ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 9, 2019-05-22 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז באייר תשע"ט, 22 במאי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: היום אנחנו נתחיל ישר בנאומי בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה היא לא ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לא מעט חברי כנסת שיהיו בדרכם למירון אחרי הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קוראים גם לחברי הכנסת וגם לשאר הציבור להאזין למה שיש לשירותי הכבאות וההצלה לומר בנושא המדורות, בתקווה רבה שלא נהפוך את החג, לא עלינו, לאסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאום הבכורה – אני רק מבקש שקט.

יולי יואל אדלשטיין: שקט.

איתן גינזבורג: אדוני, אין שר במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו תכף נדאג לכך ששר המדע והטכנולוגיה יגיע אלינו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני, ואחר כך נשמע את ברכתו של חבר הכנסת יאיר לפיד.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המשפחה שלי שנמצאת איתי כאן היום, אימא שלי ברטין, אבא שלי אריאל ואחותי עדי, תודה רבה שאתם פה.

יוראי להב-הרצנו: לפני יותר מ-100 שנה ניתנה הצהרת בלפור, שבה תמכה בריטניה בהקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.

יוראי להב-הרצנו: ההצהרה כמובן הייתה הישג מדיני חסר תקדים עבור התנועה הציונית, אבל חשוב מכך – היא היוותה הכרה בזכות של העם היהודי להגדרה עצמית ככל העמים.

יוראי להב-הרצנו: אם הלורד בלפור ואני היינו מנהלים שיחה ובה הייתי מספר לו שאני – יהודי, ישראלי, הומו, סרן במילואים בצבא ההגנה לישראל, הכוח המגן של העם היהודי, שהוא אחד מהצבאות החזקים עלי אדמות – חבר בכנסת ישראל שמקום מושבה בירושלים, בירת מדינת היהודים, הוא לא היה מאמין.

יוראי להב-הרצנו: לא נתפס, כי הרי רק לפני 100 שנה כל חלק בזהות שלי היה מביא להשמדתי.

יוראי להב-הרצנו: אני מי שאני בזכות ההישגים הבלתי-נתפסים של התנועה הציונית; בזכות המעוף המחשבתי של מנהיגיה; בזכות התעוזה המדינית שהם הפגינו בסביבה עולמית לא פשוטה ולרוב עוינת מאוד – עוינת להם כבני אדם; עוינת לאידיאולוגיה שבה הם האמינו.

יוראי להב-הרצנו: הרי זאת תכלית קיומה של מדינת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: מדינת ישראל חשובה כדי להבטיח את הקיום הפיזי שלנו, אך לא פחות חשוב – את החירות שלנו להיות מי שאנחנו; את החירות לחשוב, ליצור, לחגוג, להאמין ולהיות בדיוק מי שאנחנו.

יוראי להב-הרצנו: מדינת ישראל קיימת כדי שנוכל להיות עם חופשי בארצנו, להבטיח את החופש שלנו לסרטט במו ידינו את גורלנו ולקחת אחריות על עתידנו.

יוראי להב-הרצנו: ב-2012, תוך כדי מילוי תפקידי בשגרירות ישראל בהודו, החברה היקרה שלי טל יהושע קורן יצאה מהשגרירות ונסעה לאסוף את ילדיה מבית הספר הבין-לאומי בדלהי.

יוראי להב-הרצנו: מחבל איראני רכוב על אופנוע נצמד לרכב שלה והצמיד פצצה לרכב.

יוראי להב-הרצנו: כתוצאה מהפיצוץ נפגעה טל והייתה בסכנת חיים ממשית.

יוראי להב-הרצנו: נהג השגרירות ואני הבהלנו אותה לבית החולים הבין-לאומי, ושם עברה ניתוח ארוך עד אשר התייצב מצבה.

יוראי להב-הרצנו: התקרית הזאת של טל הביאה אותי להבנה עמוקה עד כמה באמת חשוב שיהיה לנו בית משלנו בעולם, בית עצמאי וחזק.

יוראי להב-הרצנו: אני ציוני נלהב.

יוראי להב-הרצנו: אני אוהב את המדינה שלי, ויותר מכך – אני אוהב את עם ישראל.

יוראי להב-הרצנו: מתוך תחושת שליחות עמוקה התנדבתי לצה"ל ושירתי במערכת הביטחון, בתוך גבולות ישראל ומחוצה לה.

יוראי להב-הרצנו: מתוך אותה תחושת שליחות נשבעתי לשרת את עם ישראל כאן, מתוך כנסת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: בשש השנים האחרונות הייתה לי הזכות הגדולה להוביל את מטה הצעירים של יש עתיד ולהנהיג מאות רבות של צעירים וצעירות מוכשרים, אידיאליסטים, חדורי מטרה ומשימה.

יוראי להב-הרצנו: הייתה לי הזכות לחרוש את הארץ היפה שלנו מהצפון ועד הדרום, ופגשתי הכול: פגשתי לבבות, פגשתי מצוקות ופגשתי נתינה, אבל בעיקר פגשתי כמיהה למצוינות ורצון עז לקחת אחריות.

יוראי להב-הרצנו: אבל יש משבר גדול בין הדור שלי לבין הנהגת המדינה.

יוראי להב-הרצנו: היום, הצעירים בישראל מסתכלים אל ירושלים, אל הבית הזה, אל ממשלת ישראל – שאף אחד מנציגיה לא יושב כאן – ותופסים את ראשם באכזבה ובתסכול.

יוראי להב-הרצנו: התסכול העמוק הזה נובע מתחושה מעיקה שקשה לנער אותה או להתנער ממנה שהממשלה שמושלת בישראל כבר למעלה מעשור בחרה להסיר אחריות – להסיר אחריות ולהרים ידיים מהצעירים בישראל ומהעתיד שלנו כאן.

יוראי להב-הרצנו: מתי החליטו לוותר על שוויון הזדמנויות מלא לכל הילדים?

יוראי להב-הרצנו: למה אין אותם כלים, אותן הזדמנויות ואותם סיכויים להצליח לכל הילדים?

יוראי להב-הרצנו: למה זה משנה אם נולדת בגוש עציון, בבית שמש או בגבעתיים?

יוראי להב-הרצנו: איך קרה שאם אתה גר באילת או בקריית שמונה ההורים שלך יחיו בממוצע שנתיים פחות, או שעדיף שלא להיפצע בחלק מהערים בישראל אחרי השעה 16:00, כי אין בקרבתם שירותי רפואה מלאים וזמינים?

יוראי להב-הרצנו: איך זה שאנחנו חיים עם העובדה שאנחנו ב-2019 והומואים לא יכולים להפוך להיות הורים פה רק כי נטייתם המינית שונה?

יוראי להב-הרצנו: איך זה בסדר שצפריר בן זוגי ואני צריכים לחסוך כמעט חצי מיליון שקל כדי להביא ילדים לעולם?

יוראי להב-הרצנו: איך אנחנו חיים בשלום עם העובדה שחלק מהצעירים פשוט לא משרתים את המדינה בשירות צבאי, לאומי או אזרחי רק כי יש להם מפלגה שסידרה להם קומבינה?

יוראי להב-הרצנו: למה זוג צעיר שעובד קשה בקושי מסיים את החודש?

יוראי להב-הרצנו: על דירה אין אפילו מה לדבר.

יוראי להב-הרצנו: כל הנושאים שהעליתי כאן עכשיו – הם ורבים נוספים – צריכים להרכיב את סדר-יומה של הממשלה מיומה הראשון.

יוראי להב-הרצנו: לצערי, זהו לא המצב.

יוראי להב-הרצנו: ציונות בשנת 2019 צריכה, בעיניי, לאפשר שיח פתוח – שחסר כאן; היא צריכה לאפשר שוויון הזדמנויות – שחסר כאן; שוויון בחינוך – שחסר כאן; שוויון בבריאות – שגם הוא חסר כאן; שוויון בזכויות וגם בחובות – שחסר כאן.

יוראי להב-הרצנו: כל דבר מתחת לכך פוגע בחופש של כל אחת וכל אחד מאיתנו לחלום ולרדוף אחרי החלומות שלנו.

יוראי להב-הרצנו: דברים דומים על הציונות נשא מעל דוכן זה לפני 14 שנה חבר הכנסת יוסף טומי לפיד, אשר הייתה לי הזכות הגדולה לעבוד במחיצתו כיושב-ראש נוער שינוי, ואשר השפיע מאוד על תפיסת עולמי הפוליטית.

יוראי להב-הרצנו: לפיד הביא ממשנתו של זאב ז'בוטינסקי, פה מעל דוכן זה, וכך אמר:

יוראי להב-הרצנו: גדולתו של ז'בוטינסקי הייתה בזה שהוא הבין שהדרך היחידה שבה מדינת ישראל העתידה יכולה להחזיק מעמד במזרח התיכון היא אם היא תייצג במזרח התיכון את הערכים המוסריים, המדיניים והפוליטיים של המערב הדמוקרטי והחופשי.

יוראי להב-הרצנו: אני נבחרתי לכנסת ישראל כדי להילחם על הערכים שעליהם גדלתי והתחנכתי – ערכים שאני יודע שהם הבסיס המוסרי הרעיוני והמארגן של מדינת ישראל; ערכים שנמצאים היום תחת התקפה חזיתית מתוך הממשלה ועל ידי הממשלה.

יוראי להב-הרצנו: ערכים של סובלנות, של הכלה, של כבוד הדדי, נמצאים היום בסכנה.

יוראי להב-הרצנו: חלק מחברי הבית הזה מתייחסים אליהם כאל ערכים ליברליים חולפים שהשתלטו על החברה בישראל.

יוראי להב-הרצנו: אני אומר לאותם חברי כנסת: תעצרו.

יוראי להב-הרצנו: אתם שומטים את הבסיס המוסרי לקיומנו כאן.

יוראי להב-הרצנו: הערכים האלה שואבים את כוחם ונובעים מערכי היהדות לא פחות מאשר היסודות הדמוקרטיים.

יוראי להב-הרצנו: היטיב לבטא וליישם את רוח הדברים האלה הרב קוק, אשר ראה את הפילוג והקיטוב הקיימים ביישוב היהודי בארץ ישראל, ומחשבותיו הוקדשו לחיפוש הדרך לאחד את שורות האומה, ובעיקר – כיצד לחבר בין שני הקטבים, החילוני והדתי.

יוראי להב-הרצנו: וכך אמר הרב קוק: "שמעו אליי עמי.

יוראי להב-הרצנו: מתוך נשמתי אני מדבר עימכם – – – מתוך אותה הרגשה שאני חש אותה עמוק יותר מכל רגשות החיים שלי, שאתם רק אתם – – – הינכם תוכן חיי".

יוראי להב-הרצנו: הרב קוק ביקש להכניס כמה שיותר יהודים לתוך הגדר כדי לקיים כאן

יוראי להב-הרצנו: את המפעל הציוני בארץ ישראל ברוח "ואהבת לרעך כמוך".

יוראי להב-הרצנו: מנהיגים כמו הרב קוק חסרים במחוזותינו היום.

יוראי להב-הרצנו: הם ביקשו לשים את הדגש על המאחד והמשותף בין חלקי החברה, ולא על מה שמפריד בינינו, שהרי אנחנו יודעים היטב שרב המשותף על המפריד.

יוראי להב-הרצנו: בחברה הישראלית שבה אנחנו חיים מתנהל שיח פלגני, מלא בשנאה והפחדה, בשיסוי של חלק מהעם בחלק אחר שלו, מתוך רצון ציני לנצל את הפירוד לצרכים הפוליטיים.

יוראי להב-הרצנו: אני פה גם כדי להוביל שיח אחר, שמבוסס על כבוד הדדי, על הקשבה ועל הכלה של דעות שונות מהדעות שלי, ומתוך הכרה שהשונות והרבגוניות של החברה בישראל הן יתרון ומקור גדול לחוסן ועוצמה וגאווה.

יוראי להב-הרצנו: ישראל שלי פתוחה לכל היהודים, לא משנה אם הם רפורמים, אורתודוקסים, קונסרבטיבים או חילונים.

יוראי להב-הרצנו: כל יהודי צריך להרגיש פה בבית באופן מלא.

יוראי להב-הרצנו: היהדות אינה צריכה להשפיל את מי שאינו יהודי כדי לבסס את מקומה.

יוראי להב-הרצנו: ישראל צריכה – מוכרחה – לקיים שוויון זכויות חברתי ואזרחי מלא לכל אזרחיה, גם אם אינם יהודים.

יוראי להב-הרצנו: כצעיר חברי הכנסת אני רוצה לנצל את הבמה המרגשת מאוד הזאת כדי לקרוא לכל צעיר ולכל צעירה שישראל חשובה לו: זה הזמן שלנו.

יוראי להב-הרצנו: זה הזמן שלנו לקחת את המקום שלנו סביב שולחן מקבלי ההחלטות, להעלות לסדר-היום את הנושאים שחשובים לנו, שמרכיבים את החיים שלנו, שבאמצעות קידומם נוכל להשפיע על פניה של החברה בישראל ולעצב את העתיד שאנחנו רוצים לראות.

יוראי להב-הרצנו: ולכל הצעירים שבשנים האחרונות היו שותפים לגיבוש תוכנית הצעירים של יש עתיד וכחול לבן, ולכלל הצעירים במדינת ישראל, אני מבקש לומר: אני רואה אתכם.

יוראי להב-הרצנו: אני מתכוון להיות הקול לצרכים שלנו, למצוקות שלנו, לאתגרים ולהזדמנויות שלנו; הקול שיקדם את החופש של כל אחת וכל אחד מאיתנו לכתוב את סיפור החיים שלו ולעצב את חייו בדיוק כפי שהוא חפץ.

יוראי להב-הרצנו: ישראל שלי שמה את הצעירים בראש סדר העדיפויות הלאומי, ומצדיעה לכל מי שבוחר לתרום למדינה, ובראשם מתנדבי שנת השירות, המכינות הקדם-צבאיות והחיילים הבודדים.

יוראי להב-הרצנו: היא מדינה שדואגת לפגוש את הצעירים שלה בצמתים החשובים בחיים שלהם כדי לספק מידע, ייעוץ וכלים שיאפשרו להם למצות את הפוטנציאל ולהגשים את החלומות שלהם.

יוראי להב-הרצנו: ישראל שלי מיישמת תיקון עולם ונמדדת באופן שבו היא עוזרת לחסרי הישע ולאנשים עם צרכים מיוחדים.

יוראי להב-הרצנו: היא מאפשרת לניצולי השואה לנהל חיים של רווחה וכבוד.

יוראי להב-הרצנו: תוכניות העבודה שלה מסמנות מה אנחנו רוצים לראות פה ולאן נרצה להגיע עוד חמש שנים, ואדרבה, עוד עשר ו-15 שנה.

יוראי להב-הרצנו: היא מגלמת מעוף מחשבתי, יצירתיות ותעוזה היא נאבקת בקיצוניות ובקיצונים, ובוודאי שאינה מזמינה אותם להיכנס לממשלה.

יוראי להב-הרצנו: והכי חשוב – בישראל, במקום להפיץ פחד ושנאה ולעסוק אקטיבית בשיסוי חלקי העם זה בזה, הממשלה מפיצה אור, והחלטותיה ומעשיה מחברים את עם ישראל; היא בוחרת להתמקד במכנה המשותף ולא במה שמפריד בינינו.

יוראי להב-הרצנו: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת יוראי להב הרצנו על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: ניתן כמה דקות לברכות ונשמע את ברכתו של חבר הכנסת יאיר לפיד.

מאיר כהן: חבר הכנסת לפיד, כבודו.

מאיר כהן: חבר הכנסת לפיד, אדוני מברך אותו?

מאיר כהן: חבר הכנסת טרופר.

מאיר כהן: חילי.

מאיר כהן: אתה מנומס, אני רואה.

מאיר כהן: טוב, חברים, אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאי-אפשר להמשיך בסדר-היום.

איתן גינזבורג: אין פה נציג תורן של הממשלה.

מאיר כהן: השר נמצא פה.

מאיר כהן: השר אופיר אקוניס נמצא פה.

איתן גינזבורג: איפה הוא?

מאיר כהן: חבר הכנסת גינזבורג, אתה צודק, טענתך צודקת.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: השר אופיר אקוניס, בוא, אדוני.

מאיר כהן: בוא, בוא.

אופיר אקוניס: לאן?

מאיר כהן: לשולחן הממשלה.

מאיר כהן: תכבד את הנואמים הראשונים.

אופיר אקוניס: אני מברך את חבר הכנסת שנאם.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: חבר הכנסת לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: ניתן לשר לברך ולהתיישב.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבי ניסנקורן, בבקשה, מירב, בבקשה, למקומכם.

מאיר כהן: בבקשה.

יאיר לפיד: יש פרט מידע אחד על יוראי שבעיניי מכיל בתוכו את כל האיש: הוא שוחרר מצה"ל – ואז הוא שירת שש שנים.

יאיר לפיד: בגלל איזה עניין בריאותי לא רצו לגייס אותו, אז הוא התנדב לצבא, ובסוף הוא שירת כפול זמן ממה שמשרתים רוב האנשים, ויצא בדרגת סרן מהצבא.

יאיר לפיד: זה האיש.

יאיר לפיד: תנו לו משימה – הוא יכפיל אותה.

יאיר לפיד: אני ירשתי את יוראי; אבא שלי הוריש לי אותו – הוא דיבר על זה פה.

יאיר לפיד: הוא היה בתנועת הנוער של שינוי כשהוא היה ילד.

יאיר לפיד: אני זוכר שפעם שאלתי את אבא שלי למה מפלגה פוליטית בעצם צריכה תנועת נוער, והוא אמר:

יאיר לפיד: כי הם הסיבה שבשבילה אנחנו קיימים.

יאיר לפיד: כשיש עתיד הוקמה, יוראי התייצב לדגל עוד לפני שהיה דגל.

יאיר לפיד: הוא מדור המייסדים שלנו.

יאיר לפיד: הוא התחיל לייסד מהיסודות: הוא הקים את מטה הצעירים שלנו והוא עמד בראשו בשש השנים האחרונות.

יאיר לפיד: הוא ייסד והנהיג את סיירות הצעירים ואת תנועת הנוער ואת התאים במכללות ובאוניברסיטאות.

יאיר לפיד: אני אומר "הנהיג", לא "ניהל", מפני שזה הביטוי הנכון.

יאיר לפיד: בלי להרים קול, עם אפס גינונים ותרגילי מנהיגות, הוא הפך למנהיג.

יאיר לפיד: הם האמינו בו, הם האמינו לו, והם קמו בשבילו ב-05:30 והלכו לעמוד בצומת עם סטיקרים, כי הם רצו להיות כמוהו.

יאיר לפיד: יוראי הוא בן 30, וככל הידוע לי הוא חבר הכנסת היחיד שעדיין גר אצל ההורים שלו.

יאיר לפיד: נכון?

יאיר לפיד: נכון, אקוניס?

יאיר לפיד: עזבת כבר?

אופיר אקוניס: מה הוא אמר?

מאיר כהן: מחמאה, מחמאה, אקוניס.

מאיר כהן: אתה נשאר צעיר.

אופיר אקוניס: חן חן.

יאיר לפיד: הוא חי בזוגיות עם צפריר, בן זוגו, והוא שייך לדור שדפקו אותו, הדור שאמרו לו מהבוקר עד הערב: אתה מדהים ואתה נהדר ואתה מיוחד, בלי שהיה לזה שום כיסוי.

יאיר לפיד: ומה שתמיד הרשים אותי אצל יוראי זה שהוא הבין שזה לא נכון: אתה לא מדהים עד שלא תיצור משהו מדהים; אתה לא נהדר עד שתהפוך את חייו של מישהו אחר לנהדרים.

יאיר לפיד: ואם אתה רוצה להיות מיוחד, תעשה משהו מיוחד: תשרת שש שנים בצבא רק כי שחררו אותך; אל תצטרף לתנועת נוער – תקים אותה; תהיה חבר כנסת בגיל 30.

יאיר לפיד: תקדיש לזה את חייך ותעבוד בזה.

יאיר לפיד: ויוראי יעבוד בזה.

יאיר לפיד: הוא יהיה חבר כנסת נפלא, כי אכפת לו וכי בוער בו, כי הוא אחד האנשים הכי חרוצים שפגשתי בחיי: יש לו תואר ראשון במשפטים ובהיסטוריה של המזרח התיכון ושל אפריקה ותואר שני במשפט ציבורי; הוא הוביל את הפעילות שלנו עם ניצולי שואה ועם קשישים ובסדנאות מנהיגות לצעירים.

יאיר לפיד: הוא אחד ממובילי התא הגאה שלנו.

יאיר לפיד: והעובדה שהוא צעיר חברי הכנסת זה לא נתון – זו מחמאה, כי זו מחויבות להיות זה שהצעירים מסתכלים עליו כדי לראות מה נכון ומה לא נכון.

יאיר לפיד: והילד שהתחיל בשינוי, היום הוא בעצמו השינוי.

יאיר לפיד: אז יוראי, אתה אולי בתא הגאה – אני בתא של אלה שגאים בך, ואני מברך אותך ואוהב אותך, וברוך הבא לכנסת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו מזמינים לנאום בכורה את חבר הכנסת יבגני סובה.

מאיר כהן: בכבוד, אדוני.

מאיר כהן: יועז הנדל היום בן 44.

מאיר כהן: האומנם?

מאיר כהן: מזל טוב.

יועז הנדל: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי, כנסת נכבדה, בשנים שעבדתי כאיש תקשורת התרגלתי לפנות למאות אלפי אנשים בעולם – זה המקצוע שלי – אבל לנאום כאן באולם הזה בכנסת ישראל עוד לא התרגלתי, כך שאני מתרגש.

יבגני סובה: לפני 22 שנה, כאשר ירדתי מהמטוס בשדה התעופה בן גוריון כנער בן 17 – עליתי לבד לישראל – לא חלמתי שיבוא היום ואעמוד כאן, בכנסת ישראל.

יבגני סובה: עכשיו אני יודע היטב, רבותיי, שישראל היא ארץ האפשרויות הבלתי-מוגבלות; מדינה שבה עולה חדש יכול להגיע רחוק, אם זה להיות שר הביטחון, שר החוץ, שר הקליטה, וגם יושב-ראש הכנסת, אדוני היושב-ראש – עד לפני רגע הוא היה פה; לצערי, הוא התנצל, חייב ללכת.

יבגני סובה: בהחלט מדובר על הישגים גדולים.

יבגני סובה: וזה לא הכול.

יבגני סובה: בהיסטוריה שלנו היו גם ראשי ממשלה שהיו עולים, ודרך אגב, הם דיברו בשפת האם שלי, ולפי השם אפשר להבין מה היא שפת האם שלי.

יבגני סובה: חשוב לי להגיד שמדינת ישראל נבנתה על ידי העולים בקיבוץ גלויות, חלום שהתגשם אחרי אלפיים שנה.

יבגני סובה: המדינה שלנו נשענת על כוח העלייה – עלייה מכל קצוות תבל.

יבגני סובה: העלייה תמשיך להיות מנוע הצמיחה שלנו גם בשנים הבאות, ואני רוצה להגיד לכם שאני גאה מאוד לייצג את העולים כאן, בכנסת ישראל.

יבגני סובה: הם, העולים, שלחו אותי לפה, ואני תמיד אזכור את זה.

יבגני סובה: לצערי, היום, בשנת 2019, לא כולם מבינים זאת.

יבגני סובה: בתקופת הבחירות נתקלתי בלא במעט מקרים שאין להם הגדרה אחרת מאשר המילה "גזענות".

יבגני סובה: עיתונאים, פרשנים, הוגי דעות, ניסו לשכנע אותנו, הציבור, שהצבעה עבור מפלגת ישראל ביתנו הופכת אותך לאדם סוג ב' – כן, חברים, אני לא מתבייש להגיד את המילה הזאת; אני מתבייש בביטוי "סוג ב'".

יבגני סובה: על פי תפיסתם, זה סוג של אזרח שלא הצליח להיקלט במדינה, לא יודע את חוקי הדמוקרטיה.

יבגני סובה: כביכול, בגלל שהוא בא מהמשטר הקומוניסטי, אז הוא לא מבין מה זה דמוקרטיה, ובמילים אחרות, מי שלא עבר את מבחן הישראליות.

יבגני סובה: שימו לב, רבותיי: מבחן הישראליות.

יבגני סובה: גם אני הופתעתי ונדהמתי לשמוע דבר כזה – מבחן הישראליות.

יבגני סובה: אבל אם יש מבחן, אז יש מישהו שבוחן אותך, לא?

יבגני סובה: ומי אמור לבחון אותך על הישראליות הזאת, עד כמה אנחנו ישראלים אמיתיים?

יבגני סובה: או למשל, מהם הכלים שאיתם מתבצע המבחן הזה?

יבגני סובה: רבותיי, לאף אחד אין זכות לעשות לנו שום מבחן, בטח ובטח מבחן שבודק את רמת השייכות שלנו לארץ ישראל, היקרה לנו מכול.

יבגני סובה: כל גל עלייה תרם את חלקו בבניית הארץ, בצמיחתה ובשגשוגה של כלכלת ישראל.

יבגני סובה: העולים תרמו את חלקם גם בעיצוב החברה הישראלית.

יבגני סובה: עשרות אלפי רופאים, מדענים, מהנדסים, מורים ועוד ועוד בעלי מקצוע עלו מברית המועצות לשעבר בשלושת העשורים האחרונים.

יבגני סובה: ישראל עשתה קפיצה אדירה בכל התחומים, אם זה בתחום התשתיות, ברפואה, בחינוך, במדע ואפילו בחלל, וכמובן גם בתחום הביטחון.

יבגני סובה: הוכחנו את זכותנו למדינת ישראל דרך השירות הצבאי, ולצערי, חלק אף שילמו עבור המדינה בחייהם; לצערנו, יש לא מעט משפחות של עולים שהצטרפו למעגל השכול.

יבגני סובה: אני מאוד נרגש שהיום ביציע הכבוד נמצא בחור שיקר לליבי, ולדימיר לוברסקי, אביו של רונן לוברסקי, זיכרונו לברכה, לוחם דובדבן שנפל בפעילות מבצעית לפני שנה.

יבגני סובה: במהלך השנה אני ליוויתי את המשפחה, ואמשיך לעשות זאת גם כחבר כנסת.

יבגני סובה: תודה רבה שבאת.

יבגני סובה: ישנו עוד אדם שיקר לליבי ומסיבות אישיות פשוט ברגע האחרון לא יכול להגיע, וזה אילן שגיא, אביו של ארז שגיא, זיכרונו לברכה, לוחם מחטיבת גבעתי שנפל בצוק איתן ביולי 2014, וגם את המשפחה הזאת ליוויתי.

יבגני סובה: אילן – צבר בן למשפחת עולים שאיבד את בנו; ולדימיר – עולה חדש שאיבד את בנו הצבר.

יבגני סובה: הילדים שלהם נפלו במלחמות על אדמתנו.

יבגני סובה: אף אחד לא יפריד ביניהם, אף אחד לא יפריד בינינו, כי זה הגורל שלנו – לחיות ביחד.

יבגני סובה: אני רוצה להודות לכם על זה שבחרתם בחיים למרות השכול.

יבגני סובה: תודה רבה לכם.

יבגני סובה: במהלך עבודתי נתקלתי בלא מעט אנשים מכוחות הביטחון, מלח הארץ, אנשים עם אמונה ודבקות במטרה, רצון להגן על הארץ, על העם, שרואים את טובת הכלל לפני טובתם האישית.

יבגני סובה: אני רואה לנכון לקדם חוק שעלה בכנסת הקודמת אך לא חוקק.

יבגני סובה: החוק הזה יגן על אנשי הצבא וכוחות הביטחון.

יבגני סובה: זהו חוק שנקרא לו "חוק החסינות שאנחנו צריכים לעסוק בו".

יבגני סובה: זה לא נושא של הקואליציה וגם לא נושא של האופוזיציה, זה חוק החסינות שאנחנו צריכים לעסוק בו.

יבגני סובה: הביטחון הוא ללא ספק מרכיב חשוב מאוד, אך לא היחיד, בתהליך בניית החברה המצליחה: כלכלה חזקה עם תעסוקה לצעירים, חינוך טוב לילדינו, רפואה ודאגה סוציאלית לדור הזהב, שזה למעשה דור ההורים שלנו.

יבגני סובה: כל עולה חדש יודע מה זה קשיי קליטה, ויש פה לא מעט עולים חדשים גם בכנסת הזאת; כאשר אתה לא מבין את השפה, לא מרגיש תמיד שייך למקום שאליו באת, נתקל בביורוקרטיה בלתי נגמרת, ולמעשה אתה נמצא בהישרדות יום-יומית, אבל אתה אומר לעצמך: זה זמני, זה יעבור, אני אעבוד קשה, אתגבר על כל הקשיים, ואעשה הכול למען הילדים, כי ילדים, מה לעשות, זה הכי חשוב, מה שיש לנו.

יבגני סובה: זה גם הסיפור של דור ההורים שלנו.

יבגני סובה: לא מעט מהם היו בארץ המוצא בתפקידים מאוד מכובדים ובכירים, ובכל זאת הם קמו, עזבו הכול ועלו לארץ ישראל.

יבגני סובה: הם הגיעו לכאן ללא כל ביטחון כלכלי, עבדו בעבודות לא קלות, ולא ידעו איך לדאוג ליום שבו אתה יוצא לגמלאות.

יבגני סובה: עד לא מזמן, רוב העולים שהיו מגיעים לגיל הפנסיה היו מגלים שיש אפליה – כן, רבותיי, אפליה – בכל מה שקשור לתוספת ותק.

יבגני סובה: אנשים עבדו שנים בישראל, אך את עשר השנים הראשונות אף אחד לא חישב להם לצורך תוספת ותק.

יבגני סובה: למה?

יבגני סובה: ככה – זאת התשובה שהיו מקבלים כשהיו מגיעים לביטוח הלאומי.

יבגני סובה: רק בחודש מאי 2016 זה השתנה, מפני שהייתה דרישה חד-משמעית של מפלגת ישראל ביתנו לפני הכניסה לקואליציה לשנות את הדבר הבלתי-צודק והבלתי-מוסרי הזה.

יבגני סובה: ואני רוצה להבטיח כאן שאנחנו לא נעצור.

יבגני סובה: אנחנו נמשיך לדרוש את הצדק והשוויון לכל הגמלאים.

יבגני סובה: וכשאני אומר להמשיך לדרוש, אני לא רק מתכוון לדרישה הקואליציונית שלנו להכנסה פנסיונית ששווה 70% משכר המינימום, אני מתכוון גם לעזרה של הדור שלנו לדור שלהם.

יבגני סובה: הרי זה פשוט: אם המדינה תיתן לדור שלי לעזור לדור ההורים, כך נוכל גם להבטיח שדור הילדים שלנו לא יחפש בית חדש לא בברלין, לא בקנדה, לא בארצות הברית ולא בשום מקום אחר בעולם.

יבגני סובה: זה למעשה המאבק על עתידנו.

יבגני סובה: עתידנו מתחיל גם בחינוך, ואני רואה לנגד עיניי את תחום החינוך.

יבגני סובה: גם כאבא לשתי בנות, חינוך זה הדבר הכי חשוב בחיים שלנו, כמובן אחרי ביטחון וכלכלה.

יבגני סובה: אני רואה בקידום השיפור במערכת החינוך מאבק חשוב מאוד.

יבגני סובה: זה קודם כול ערכים, אהבת הארץ, וגם כבוד למעמד המורה.

יבגני סובה: 200,000 מורים בישראל עושים מדי יום את עבודתם הקשה, מחנכים את הדורות הבאים.

יבגני סובה: לא תמיד זה בתנאים הכי טובים.

יבגני סובה: הם מתמודדים לא פעם עם אלימות מילולית, ולצערי, גם עם אלימות פיזית.

יבגני סובה: אנחנו שומעים שמנסים לעזור להם, להעביר כל מיני חוקים שיסדירו את מעמד המורה, אבל זה לא קורה; מנסים, אבל לצערי לא מצליחים להעביר.

יבגני סובה: אני לא מצליח להבין למה זה לא קורה.

יבגני סובה: מדוע טובת המורים לא חשובה לנו?

יבגני סובה: תחשבו כמה שניות על זה – טובת המורה, מעמד המורה.

יבגני סובה: אולי גם נצליח לעשות ביחד משהו לטובת המורים.

יבגני סובה: דרך אגב, זה קורה גם בתחומים אחרים: בתחום הרפואה, בתחום המדע.

יבגני סובה: צריך פשוט לקחת פסק זמן, כמה שניות לחשוב על מעמד המורה, הרופא, המדען, ואולי גם נוכל לשנות דברים.

יבגני סובה: אלה גם התחומים שאני מאוד רוצה להתמקד בהם כחבר כנסת בכנסת הנוכחית.

יבגני סובה: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני מאמין שלפוליטיקה באים עם תחושה של שליחות ציבורית.

יבגני סובה: אם אין לך את זה אז עדיף לא להיכנס לפוליטיקה.

יבגני סובה: בשביל מה אתה נכנס לפה?

יבגני סובה: אני מרגיש את זה, ואני מאמין בכל ליבי שאשמור על התחושה הזאת לאורך כל הדרך.

יבגני סובה: בהזדמנות זו אני רוצה להודות גם למשפחתי, שתומכת בי בכל החלטה.

יבגני סובה: אני מאוד מודה לאשתי האהובה מרינה, לבנות שלי איילת וגאיה, שביום ההשבעה בכנסת הן לראשונה היו פה ומאוד התרגשו מהמעמד – אתם יודעים, אנחנו צוחקים לפעמים על הילדים שלנו ואומרים: זה הדור שרק מחפש סלפי עם ראש הממשלה, עם הנשיא – באמת התלהבו, ראו אנשים שרק בטלוויזיה ראו.

יבגני סובה: אבל מה לעשות, זה הדור שלנו.

יבגני סובה: אלה מושגים אחרים לגמרי.

יבגני סובה: כמובן, אני רוצה להודות גם לאימא שלי, שמאוד מאוד התרגשה ביום ההשבעה.

יבגני סובה: היום היא נמצאת בבית ורואה אותי בטלוויזיה דרך ערוץ 99, ערוץ הכנסת.

יבגני סובה: בהחלט, אני מאוד מודה לה על החינוך שנתנה לי, וגם על כל מה שעשתה עבורי, וגם עבור אחותי.

יבגני סובה: אני גם רוצה להודות, כמו שאמרתי, לאחותי, וגם לסבתי היקרה, וגם לחמותי – משפחה נוספת, המשפחה שלי, למעשה.

יבגני סובה: אני רוצה להודות לכל המשפחה המורחבת שלי על זה שהם תמכו בהחלטה שלי, וכמובן גם לכל החברים והאנשים שתומכים וממשיכים לתמוך בי.

יבגני סובה: לסיום אני רוצה להגיד שלעולם לא אשכח מאיפה באתי, ואני תמיד אזכור, ואשתדל לעזור לאלה ששלחו אותי לכנסת.

יבגני סובה: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמנו-שטה תברך את חבר הכנסת יבגני סובה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, בואי.

מאיר כהן: חברת הכנסת שטה, נמתין עוד חצי דקה.

פנינה תמנו: תודה, אדוני היושב-ראש.

פנינה תמנו: חברי כנסת נכבדים, חבר הכנסת יבגני, זכות גדולה נפלה בחלקי לברך אותך.

פנינה תמנו: אני חייבת להודות, עוד בימים שהיית מגיע לישיבות סיעה כעיתונאי נמרץ עם העמידה הזקופה ושואל את השאלות, דמותך מאוד סקרנה אותי.

פנינה תמנו: אנחנו, הפלא ופלא, אני ואתה – שנינו מאותו הכפר.

פנינה תמנו: שנינו גרים בפתח תקווה, ושנינו גם גרנו באותה השכונה, שכונת יוספטל.

פנינה תמנו: אני רואה אותך וללא ספק מרגישה חיבור מיידי: רואה את יבגני, שנולד ב-1980 באוקראינה, ואני כמה חודשים אחריו נולדתי אי-שם באתיופיה, והסיפור היהודי, הסיפור שלי ושלך, הוא סיפור שנקשר.

פנינה תמנו: אמרת שנגזר עלינו לחיות ביחד, שזה הגורל שלנו; זאת הזכות הגדולה שלנו להיות כאן בארץ ישראל ביחד, וזכות עוד יותר גדולה – להיות כאן בכנסת ישראל ולראות ש-36 חברי כנסת צעירים מתחת לגיל 40 נכנסו, ואחד מהם זה אתה.

פנינה תמנו: יש רגעים שהגורל האישי נקשר בגורל הלאומי.

פנינה תמנו: מבחינתי, הנקודה הראשונה היא שכשנולדנו – נולדנו יהודים.

פנינה תמנו: הנקודה השנייה, ואת זה רק עולה חדש יכול להבין, היא רגע העלייה לארץ; אתה עשית את זה בגיל 17.

פנינה תמנו: ונקודה נוספת שאני הרגשתי בה שגורלי שוב נקשר בגורל האומה, בגורל הלאומי – ואני מקווה שגם אתה חש את זה; בדבריך זה היה ניכר – היא היום הזה שאתה עומד מול המליאה וניצב בפרונט, ועל אותה שליחות שאתה מדבר עליה, שמי שלא מרגיש אותה מבפנים לא יכול להבין.

פנינה תמנו: דיברת גם מדם ליבך על כך שהשליחות הזאת תיקח אותך בדרכים; לזכור שצריך לסייע לאלה שמתוכם אנחנו צמחנו.

פנינה תמנו: דיברת על המבחן הישראלי, אותו מבחן שגם אני מכירה.

פנינה תמנו: כמה פעמים שמעת: אתם תשתלבו.

פנינה תמנו: אנחנו לא בהכרח אלה שצריכים להשתלב בתלם ולחפש את הקווים שסרטטו לנו, או לחפש את המקום סביב מדורת השבט.

פנינה תמנו: אני חושבת שאתה הצלחת בדרכך הייחודית – דור וחצי אנחנו?

פנינה תמנו: בדרכך הייחודית הצלחת לפרוץ את תקרות הזכוכית, לעמוד עמידה איתנה, להפוך להיות מודל לחיקוי, כאיש תקשורת, כמי שמנגיש לשני הציבורים את הסיפור שלנו.

פנינה תמנו: כי מהו ישראלי?

פנינה תמנו: אתה בעיניי ישראלי.

פנינה תמנו: אתה וע'דיר ויוראי וגדי ואני, אנחנו הישראליות של 2019, ויסלחו לי המבוגרים של הבית הזה.

פנינה תמנו: זה מרגש לראות שבדור ההנהגה העתידי אנחנו רואים את כל הפסיפס הישראלי, כי יש לנו זכות לחיות כאן, כמו שאמרת.

פנינה תמנו: תהיה לנו הזכות, לי ולך יחד, להיאבק נגד גזענות, נגד אפליה, נגד אלה שאנחנו לא רואים אותם.

פנינה תמנו: אני זוכרת שהייתה לנו שיחה על העולים המבוגרים – שנכון, חייבים לפתור את בעיית הפנסיה, ואתם נאבקים, בסיעה שלכם, מדם ליבכם.

פנינה תמנו: יש דברים שנראים לאדם הממוצע כל כך ברורים מאליהם, בזמן שאנחנו יודעים מהם הקשיים: כשמגיע עולה חדש לבנק וכבר אין פקיד שיקבל אותו; כשאתה מגיע לקופת חולים או לביטוח לאומי, והשפה, אוי לשפה, סוג של חירשות ואילמות.

פנינה תמנו: את הדברים האלה אנחנו צריכים לפתור יחד בבית הזה, ואין לי ספק, יבגני, שאתה תהיה בין חברי הכנסת שיובילו בלראות את האוכלוסיות המוחלשות מהגיל הרך ועד גיל זקנה.

פנינה תמנו: אז אני מברכת אותך שאותה תחושת שליחות שהבאת כאן מול משפחתך, מול עם ישראל, שאותה תחושת שליחות תלווה אותך בכל השנים שתשרת כאן.

פנינה תמנו: אני מאחלת לך הרבה מאוד שנים, כי ללא ספק שליחות נאמנה קודם כול – ולא צריך להתבייש – היא באה מכאן, מהלב, מתוך הבנה שהגורל האישי שלי, שלך, קשור בגורל הלאומי.

פנינה תמנו: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לך, גברתי חברת הכנסת תמנו-שטה.

מאיר כהן: בהזדמנות אנחנו נביע בפנייך את מחאתם של בני ה-60.

בנימין (בני) גנץ: מה זה היה המבט הזה?

בנימין (בני) גנץ: מה זה היה המבט הזה?

מאיר כהן: בכבוד גדול, חבר הכנסת אופיר כץ.

מאיר כהן: בהצלחה, אדוני.

מאיר כהן: נאום הבכורה שלך, בבקשה.

מאיר כהן: יברך אותו השר גלעד ארדן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לכל אלה שבאים.

מאיר כהן: חשוב מאוד להגיע לנאומי הבכורה.

מאיר כהן: אדוני.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני קצת פחות מ-80 שנה, בתוך אסם קטן בבוקרשט, שם סבי יד על פיה של סבתי, שהשתעלה וסבלה מכאבי תופת, כדי לנסות להחריש את שיעולה, כדי שסייעני הנאצים אשר חיפשו יהודים לא ישמעו אותה.

אופיר כץ: האסם היה שייך למשפחה רומנית נוצרית שהחביאה את היהודים.

אופיר כץ: כך ניצלו חייהם של סבא סימון וסבתא כרמלה, הוריו של אבי, יעקב.

אופיר כץ: ברבות הימים הם עלו לישראל והתגוררו בחדרה, ושם עבד סבא בפרדס התפוזים, ועל כך הייתה גאוותו וגאוות כל המשפחה.

אופיר כץ: באותם הימים, פחות או יותר, בעיראק הרחוקה מרומניה, סבא ג'מיל ממוסול וסבתא צ'חלה מבגדד, שתיבדל לחיים ארוכים, חלמו על ארץ ישראל.

אופיר כץ: וכאשר קמה מדינת ישראל, הם הביטו ימינה ושמאלה מחשש לשפטים שיעשו בהם הערבים – פרעות פרהוד, לימדה אותי סבתא.

אופיר כץ: העבירו אותם מבית לבית כדי שהפורעים לא יגיעו אליהם, ולאחר שמדינת ישראל קמה הם עלו אל הארץ שעליה חלמו כל חייהם.

אופיר כץ: הם הכירו בצריפי המעברה בעפולה, ושם הביאו לעולם את אימי אילנה, והיא גדלה ביחד עם שבעה אחים ואחיות בדירת חדר, כאשר סבא וסבתא עובדים בשדות הכותנה של עמק יזרעאל.

אופיר כץ: סבא וסבתא מעיראק ומבוקרשט לא הכירו אלה את אלה עד שילדיהם נפגשו בארץ ישראל.

אופיר כץ: הם לא נראו אותו הדבר, הם לא דיברו את אותה השפה, אבל היה להם סיפור אחד עתיק משותף שנקרא העם היהודי, והיה להם גם סיפור אחד עתידי – הסיפור הישראלי.

אופיר כץ: אני ומשפחתי הם תוצר של הסיפור הישראלי הזה.

אופיר כץ: כמוהם וכמוני יש עוד רבים בישראל.

אופיר כץ: ההורים שלי, אותם ילדים של יוצאי רומניה ועיראק, הכירו במקום הכי ישראלי שיש – צבא ההגנה לישראל, רמת דוד.

אופיר כץ: הם בנו את ביתם בעפולה, ושם הביאו לעולם אותי ואת אחי רונן.

אופיר כץ: שניהם עבדו קשה כשכירים במפעלי ייצור.

אופיר כץ: לא היה הרבה, אבל גם לא חסר כלום.

אופיר כץ: תודה, אבא.

אופיר כץ: תודה, אימא יקרה.

אופיר כץ: אני הוא אותו המשכו של סיפור ישראלי, שכבר 71 שנה מייצר אין-ספור סיפורים ישראליים.

אופיר כץ: אני המשכתי את הסיפור הזה.

אופיר כץ: כמו כל ילד ישראלי, אחרי בית הספר השלכתי את תיק הלימודים לפינת החדר ורצתי לשחק כדורגל במשך שעות ארוכות.

אופיר כץ: חזרתי עייף הביתה ונרדמתי, תוך כדי שאני חולם להיות מרדונה או אלי אוחנה.

אופיר כץ: עפולה של אז הייתה מוקד לפעילות טרור, ואני זוכר היטב את הכאב בעיר בעת הפיגוע הקשה באפריל 1994, אחד הפיגועים הראשונים של אחרי הסכם אוסלו הארור, שהותיר עיר שלמה כואבת ובוכה.

אופיר כץ: לא אשכח את פטריית העשן שראינו מבית הספר.

אופיר כץ: לא הבנו.

אופיר כץ: רצנו לשם, אך האנשים הבוגרים שהיו שם סילקו אותנו ונזפו בנו ללכת הביתה ולהתקשר להורים.

אופיר כץ: לפני כחודש מלאו 25 שנים לפיגוע הנוראי הזה, ובכל פעם שאני חולף ליד תחנת האוטובוס ההיא אני נזכר במראות ובדמעות.

אופיר כץ: בנערותי, בשנת המהפך של 1996, התנדבתי לתנועת הליכוד, שעליה גדלתי ובה אני חבר מגיל 19.

אופיר כץ: נפעמתי כאשר ראיתי את ניצחון הליכוד ונתניהו בבחירות הללו, ולא האמנתי שיבוא יום ואעבוד לצידו, שלא לדבר על כך שאהיה חבר כנסת ברשימת הליכוד בהנהגתו.

אופיר כץ: אבל ישראל היא ארץ הסיפורים האפשריים, הסיפורים שכל ילד יכול להגשים אם ירצה ואם יקבל את הסיוע הנכון.

אופיר כץ: זהו הסיפור שלנו, זה הסיפור הישראלי.

אופיר כץ: וכמו כל ישראלי, לאחר שירותי הצבאי עבדתי במפעל – עבודה מועדפת; השלמתי את התואר הראשון בתקשורת במכללת עמק יזרעאל; הייתי עיתונאי במקומוני האזור; שימשתי דובר תנועת הליכוד בעפולה, ולאחר מכן עבדתי בלשכתו של יושב-ראש האופוזיציה דאז, בנימין נתניהו; ומשם הייתי יועצה של השרה לימור לבנת כארבע שנים, ובשנים האחרונות שימשתי יועץ וראש המטה של השר גלעד ארדן.

אופיר כץ: כאן המקום להודות לשלושת האישים הפוליטיים הללו על שחנכו והעניקו לי מניסיונם וכישרונם במהלך השנים.

אופיר כץ: גלעד, תודה לך על שלימדת אותי שירות ציבורי מה הוא – להתייחס לכל פנייה כאילו היא עולם ומלואו; הרצון האין-סופי לטובת המדינה ולטובת האזרח.

אופיר כץ: הרבה בזכות מה שלימדת אותי אני עומד פה היום.

אופיר כץ: במהלך התפקידים הללו עבדתי רבות עם הציבור.

אופיר כץ: ראיתי שאפשר לשנות, לעזור ולסייע דרך אותם תפקידים, והחלטתי לכתוב פרק נוסף בסיפור הישראלי שלי ולהתמודד לתפקיד חבר כנסת בסיעת הליכוד במחוז הגליל והעמקים, ולשמחתי נבחרתי.

אופיר כץ: כאן המקום להודות לחברי הליכוד שנתנו בי את אמונם.

אופיר כץ: תודה לכם.

אופיר כץ: אודה ולא אבוש: השמחה רבה, אך כך גם החיל והרעדה – הרעדה לעמוד כאן, במשבצת שבה עמדו בכירי מנהיגינו, במטרה לנסות ולהגשים לעוד ועוד ילדים את הסיפור הישראלי.

אופיר כץ: כל ילד שאגשים לו את החלום הזה, בדיוק כמו שאני הגשמתי את החלום הישראלי שלי, יהיה שווה עבורי יותר מכל הון שבעולם, כי אני, אופיר כץ מעפולה, הוא בדיוק כמו מיליוני ילדים שמרכיבים את הסיפור הישראלי.

אופיר כץ: לא באתי ממשפחה עשירה; שיחקתי כדורגל בשכונה; אהדתי ואוהד את בית"ר; שירתי בצבא; עבודה מועדפת; תואר ראשון – ואני כאן, מספר את הסיפור הישראלי שלי כחבר כנסת בתנועת הליכוד, שבה גדלתי ובה כל אחד יכול להגשים חלום, וזה כל הקסם במפלגה הזאת.

אופיר כץ: חבריי חברי הכנסת, תרשו לי לספר לכם משהו אישי.

אופיר כץ: לפני כמה חודשים בני בן העשר היה צריך להיפגש עם נוירולוג על מנת לאבחן בעיה רפואית שממנה הוא סובל כמה שנים.

אופיר כץ: פניתי לבית החולים העמק בעפולה, וכאשר שמעתי כמה זמן אצטרך להמתין על מנת שבני יפגוש נוירולוג, נדהמתי:

אופיר כץ: יותר מארבעה חודשים – זה הזמן שאצטרך להמתין כדי שבני יפגוש נוירולוג.

אופיר כץ: תגידו לי אתם, זה נשמע לכם זמן סביר?

אופיר כץ: וזאת רק דוגמה אחת.

אופיר כץ: בחודשים האחרונים אני נפגש עם רופאים, עם מנהלי בתי חולים בדרום ובצפון, ופשוט נדהם מההבדל בין שירותי הבריאות הניתנים בפריפריה לבין אלו הניתנים במרכז.

אופיר כץ: שימו לב למספרים הבלתי-נתפסים: מספר הרופאים ל-1,000 נפש בתל אביב עומד על 5.1.

אופיר כץ: בדרום, לעומת זאת, רק 3.1, ובצפון המצב גרוע אף יותר – רק 2.3 רופאים לכל 1,000 נפש.

אופיר כץ: מספר האחיות בחיפה עומד על 6.9 לכל 1,000 נפש, בתל אביב – 6, ואילו בצפון – 4.4, ובדרום – 3.3 לכל 1,000 נפש.

אופיר כץ: אבל אפילו להמתין על מיטה נורמלית לרופא שלא מגיע קשה לתושבי הפריפריה: בתל אביב – 2.6 מיטות לכל 1,000 נפש, ובדרום בדיוק חצי – רק 1.3 מיטות לכל 1,000 נפש.

אופיר כץ: נמשיך לשולחן הניתוחים: בצפון, לעומת תל אביב, הבדל של 55% בחדרי הניתוח, וכמובן שזמן ההמתנה לניתוחים עולה בהתאם; בירושלים ממתינים בממוצע ל-18 ניתוחים אלקטיביים זמן של 61 ימים, ואילו בדרום בדיוק פי שניים – 122 ימים.

אופיר כץ: הנתונים לא משקרים.

אופיר כץ: בסופו של יום, תוחלת החיים של תושבי הפריפריה נמוכה משמעותית לעומת תל אביב והמרכז.

אופיר כץ: בכל פרמטר אפשרי הצפון והדרום סוגרים את הרשימה, לצערי.

אופיר כץ: את הנתונים האלה באתי לשנות, ואני מתכוון להשקיע את כל מרצי לשנות את המשוואה הלא-תיאמן הזאת.

אופיר כץ: ממשלת ישראל עשתה בשנים האחרונות צעדים חשובים על מנת לסגור את הפערים, ואני מתכוון להמשיך ביתר שאת את המהלך לצמצום פערי שירותי הבריאות בין תושבי הפריפריה למרכז.

אופיר כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני סיום אני רוצה לפנות מעל בימת הכנסת לילדים הישראלים: אתם יכולים לעשות הכול, ולא משנה איפה אתם גרים.

אופיר כץ: אתם יכולים להיות מי שתרצו, ולא משנה מאיזו משפחה אתם.

אופיר כץ: הייתי כמוכם בילדות, בדיוק אותו דבר, ואם אני כאן, אז גם אתם יכולים, ואעשה הכול על מנת לסייע לכם להגשים את החלום הישראלי שלכם.

אופיר כץ: סבתא כרמלה מרומניה שתקה באסם כדי לא להיתפס בידי סייעני נאצים.

אופיר כץ: סבתא צ'חלה מעיראק עברה בין בתים כדי לא להיתפס ולהיפגע.

אופיר כץ: והינה אני, הנכד של צ'חלה וכרמלה, בן עפולה, עומד כאן לפניכם בכנסת ישראל ונואם בעברית בקול רם וללא פחד.

אופיר כץ: זה הניצחון הפרטי של סביי וסבותיי.

אופיר כץ: זה הניצחון של עם ישראל.

אופיר כץ: זה הניצחון של הסיפור הישראלי.

אופיר כץ: תודה אחרונה – לאשתי היקרה דנה, על כל התמיכה, החום, האהבה וההבנה, הסובלנות הבלתי-נדלית שאת מעניקה, ולילדיי רוי ואוניל.

אופיר כץ: בלעדיכם לא הייתי עומד פה היום.

אופיר כץ: אתם הסיבה לרצון לשנות.

אופיר כץ: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בהצלחה.

מאיר כהן: השר ארדן – אנחנו ממתינים דקה, חיבוקים.

מאיר כהן: בבקשה, השר.

מאיר כהן: כן, אדוני השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שאני מאוד נרגש בפני עצמי, כי לא עליתי על הדוכן הזה הרבה זמן, וההזדמנות הראשונה שיש לי היא הזדמנות שגורמת לי אושר גדול מאוד.

גלעד ארדן: וזה באמת אושר לברך אותך, אופיר, חבר כנסת חדש, אדם שיקר לי מאוד באופן אישי, ולשמוע אותך מתאר גם את הדרך שעברה המשפחה שלך – משני הכיוונים מתפוצות ישראל – הניצחון הגדול שפעם אחר פעם אנחנו מזכירים כאן במשכן הזה, של משפחות של ניצולי שואה, או של קשיים, ולא משנה מאיזה חלק בעולם.

גלעד ארדן: דבר מאוד מאוד מרגש.

גלעד ארדן: אופיר ואני, מי שלא יודע, הולכים יחד דרך ארוכה מאוד.

גלעד ארדן: אופיר שימש יועץ שלי בשנים האחרונות, ובהמשך גם ראש המטה שלי, ועשה את זה באמת בצורה הכי מקצועית, בהצטיינות שאין למעלה ממנה.

גלעד ארדן: אם ככה לספר ברמה האישית, פעמים רבות, כשראינו את האהדה ואת ההערכה שהוא זוכה לה בשטח, כמו שנהוג לומר בליכוד, העלינו את הרעיון הזה בצחוק, כי שר לא אוהב שהיועץ שלו, על חשבונו, לכאורה, ילך ויממש את השאיפות שלו.

גלעד ארדן: אבל לאט-לאט הרעיון הזה – אני בטוח שגם אצלך, אבל בטח גם אצלי – הלך והבשיל, כי מגיע לך; מגיע לאזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: כי כשאתה רואה אדם שעושה יום-יום דרך ארוכה מעפולה – עכשיו הוא יהיה חבר הכנסת היחיד בעצם כאן מעפולה, שגם מתגורר – את עושה לי סימן.

גלעד ארדן: מי עוד גר בעפולה?

קריאה: לא, לא גר.

גלעד ארדן: אה, לא? אז גר.

גלעד ארדן: גם אני אוהב להגיד שאני מאשקלון, אבל אני כבר לא גר באשקלון.

גלעד ארדן: אבל אופיר בוחר לגור בעפולה, והוא כל יום במשך שנים ארוכות – אורנה, גם את גדלת בעפולה, אני יודע – במשך שנים ארוכות הוא עושה את הדרך, שהלכה והתקצרה, צריך לומר, אבל את הדרך הארוכה והלא-פשוטה.

גלעד ארדן: ועם השנים – בזכות ולא בחסד לא בגלל התפקיד שלו אלא בזכות האישיות שלו ובזכות המקצועיות שלו ובזכות המסירות שלו – הגעת לאן שהגעת.

גלעד ארדן: יש כמה דברים, אבל אם יש משהו בולט שמאפיין את אופיר זה הצורה שבה הוא מתייחס בכבוד ובסבלנות אין-קץ וברצינות לכל פנייה ולכל בקשת עזרה שהגיעה ושמגיעה אליו ואל הלשכה, ולא משנה מי פונה ללשכה: יכולים להיות ראשי רשויות, חברי כנסת, וכמובן, הפניות הכי חשובות – הפניות שמגיעות מהציבור, כי אתה אף פעם לא יודע חיים של מי תציל או מה תמנע בכך שתתייחס בכבוד ובסבלנות ותקשיב ברצינות לכל פנייה.

גלעד ארדן: ואופיר היה כזה בדיוק: הוא אדם שתמיד שמח לעזור, תמיד השקיע בכך – בטיפול בפניות – מאמצים גדולים, ואני בטוח ומשוכנע שהסיבה שהוא כאן זה בזכות זה שאנשים רבים רבים העריכו ועדיין מעריכים ומוקירים אותו על כך עד עצם היום הזה.

גלעד ארדן: וכפי שאמרתי, נהוג לומר בליכוד, כאילו, ששר מריץ את היועץ שלו – זה לא עובד ככה.

גלעד ארדן: אם היועץ, בזכות עצמו, בזכות אישיותו, בזכות הערכים שלו, הוא ראוי, אז חברי הליכוד וחברות הליכוד יודעים היטב לעשות את ההחלטות שלהם.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אופיר נבחר בזכות ולא בחסד, לא בגלל שהיה באיזושהי פוזיציה.

גלעד ארדן: כמו ששמעתם, אופיר – וציינתי את זה, אבל הוא הדגיש את זה – נולד וגדל בפריפריה, ועד עצם היום הזה, מתוך בחירה, הוא ממשיך לגור בה.

גלעד ארדן: אני יודע שהוא מכיר אותה הכי טוב, אני יודע שהוא חי את האנשים שמתגוררים בה ואת הצרכים שלהם, ואני יודע עד כמה התרומה שלו פה בכנסת לקירוב הפריפריה למרכז – מטאפורית וכמובן גם מעשית – כמה התרומה שלו עומדת להיות חשובה.

גלעד ארדן: אופיר הזכיר את זה שהוא פעל ועבד גם לצידה של שרת התרבות והספורט דאז לימור לבנת וגם לצידו של ראש הממשלה נתניהו בקדנציות קודמות.

גלעד ארדן: אז אני זוכר עד היום – כי הייתה לנו אז עבודה משותפת שלי כחבר כנסת מולו כיועץ השרה – כמה הוא נאבק גם אז, כנער שגדל בעפולה עם חיבה מיוחדת לספורט, כמו ששמעתם, אז הוא מבין את מה שכולנו כאן מבינים, הוא הבין כבר אז, שמגרש כדורגל או כדורסל זה לא רק מקום משחק לשעות הפנאי; לפעמים מתקן ספורט בפריפריה יכול להיות גם מפלט לנוער, דבר שיכול לספק תעסוקה שתרחיק ילדים מכל מיני סכנות שאורבות להם.

גלעד ארדן: ובזכות ההתעקשות שלו באותן שנים נבנו מגרשים רבים גם בצפון וגם בדרום.

גלעד ארדן: אני יכול להעיד שגם אני בקדנציה האחרונה חוויתי את המחויבות של אופיר לפריפריה, כי כשהתחלנו את הפרויקט שיזמתי של שוטרי מקוף, שוטרי סיור רגלי שיסיירו במרכזי הערים וייתנו ביטחון ומענה, הקריטריונים של המשטרה – כמו שקורה בהרבה משרדים ממשלתיים – נותנים עדיפות לאזורים שהאוכלוסייה מרובה וצפופה בהם.

גלעד ארדן: באופן לא מקרי זה נותן עדיפות לערי המרכז, אבל האבסורד זעק לשמיים, כי איפה שרצינו לחזק את תחושת הביטחון ואת הביטחון זה דווקא בערי הפריפריה.

גלעד ארדן: ואופיר הוביל את התוכנית הזאת ונאבק אל מול המשטרה לשנות את הקריטריונים, ואני מאוד מאוד שמח לספר שבאמת, בזכות המאבק הזה שלו, היום בכל היישובים, אם במגדל העמק ואם בנתיבות או נצרת עילית ועוד הרבה רשויות בפריפריה, אתם יכולים לראות היום יחידות של שוטרי מקוף, של סיור רגלי, שמסיירות ונותנות ביטחון.

גלעד ארדן: והמאבק הזה, ולא משנה מול מי, גם הוא אולי מלמד על תכונה שמאוד מאפיינת את אופיר: הנחישות להצליח במשימה, הנחישות להיאבק – לא משנה מול איזה גורם, אבל להיאבק על המטרות שהוא מאמין בהן עד שהוא משיג אותן.

גלעד ארדן: אני רוצה לדבר על עוד תכונה של אופיר, שבטח כבר שמתם לב אליה, וזה השקט והצניעות – מוצר שלא קיים פה הרבה בכלל בתחום שלנו.

גלעד ארדן: ואני אישית יודע, למרות השיח הציבורי היום, שאופיר, מעבר לכל מה שאמרתי, גם יסב הרבה מאוד כבוד לתנועת הליכוד ולבית הזה.

גלעד ארדן: ז'בוטינסקי, שאנחנו גדלנו לאור משנתו, דיבר רבות על מילה שהיא די ייחודית לשפה העברית, וזו המילה "הדר".

גלעד ארדן: אין לה מקבילה מדויקת בשפות האחרות.

גלעד ארדן: זו מילה שמגלמת בתוכה את כל המושגים של נועם, של דרך ארץ, של כבוד, התייחסות בכבוד לכל אדם, וזו הדרך של אופיר לאורך כל השנים שאני מכיר אותו – בהדר ובצניעות.

גלעד ארדן: אז אני מאחל לך, אופיר, שתשכיל להמשיך בדרך הזאת.

גלעד ארדן: זה לא יהיה קל בבית הזה.

גלעד ארדן: אני מאחל לך שתמשיך לעבוד קשה למען כל אזרחי ישראל כולם, כל אזרחי ישראל, בדיוק כפי שעשינו בשנים שבהן פעלנו יחד – גם למען אזרחי ישראל הדרוזים, הבדואים, אזרחי ישראל הערבים.

גלעד ארדן: אנחנו מחויבים – ואתה כך פעלת לאורך כל השנים – לסייע לכל אזרחי ישראל כולם ולקדם את המטרות החשובות ששמת לעצמך.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אני גם מאחל לך שתדע להמשיך בדרכך הצנועה והשקטה.

גלעד ארדן: אני בטוח שאתה תמשיך להתקדם מעלה מעלה בעשייה הציבורית שלך, ואני משוכנע שכולנו נרוויח מהעשייה שלך למען עם ישראל ולמען ארץ ישראל.

גלעד ארדן: כפי ששמעתם על דרכו של אופיר, עבודת הכנסת וגם עבודת הממשלה לא זרה לו.

גלעד ארדן: אתה מכיר אותה היטב, וזה עוד יתרון – מעבר לתכונות האישיות שלך ולאישיות – שעומד לרשותך.

גלעד ארדן: אבל אני בטוח שאתה יודע שגם אני עומד לרשותך תמיד לכל סיוע, לקדם דברים יחד, וכמובן אפילו סתם לתת עצה טובה.

גלעד ארדן: אני רוצה גם לברך – למרות שהם לא נמצאים איתנו כאן – לברך במזל טוב גדול מאוד את רעייתך דנה, את ילדיך ואת כל בני המשפחה.

גלעד ארדן: הם אומנם לא ראו אותך הרבה בשנים האחרונות, והם גם לא יראו אותך כנראה הרבה בשנים הבאות, אבל יש הבדל גדול בין לעשות את זה לצידו של מישהו, למען מישהו, ובין לעמוד בחזית ולהוביל את הדברים שאתה מאמין שצריך להוביל.

גלעד ארדן: ואני בטוח שהגיבוי והתמיכה שכבר קיבלת מהם, ואני בטוח שתמשיך לקבל מהם עוד לא פחות בהמשך, יחזקו אותך בעשייה שלך.

גלעד ארדן: אז ברוך הבא, אופיר.

גלעד ארדן: אני מאוד מאוד גאה על הדרך שעשית עד הבית הזה, ומאוד מאוד מצפה להמשיך ולעבוד איתך עוד הרבה מאוד שנים ביחד למען אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: מזל טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: נאומך כמעט היה יותר ארוך מנאום הבכורה, אבל בסדר גמור.

מאיר כהן: עומר, מזל טוב גם לך.

מאיר כהן: אנחנו יודעים בת כמה את.

מאיר כהן: רבותיי, תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, אם ירצה השם, כ"ב באייר התשע"ט, 27 במאי 2019, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.