פיזית ונפשית.

מנסור עבאס: אין לי ספק שחברה שניצחה במלחמת הקיום במולדת תנצח גם במלחמתה על הפשיעה.

מנסור עבאס: מדינה ישראל יכולה להיות שותפה למלחמה הזאת ולהושיט יד לאזרחיה הערבים, אך בינתיים היא מהססת ומוותרת על חלק משליטתה וריבונותה לטובת קבוצות הפושעים שמסתובבים חופשי ברחובות היישובים הערביים גם ביום וגם בלילה.

מנסור עבאס: החברה הערבית סובלת גם מהפקרות בתחום התכנון והבנייה ברמה ארצית ממלכתית, וגם ברמה מקומית מוניציפלית.

מנסור עבאס: התוצאה הבלתי-נמנעת של הפקרות זו היא שהצעירים לא מוכנים לחכות עוד 20 שנה לסיום תוכניות המתאר ומחליטים לבנות על אדמותיהם ללא אישורי בנייה, לא כהתרסה נגד שלטון החוק אלא כהכרח לצורכי החיים בכבוד.

מנסור עבאס: הממשלה מתעלמת מאחריותה הכוללת ביצירת הבעיה וממשיכה במדיניות ההריסה, ואינה משקיעה מאמץ כן ואינטנסיבי לתת פתרונות ל-50,000 בתים ללא היתרים ועוד עשרות כפרים לא מוכרים בנגב שחיים בהם כ-100,000 אזרחים שמחכים להסדרת מעמדם המוניציפלי ולהכנת תוכניות מתאר ליישובים.

מנסור עבאס: בינתיים הם חיים בתנאים שאין בהם כבוד לא לאזרח ולא למדינה: אין בתים ראויים, אין שירותים, אין שירותי בריאות ואין חינוך ראוי, אין חשמל, אין מים ואין כבישים.

מנסור עבאס: בסוף את הקשר עם העם הפלסטיני אי-אפשר לשבור, ולא צריך לשבור.

מנסור עבאס: חזוננו – ששני העמים יחיו בשלום, בביטחון ובשותפות.

מנסור עבאס: שתי מדינות: מדינת ישראל שוויונית לכל אזרחיה שבה מעמד החברה הערבית לא פחות ממעמד החברה היהודית, ומדינה פלסטין עצמאית שצריכה לקום בגדה המערבית וברצועת עזה ובירתה אל-קודס, בהתאם להחלטות האו"ם והחוק הבין-לאומי.

מנסור עבאס: את הדוקטרינה הצבאית של ישראל שמבוססת על תפיסתו של ז'בוטינסקי, "על קיר הברזל", כולם למדו ושיננו.

מנסור עבאס: אני אחזור על הדברים.

מנסור עבאס: ישראל, לדבריו, צריכה להביא את אויביה למסקנה שאין דרך מעשית להביא להשמדת ישראל ולהשלים עם קיומה, בסופו של דבר.

מנסור עבאס: אבל את התפיסה הפלסטינית המקבילה אף אחד לא למד: לעולם לא ניכנע ולא נשלים עם התבוסה ולא נקבל את תוצאות אל-נכבה.

מנסור עבאס: יש לצאת לדרך חדשה, שמבוססת על תפיסה ערכית ומוסרית, צודקת וגם הוגנת.

מנסור עבאס: אי-אפשר לתקן עוול היסטורי בעוול היסטורי אחר.

מנסור עבאס: לא צריך לעבור דרך ארוכה של מלחמות, קורבנות וכאבים כדי להגיע למסקנה הסופית: פתרון של שתי מדינות זו לצד זו, או מדינה אחת, שאף אחד משני הצדדים לא רוצה אותה בינתיים, אך שניהם מובילים אותנו לשם.

מנסור עבאס: אני מזהה ששני הפלגים בעם הפלסטיני, בגדה וברצועה, מעוניינים ומוכנים לפשרה הזאת, ורוב העם בישראל מעוניין בשתי מדינות.

מנסור עבאס: האיחוד בין הגדה לרצועת עזה – אינטרס פלסטיני, אך גם אינטרס ישראלי.

מנסור עבאס: לא לטעות: מדיניות הפרד ומשול תביא אותנו בסופו של התהליך למשבר חמור ולהידרדרות הסכסוך לפסים אלימים וקשים.

מנסור עבאס: כולי תקווה שתינתן לנו ההזדמנות לשרת את הציבור, גם זה שבחר בנו וגם זה שזקוק לעזרתנו כנבחרי ציבור.

מנסור עבאס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנסור עבאס על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, כרגיל, עם הפסקה מתודית קצרה, ואז נשמע את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת לשמוע את דבריו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: אחי מנסור, המשימה שלך כבדת משקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנו מברכים אותך על התפקיד הזה והמעמד הזה, שהוא מינוי בפועל ולא תואר לשם כבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) כבוד היושב-ראש, את מנסור אני מכיר הרבה זמן, הרבה שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ביחד בתנועה האסלאמית הרבה שנים.

מירי רגב: התנועה האסלאמית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, בטח, וזה מקור הגאווה שלנו, דרך אגב.

מירי רגב: התנועה האסלאמית זאת גאווה.

מירי רגב: זאת גאווה להיות בתנועה האסלאמית, אין ספק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מנסור, איך שהוא אמר, הוא תושב מר'אר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו לא כל כך נקודה שאפשר לעבור עליה לסדר-היום – זה שאתה נמצא ביישוב שבו הרוב דרוזים, ויש לך גם נוצרים וגם מוסלמים, ואתה שם מנהיג ברמה של כל היישוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה איש הפשרות, אתה איש שמקובל על כולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מראה את האישיות שלך, מנסור, זאת החשיבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מנסור עסק בהרבה דברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא רופא שיניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בוגר האוניברסיטה העברית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנתיים הוא היה יושב-ראש ועד הסטודנטים הערבים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא היה יכול לאגד את כולם ולהגיע להסכמה שהוא היושב-ראש כמעט פה אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אתה נותן לנו רעיונות עכשיו להקמת קואליציה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמע, הוא יוכל לעזור בזה שנתניהו לא יוכל להקים קואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בטוח שהוא יכול לעזור בזה, למרות שאנחנו הצבענו בעד פיזור הכנסת.

עיסאווי פריג': הוא אמר את זה בצחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אמר – הוא יכול לעזור – – –

עיסאווי פריג': אומנם אמרת את זה בצחוק, אבל זה לא – – – דיברתי על היושב-ראש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אני יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יכול לעזור, ואמרתי במה הוא יכול לעזור, אז גם זה חשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מנסור גדל בתוך התנועה האסלאמית, התקדם בדירוג של התנועה האסלאמית עד שהוא הגיע היום למעמד של סגן ראש התנועה האסלאמית וגם ראש המפלגה, של רע"מ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא עמד בראש האיחוד של הרשימה רע"מ-תע"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מראה את האישיות שלך, מנסור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מכירים את מנסור כאיש משכיל, איש קורא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר להגיד במירכאות שהוא "תולעת ספרים" – ממש קורא וקורא, בצורה יוצאת דופן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכמות של הספרים שאני יודע שהוא קורא היא יוצאת דופן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא איש הסולחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באוכלוסייה הערבית, אחרי הבחירות המוניציפליות היו כמה מקרי אלימות שאי-אפשר לסבול אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא היה האיש שהגיע, הרגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה לילות הוא העביר במקומות מסוימים כדי להגיע למצב שאנשים משלימים, ואנחנו הגענו למצב שיש רגיעה ברוב המקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מנסור תמיד חיפש את המשותף, את המאחד, ולא את המפלג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא הבין, למד, כמו שאני למדתי, משייח' עבדאללה נימר דרוויש, עליו השלום, שנפטר לפני שנתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני כמה ימים היינו ביום הזיכרון השני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למדנו את הסיסמה שאנחנו נעבוד ביחד ונשתף פעולה במוסכמות, וננהל דיאלוג וננסה להגיע להסכמות בדברים שיש בהם מחלוקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת האישיות של מנסור: מחפש את המשותף ומוכן לדיאלוג בנושאים שהם במחלוקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שזה המקום שבו גם תוכל לשרת את הציבור עם האישיות שלך, את הציבור שבחר בך והציבור בכלל, כי מבחינתנו האדם הוא אדם, וצריך לשרת אותו ככל שאנחנו יכולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תצא, תעבוד ותצליח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: בהצלחה ותהיה בריא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיברך אותו בהמשך הוא חבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרב אברהם רביץ, יושב-ראש דגל התורה הראשון, ציטט בנאום הבכורה שלו מעל בימה מכובדת זו את המשנה שאנחנו נוהגים לקרוא בפרקי אבות בימים האלה שבין פסח לשבועות: "חביב אדם שנברא בצלם".

יצחק פינדרוס: היחס הוא לכל אדם.

יצחק פינדרוס: "חביב אדם שנברא בצלם" – זה הציטוט שציטט הרב רביץ וזה המסר הראשון שאמור להנחות את כולנו בשליחות הציבורית.

יצחק פינדרוס: התורה מלמדת אותנו מהם הקריטריונים לבחירת מנהיג.

יצחק פינדרוס: שני מנהיגים דגולים: משה רבנו – איך נבחר משה רבנו?

יצחק פינדרוס: הדבר הראשון שכתוב בתורה הוא "ויצא וירא את אחיו בסבלֹתם".

יצחק פינדרוס: חכמינו לימדו אותנו – וכך גם כתוב אחר כך בפסוקים – שהוא רדף אחרי הצאן במדבר לתת להם לשתות ואז אלוקים נגלה אליו בסנה.

יצחק פינדרוס: דוד המלך, שהיה המלך הראשון למלכות בית דוד, הראשון לשושלת מלכות בית דוד, שכבש את ירושלים – מלמדים אותנו איך נבחר; אותו דבר: טיפל בצאן, ריחם על הצאן, דאג לצאן וכך הוא נבחר להיות מנהיג.

יצחק פינדרוס: לא הפיקחות, הפרגמטיות, האסטרטגיה, שיטות הניהול ויכולת ניהול משברים היו הקריטריונים שעל פיהם נבחרו המנהיגים.

יצחק פינדרוס: התורה מלמדת אותנו שהבחירה היא בסופו של דבר במי שיודע לדאוג לחלש, למסכן, לגר, ליתום ולאלמנה.

יצחק פינדרוס: אלה הקריטריונים לבחירת מנהיגים.

יצחק פינדרוס: אלה הקריטריונים שאמורים להוביל כל מנהיג.

יצחק פינדרוס: הגעתי לכנסת בשליחות ציבורית.

יצחק פינדרוס: כפי שמקובל במפלגות החרדיות, נבחרתי על ידי מועצת גדולי התורה בראשות מר"ן שר התורה, אבל לקדם את הערכים היהודיים שעל בסיסם אנחנו חיים כאן בארץ הזאת.

יצחק פינדרוס: אין לנו בסיס אחר לערכים חוץ מהתורה שקיבלנו מסיני ונמסרה לנו מדור לדור.

יצחק פינדרוס: מר"ן הרב שך, ראש ישיבת פוניבז', מי שייסד את דגל התורה, היה מצטט בשיחות שלו את המדרש המפורסם על קין והבל.

יצחק פינדרוס: נפגשו שני אחים, הם לבד בעולם, והחליטו לעשות הסדר.

יצחק פינדרוס: מה ההסדר?

יצחק פינדרוס: קין יקבל את האדמה ואת נכסי הדלא ניידי, ואת כל מה שמעל הקרקע יקבל הבל.

יצחק פינדרוס: פונה קין לאחיו ואומר לו: תקשיב, אתה הולך על הקרקע שלי.

יצחק פינדרוס: פונה הבל לאחיו ואומר לו: אתה לובש את הבגדים שלי.

יצחק פינדרוס: ממשיך המדרש.

יצחק פינדרוס: אומר קין להבל: תפרח באוויר.

יצחק פינדרוס: אומר הבל לקין: תוריד את בגדיך.

יצחק פינדרוס: הוויכוח מסתיים ב"ויקם קין" ויהרוג את הבל אחיו.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, יש חלוקה משפטית צודקת, מסודרת, חוזה מסודר, עשו חוזה מסודר, אבל בסוף, התוצאה של השימוש באגו האישי – בסופו של דבר הוא מביא את קין לרצוח את הבל.

יצחק פינדרוס: יש בארץ ישראל אלפי לומדי תורה שמקריבים את החיים שלהם לשמירת הלפיד, המסורת והערכים.

יצחק פינדרוס: בלעדיהם אין לנו זכות קיום בארץ הזאת; בלעדיהם אין לנו בסיס לערכים אמיתיים.

יצחק פינדרוס: מי שנושא את הכתר הזה הם אותם אלפי תלמידי ישיבות וכוללים שהוגים בהיכלי הישיבות – בפוניבז', במיר, בחברון, בגור, בבעלז, בוויזניץ', בפורת יוסף, בכל אותן ישיבות.

יצחק פינדרוס: הם הכתר שנושא את העבר המפואר שלנו ומבטיח את הקיום העתידי שלנו כאן

יצחק פינדרוס: בארץ הזאת.

יצחק פינדרוס: חובה עלינו ליישם את אותם ערכים מתוך התפיסה של "חביב אדם שנברא בצלם".

יצחק פינדרוס: זה לא נותן להשלים לא עם מאות נרצחים במגזר הערבי, כפי שאמר הדובר לפניי, וגם לא עם מצב התשתיות בכפרים הדרוזיים, בערים הערביות.

יצחק פינדרוס: זה מצב שאי-אפשר להשלים איתו בערכים אמיתיים.

יצחק פינדרוס: הזכות לחיים איכותיים במדינה היא לכולם: לחרדי, לערבי, לדתי, לחילוני, לדרוזי, לצ'רקסי.

יצחק פינדרוס: היא לכל אדם באשר הוא אדם.

יצחק פינדרוס: גם לאיש או אישה חרדיים מגיעה תעסוקה הולמת, בלי לפגוע בעקרונות הדתיים, בלי לפגוע בזכויות שלהם במקומות העבודה.

יצחק פינדרוס: יש צורך היום ב-15,000 מהנדסים בהייטק, ושם יש צורך בדמות בוגר, בכוח עובד, במישהו שיודע מה הוא עושה.

יצחק פינדרוס: אין שום סיבה בעולם שהציבור הזה לא ישתלב בתוך אותם מקומות בצורה מכובדת ובמאסות גדולות; יש ניצנים, אבל במאסות גדולות.

יצחק פינדרוס: אין לזה שום הצדקה בעולם.

יצחק פינדרוס: אני מציע לכולם לקרוא את דוח המבקר על המיליארדים שהשקיעה ממשלת ישראל בעשור האחרון, וכולם – או 90% מהם, איזהר בלשוני – ירדו לטמיון.

יצחק פינדרוס: ההצעה לסדר-היום הראשונה שאני מתכוון להגיש היא בעניין הזה – הכסף הזה שיורד לטמיון במקום לתעל אותו למקום של החוסר.

יצחק פינדרוס: במערכות הבריאות יש דברים שחסרים.

יצחק פינדרוס: יש עוד ענפים במדינת ישראל שחסר בהם כוח עבודה.

יצחק פינדרוס: אין שום סיבה בעולם שהם לא ישתלבו שם.

יצחק פינדרוס: הם רוצים להשתלב שם, אבל במקום זה בונים להם תוכניות שלא מתאימות להם, לנסות לשנות אותם, לנסות לסובב את זה למקום אחר, לא טוב, לא להם ובטח לא לכלכלה הישראלית.

יצחק פינדרוס: גם לחרדים מגיע פתרון דיור בר-השגה, בטח כשרוב הקרקעות הן של המדינה.

יצחק פינדרוס: הזכות לחינוך היא לכל הורה באמונתו, בטח במדינה יהודית.

יצחק פינדרוס: גם מי שבוחר בחינוך תורני לא אמור להיפגע, בטח ובטח לא בגן ילדים, ששם אין ויכוח על לימודי ליבה, ובטח ובטח לא בחינוך מיוחד, ששם הנושא הוא לא לימודי ליבה – מתמטיקה, רמת האנגלית או כל מיני דברים כאלה.

יצחק פינדרוס: אין שום סיבה בעולם שבשל עצם היותו ילד חרדי ייפגעו זכויותיו.

יצחק פינדרוס: בשם כל אלה אני ניצב כאן בפניכם היום, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, וכך אני רואה את שליחותי בהמשך.

יצחק פינדרוס: יש ויכוחים רבים בינינו.

יצחק פינדרוס: יש דברים שאנחנו לא מסכימים עליהם, אבל אפשר להמשיך לנהל אותם בהבנה – גם על דברים שלא מסכימים; למצוא את הדרך להמשיך לחיות יחד, לפתח את המדינה לצד עולם התורה, את עולם התורה לצד המדינה.

יצחק פינדרוס: יש עוד אפשרות: להשתמש באותו אגו אישי, ואז מגיעים ל"ויקם קין" ויהרוג את הבל אחיו.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, בעשרות השנים האחרונות יש שיח שהולך וגועש על מקומה והגדרתה של הרשות השופטת והחוקה.

יצחק פינדרוס: עם ישראל לא צריך לחפש ולייבא חוקה ממקור חיצוני.

יצחק פינדרוס: עם ישראל, כשהוא מבקש חוקה ממקום אחר, הוא רק מפסיד; הוא מפסיד כשיש אצלנו את הכתר של כל חוקה ומוסר שקיימים בעולם.

יצחק פינדרוס: יש לנו את תורת ישראל, וזהו הנכס הלאומי ההיסטורי היקר ביותר שקיים עלי אדמות.

יצחק פינדרוס: המוסר, החוקים – הם היסוד והמקור ההיסטורי לכל תורות המוסר וחוקי הצדק שקיימים בעולם.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לומר משהו גם בנימה אישית.

יצחק פינדרוס: נכנסתי לכנסת – חסר לי ידיד, כשאנחנו מדברים על הרשות השופטת; ידיד יקר מאוד, שיום השנה שלו יחול בעוד כחודש, דוד רותם, שמאוד חסר לי בחודש שאני מסתובב כאן, ובטח חסר בימים האלה.

יצחק פינדרוס: הוא ידע לעמוד על דעתו, ידע לומר את דעתו בצורה מאוד ברורה וחדה, מי שזוכר אותו, אבל ידע גם למצוא את הדרך להגיע להבנה ולא לעלות בסולמות לעצים, וכשיש סולם – להביא את המסוק ולרדת מאותו עץ גבוה ולמצוא את המאחד, ולמצוא את הדרך איך לצלוח ולא לוותר על דעותיו.

יצחק פינדרוס: הוא מעולם לא ויתר על דעותיו, אבל ידע איך להגיע לאותה הבנה.

יצחק פינדרוס: אני זוכר שלפני שהוא הגיע לכנסת הלכנו לבית המשפט העליון על פרויקט הזנה.

יצחק פינדרוס: הגשנו עתירה.

יצחק פינדרוס: יושב-ראש דגל התורה, הרב גפני, כעס עליי מאוד.

יצחק פינדרוס: הוא אמר: לא מקובל שאנחנו פונים לבג"ץ להגן עלינו כי אין לזה סיכוי.

יצחק פינדרוס: אני אמרתי לו: אתה מטורף?

יצחק פינדרוס: מה אני מבקש?

יצחק פינדרוס: אוכל לילדים.

יצחק פינדרוס: למה שבית המשפט העליון לא יבין שאוכל מגיע לילדים חרדים כמו גם לילדים לא חרדים?

יצחק פינדרוס: אמר לי הרב גפני: אתה צעיר, אתה תמים, רד מזה.

יצחק פינדרוס: דודו רותם, שהיה אז עורך דין מחוץ לכנסת, ייצג אותי.

יצחק פינדרוס: הגענו לבית המשפט העליון, ועד היום אני זוכר את מישה חשין – גאון, בלשון מדהימה, איך הסביר שאלה שלא רוצים את החינוך הממלכתי במדינת ישראל, אל יבואו בטענות למדינת ישראל כשהיא מונעת מהם מזון.

יצחק פינדרוס: תאמינו לי, בטוב טעם הסביר את זה.

יצחק פינדרוס: כמעט שכנע אותי למה לילד חרדי לא מגיעה מנת מזון באותו פרויקט הזנה שהיה.

יצחק פינדרוס: כולי תפילה ותקווה שנצליח כולנו בשליחות הציבורית לעשות טוב לאזרחי ישראל, למצוא את המכנה המשותף, לתת יותר כבוד לאזרחי ישראל.

יצחק פינדרוס: והדרך האמיתית להגיע לזה היא כדברי ישעיהו הנביא, פרק א': "ואשיבה שֹׁפטיִך כבראשונה וְיֹעצַיִךְ כבתחילה אחרי כן יקרֵא לך עיר הצדק קריה נאמנה".

יצחק פינדרוס: יש לנו את הנוסחה איך "ציון במשפט תפָּדה": על ידי "אשיבה שֹׁפטיִך".

יצחק פינדרוס: יש לנו את הנוסחה איך נהפוך לקריה נאמנה: על ידי "יֹעֲצַיִךְ כבתחילה".

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק פינדרוס.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיברך אותו בעוד כמה דקות הוא חבר הכנסת רועי פולקמן.

ישראל אייכלר: את חבר הכנסת הרב יצחק פינדרוס יברך חבר הכנסת רועי פולקמן.

ישראל אייכלר: יש כאן אחוות – פעם היו אומרים: אנחנו – –

רועי פולקמן: כן, אנשי עיריית ירושלים.

ישראל אייכלר: – – שנינו מאותו הכפר, או מאותה העיר, לנדסמנשאפט.

רועי פולקמן: בדיוק.

ישראל אייכלר: הייתם שניכם בעיריית ירושלים.

רועי פולקמן: אכן, אכן, שם הכרנו.

רועי פולקמן: אני אתייחס לזה.

רועי פולקמן: מכובדי, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד חבר הכנסת יצחק פינדרוס, אכן יום מרגש.

רועי פולקמן: אני מקווה שזה לא יהיה גם נאום סיכום קדנציה; כולנו מקווים בימים האלה.

רועי פולקמן: כמה דברים – כי סיימת בענייני מערכת המשפט, ששם במידה מסוימת אנחנו חלוקים, כמובן, אבל דיברת גם על הדרך למצוא את דרך האמצע, ועל זה יצא לנו לדבר לא מעט.

רועי פולקמן: אז כמה מילים, כי אתה לא דיברת הרבה עליך.

רועי פולקמן: אני אגיד: אתה בן 47, אתה נשוי לשרה ואב לשישה ילדים.

רועי פולקמן: אתה בן להורים אמריקנים שעלו לישראל.

רועי פולקמן: גדלת ואתה חי בירושלים, ואני אומר: איש ירושלים, למרות שחלק מההיכרות היא גם מהעבר שלך כראש העיר ביתר.

רועי פולקמן: אתה נמצא 25 שנה בעשייה הציבורית.

רועי פולקמן: בהתחלה היית אפילו יד ימינו של מקים העיר ביתר.

רועי פולקמן: אני היום שכן, גר קרוב.

רועי פולקמן: הפכת ברבות הימים לראש העיר הצעיר של ביתר.

רועי פולקמן: היית סגן וממלא מקום ראש העיר ירושלים, ושם זכיתי לעבוד איתך במשותף.

רועי פולקמן: כמה דברים על ההיסטוריה שלך שהם חלק מהסיפור, בעיניי.

רועי פולקמן: אתה למדת בבית המדרש של הרב זילברמן ברובע היהודי.

רועי פולקמן: כיום אתה גר שם ומחנך במוסדות הקהילה את ילדיך.

רועי פולקמן: קראתי קצת על קהילת זילברמן, כי באופן כללי, אני שנים בירושלים, וזה מעניין אותי – הקהילות היהודיות השונות.

רועי פולקמן: זו קהילה ייחודית בנוף, שמשלבת הקפדה הלכתית חרדית על קלה כבחמורה, אך יחד עם זאת מאוד ציונית, מאוד ציונית, ויונקת ממשנתו של הגאון מווילנה.

רועי פולקמן: הגר"א דגל בלימוד על דרך הפשט, והוא עצמו היה בעל בקיאות וידענות רחבת היקף.

רועי פולקמן: הוא התנגד ללימוד בסגנון פלפולי חריף.

רועי פולקמן: תכף אני אגיד למה זה מעניין אותי.

רועי פולקמן: כלומר, הדרך שבה מלמדים היא כזאת: קודם משננים, קודם לומדים את הבסיס היטב היטב, ורק בשלבים וגילים מאוחרים יותר מתחילים את הפלפול.

רועי פולקמן: לאוזן לא רגישה זה ייראה כמו סמנטיקה, אבל אני בא, אתה יודע, מעולם המדיניות הציבורית, ושם לא מעט מהשיחות שלנו בעיריית ירושלים עסקו בשאלה איך מעצבים מדיניות.

רועי פולקמן: חלק מהתובנה – שלימים אני מבין שהיא מגיעה גם מהחינוך שאתה הגעת ממנו – היא שהשאיפה היא להכריע בסוגיות שבמחלוקת, ולא להתפלפל לשם פלפולים.

רועי פולקמן: וזה דבר חשוב מאוד לאיש ציבור, בעיניי – לחתור להכרעה.

רועי פולקמן: את זה שמעתי ממכון המחקר החרדי שאתה היית ממנהליו:

רועי פולקמן: בסוף לא קרה, היא אמרה, שלא הצלחתם למצוא פתרונות שיהיו מקובלים על שתי האוכלוסיות שאותן אתם המייצגים, גם החילונית וגם החרדית, כלומר לומדים את הסוגיה, מתעמקים בה, אבל בסוף מכריעים ומוצאים פתרון.

רועי פולקמן: היא ציינה את היכולת שלך להביא את הדעות משני הצדדים לשולחן כדי להביא פתרון בסוף.

רועי פולקמן: קודם כול, אני מאחל לך שאת זה תביא גם לכנסת ישראל.

רועי פולקמן: את התפקיד שלך בעיריית ירושלים, ששם גם היכרנו – אני אז ניהלתי את האגף למדיניות – מה שאפיין הוא שאתה חשבת בגדול, ולא התעסקת רק במיקרו אלא התעסקת במקרו.

רועי פולקמן: וזה לא דבר מובן מאליו, גם לא בכנסת.

רועי פולקמן: אנחנו יכולים להתעסק – וזה חשוב – הרבה בפניות ציבור והרבה בדברים אחרים, אבל התעסקת הרבה מאוד בזה.

רועי פולקמן: יש לך הרבה מאוד ניסיון במדיניות ציבורית, במדיניות אסטרטגית, איך חושבים בגדול, ואתה גם יודע להעריך את הדברים האלה.

רועי פולקמן: לכן אני אומר שאחד האתגרים הגדולים שלנו היום הוא היכולת להביא את החיבור הזה בין השפות – המקצועית, חשיבה גם על הספציפי וגם בגדול, ואני מאוד מעריך, ויודע שיש לך את זה.

רועי פולקמן: אמרו לי שאתה מאוד נאמן לאתוס החרדי, וציינת את זה בנאום שלך כאן, אבל רוצה לחפש פתרונות ממלכתיים שיתאימו לכולם.

רועי פולקמן: דרך אגב, למשל, סוגיות הערים – התעסקתי בהן בקדנציה האחרונה: האם בונים ערים נפרדות לציבור החרדי או בונים ערים משותפות לציבור דתי, חילוני וחרדי; אחד האתגרים הכי קשים היום בתחום הדיור בישראל.

רועי פולקמן: לדעתי, אתה תהיה אחת הדמויות המרכזיות שיצטרכו להתעסק בזה.

רועי פולקמן: לכן אני אגיד את זה: אתה יכול לנהל שיח גם עם המנהיגות החרדית אבל גם עם הפקידות המקצועית.

רועי פולקמן: גם זה בעיניי אתגר שצריך להתמודד איתו.

רועי פולקמן: היום עם ישראל בעיניי – אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש – זקוק לנציגים שדוברים כמה שפות במגדל בבל הזה: גם חילונית, גם חרדית, גם מקצועית, גם פוליטית – כל החיבורים האלה – ואני חושב שאתה מביא את הידע הזה.

רועי פולקמן: אני בעיקר מחפש פרטנרים בבית הזה, אנשים שרוצים לבנות חזון משותף ולא מפריד.

רועי פולקמן: משפט אחרון ובזה אני מסיים: צד נוסף שאולי פחות מכירים אצלך הוא איש החסד שאתה.

רועי פולקמן: לא אומרים שבחו של אדם בפניו, אבל אני בכל זאת רוצה לדבר על לשכתך שמלאה במתנדבים בעלי מוגבלויות שלוקחים חלק בפעילות הלשכה, על שולחן השבת שלך, שגם הוא ידוע, המלא עד אפס מקום בחיילים בודדים מדי שבת, ועל מכשיר הטלפון שלך, שלא מפסיק לצלצל מאנשים שצריכים עזרה, ואתה עוזר להם.

ישראל אייכלר: בעיר העתיקה.

ישראל אייכלר: תגיד: בעיר העתיקה, בעיר העתיקה בירושלים.

רועי פולקמן: כן.

ישראל אייכלר: לא תסתיר את זה.

רועי פולקמן: בהחלט.

רועי פולקמן: אז אני רוצה לברך אותך באופן אישי ואת כנסת ישראל שתזכה ליהנות משלל התכונות שלך, מהשילוב הייחודי, ושנזכה לא רק להתפלפל אלא להביא פתרונות ממלכתיים וטובים לעם ישראל.

רועי פולקמן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

ישראל אייכלר: אני מצטרף לברכות לרב פינדרוס, ועל מעשי החסד.

פנינה תמנו: רועי, 35 – – – תישאר איתנו.

פנינה תמנו: אתה איש עקרונות – – –

ישראל אייכלר: אנחנו נעבור עכשיו לנאום בכורה של חבר הכנסת אנטאנס שחאדה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: יברך אותו חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ישראל אייכלר: בכבוד.

אנטאנס שחאדה: ערב טוב.

אנטאנס שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדיי, מושב הכנסת יצא לדרכו במציאות פוליטית, שלטונית ואזרחית עגומה ואפלה, מציאות המשוועת לאלטרנטיבה יסודית עבור האזרחים הערבים והלא-ערבים כאחד.

אנטאנס שחאדה: כאשר נכנסנו לפני כחודש לכנסת באנו עם אנרגיה, שאיפות לעבוד, לשנות ולשרת את כלל האזרחים, אבל בגלל המציאות העגומה הזאת שכולנו חשופים אליה יש סיכוי גבוה שנאום הפתיחה שלי יהיה גם נאומי האחרון במושב זה.

אנטאנס שחאדה: לכן אתמקד ואדבר בעיקר בפוליטיקה.

אנטאנס שחאדה: אדבר על היעדים שהצבתי לעצמי לעבוד עליהם בקדנציה הזאת.

אנטאנס שחאדה: תחילה הרשו לי לנצל הזדמנות זו כדי לפנות בחלק הראשון בנאומי לאזרחי ישראל הלא-ערבים כדי להבהיר את המשימות הפוליטיות העיקריות שהצבנו לעצמנו ואשר נוגעות לכלל האזרחים הנמצאים בתחום מערכת השליטה הישראלית.

אנטאנס שחאדה: אולי כך נבהיר לכלל האזרחים את היעדים, המטרות והתוכנית או המצע הפוליטי של בל"ד.

אנטאנס שחאדה: בחלק השני אבקש לפנות לבני עמי, האזרחים הערבים, ולסרטט בפניהם את היעדים לפעילות הפרלמנטרית שלנו, שעיקרם הגנה על האינטרס הפוליטי הקולקטיבי של האזרחים הערבים מחד גיסא ושיפור המציאות היום-יומית מאידך גיסא, ששניהם שזורים זה בזה.

אנטאנס שחאדה: אזרחי ישראל הלא-ערבים, ייתכן שדבריי לא יהיו קלים לאוזן, אך חובתי לומר אותם ביושר, בכנות ובאומץ.

אנטאנס שחאדה: כפוליטיקאי שיש לו הפריבילגיה להתבונן בנעשה מחוץ לקופסת המחשבה הציונית האחידה, אני חייב להתריע שאתם ואנחנו, כולנו, בבנייה קשה של הידרדרות למשטר אפל, לא דמוקרטי ואפילו פשיסטי.

אנטאנס שחאדה: זה שנים אנחנו מתריעים שהמלך עירום, אך כולם התעלמו ואף תקפו אותנו.

אנטאנס שחאדה: בשנים האחרונות הציבור היהודי כמו גילה פתאום את הסכנות האורבות לדמוקרטיה, ומדי פעם מבכה את חיסולה, אך האמת היא שחיסול הדמוקרטיה לא החל עם הניסיונות לחוקק את חוק החסינות או עם הרחבת מספר השרים בממשלה; הוא אפילו לא התחיל עם חוק הלאום.

אנטאנס שחאדה: זו לא השחיתות של ראש הממשלה וחלק משריו שמהווים סכנה לדמוקרטיה או לעתיד של כולנו.

אנטאנס שחאדה: עבורנו אלה מותרות לעומת העיקר.

אנטאנס שחאדה: המאבק האמיתי למען דמוקרטיה נמצא במקום אחר.

אנטאנס שחאדה: מי שחושש באמת לדמוקרטיה אמור להתנגד לכיבוש.

אנטאנס שחאדה: עליו להודות שכיבוש ושליטה בעם אחר מנוגדים לכל ערך דמוקרטי ולכל ערך הומני אנושי בסיסי, וחובה עליו לפעול לסיום הכיבוש ושליטה לא חוקית ולא מוסרית על מיליוני בני אדם חסרי זכויות ולדרוש הקמת מדינה פלסטינית.

אנטאנס שחאדה: מי שבאמת שואף לשלום, שוויון ודמוקרטיה יתנגד איתנו לתוכנית המאה האווילית של טראמפ.

אנטאנס שחאדה: מי שבאמת חושש לדמוקרטיה היה צריך להתנגד לחוק מניעת ציון יום הנכבה, חוק איחוד משפחות וחוק ועדות הקבלה ליישובים קהילתיים.

אנטאנס שחאדה: מי שבאמת שואף למשטר דמוקרטי יעמוד לצד האזרחים הערבים נגד האפליה, הגזענות וההדרה, נגד הכפשת אוכלוסייה שלמה והתייחסות אליה כאל איום דמוגרפי ונטל שצריך להיפטר ממנו, ויעמוד זקוף נגד רדיפה פוליטית והצרת חופש הביטוי והפעילות הפוליטית.

אנטאנס שחאדה: במבחנים אלו נכשלו כמעט כל המפלגות הלא-ערביות, גם כאלה שמנסות עכשיו להגן על אותה דמוקרטיה מדומיינת ואבודה, כי הן העדיפו את משטר הפריבילגיות הלאומני על פני הדמוקרטיה, את העליונות על פני טובת כלל האזרחים.

אנטאנס שחאדה: הן נפלו במלכודת שהן עצמן עיצבו וטיפחו, שהרי כל עוד היה מדובר בהצרת זכויות האזרחים הערבים והרחבת זכויות ופריבילגיות לקולקטיב היהודי, זה נתפס כמקובל וכשר, ואפילו נדרש.

אנטאנס שחאדה: שנים התרענו והבהרנו שרמיסת הדמוקרטיה והפשיזציה יתחילו כלפי הערבים אך לא ייעצרו שם.

אנטאנס שחאדה: לכן, אל תלינו עכשיו על חורבן הדמוקרטיה המדומה.

אנטאנס שחאדה: אנו מבטיחים לכלל האזרחים להמשיך את המאבק למען הדמוקרטיה, סיום הכיבוש ופתרון צודק של הסוגיה הפלסטינית, שמשמעו בין היתר פירוק כל ההתנחלויות בשטחים הכבושים, כולל בירושלים המזרחית.

אנטאנס שחאדה: דומני שבשוק הרעיוני הפוליטי הקיים כיום במדינה רק מספר קטן של מפלגות יכולות לומר את האמת ולדרוש זאת ללא חשש מענישה בבחירות.

אנטאנס שחאדה: בד בבד עם המאבק הבלתי-פשרני לסיום הכיבוש, אנו אומרים בקול רם וברור שלצד סוגיית 67' יש את סוגיית 48', ושתיהן קשורות.

אנטאנס שחאדה: הרי בלתי אפשרי להבין את המציאות היום-יומית של האוכלוסייה הערבית ללא הנכבה.

אנטאנס שחאדה: עבורנו לא מדובר באירוע מן העבר שנותר חתום בין דפי ההיסטוריה, אלא באירוע מכונן שממשיך להשפיע על המציאות היום-יומית שלנו.

אנטאנס שחאדה: בעיות המחיה, הכלכלה, הפיתוח, התשתיות, החינוך, התחבורה, תאונות העבודה והדרכים, האלימות והפשיעה – כל אלה הן בעיות פוליטיות ומקורן במדיניות הממסדת אפליה, הזנחה והדרה או בהיעדר מכוון של מדיניות.

אנטאנס שחאדה: העוני בחברה הערבית אינו תוצר של אסון טבע; היעדר תשתיות אינו תחביב; פיגור ברמת החינוך אינו תוצר של עצלנות מורים או תלמידים.

אנטאנס שחאדה: בכביש 6, שהוקם ברובו, באזור המשולש, על אדמות ערביות, יש רק מחלף אחד שנכנס ליישובים ערביים – בבאקה אל-גרבייה.

אנטאנס שחאדה: מתווה הכביש צפונה במקרה, ממש במקרה, יגזול עוד פעם קרקע בבעלות ערבית ויכלא את היישובים הערביים בצפון.

אנטאנס שחאדה: בקו הרכבת מחיפה לכרמיאל אין אף תחנה ביישוב ערבי, וכך גם בקו המתוכנן מחיפה לנצרת עילית.

אנטאנס שחאדה: האם אנחנו אחראים לתכנון זה?

אנטאנס שחאדה: האם היינו שותפים לתכנון עוין זה?

אנטאנס שחאדה: האם משתפים אותנו במדיניות החינוך או הפיתוח הכלכלי?

אנטאנס שחאדה: כולם יודעים שהתשובה שלילית.

אנטאנס שחאדה: מעל במה זו חובתנו להבהיר לאזרח הערבי, למצביעים שלנו, שממשלות ישראל משנות מדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית רק כאשר הן נאלצות לעשות כך – או כתוצאה של מאבק פוליטי-אזרחי יעיל, או של לחץ ודרישה מגורם חיצוני או כאשר המצב מזיק לאינטרס של הממסד.

אנטאנס שחאדה: דוגמה לכך היא התחום הכלכלי.

אנטאנס שחאדה: רק אחרי שהמצב הכלכלי הנחות ביישובים הערביים החל להפריע לפיתוח הכלכלה בישראל, רק כאשר ממדי הפערים הכלכליים הפריעו להתקבל ל-OECD – רק אז הממשלה הציעה תוכנית כלכלית, שעד היום כמעט ולא השפיעה מהותית.

אנטאנס שחאדה: הרשות לפיתוח כלכלי כמעט מושבתת ולא השיגה שינוי מהותי; חברת אל-בוואדר, שהייתה אמורה להשקיע במגזר הפרטי הערבי, והושקעו בה מיליונים, נסגרה ללא כל הישג; גם תוכנית 922, שהקצתה תקציבים לרשויות מקומיות, אינה פתרון להיעדר פיתוח כלכלי.

אנטאנס שחאדה: תוכנית זו נחוצה, הכרחית, אך אינה מספקת.

אנטאנס שחאדה: פיתוח כלכלי דורש כלים שונים, ופירושו העלאת פריון העבודה, העלאת התוצר המקומי, העלאת רמת החיים; פירושו אזורי תעשייה מתקדמים, השקעות הון ושינוי הון אנושי – וזה עדיין לא נעשה.

אנטאנס שחאדה: בהיבט זה בכוונתי להקדיש מאמץ ממוקד, ואציע תוכנית לפיתוח כלכלי בר-קיימא ביישובים הערביים שתהיה משלימה לתוכנית 922.

אנטאנס שחאדה: אנו נמשיך לפעול בכל התחומים כדי לשפר את חיי היום-יום של האזרחים הערבים לצד כלל האזרחים, ולמנוע אפליה כלפיהם; זה ברור מאליו.

אנטאנס שחאדה: אך נהיר לנו שהפתרון למציאות העגומה הוא פתרון שאלת מעמד האזרחים הערבים בישראל, וזה מוביל אותנו לשאלת האזרחות – האזרחות המותנית והחסרה שהוענקה לפלסטינים אחרי הנכבה כדי לעמוד בדרישות האו"ם.

אנטאנס שחאדה: הפתרון, רבותיי, צריך להיות פתרון דמוקרטי-אזרחי, קרי, אזרחות שווה, וזה אומר להיאבק על כך שתהיה כאן מדינת לכלל האזרחים ושנקבל הכרה כמיעוט לאומי.

אנטאנס שחאדה: וכאשר אנו מדברים על מדינת אזרחים, זה איננו אמצעי להתרסה או כדי לנגח את ישראל.

אנטאנס שחאדה: הפירוש הוא שוויון מלא לצד פשרה.

אנטאנס שחאדה: שוויון אזרחי מלא פירושו זכות לגור בכל מקום, ללא מגבלות וללא ועדות קבלה; פירושו זכות להרחיב את גבולות שטח השיפוט, לבנות בתים עם רישיון ולהתפתח באופן נורמלי.

אנטאנס שחאדה: בינוי, תכנון, מגורים – כל אלה אינם אמורים להיות חלק ממאבק הישרדות; אלה זכויות בסיסיות של כל האזרחים.

אנטאנס שחאדה: שוויון מהותי מלא פירושו התייחסות שווה של מערכות השיטור – שיטור שפועל למען האזרח ולא כדי לרגל ולפקח עליו, בעיקר פיקוח פוליטי; שוויון מהותי מלא פירושו הזכות להביע את דעתי ואת הערכים שבהם אני מאמין ללא מורא או חשש מענישה.

אנטאנס שחאדה: במילים הפשוטות ביותר, משמעות הדבר היא שהמדינה תחדל להתייחס לאזרחיה הערבים כאיום דמוגרפי, פוליטי וביטחוני ותבטיח את זכויותיהם השוות – רעיון שמהווה את אבן הבסיס בכל דמוקרטיה מתוקנת בעולם ורק בישראל נתפס כקיצוני וחתרני.

אנטאנס שחאדה: לסיכום, אדוני היושב-ראש, הממסד הישראלי צריך להבין שגם אחרי 70 שנה לנכבה, אחרי כל הניסיונות לחסל את הזהות ואת השייכות הלאומית, את הנרטיב ההיסטורי שלנו, על ידי חוקים נואלים, כגון החוק למניעת ציון הנכבה וחוק הלאום, אנחנו לא נרתעים ולא מתביישים להיות ערבים, להיות הומניים, להיות ליברלים ולהיות דמוקרטים, להיות מוסריים.

אנטאנס שחאדה: נאמנים לחזון, לאמונה שלנו זה כ-20 שנה, אנו נמשיך להיות שונים, לא נעימים, בוטים וחצופים כדי להגן על השאיפה להקים משטר דמוקרטי אמיתי – דמוקרטיה מהותית לכלל האזרחים, ולא רק לקבוצת לאום אחת; חזון שמבקש לא רק לשים סוף להדרת האזרחים הערבים ולפגיעה הממוסדת בזכויותיהם, אלא לחלץ גם את האזרחים היהודים ממלכודת הדבש הרעילה שבשם הפריבילגיות הלאומניות מחסלת בשיטתיות כל אפשרות לקיום דמוקרטי, שוויוני והוגן עבור שתי הקהילות גם יחד.

אנטאנס שחאדה: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אנטאנס שחאדה.

ישראל אייכלר: יברך אותו חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בכבוד.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, התמזל מזלי ומזלו של חבר הכנסת הטרי ד"ר אנטאנס שחאדה ללוות אחד את השני הרבה שנים.

יוסף ג'בארין: ההיכרות שלנו מחזירה אותי אחורה 35 שנים, כשנפגשנו על ספסלי הלימודים בבית הספר סנט ג'וזף – אל-מוטראן – בנצרת, ומאז דרכינו נפגשו וממשיכות להיפגש, כפי שאנחנו רואים בערב הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להתחיל ולברך אותך, אנטאנס.

יוסף ג'בארין: בהזדמנות זו אני כמובן מברך גם את ד"ר מנסור עבאס, שנאם, את חברת הכנסת החדשה היבה יזבק, מאחל לכולכם עבודה מוצלחת ומשפיעה כמה שאפשר ומאחל לכולנו מאבק משותף בדרך הארוכה הזאת.

יוסף ג'בארין: גם אחרי התיכון נפגשנו, באוניברסיטה העברית.

יוסף ג'בארין: אנטאנס אז עשה את התואר הראשון במדעי המדינה ויחסים בין-לאומיים, ואני – בפקולטה למשפטים.

יוסף ג'בארין: אגב, גם אז שנינו היינו פעילים בתנועה הסטודנטיאלית, ואפילו רצנו בשתי רשימות אחד מול השני, ושנינו הצלחנו, וגם הפעם שנינו הצלחנו ברשימות לכנסת.

יוסף ג'בארין: אנטאנס הוא ד"ר מבריק וחוקר מבריק.

יוסף ג'בארין: התחום שלו הוא תחום שמעטים יחסית נגעו בו.

יוסף ג'בארין: הנושא של הדוקטורט: ההשפעה של הגלובליזציה בעולם על דפוסי ההצבעה.

יוסף ג'בארין: אני אומר את זה נכון, כן?

יוסף ג'בארין: ומה שמעניין, שהוא חקר דווקא את ההשפעה בתוך החברה היהודית-הישראלית.

יוסף ג'בארין: אני מניח שיהיו לנו הזדמנויות לשמוע יותר על הדוקטורט.

יוסף ג'בארין: עד להיבחרו לכנסת הוא היה מנכ"ל מרכז מדה אל-כרמל – המרכז הערבי למחקרים יישומיים, ונבחר להיות גם היו"ר של מפלגת בל"ד, או המזכיר הכללי של מפלגת בל"ד, ועכשיו גם בכנסת הוא מוביל את הרשימה המשותפת של בל"ד ורע"מ.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שאנטאנס מביא ידע מאוד חשוב לכנסת, ורואים שדווקא התחומים הללו הם התחומים שלדעתי כולנו נעסוק בהם: ההיבטים הכלכליים, ההיבטים החברתיים, ההשפעה על הרחוב הערבי והרחוב היהודי – ולכן הכנסת תצא באמת נשכרת מהפעילות שלו כאן.

יוסף ג'בארין: אבל מה שחשוב אולי לי להדגיש בהיבט הזה הוא שאנטאנס הצליח לשלב עבודה פוליטית במשך כל השנים האחרונות עם מצוינות אקדמית.

יוסף ג'בארין: וכאן הוא מזכיר אולי את התיאור של הוגה הדעות הערבי-פלסטיני אדוארד סעיד לגבי אל-מות'קף אל-עוצ'ווי, אותו משכיל מלומד אקדמי שאינו יושב במגדל השן אלא הוא גם פעיל ושותף כל הזמן במאבקים.

יוסף ג'בארין: וזה לא קל, כבוד היושב-ראש; זה לא קל לשלב גם עשייה פוליטית כל הזמן ולהגיע להיבחר לכנסת וגם עשייה אקדמית עשירה.

יוסף ג'בארין: אז אני רוצה לברך אותך, אנטאנס: (אומר בערבית: מזל טוב על הבחירה ומזל טוב על הנהגת מפלגת בל"ד.

יוסף ג'בארין: ) אומנם אנחנו הגענו לכנסת בשתי רשימות נפרדות, אבל אני בטוח שאנחנו נקדם עשייה משותפת כאילו בתוך רשימה אחת.

יוסף ג'בארין: יש לנו הרבה מאבקים משותפים, ויש לנו דרך ארוכה לעשות ביחד.

יוסף ג'בארין: האתגרים הם גדולים, כפי שאנחנו מתרשמים גם בימים הללו.

יוסף ג'בארין: הימין והימין הקיצוני מתחזקים, הדמוקרטיה מידרדרת.

יוסף ג'בארין: היה מרשים מאוד – מה שנשאר מהדמוקרטיה מידרדר, כי הדמוקרטיה בישראל, כבר אפשר לומר שהיא לא קיימת.

מירי רגב: – – –

יוסף ג'בארין: מה שהיה מרשים בנאום שלך – – –

מירי רגב: לא, אם כל כך רע פה, שייסע לרמאללה.

יוסף ג'בארין: מה שהיה מרשים – – –

קריאה: – – –

יוסף ג'בארין: מה שמרשים בנאום של חבר כנסת שחאדה – – –

מירי רגב: – – – נצחק קצת.

יוסף ג'בארין: מה שמרשים בנאום של חבר הכנסת שחאדה, שכל מה שדיברת עליו היה ערכים דמוקרטיים, אוניברסליים, הומניים.

יוסף ג'בארין: זה היה בהחלט מאוד מרשים – –

ישראל אייכלר: תודה.

יוסף ג'בארין: – – איך התחברת לשיח הבין-לאומי על דמוקרטיה ועל זכויות אדם ועל הומניות, עד כדי כך שכנראה זה הכעיס אנשים שלא כל כך שלמים עם הערכים הללו.

ישראל אייכלר: תודה.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: תהיה בריא ובהצלחה לכולנו במערכה הזאת, המתמשכת והארוכה.

יוסף ג'בארין: ) תודה רבה.

ישראל אייכלר: שוכרן.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת ג'בארין.

ישראל אייכלר: תם סדר-היום.

ישראל אייכלר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ד באייר התשע"ט, 29 במאי 2019, בשעה 11:00.

ישראל אייכלר: ישיבה זו נעולה.