ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 5, 2019-05-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט' באייר התשע"ט, 14 במאי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נירשם – מי שמעוניין בכך – לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך ההרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, יש לנו נרשמים.

מאיר כהן: לא הספקתי.

יולי יואל אדלשטיין: אז חבר הכנסת מאיר כהן יפתח היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: למה שארשום אותך ברשימה?

יולי יואל אדלשטיין: אתה גורם לי לטרחה מיותרת.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מוצא חובה שהיא לא הייתי אומר נעימה, אבל – היום נפטר כוכבי שמש.

מאיר כהן: כוכבי שמש היה ממנהיגי הפנתרים.

מאיר כהן: ב-1971 הייתי ילד בכיתה י' בדימונה.

מאיר כהן: גדלתי בדימונה, וכפי שאתם יודעים, הפנתרים כולם היו יוצאים להורים ממדינות ערב, והם סיפרו איזה סיפור על מחאה חברתית.

מאיר כהן: האנשים האלה מאוד הקסימו אותי.

מאיר כהן: בערך כשנה אחרי כן מצאתי את עצמי, כתלמיד בכיתה י', נוסע לירושלים ועומד ומסתכל בהשתאות על הפנתרים האלה – על כוכבי שמש, צ'רלי ביטון, סעדיה מרציאנו, ואברג'ל, ושלום כהן – והם נראו בעיניי אז דמויות מופת.

מאיר כהן: גם היום הם בעיניי דמויות מופת, על הפשטות שלהם, על הבוטות שלהם, על המסר שהם הביאו מכל הלב.

מאיר כהן: אגב, לימים, כשלא צלחה דרכם בפוליטיקה, אז כוכבי שמש, אללה ירחמו, הלך והקים את זוהרים במטה יהודה, הקים מוסד קטן לנגמלים מסמים.

מאיר כהן: זה מראה כמה שהאנשים האלה, למרות שהם נגעו קצת בתהילה והיו אנשים מפורסמים, הם תמיד הלכו וחיפשו את החוליות החלשות וטיפלו בהן.

מאיר כהן: יהיה זכרו של כוכבי שמש ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אריאל קלנר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כמעט לא עובר שבוע, לפעמים יממה, בלי אירוע של אלימות או ירי או הרג או רצח או פציעה.

אחמד טיבי: הדבר הזה מציף את החברה הערבית ואת היישובים הערביים בכעס על הקלות של הירי ושל הבריחה מאחריות בלי להיעצר על ידי המשטרה.

אחמד טיבי: תאופיק זהר, אדם אהוב על כל תושבי נצרת והסביבה, אומן, נגן עוד, נורה ונהרג, מה שקרוי "בטעות".

אחמד טיבי: אין דבר כזה בטעות.

אחמד טיבי: הטעות היא שיש נשק כזה ויש ארגוני פשיעה; הטעות – שהנשק זולג ליישובים הערביים מבסיסי הצבא.

אחמד טיבי: נער בן 17, אייבק ח'טיב מכפר כנא – שלושה כדורים בראש לפני כמה ימים.

אחמד טיבי: עוד פעם, טעות; עוד פעם, מול מאפייה.

אחמד טיבי: איפה המשטרה?

אחמד טיבי: אגב, בשני היישובים, גם נצרת וגם כפר כנא, יש תחנות משטרה.

אחמד טיבי: לעיתים אתה שואל את עצמך: בכל מקום שיש תחנת משטרה יש יותר אירועי ירי?

אחמד טיבי: אמור להיות ההפך.

אחמד טיבי: עוד דבר: נהגים שנוהגים ביישובים ערביים, במיוחד בתקופת חודש הרמדאן, במהירות, עם אפשרות לפגוע בעוברי אורח, עושים חרקות, פרובוקציה, פוגעים ברגשות, פוגעים בשלום הציבור.

אחמד טיבי: המשטרה לא עושה את מה שמוטל עליה, אבל גם אנחנו קוראים לאנשים האלה: תפסיקו עם זה.

אחמד טיבי: ולרוצחים – מישהו חייב להגיע אליכם; לרוצחים, לפושעים: תפסיקו עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת רם שפע.

אריאל קלנר: אדוני היושב-ראש, "קץ הדמוקרטיה", "קריסת שלטון החוק" – הקריאות האלה מהתקשורת, ממערכת המשפט ומהשמאל מלמדות עד כמה הם התנתקו מהציבור, עד כמה אין להם הבנה בסיסית של המושג דמוקרטיה ועד כמה הם התאהבו בשלטון ללא מעצורים, ללא דין וחשבון לציבור וללא בלמים.

אריאל קלנר: זעקות השבר האלה מלמדות דווקא על ההפך: הדמוקרטיה והעם קמו סוף-סוף לתבוע את אשר מגיע להם בדין ואת אשר נגזל מהם במניפולציות של כל מיני מושגים מעורפלים ועמומים של סבירות, תכליתיות ומידתיות.

אריאל קלנר: מערכת המשפט הבריונית רק לאחרונה החליטה לאפשר כניסת פלסטינים לישראל ביום הזיכרון, בניגוד גמור לשיקול דעתו של ראש הממשלה ושר הביטחון, לפסול מועמדים לכנסת מימין – אגב, זה תמיד רק מימין, משום מה – ולהרשות לעצמה לדון בחוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אריאל קלנר: זה עבר כל גבול.

אריאל קלנר: מערכת המשפט התרגלה ב-25 השנים האחרונות לרמוס את הממשלה, להטיל אימה על נבחרי ציבור ואז להאשים את המתנגדים לה בפגיעה בדמוקרטיה.

אריאל קלנר: אז אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סוף-סוף זה הולך להיגמר.

אריאל קלנר: זה אומנם מאוחר, באיחור די ניכר, אבל טוב מאוחר מאשר אף פעם.

אריאל קלנר: בקרוב תהיה כאן סוף-סוף דמוקרטיה.

אריאל קלנר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת קלנר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רם שפע, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אייכלר.

רם שפע: יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, הדבר החשוב ביותר בחיים שלי זה הילד שלי, זוהר בן השנתיים.

רם שפע: אני אעשה הכול כדי להבטיח את ביטחונו ואת בריאותו.

רם שפע: בחודשים האחרונים, כפי שאתם ודאי יודעים, התעורר דיון ער בנוגע לסוגיית החיסונים לילדי ישראל.

רם שפע: כהורים צעירים, אשתי ואני בוחרים לחסן את הילד שלנו – למען הבריאות שלו, האישית, אבל גם למען הבריאות של חבריו.

רם שפע: אבל, קלנר ידידי – וזה אבל חשוב מאוד – בנימין נתניהו, ראש הממשלה שלנו, הוא כבר לא ילד והוא לא זקוק לחיסון, והוא בטח לא זקוק לעשות לעצמו חסינות אישית, חברים וחברות.

רם שפע: אדוני ראש הממשלה, אתה מצהיר כבר שנים שלא יהיה כלום כי אין כלום.

רם שפע: אז אם אתה עדיין מאמין לעצמך ובטוח בחפותך, אז בוא, ביבי, תוכיח לנו את זה, כי הסתירה בין ההצהרה שאין כלום לבין חקיקת חוקים אישיים וחסינות אישית זועקת לשמיים.

רם שפע: הבטחת בבחירות שלא תקדם חוקי חסינות אישיים, אז בוא, תעמוד במילתך.

רם שפע: עכשיו, חבריי חברי הכנסת, אני קורא לכם, מכל סיעות הבית: נבחרנו כדי לדאוג לילדינו ולאזרחינו, חברים, לא כדי להעניק חסינות אישית לראש ממשלתנו.

רם שפע: אני קורא מפה בקול ברור ופשוט: כן לחיסונים ולא לחסינות.

רם שפע: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רם שפע.

יולי יואל אדלשטיין: אני התלבטתי, אני לא מתערב בנאומים בני דקה, אבל שלא נסיים נאום עם הסיסמה "לא לחסינות".

יולי יואל אדלשטיין: חסינות פרלמנטרית, שבמדינת ישראל יושב-ראש הכנסת ממונה עליה לפי החוק, זה דבר מאוד מאוד חשוב, ואוי ואבוי לנו אם לא תהיה חסינות.

רם שפע: בהקשר הזה, כמובן.

יולי יואל אדלשטיין: אני הבנתי את הנאום שלך, אני רק אומר מבחינת הסיפה: זו סיסמה קצת בעייתית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן גינזבורג.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדרך כלל אני עולה לדבר על דברים אידיאולוגיים.

ישראל אייכלר: היום אני רוצה לדבר על פרשנות פוליטית.

ישראל אייכלר: יש לי תחושה שהכנסת נכנסה לתיקו; שאיווט ליברמן מנסה לטרפד ממשלה ימנית, ויש מאבק גדול מאוד.

ישראל אייכלר: אני מציע הצעה פשוטה שאולי תרעיד כמה כיסאות פה: בואו נחזור לבחירות חוזרות.

ישראל אייכלר: אני אסביר גם מדוע.

ישראל אייכלר: השמאל השכיל שלא לאבד אף קול אחד – גברת לבני לא רצה, אלדד יניב לא רץ; הוא מיצה את כוחו.

ישראל אייכלר: הימין איבד לפחות רבע מיליון קולות.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נכריז על בחירות חוזרות בתוך כמה חודשים, נקרא לכל בוחרי הימין: אל תבזבזו קולותיכם ואל תאמינו לסקרים; תצביעו רק למפלגות שאתם מאמינים בהן שיכולים לעבור – אז אנחנו לא נצטרך לעמוד כעניים בפתח ולתת למי שהם חמישה מנדטים כמו ליברמן גם את משרד הביטחון וגם לכפות את דעותיו על מדינה שלמה.

ישראל אייכלר: לכן, מי שרוצה לקנות את הרעיון הזה של בחירות חוזרות – קשה לי להאמין שבין 120 האנשים שעבדו כל כך קשה לחזור לפה, אבל יכול להיות שזה הפתרון האידיאלי ביותר: לחזור לבחירות, ולקרוא לכל אנשי הימין: אל תצביעו – רק למפלגות שיכולות לעבור.

ישראל אייכלר: גם אנשי השמאל עושים את זה ממילא ככה, וזה מאוד חכם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן גינזבורג, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: ראש הממשלה מתגאה לא פעם ביחס של המדינה כלפי הקהילה הגאה.

איתן גינזבורג: בפועל, כשזוג מהקהילה רוצה להקים משפחה בהליך של פונדקאות, המדינה לא מאפשרת לעבור את התהליך כאן, בישראל, ומאלצים אותם – אותנו – לעשות את זה מעבר לים, במדינה זרה, שלא לדבר על הצורך בתשלום סכומי עתק שהדבר הזה מלֻווה.

איתן גינזבורג: כשכבר חוזרים לארץ, לישראל, עם התינוקות, המדינה מוסיפה חטא על פשע ומערימה עלינו קשיים, מכשולים ביורוקרטיים מגוחכים, מיותרים; אל תשאלו.

איתן גינזבורג: אני בעצמי חוויתי את האפליה בטרטור הזה.

איתן גינזבורג: לא ממליץ לאף אחד.

איתן גינזבורג: היום התפרסמה פסיקה תקדימית שהורתה למשרד הפנים להכיר בזוג אבות כהורים שווים מייד לאחר הלידה ללא צורך בסחבת הזאת.

איתן גינזבורג: המציאות היא שמערכת המשפט, זו שהקואליציה – זו שמתגבשת – מנסה בימים האלה לחסל לשם הישרדות פוליטית, היא שמעניקה את הזכויות לקהילה הגאה בישראל.

איתן גינזבורג: אז יש שיגידו, גם בבית הזה, שמדינת ישראל התקדמה משמעותית בכל הנוגע לזכויות הלהט"ב בשנים האחרונות, וזה נכון, אבל צריך לזכור שאותה התקדמות, כמעט כולה, הגיעה בזכות פסיקות תקדימיות של בתי משפט, ולא בזכות מדיניות ממשלתית או חוקים.

איתן גינזבורג: הדרך לשוויון זכויות מתחילה קודם כל כאן, בבית המחוקקים.

איתן גינזבורג: נקודה.

איתן גינזבורג: הגיע הזמן לעגן בחקיקה את מה שכבר מקובל בחברה הישראלית ואת מה שהוא כבר מזמן מובן מאליו, ולאפשר שוויון זכויות מלא לקהילה הגאה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גינזבורג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיקי חיימוביץ.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שמונה ימים עברו מאז הרצח של תאופיק זהר; אפס עצורים עד עכשיו, מאז הרצח הנורא, שחבריי, גם אתמול וגם היום – אנחנו מדברים על העניין הזה של הרצח ועל האלימות ועל הפשיעה בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: בשבוע האחרון נרצח תאופיק זהר, האומן מנצרת; נורה ונפצע אימאם מסגד, מוסא אבו עיאדה, בנגב; נורה ונפצע גם הילד אייבק ח'טיב בכפר כנא.

אוסאמה סעדי: הפשיעה משתוללת, והמשטרה – אין מענה לפשיעה הזאת.

אוסאמה סעדי: אנחנו מברכים, שולחים מכאן את כל הברכות לוועד למאבק באלימות ובפשיעה בנצרת.

אוסאמה סעדי: מאז הרצח של תאופיק זהר, אדוני היושב-ראש, מקיימים כל יום צעדה ומחאה ונגינה על עוּד; הוא היה אומן וניגן על עוּד.

אוסאמה סעדי: הם אומרים: אנחנו לא נשקוט, ונמשיך במאבק שלנו עד שהמשטרה תתחיל ותעשה תוכנית למאבק באלימות בפשיעה במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: זה נושא שהוא על סדר-יומנו והוא בסולם העדיפויות שלנו פה בכנסת.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד אשר המשטרה תתחיל ותיקח החלטה לרסק את כנופיות הפשע ולמגר את האלימות במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': חברי וחברות הכנסת, קואליציית כתב האישום שמנסה לגבש ראש הממשלה נתניהו אינה יודעת שובע.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אנחנו מתבשרים שלא מסתפקים שם בהגבלת כוחה של הרשות השופטת לבטל חוקים, אלא מבקשים גם להגביל את האפשרות של בג"ץ לבטל החלטות מינהליות.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': שינוי כזה אולי יסייע לראש הממשלה להיחלץ מהעמדה לדין, אבל הוא ישפיע על כל אחד, ובמיוחד על כל אחת מאיתנו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני מבקשת שתחשבו על זה, חברותיי, כי חשוב שתבינו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': למשל, בג"ץ לא יוכל יותר למנוע מאגד לכפות על נשים לשבת מאחור, או לאפשר לוחמות וטייסות בצה"ל – אני מזכירה לכם את בג"ץ אליס מילר המפורסם; או מאל על – לאפשר לכפות על נשים לעבור מקום אם גבר מסרב לשבת לידן; או מהרדיו האזורי למנוע מנשים לשדר.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': כל אלה הן החלטות מינהליות שהתקבלו במדינה שלנו ובג"ץ הפך.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בג"ץ מגן עלינו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': אני קוראת לכן, חברות הכנסת, ובמיוחד חברות הכנסת של הקואליציה המתרקמת: תתעוררו.

מיכל (מיקי) חיימוביץ': בלעדיו אנחנו לא שוות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיקי חיימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורלי פרומן.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, לפני ארבעה ימים נורו שלוש יריות לעברו של אייבק ראפת ח'טיב מכפר כנא, נער כבן 17, על לא עוול בכפו.

איימן עודה: למזלו, הוא ניצל מהפגיעה.

איימן עודה: אין נורא מלחשוב שהילד שלך יצא החוצה מביתו וייקלע לזירת פשע, אבל מה שכואב בזה הוא העובדה שהמשטרה אפילו לא יצרה קשר איתו או עם משפחתו לבירור פרטי החקירה; כואב בזה תחושת ההפקרות שהמשפחה מסתובבת איתה כעת, התחושה שאין אפילו קצה של ניסיון לבצע חקירה אמיתית ולהגיע לפושעים.

איימן עודה: רק אתמול עמדתי כאן וסיפרתי את סיפורו של תאופיק זהר, שנורה בנצרת.

איימן עודה: גם שם לא דֻווח על החשודים או על כתבי אישום.

איימן עודה: הלוואי שנאום זה היה פרק ב', אבל אפשר כבר לכתוב ספר על יחסה המזלזל של המשטרה לאלימות ולפשיעה בחברה הערבית.

איימן עודה: מבחינתי אעמוד כאן יום-יום, מעל כל במה שניתנת לי, כדי להשמיע את קולן של המשפחות שלנו, שמפחדות על בניהן ובנותיהן וזועמות על ההפקרות והזלזול.

איימן עודה: מחר, יום רביעי, נקיים אוהל מחאה מול משטרת נצרת.

איימן עודה: אני קורא לציבור להשתתף.

איימן עודה: זה צעד קטן בדרך למאבק ממושך שיסתיים רק כשנמגר את הפשיעה והאלימות.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני יומיים דיווחה יעל אודם, כתבת החינוך של חברת החדשות, על הקשר שבין מקום המגורים לבין הסיכוי להרוויח שכר הולם.

אורלי פרומן: בפריפריה, כך מסתבר, הסיכוי נמוך יותר.

אורלי פרומן: לי ברור שהתשובה נטועה בחינוך ובהשקעה בו; חינוך הוא מהות החיים.

אורלי פרומן: בכתבה הוזכר דוח מיוחד של קרן רש"י, הביטוח הלאומי ומס הכנסה, שמסקנתו החד-משמעית הייתה שהפתרון מצוי בהשקעה בגיל הרך: השקעה במסגרות מפוקחות, הדרכה הורית והארכת חופשת הלידה.

אורלי פרומן: מהיכרותי מקרוב עם הנושא ועם המחקרים בתחום, כבר ביום ההשבעה לכנסת עשיתי שלושה צעדים ראשונים למען הגיל הרך, והראשון ביניהם הוא הגשת הצעת חוק חינוך חינם לגילי שלושה חודשים עד שלוש שנים.

אורלי פרומן: איכות החינוך שיקבל הפעוט בגיל הרך תשפיע על התפתחותו הפיזית, הקוגניטיבית והרגשית להמשך החיים.

אורלי פרומן: אופן חשיבתו, ערכיו וכישוריו – כולם מתעצבים כבר בגילים אלו.

אורלי פרומן: למעלה מ-50% מהתינוקות עד גיל שלוש לא נמצאים במסגרות חינוכיות כלשהן – כשהוריהם נדרשים לשלם על כך אלפי שקלים בחודש – וכך לא זוכים לסביבה חינוכית תומכת שלה הם זקוקים ונותרים מאחור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורלי פרומן: אנחנו חייבים להפנים שהפעוט לא נולד בגיל שלוש, וללא מערכת חינוכית מקצועית, מפוקחת, תומכת, התפתחותו תיפגע.

אורלי פרומן: האחריות היא שלנו, של חברי הבית הזה, לדאוג לנקודת פתיחה שווה לכל הפעוטות.

אורלי פרומן: הזכות לחינוך היא זכות יסוד בסיסית.

אורלי פרומן: אשמח שתצטרפו אליי להצעת חוק חינוך חינם לגיל הרך, כי בסופו של דבר, בחינוך הילדים אין ימין ואין שמאל.

אורלי פרומן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אנחנו בחודש רמדאן.

יוסף ג'בארין: היות שהרבה שואלים אותי על החודש הזה, אני אנצל את הדקה לומר כמה דברים על חודש רמדאן.

יוסף ג'בארין: הברכה המקובלת היא "רמדאן כרים", או "רמדאן מובארכ"; והמצווה הדתית היא לצום במשך 29–30 ימים מעלות השחר ועד השקיעה, וזה בעצם כל היום.

יוסף ג'בארין: כמובן, החודש כולו קדושה, אחווה, לכידות משפחתית וחברתית.

יוסף ג'בארין: אחרי הפסקת הצום בערבים יש גם הרבה פעילות חברתית ותרבותית ביישובים הערביים.

יוסף ג'בארין: אגב, יש הרבה מבקרים מהיישובים היהודיים ביישובים הערביים בתקופה הזאת.

יוסף ג'בארין: החודש מסתיים בתחילת יוני, בחג, שזה עיד אל-פיטר, שהוא גם אחד החגים המרכזיים בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: (אומר בערבית: רמדאן מכובד ומבורך לאנשינו שצמים.

יוסף ג'בארין: שבכל שנה תהיו בטוב.

יוסף ג'בארין: רמדאן מכובד לעמנו הפלסטיני ולאומתנו הערבית.

יוסף ג'בארין: רמדאן כרים לכולם.

יוסף ג'בארין: תודה).

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יוראי להב-הרצנו: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך את אושר, רגינה ואסנת, שנמצאות איתנו כאן במשכן הכנסת.

יוראי להב-הרצנו: אושר היא נערה טרנסג'נדרית בת 15 שכבר חצי שנה לא הולכת לבית הספר.

יוראי להב-הרצנו: לסיפורה התוודעתי מכתבה של לי ירון בעיתון הארץ.

יוראי להב-הרצנו: אושר סובלת מאלימות קשה ואיומים על חייה רק כי היא מבקשת להיות היא עצמה.

יוראי להב-הרצנו: הכי קל לוותר; הכי קל להיות מה שאחרים רוצים שנהיה.

יוראי להב-הרצנו: אושר, תודה רבה שאת פשוט לא מוותרת.

יוראי להב-הרצנו: את נותנת כוח והשראה להמון אנשים שרוצים להיות רק מי שהם.

יוראי להב-הרצנו: אני יודע שאת הדברים האלה אמרתי לך כבר כשביקרתי בבית שלך באשקלון, אבל אני רוצה להגיד לך את הדברים האלה גם כאן, במליאת הכנסת, בפני כל עם ישראל.

יוראי להב-הרצנו: הסיפור שלך הוא סיפור על עוצמה ושיעור חשוב על סובלנות, אהבת השונה וקבלת האחר.

יוראי להב-הרצנו: להיות עם חופשי בארצנו – זה הבסיס לקיומנו כאן.

יוראי להב-הרצנו: ישראל חייבת להיות מקום שבו כל אחת וכל אחד מאיתנו יהיו חופשיים להיות בדיוק מי שהם.

יוראי להב-הרצנו: אני אמשיך ללוות אותך ולחזק אותך.

יוראי להב-הרצנו: אני אוהב אותך בדיוק כמו שאת.

יוראי להב-הרצנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוראי להב הרצנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עופר כסיף.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, היום מתחילים האירועים של ה-Eurovision, האירוויזיון.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לנצל את הדקה הזאת לברך את ארגון שוברים שתיקה.

עאידה תומא סלימאן: ארגון שוברים שתיקה פרסם שלט חוצות מעל לאיילון וקרא לאנשים לבוא ולהכיר את כל ישראל ולהשתתף בסיורים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו הזדמנות טובה מאוד להגיד שישראל היא לא רק תל אביב והיא לא רק האירוויזיון, ומי שבא כדי לשמוע מוזיקה ומאמין שמוזיקה יכולה לקרב בין לבבות ויכולה לקרב בין עמים – כדאי מאוד לנצל את ההזדמנות של האירוויזיון.

עאידה תומא סלימאן: אם כבר נמצאים תיירים, אז שיכירו את המכלול כולו, ולא רק את תל אביב; שיצאו ויכירו את ישראל ויכירו מעבר לגבולות של ישראל, איפה שמבוצע עדיין כיבוש ודיכוי של עם אחר, כדי שיבינו את המציאות הקשה וכדי שיתחברו לכל הכוחות הדמוקרטיים והכוחות שנאבקים בכיבוש, רוצים לסיים אותו ורוצים לכונן שלום שיביא ביטחון לשני העמים בארץ הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אז כל הכבוד לשוברים שתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת גדי יברקן.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כוכבי שמש, ממנהיגי הפנתרים השחורים, הלך היום לעולמו.

עופר כסיף: בריאיון בשנת 2005 הוא אמר, ואני מצטט: "בהתחלה חשבנו שהבעיה רק במוסררה, ולאט גילינו שהבעיה קיימת בעיירות הפיתוח בכל הארץ".

עופר כסיף: סוף ציטוט.

עופר כסיף: כוכבי היטיב לתאר את נפילת האסימון שחווה כל פעיל חברתי שמעז להסתכל מעט ימינה, מעז להסתכל הרבה שמאלה.

עופר כסיף: הפנתרים הבינו שהדיכוי, מנת חלקם של תושבי שכונת מוסררה והמזרחים בכלל, הוא מנת חלקם של ציבורים מוחלשים ברחבי הארץ כולה, וגם מחוץ למדינה.

עופר כסיף: הם הביטו אל העם הפלסטיני וראו בו שותף ולא אויב.

עופר כסיף: כוכבי היה למדן בלתי נלאה, כותב מוכשר ומנהיג שהתווה דרך בלתי מתפשרת ואוניברסלית למען האדם באשר הוא אדם, בלי גמגומים או ויתורים.

עופר כסיף: כוכבו של כוכבי דרך בעולמנו ולבטח יזהר גם בשמי מרום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עופר כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בנאומים בני דקה יהיה היום חבר הכנסת גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דסטה גדי יברקן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, לפני המון המון זמן ירו עלינו קטיושות בדרום.

דסטה גדי יברקן: בטח כולם הספיקו כבר לשכוח.

דסטה גדי יברקן: איך לא?

דסטה גדי יברקן: בזמן הזה, כפי שכבר ציינתי פה במליאה, הסתובבתי ופגשתי את תושבי הדרום ותושבי אשקלון במקלטים – שלא היו להם מקלטים.

דסטה גדי יברקן: בין לבין נזכרתי באימא שכל מדינת ישראל מכירה אבל הספיקה כבר לשכוח.

דסטה גדי יברקן: לאישה הזאת קוראים אגרנש, אימא של אברה מנגיסטו.

דסטה גדי יברקן: כשהרמתי טלפון כדי לבקר אותה – איפה היא נמצאת – היא אפילו לא הייתה בבית.

דסטה גדי יברקן: היא הלכה לטפל בקשיש – יום-יום, על מנת להביא פרנסה.

דסטה גדי יברקן: איזו בושה לעירייה ואיזו בושה לרשויות הרווחה שאימא שהבן שלה נמצא בשבי החמאס בעזה – אף גוף לא דואג לעזור לה לרווחתה כדי לסיים את היום.

דסטה גדי יברקן: זו בושה לנו, לכל אזרח, לכל הממשלה הזאת, שלא מסוגלת – לא רק להחזיר את הבן שלה משבי החמאס הביתה היא לא מסוגלת, היא גם מפקירה את האימא הזאת באמת לחרפת רעב.

דסטה גדי יברקן: ואני חושב שהממשלה פספסה, בהפסקת האש שהייתה לנו – במקום להשיב את גופות החיילים והנעדרים, ובהם אברה מנגיסטו.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שזו נקודה שכל אחד מאיתנו צריך להסתכל עמוק פנימה: איפה טעינו, איפה איבדנו את דרכנו כבני אדם.

דסטה גדי יברקן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גדי יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן להיום נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים למה שמכונה נאומי בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו ארבעה כאלה היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת ניר ברקת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם, לכל מי שנואם נאום בכורה – נואם או נואמת: עד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: למי שיהיה מעוניין לברך אחר כך – רשומים לי גם מברכים – שתיים-שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש: לא יותר.

ניר ברקת: תודה רבה.

ניר ברקת: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, השרים זאב אלקין ויריב לוין, חברות וחברי הכנסת, מכובדיי כולם, הייתי ילד ירושלמי בן שבע כשפרצה מלחמת ששת הימים.

ניר ברקת: גרתי אז במחנה אלנבי, שכונה קטנה ליד בקעה, כקילומטר בקו אווירי מארמון הנציב.

ניר ברקת: אני זוכר היטב כיצד מילאתי שקי חול כדי לעזור ללוחמים להתחפר ולהתכונן למלחמה.

ניר ברקת: אני זוכר את קולות המלחמה כשהוריי, אחי אלי ואני הסתתרנו מתחת למיטה כשהפגזים הירדניים נפלו על השכונה.

ניר ברקת: אני גם זוכר את קולות השמחה והניצחון כשירושלים שוחררה בזכות תעוזת הלוחמים.

ניר ברקת: הזכות לגדול ולגדל ילדים בירושלים הייתה ונשארה עבורי נס אחד גדול.

ניר ברקת: כעשור אחרי אותה מלחמה זכיתי גם אני להתגייס לצנחנים ולשרת בגדוד 890 כלוחם, כקצין, כמפקד פלוגה במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן כמפקד פלוגה בגדוד 7008 בחטיבת צנחנים במילואים באינתיפאדה הראשונה.

ניר ברקת: במעמד זה אני מבקש להזכיר ולזכור את אחיי לנשק שאיתם יצאתי לקרב ונפלו:

ניר ברקת: את מוקי קנישבך, זכרו לברכה, בן יחיד לניצולי השואה שמואל, זכרו לברכה, ופנינה, תיבדל לחיים ארוכים.

ניר ברקת: מוקי היה מפקד הפלוגה המסייעת בה שירתי כמפקד מחלקת מרגמות.

ניר ברקת: במהלך מבצע "מוביל", באוגוסט 1980, בקרב פנים מול פנים עם מחבל, מוקי נהרג מצרור מטווח אפס.

ניר ברקת: באותו קרב נפצעתי כשקמתי להסתער על המחבל.

ניר ברקת: אותו קרב היה אירוע שעיצב את חיי וחיבר אותי למשפחת השכול.

ניר ברקת: אני מבקש להזכיר גם את החייל שלי עודד יזרעאלי, זכרו לברכה, שנהרג בלבנון ב-1982.

ניר ברקת: אני מאחל לכולנו להיות ראויים לחברינו הנופלים במערכות ישראל ובפעולות האיבה, לאנשים שמסרו את נפשם למען מדינתנו האהובה.

ניר ברקת: לאחר שהשתחררתי, סיימתי את לימודיי לתואר ראשון במדעי המחשב ולמדתי לקראת תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.

ניר ברקת: במקביל ללימודים ולמילואים הייתה לי הזכות להיות מהראשונים בעולם לפתח תוכנת אנטי-וירוס.

ניר ברקת: הקמתי וניהלתי עם שותפיי עמרי, יובל ואחי אלי את חברת BRM.

ניר ברקת: היינו ממקימי חברת צ'ק פוינט וחברות נוספות, מחלוצי ההייטק הישראלי.

ניר ברקת: ברוך השם, הצלחנו בעסקים.

ניר ברקת: לאחר שעשינו לביתנו התחלנו לעסוק בפילנתרופיה.

ניר ברקת: מצאנו את עצמנו אשתי ואני משקיעים מיליוני דולרים בתחומי החינוך והחברה.

ניר ברקת: ככל שהתעמקנו ועסקנו בענייני ציבור כפילנתרופים ישראלים התחלנו להבין את האתגרים הציבוריים הגדולים העומדים בפני ירושלים ומדינת ישראל, מה שהוביל אותי בגיל 42 לפרוש מכל עסקיי ולהתמסר באופן מלא לשרת את ירושלים.

ניר ברקת: אבי היקר בירך אותנו, האחים, בשתי ברכות חשובות: הראשונה – שנזכה לשלם הרבה מס הכנסה; ובזכות זאת – שנוכל להתמסר ולשרת את הציבור באמונה בשקל לשנה.

ניר ברקת: המסע הציבורי לא היה קל, ודרש תעצומות נפש ואמונה בדרך.

ניר ברקת: את חמש השנים הראשונות בשירותי הציבורי ביליתי על ספסלי האופוזיציה של העיר ירושלים.

ניר ברקת: ניצלתי את הזמן ללמוד את המערכת הציבורית וגיבשתי תוכניות נרחבות להצלחתה של ירושלים, תוכניות שהביאו אותי לראשות העיר ולהישגים בהמשך.

ניר ברקת: אני מבקש להזכיר במעמד זה את כבוד הרב מרדכי אליהו, זכר צדיק לברכה, שהכרתי ב-2004.

ניר ברקת: הרב השפיע על תפיסת עולמי כאדם וכנבחר ציבור.

ניר ברקת: למדתי ממנו.

ניר ברקת: הוא שלח אותי לשליחויות שונות, רובן ככולן לגישור ופישור בין ניצים שונים.

ניר ברקת: למדתי ממנו את החשיבות והעוצמה שבאחדות בעם – בעם ישראל בכלל ובירושלים בפרט.

ניר ברקת: כאשר ביקרתי את כבוד הרב בבית החולים שערי צדק ב-2007 הוא הניף את אצבעו לעברי וציווה עליי: תשמור על ירושלים.

ניר ברקת: את הרגע הזה לא אשכח לעולם, והציווי הזה אינו פג-תוקף לעולם.

ניר ברקת: בהתאם לכך, כשנבחרתי והובלתי את ירושלים עשור בשנים, כל צעד ושעל שעשיתי, כל החלטה ועשייה היה בה מחשבה של מה טוב לירושלים; כיצד לשמור עליה, לפתח אותה ולגרום לשגשוגה.

ניר ברקת: ירושלים היא עיר שלא חולקה לשבטים.

ניר ברקת: חיים בה כיום כ-900,000 נפש, מתוכם כ-300,000 תושבים ערבים, למעלה מ-200,000 תושבים חרדים, והשאר – ציבור דתי, מסורתי וחילוני.

ניר ברקת: אין כמעט קונפליקט במדינה ובעולם שלא ישב על שולחני.

ניר ברקת: כראש העיר נדרשתי לקדם את ירושלים לטובת כלל תושביה, מבקריה ואוהביה ברחבי העולם.

ניר ברקת: בירושלים קונפליקטים אינם בעיה, הם תכונה.

ניר ברקת: ריתק אותי לעסוק בסוגיות יסוד, לחבר בין קצוות ולקדם את ירושלים בשמחות וגם בתקופות מאתגרות.

ניר ברקת: עסקתי רבות במושג "סטטוס קוו", מושג חשוב ורלוונטי היום יותר מתמיד.

ניר ברקת: הפרשנות שאני נותן למושג "סטטוס קוו" הוא שבמקומות שבהם לא ניתן לגשר בין תפיסות עולם מנוגדות – בין חילונים לחרדים, בין יהודים למוסלמים, בין ימין לשמאל – מייצרים פשרות חברתיות במטרה לחיות יחד בעולם שאינו מושלם עבור אף אחד, בעיר ששייכת בהגדרה לכולם, כי כולנו רוצים לראות את הצלחתה של ירושלים, וכולנו מבינים שלחיות יחד בירושלים זה זכות עצומה.

ניר ברקת: בשנים האחרונות הוכחנו שירושלים מתפתחת כפי שלא התפתחה במשך אלפיים שנה.

ניר ברקת: רק בשנה האחרונה התבשרנו שירושלים היא העיר הצומחת ביותר בעולם בתחום התיירות והצומחת ביותר בעולם בתחום ההייטק, וזאת לצד הצלחה בתחומים רבים נוספים.

ניר ברקת: התכבדתי להעביר את העיר לבאים אחריי בתנופה גדולה ועם אופק של צמיחה ושגשוג.

ניר ברקת: לאחר ששירתי את תושבי ירושלים ב-15 השנים האחרונות, גמלה בליבי החלטה לקחת את ניסיון חיי ולהביא אותו לרמה הלאומית.

ניר ברקת: למדינת ישראל יש אתגרים רבים.

ניר ברקת: ברשותכם, אשתף אתכם באחד מהם: ב-5 ביוני, לאחר עבודה של כחמישה חודשים עם צוות חוקרים אמריקני בשיתוף עם פרופ' מייקל פורטר מבית הספר למינהל עסקים בהרווארד, אציג תוכנית לחיזוק הפריפריה הגיאוגרפית של מדינת ישראל, שכוללת את הנגב והערבה, את הגליל והגולן ואת יהודה ושומרון, לצד המשך פיתוחה של ירושלים.

ניר ברקת: קידום הפריפריה בוער בעצמותיי וחייב לבעור בעצמות כל חברי הבית הזה, שכן בשנת 2048, כשמדינת ישראל תהיה בת 100, יתווספו למדינה כ-8 מיליון נפש.

ניר ברקת: אסור לנו להגיע למצב שרוב האוכלוסייה תתרכז בין גדרה לחדרה.

ניר ברקת: אנחנו צריכים לחולל שינוי תפיסתי ולהגדיר כמשימה לאומית לשמור על חבלי ארץ ישראל בפריפריה הגאוגרפית של המדינה, להפוך את הפריפריה הגאוגרפית למרכזי צמיחה ולהפוך את החיים והפרנסה בהם לאיכותיים ותחרותיים, ולגרום ליישוב הארץ כולה.

ניר ברקת: אני מתכוון לפעול למימוש משימה זו בכל כוחי ובכל תפקיד שאמלא בכנסת ו/או בממשלה, ואשמח לשם כך לשיתופי פעולה נרחבים.

ניר ברקת: לסיום דבריי אני רוצה להגיד תודה: תודה לחברי תנועת הליכוד שהביעו את אמונם בי בפריימריז, ותודה ל-1,140,370 אזרחי ישראל שבחרו בבחירות האחרונות בליכוד.

ניר ברקת: באותה נשימה אני כמובן מחויב ומתחייב לשרת את הציבור הישראלי כולו, מימין ומשמאל, יהודים ושאינם יהודים.

ניר ברקת: תודה להוריי, לאחיי, לבנותיי ולמשפחתי המורחבת והמקסימה, וכמובן – לאהבת חיי, לאשתי היקרה בברלי, על הכול.

ניר ברקת: ואסיים בברכה, ברכת הודיה: ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

ניר ברקת: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ניר ברקת – כאמור, נאום בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: נשאיר הפסקה קצרה לחיבוקים, ואז נשמע את חבר הכנסת יזהר שי מברך את חבר הכנסת ניר ברקת.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שי, אני גם חושב שזו היסטוריה קטנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא זוכר, לפחות משלוש הכנסות שאני יושב-ראש, שחבר כנסת חדש מברך חבר כנסת חדש.

יזהר שי: הכבוד כולו שלי, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל זה הוותיקים.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, הכבוד כולו שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר את זה לחיוב, לא לשלילה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יזהר שי, מילות ברכה.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ניר ברקת היקר, נפלה בחלקי הזכות הגדולה לעמוד כאן היום ולברך את חבר הכנסת ניר ברקת, שנשא כאן לפני כמה דקות נאום מעורר השראה ומרגש.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, לפני כשבועיים התארחתי בביתם של בברלי וניר ברקת בירושלים בערב מיוחד מאוד.

יזהר שי: זה היה ערב לזכרו של עודד יזרעאלי, זכרו לברכה, חייל בפלוגת נובמבר 1981, שניר היה המפקד שלה.

יזהר שי: אני הייתי בה חייל תחת פיקודו בזמן מלחמת לבנון הראשונה.

יזהר שי: עודד נפל בלבנון כמה ימים לפני ראש השנה, בספטמבר 1982, וניר, בדרכו המיוחדת, שומר עד עצם היום הזה על קשר הדוק עם משפחתו של עודד.

יזהר שי: ועם ניר, כולנו – קצינים, מפקדים, חיילים – בזכותו של ניר, נפגשים לזכרו של עודד, והשנה זה 37 שנים לאחר נפילתו.

יזהר שי: עכשיו, שימו לב: כמה ימים לפני השבעתה של הכנסת הזאת, שהיא אירוע מכונן ומרגש לכל אחד מאיתנו, ניר ברקת מצא את הזמן לארח אצלו בבית את משפחתו של עודד יזרעאלי, זכרו לברכה, את פלוגת נובמבר 1981, חיילים ומפקדים בסדיר היום בחטיבת הצנחנים, ואת אליסף פרץ, הבן של מרים, ששכל את שני אחיו.

יזהר שי: זה היה ערב של מורשת וזיכרון.

יזהר שי: ניר, כי זה בדיוק מה שאתה ומי שאתה – אתה איש של חיבורים, איש של ערכים; אתה חבר לנשק ומפקד שערכי ההובלה והדוגמה האישית שלו מובילים גם אותו וגם את דרכו עד היום, עשרות שנים אחרי שחיילי הפלוגה שלו כבר המשיכו בדרכם לכיוונים במשעולי החיים.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, ניר ברקת הוא לא רק אדם ערכי ומוסרי, הוא גם איש אמיץ מאוד.

יזהר שי: במבצע מוביל בלבנון הוא הסתער על המחבל שהרג את מפקדו של ניר, סרן מוקי קנישבך, וניר אז נפצע תוך כדי הקרב.

יזהר שי: במלחמת לבנון הראשונה ניר, אז כבר מ"פ שלנו, הוביל כוח פלוגתי בקרב פנים אל פנים מול הקומנדו הסורי.

יזהר שי: הקרב הזה הסתיים בחיסול הכוח הסורי ובפציעה קשה של רס"פ הפלוגה שלנו, משה אחרק; גם הוא היה איתנו לפני שבועיים, וגם איתו ניר בקשר אבהי ומחבק עד עצם היום הזה.

יזהר שי: אבל ניר הוא לא רק קצין אמיץ; יש לו גם אומץ לב אזרחי, וזה בא לידי ביטוי כשהוא הפך ליזם עסקי שבנה חברת הייטק מפוארת בירושלים, בימים שבהם הייטק וירושלים היו מעין אוקסימורון כזה.

יזהר שי: ועוד, בתחילת שנות ה-90 מתישהו הגיעו אל ניר שלושה יזמים צעירים והציגו לו תוכנית עסקית שאף משקיע אחר לא הסכים לממן, אבל ניר, ביחד עם השותפים שלו – הם קלטו את האדם המיוחד שהיה בכל אחד מהיזמים האלה.

יזהר שי: ניר הבין את הפוטנציאל העסקי הגלום ברעיון שלהם, הוא גילה אומץ לב אזרחי, והשקיע בחברה שלימים הפכה להיות אחת מהחברות הישראליות הגדולות והמצליחות בכל הזמנים.

יזהר שי: קוראים לה צ'ק פוינט.

יזהר שי: ואז הוא החליט לתת מעצמו ומיכולותיו לעיר הבירה שלנו, ירושלים.

יזהר שי: ניר, אתה תרמת מהניסיון שלך, מהכישרון ומהערכים שלך לקידום ירושלים למה שהיא היום – עיר תוססת, מלאה באירועי תרבות בין-לאומיים; עיר שהיא מרכז תיירות עולמי; עיר שקמו בה מרכזי חדשנות ויזמות מהמובילים בישראל.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ניר יקר, הכניסה שלך לפוליטיקה הארצית ולכנסת העשרים ואחת היא בשורה נפלאה לכולנו, מכל חלקי הקשת הפוליטית, כי אתה, ניר ברקת, מלח הארץ, מפקד אמיץ, איש עסקים, ציוני, אוהב ירושלים, אתה עכשיו תורם את עצמך לפעילות ציבורית לאומית.

יזהר שי: ואני בטוח שהפעילות שלך כאן, כמו כל דבר שעשית עד היום, תתאפיין באומץ, בערכים של אהבת האדם ואהבת המולדת ובחיבור בין כולנו, כל חלקי החברה הישראלית.

יזהר שי: הזכרת את בברלי.

יזהר שי: בברלי ברקת, אשתו האהובה של ניר, אמרה לי לא מזמן שניר הבטיח לה ולשלוש הבנות שלהם שהוא לעולם לא ישתנה.

יזהר שי: הוא ביקש מבברלי ומהבנות שיתריעו בפניו אם הן חשות בשינוי כלשהו.

יזהר שי: אני יודע שהתכוונת לכך, ניר; שאתה תמשיך להיות אתה עצמך, איש של אנשים, בגובה העיניים, אדם שהמצפן המוסרי והערכי שלו הוא בסיס עשייתו בכל אשר יפנה לעשות.

יזהר שי: אל חשש, לא השתנית, ניר.

יזהר שי: נשארת כמו שהיכרנו אותך, כל מי שהלכו אחריך לקרב לפני עשרות שנים, ותרשה לי להביע את אמונתי המלאה שלעולם לא תשתנה.

יזהר שי: הערכים ואהבת האדם ימשיכו להיות המצפן שלך תמיד.

יזהר שי: בהצלחה לך, ניר.

יזהר שי: אני מצדיע לך היום כאזרח, ומאחל לך ולכולנו שכמו שהצלחת עד היום בכל מה שעשית, תצליח גם במשימות הלאומיות שלקחת על עצמך בכנסת ישראל.

יזהר שי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר כנסת יזהר שי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת מאי גולן.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה, עד עשר דקות לרשותך לנאום הבכורה שלך.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אימי היקרה, אזרחי מדינת ישראל, אני ניצבת כאן היום במעמד מרגש זה בתחושת שליחות עצומה.

מאי גולן: אני, פלורה מאי בדרה גולן, בתה של רימונה בדרה גולן, אישה ששרדה בפרעות הפרהוד בעיראק ועלתה לארץ ישראל; אם חד-הורית שגידלה אותי כנגד כל הסיכויים והצליחה, למרות כל הקשיים שבדרך, לגדל אותי לתוך אהבה עצומה לארץ ישראל השלמה, אהבה שזורמת בכל רמ"ח איבריי ושס"ה גידיי; אישה שגידלה אותי להבין שאנחנו פה בזכות ולא בחסד, ושכל פיסה מאדמת ארץ ישראל חשובה כפעימות הלב בקרבנו.

מאי גולן: בתור ילדת אינטגרציה צעירה ותמימה, שחוותה על בשרה את ההדרה, את הרצון העז להיות שווה בין שווים, אך יותר מכול – את הרצון להוכיח את עצמה בתוך העולם הלא-פשוט הזה, הבנתי מהר מאוד מה ארצה לעשות כשאהיה גדולה.

מאי גולן: הבטחתי לעצמי שלא משנה במה אעסוק, אמצא בכל מצב את הזמן והמקום להשפיע, לשנות, להשאיר את חותמי על הארץ הזאת בדרך הטובה ביותר שאוכל.

מאי גולן: את ההבטחה הזאת נתתי לעצמי עוד כשלמדתי בבית ספר דמוקרטי, שכנראה לא הבין את המשמעות של דמוקרטיה כשלא רצה לשמוע את דעתה של הילדה בעלת הדעות השמרניות, שלא התאימו, מה לעשות, להלך הרוח.

מאי גולן: אבל אני עמדתי ואמרתי את דעתי גם אל מול הבוז שספגתי, כי ידעתי בלב שלם שזו האמת שלי.

מאי גולן: התחושה הקשה הזאת של נערה מתבגרת המוצאת עצמה תדיר בדעת מיעוט מבוטל חיזקה בי את ההחלטה שתמיד, אבל תמיד, אילחם על האמת שלי והאמת של אלו שקולם לא נשמע, והבטחתי שעבורם עוד אחולל שינוי, עבורם עוד אפלס את הדרך.

מאי גולן: במשך השנים התעצבתי לכדי אישה גאה – גאה בכל מה ומי שאני: אישה מזרחית, מסורתית, דרום תל אביבית, "דרומית", כפי שכינו אותי רבים מבני כיתתי מצידה השני של העיר.

מאי גולן: אך תמיד הייתי גאה בשכונה שממנה באתי, בפשטות, במהות.

מאי גולן: הייתי גאה עד שלא יכולתי יותר; עד שהבחנתי שישנם גורמים שטורחים לשוב ולהזכיר לי כל העת שלא מגיע לי, לא לאימי, לא לשכניי, לא לקשישה בת ה-83 מהתחנה המרכזית הישנה בתל אביב, שדמעותיה שברו את ליבי על כך שעכשיו היא צריכה שוב להילחם על הבית.

מאי גולן: הבנתי שאני חייבת לצאת למאבק – מאבק עבור ניצולי השואה שחיו בבניין שהושחת עד לכדי הרס מוחלט; מאבק עבור קורבנות האונס והאלימות; מאבק עבור בתי הכנסת שחוללו עד היסוד ומחוללים בכל יום שוב ושוב; מאבק עבור המצפון של אלו שאיבדו אותו לחלוטין.

מאי גולן: כשמדיניות ההגירה איבדה ממשמעותה ומסתננים בלתי חוקיים הפכו לבעלי הבית, לאחר שגנבו את גבולה של המדינה היחידה שיש לנו, חיפשתי צדק.

מאי גולן: חיפשתי וחיפשתי ולא מצאתי.

מאי גולן: אותו בית המשפט הגבוה לצדק, שהיה אמור לבחור בין הזכויות הקיומיות והבסיסיות של אזרחי מדינת ישראל לבין אלו שהסתננו בצורה בלתי חוקית בעליל, בחר בהם ולא בנו.

מאי גולן: "פעילה חברתית" היה התואר שהצמידו לי בכל פעם שהציגו אותי עד להיותי חברת כנסת היום.

מאי גולן: ומהי בעצם פעילות חברתית?

מאי גולן: בעיניי, זו בסך הכול הסתכלות בגובה העיניים, בסך הכול הטמעת המושגים הפשוטים של "ואהבת לרעך כמוך".

מאי גולן: שנים הרגשתי כאותה נערה שעומדת בפרץ אל מול חומות השתיקה הבצורות, כמו אותו ילד שסותם בידו הקטנה את החור בקיר הגדול שמפריד בינו לבין הים שעומד לכלותו, אבל המשכתי בכל הכוח למען אחיי ואחיותיי תושבי שכונות דרום תל אביב, למען תושבי הפריפריה, למען בני ובנות הנוער שאמרו להם שאין להם סיכוי מתוך רצון לדכא את האש שבהם.

מאי גולן: לאחר מאבק ממושך הבנתי כי משילות יציבה וחזקה במדינת ישראל היא המפתח ליציבות חברתית איתנה, כי הכול מתחיל מבפנים, תרתי משמע.

מאי גולן: אני מסתכלת היום על האנשים שהאמינו בי ונאבקו לצידי לאורך כל הדרך, ואני מתחייבת מכאן להיות הקול שלהם, הקול של אלו שקולם אינו נשמע: החלשים, השקופים; אלו שאיבדו אמון במערכת, במי שאמור היה לספק להם הגנה – ואותה מערכת בגדה בהם, הפנתה להם ולסבלם עורף והעלימה עינה מהם.

מאי גולן: שכונה היא לא מילה גסה, ואני מתכוונת לייצג את השכונות, את הפריפריות החברתיות והכלכליות של החברה הישראלית, כי משם באתי, ועבור הזכויות שלהן ולמען השמעת קולן אמשיך להיאבק.

מאי גולן: לשכונות חלשות, אוכלוסיות חלשות ופריפריות חברתיות ותרבותיות שקולן לא נשמע ברחבי מדינת ישראל מגיע שישמעו אותן.

מאי גולן: מגיע להם ומגיע לנו שנשיב את כבודנו הרמוס והאבוד.

מאי גולן: מגיע לנו יותר.

מאי גולן: מגיע לנו להרגיש כבעלי בית ולהתה

מאי גולן: לך כבני חורין גאים בכל מקום בארצנו; מגיע לנו להיות חלק מהגאווה הישראלית; מגיע לנו להיות גאים במדינתנו, המדינה היהודית היחידה בעולם, המדינה שאליה התפללו אבותינו וסבותינו, דורות של יהודים שחלמו על שיבת ציון, על ארץ ישראל.

מאי גולן: אז היינו כחולמים.

מאי גולן: את הכאב והמצוקה של השכונות ראיתי וחייתי בעצמי.

מאי גולן: אוי, מה גדול הפער בין חלום הדורות למציאות החיים המדממת שלתוכה גדלתי ושעיצבה את אישיותי ואת תפיסת עולמי ב-20 השנים האחרונות.

מאי גולן: אבותינו חלמו על מדינת צדק משגשגת שבה מהלכים יהודים גאים וריבונים בארצם, ואילו אני ואלפים בני גילי גדלנו בפועל בשכונות ללא תשתיות ראויות – פיזיות, חברתיות ותרבותיות; ללא חינוך שווה ערך; ללא סיכוי ממשי.

מאי גולן: אנחנו חיים היום בעידן מבורך, עידן שבו ישנן נשים מועצמות ומעצימות, עידן שבו ישנו חופש ביטוי מוחלט, עידן של דמוקרטיה משגשגת, אך בעיקר בעידן שבו יש לנו בית.

מאי גולן: ודווקא בגלל כל השפע והטוב הזה אנחנו צריכים לזכור שאין לנו בית אחר, וגם לא יהיה.

מאי גולן: עלינו לשמור על הבית הזה מכל משמר מאלו הרוצים להשמידו, מבחוץ, כמובן, אך לא פחות – מאלו הרוצים להשמידו מבפנים, ולצערנו, ישנם לא מעט כאלה.

מאי גולן: בימים אלה חשובה יותר מכול האחדות במדינת ישראל, כי בסופו של יום, למרות כל המחלוקות ולמרות האי-הסכמה, אחים אנחנו, עם אחד, חברה אחת.

מאי גולן: חברתיות כבר לא שייכת לחלק אחד של המפה הפוליטית; להפך, היא נחלתנו ומקור חיינו – חברתיות.

מאי גולן: ביום ההשבעה לכנסת חגגתי גם את יום הולדתי העברי, בכ"ד בניסן, סמוך ליום העצמאות של מדינת ישראל, ועבורי, כמובן, ההתרגשות הייתה כפולה ומכופלת.

מאי גולן: אך יותר מכול הבנתי כמה המדינה הצעירה שלנו השיגה בכל כך מעט זמן, וכמה חשוב לשמור עליה מכל משמר, לשמור על ביטחונה, על צביונה, על ערכיה.

מאי גולן: ולמרות היותי חברת הכנסת הצעירה ביותר במשכן היום היו בטוחים, חבריי, שבוערת בי האש הגדולה ביותר לממש את אהבתי לארץ הזאת ולעם הזה, מכיוון שהאש הזאת ניצתה כבר בגיל מאוד צעיר, והיא-היא שעיצבה את אישיותי ואת תפיסות עולמי, שלאורן פעלתי עד היום ולאורן אמשיך לפעול כל חיי.

מאי גולן: אני מסתכלת על חבריי לסיעה, חבריי למשכן הכנסת, על חברי הממשלה ועל העומד בראשה, כבוד ראש הממשלה, ואני רואה כמה הם רוצים לעשות עוד, לעשות טוב.

מאי גולן: ועבורי זו השראה אמיתית להמשך הדרך, דרך שאותה אני מתכוונת למלא בעשייה חברתית אמיתית, שתנסה להגיע ולגעת בחייהם של כל אזרחי מדינת ישראל בכל חלקי האוכלוסייה בחברה הישראלית; דרך שתוביל לחיבור ערכי בין בני ובנות הנוער, בין הפריפריה למרכז, בין תושבי השכונות לתושבי החלקים המבוססים יותר בערים; אך יותר מכול – דרך שתחזיר לאזרחי המדינה את האמון במערכות הצדק השונות, במנגנוני השלטון, דרך שתחזיר את הביטחון ביכולת מימוש המדיניות של נציגיה הנבחרים, דרך שתוכיח כי "יש תמורה בעד האגרה".

מאי גולן: "הצדיקים הטהורים אינם קובלים על הרשעה אלא מוסיפים צדק; אינם קובלים על הכפירה אלא מוסיפים אמונה; אינם קובלים על הבערות אלא מוסיפים חוכמה", כך אמר הרב קוק, זיכרון צדיק לברכה, וכך אני מקווה, בעזרת השם, לפעול: על פי האמונה, על פי החוכמה, אך יותר מכול – על פי הצדק.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש הנכבד, ברשותך, אסיים את דבריי בתפילה: תודה, בורא עולם, שאני עומדת כאן לפניך ומודה לך, וכל מה שאומר יהיה כאין וכאפס לעומת כמה שאני באמת צריכה להודות לך.

מאי גולן: הרי על הכול אנו צריכים להודות לך, כי הכול ממך; הכול נתת לי בחן, בחסד, ברווח וברחמים.

מאי גולן: תודה על כל הדברים בעולם; תודה על שאתה איתי תמיד; תודה על שאתה נותן לי כוח לעשות מצוות, כוח למעשים טובים, כוח להתפלל; תודה על כל הפעמים שעזרת ולא ידעתי להגיד תודה; תודה על כל החסדים שאתה עושה עימי בכל רגע ורגע; תודה על כל נשימה ונשימה שאני נושמת; תודה על שלפעמים קשה לי, כי רק כך אני יודעת להעריך את הטוב – רק אחרי שנמצאים בחושך אפשר להעריך את האור; תודה על החיים הנפלאים שנתת לי; תודה על הדבר הכי קטן שיש לי; תודה, בורא עולם, על שאתה תמיד שומע את התפילות שלי, את התפילות של עם ישראל.

מאי גולן: אנא, אל תרחק מאיתנו לעולם.

מאי גולן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מאי גולן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר יריב לוין לברך את חברת הכנסת החדשה מאי גולן, שזה עתה שמענו אותה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת מאי גולן היקרה, נאום חד, ברור, ומעל הכול – עם עוצמה פנימית אדירה.

יריב לוין: ומאיפה מגיעה העוצמה הזאת?

יריב לוין: אפשר רק לנסות לדמיין מה עובר בנפשה של נערה בשנים הכי קשות, של התלבטויות, של קושי שכל נער ונערה עוברים, כאשר היא יודעת בכל בוקר, כשהיא נמצאת בדרכה לבית הספר, שמה שמחכה לה שם זה העלבות, הצקות, פגיעות, עלבונות – לא משום שהיא עשתה רע למישהו, לא משום שהיא פחות טובה ממישהו; אפילו במידה רבה להפך – רק משום העובדה שהיא באה מהמקום הזה, מהשכונה הזאת, ולא ממקום אחר ומשכונה אחרת.

יריב לוין: וכאשר אדם, ובוודאי בגיל הזה, עובר את הייסורים האלה – אין דרך אחרת לקרוא להם – הוא יכול לצאת משם לשני כיוונים: הוא יכול לצאת למקום שאליו היו יוצאים רוב האנשים – של תסכול, של כעס, של אובדן דרך – אבל הוא יכול לקחת את כל הדבר הזה ולתרגם את כל העוצמה הפנימית הזאת שהייתה לך אז, מאי, כנערה, כדי להתמודד עם כל העוול הנורא הזה ולקחת אותו למקום אחר לגמרי: למקום של אהבה, של נתינה, של הכרת תודה על מה שיש ושל נחישות לדאוג ולעשות כדי שלילדים של היום, וגם למבוגרים של היום – שגם הם, כן, לא מעטים מהם עוברים גם הם חוויות לא פשוטות – לא יקרה ולא יעבור עליהם מה שעבר עלייך, מאי.

יריב לוין: אנחנו שמענו את הדברים שלך כאן.

יריב לוין: הם מבטאים בקצרה דרך מדהימה שעשית כנגד כל הסיכויים, אל מול כל מה שאמרו עלייך.

יריב לוין: את יודעת, אני מניח שחלק מאותם – לא רק ילדים, צריך לומר; גם מנהלים ומורים שאת היית אצלם אבל הם לא הבינו שהם זכו שאת תהיי תלמידתם – אני בטוח שחלק מהם היום מעדיפים לשכוח את אותו טלפון שהם מסרו לשירות הסוציאלי כדי לספר שאת נמצאת עם נרקומנים בתחנה המרכזית רק משום שהיית חולה בבית; הם ירצו לשכוח את שמות הגנאי שגם הם קראו לך.

יריב לוין: אני מהמר שחלק מהם אפילו מספרים בגאווה: היא הייתה תלמידה שלנו.

יריב לוין: ואי-אפשר להגיע להישג הזה ולמעמד שבאמת, בעיניי אין למעלה ממנו, של להיות נציגה של ציבור כל כך ענקי בבית הזה, בלי שיש לפחות מקור אחד של אור שגם יודע לכוון בדרך הנכונה.

יריב לוין: ונמצאת איתנו כאן ביציע האימא רימונה.

יריב לוין: אני יכול לומר לך – אני בטוח, היו לך הרבה הרבה לילות של דמעות, גם של דאגה למאי, גם של התמודדות עם קשיי החיים.

יריב לוין: אני אומר לך, מותר לך שיהיו לך דמעות בעיניים גם עכשיו, דמעות של ניצחון גדול.

יריב לוין: ואני יכול לומר לך, מאי, את ניצחת בגדול כשהגעת לכאן, אבל אין בכלל ספק שאת תנצחי בענק בדרך שתובילי, ותדאגי לכל כך הרבה אנשים ששלחו אותך לכאן, שבוטחים בך ושיודעים, יודעים שאת תייצגי אותם בצורה הכי טובה שאפשר.

יריב לוין: שתהיה לך באמת הצלחה גדולה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר יריב לוין על מילותיו החמות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת גבי אשכנזי לשאת נאום בכורה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גבי אשכנזי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חבריי לסיעת כחול לבן, חברי כנסת נכבדים, אזרחים יקרים, היום אני עומד לפניכם ביראת כבוד כחבר כנסת ונזכר בדרך הארוכה שעברתי מאז ילדותי במושב חגור שבו נולדתי ועד ליום השבעתי בכנסת.

גבי אשכנזי: חשבתי לספר לכם על אימי פרידה, שתיבדל לחיים ארוכים, אשר חצתה את החצבני בלילה בעזרת דרוזים אשר הבריחו אותם מחלב סוריה לקיבוץ חולתה בהיותה בת עשר טרם הקמת המדינה; על אבי יוסף, זיכרונו לברכה, ניצול שואה אשר עלה מבולגריה ערב מלחמת העצמאות ולחם בה.

גבי אשכנזי: חשבתי לספר לכם על המושב שהם הקימו ובו גדלתי, מושב חגור, על גבול המשולש של אז; מושב שהוקם על ידי עולים חדשים – ממש לא המייפלאואר של מדינת ישראל – משוחררי גדוד 9 של מלחמת יום העצמאות שבה הם שרדו, אשר החליטו להקים מושב חקלאי אף שחסרו כל ניסיון חקלאי מוקדם, והכול מתוך אהבת הארץ.

גבי אשכנזי: חשבתי לספר לכם על הבית שבו גדלתי, בית של עבודה קשה, של עבודת אדמה, של חיי צנע, אך בית עם המון אהבה, חום ותמיכה.

גבי אשכנזי: חשבתי לספר לכם על הצבא, על גולני, על הרמטכ"לות, על חברים שאיבדתי.

גבי אשכנזי: אך פניי קדימה, אל העתיד, העתיד של מדינת ישראל.

גבי אשכנזי: אני מאמין שהסיפור האמיתי שעליו קמה המדינה הוא סיפור על אנשים – הדור של הורינו, של הוריי – שחלמו, שרדו, עלו, לחמו והגשימו את חלום הדורות: מדינת ישראל – מדינה שאני גאה בה בכל ליבי והיא בעיניי בבחינת נס גלוי.

גבי אשכנזי: עבור בני הדור שלי מדינת ישראל איננה דבר מובן מאליו; שילמנו על עצמאותנו מחיר יקר.

גבי אשכנזי: אך עבור ילדינו – במקרה שלי נכדינו – מדינת ישראל היא עובדה קיימת.

גבי אשכנזי: הם פחות מודאגים.

גבי אשכנזי: הם לא חוו את הסכנות, המשברים, השסעים, את פוטנציאל ההרס, המלחמות הקשות; את המציאות של היום.

גבי אשכנזי: אבל מדינת ישראל היא מדינה חזקה, מבוססת, חזקה במזרח התיכון, וללא באמת איום קיומי ביטחוני נראה לעין.

גבי אשכנזי: ובכל זאת, אם ניתן להצביע על איום ממשי שנשקף למדינה, הוא בעיניי דווקא האיום והאתגר הפנימי על אופייה, דמותה, צביונה, לכידותה וחוסנה של החברה.

גבי אשכנזי: זהו בעיניי האתגר הגדול שאנו ניצבים בפניו.

גבי אשכנזי: עלינו למשל לשנות את המציאות שבה ציבור קטֵן והולך של צעירים וצעירות משרת את מדינת ישראל בצבא, בקהילה, בשירות לאומי ואזרחי, לומד, עובד, משלם מיסים, אבל נושא על כתפיו ציבור גדל והולך של צעירים שלא מקיימים ממש חוזה עם המדינה – לא משרתים, לא עובדים.

גבי אשכנזי: זה הרסני מבחינה חברתית, זה פוגע בחוסן הלאומי וזה אינו בר-קיימא מבחינה כלכלית.

גבי אשכנזי: בעיניי, הצעירים שלנו הם העתיד של מדינת ישראל, הם הסיפור הבא, ואנחנו צריכים להבטיח עבורם עתיד טוב יותר מבחינה כלכלית, חברתית וביטחונית; עתיד אחר – עתיד של מדינה יהודית דמוקרטית בטוחה וצודקת.

גבי אשכנזי: והמשימה הזאת, חייבים להודות, הופכת להיות קשה יותר ויותר בשנים האחרונות.

גבי אשכנזי: המשימה שלנו היא להבטיח לכל הצעירים הורדה ביוקר המחיה, חיים זולים יותר, להבטיח שהמדינה תהיה ממש ארץ זבת חלב ודבש – שחובה להגן עליה, שגם כיף ותענוג לחיות בה; לא בקפיטליסטיות קיצונית, אלא כלכלה עם חמלה, ערבות הדדית, סולידריות.

גבי אשכנזי: אנחנו צריכים להבטיח להם השכלה נגישה – לאנשים ששירתו את המדינה אבל גם לכל האחרים.

גבי אשכנזי: צריך לפתח אפיקים חדשים ולעודד השכלה מודרנית גם לאחיי החרדים, לבני המיעוטים ולכל צעיר וצעירה.

גבי אשכנזי: עלינו לשנות את המציאות שבה, לצערי, אפשר לקבוע בהכללה את עתידם של ילד וילדה על פי מקום היוולדם.

גבי אשכנזי: כל בני האדם נולדו שווים, ועלינו לוודא שלכל אחד ואחת מהם תהיה הזדמנות שווה.

גבי אשכנזי: מניסיוני, כל צעיר, בהינתן חינוך והזדמנות שווה ואמיתית, יכול להגשים את חלומו ואפילו להיות רמטכ"ל בצה"ל, ואני ההוכחה לכך.

גבי אשכנזי: אני קיבלתי הזדמנות.

גבי אשכנזי: עלינו להבטיח להם מדינה דמוקרטית שיש בה שלטון חוק; מדינה שמגינה על מוסדותיה השלטוניים ומכבדת אותם, את בית המשפט העליון, את מוסד הנשיאות, את הצבא, המשטרה וכל שומרי הסף; מדינה ששמה את הנושאים האלה מעבר לכל ויכוח; מדינה דמוקרטית, בטוחה וצודקת; מדינה שיכולה לעשות שינויים והתאמות אך לא לדרוס ברגל גסה את הבסיס שעליו היא בנויה, את אבני היסוד של הדמוקרטיה: לחוקק חוקים לא דמוקרטיים ופרסונליים, חוקים כמו חוק החסינות, חוקים אשר תכליתם לאפשר מקלט ומפלט מפני שלטון החוק ומשורת הדין.

גבי אשכנזי: אני פונה בעיקר אל הדור הצעיר: בשבע השנים האחרונות, כיושב-ראש קרן רש"י, הקרן החברתית אולי הגדולה בארץ, עשיתי מסע במדינתנו הקטנה.

גבי אשכנזי: פגשתי אותם בכל בתי הספר – בעיר, בקיבוץ, במושב, בכפרים הבדואיים, הדרוזיים והערביים, בפריפריה, במרכז.

גבי אשכנזי: אני מתכוון להקדיש את הקדנציה שלי בעיקר להם, לצעירים של מדינת ישראל; להילחם עליהם כאן, מהכנסת.

גבי אשכנזי: אני אפגוש אותם בשטח, ביציאה מהבקו"ם, מהאוניברסיטאות, מהמכללות, מחממות ההייטק, מהשדות, מהכפרים, ממטולה ועד אילת.

גבי אשכנזי: את זה אני מקווה שנעשה כולנו ביחד.

גבי אשכנזי: חבריי חבר הכנסת, החובה שלנו היא לשרת את הציבור נאמנה – בקואליציה ובאופוזיציה.

גבי אשכנזי: אני רואה בזאת זכות גדולה, ואני מקווה למצוא בבית הזה שותפים אמיתיים לרעיון ולדרך, כי לכולנו יש מחויבות לחברה שלנו ולמדינה שלנו.

גבי אשכנזי: ראש הממשלה וחברי הממשלה המיועדת, אנחנו אומנם אופוזיציה, אבל נהיה אופוזיציה אחראית.

גבי אשכנזי: בכל מקום שבו קיימת טובת הציבור נפעל באחריות, אבל באותה מידה אנחנו מתחייבים שכאשר יהיה ניסיון לשים למרמס את עקרונות הדמוקרטיה, לפלג ולשסע, אנחנו נהיה חומת מגן שלא ראיתם כמותה.

גבי אשכנזי: אנחנו נעמוד על המשמר למען עקרונות הדמוקרטיה ומוסדות אכיפת החוק שלה.

גבי אשכנזי: נעשה זאת כאן בכנסת, ברחובות ובכיכרות.

גבי אשכנזי: ולצערי, לאור המציאות הנוכחית, המתהווה, זה קרוב מתמיד.

גבי אשכנזי: היום קיבלנו דוגמה איך לחץ פוליטי וציבורי יכולים להשפיע על ראש הממשלה, וראינו כיצד עורכי דינו והוא התקפלו מהפארסה המגוחכת בעניין נושא שכר הטרחה ומועד השימוע.

גבי אשכנזי: אני שמח על כך.

גבי אשכנזי: מחויבותה של כחול לבן, יחד עם האופוזיציה, לוודא שראש הממשלה נתניהו לא יצליח להעביר את חבילת החוקים האנטי-דמוקרטיים וליצור לעצמו עיר מקלט.

גבי אשכנזי: אני פונה מכאן, באחריות, גם לחבריי בקואליציה: אל תאפשרו בהסכמים הקואליציוניים חסינות לחשודים בפלילים.

גבי אשכנזי: אני מאמין כמוכם שאף אדם אינו מעל החוק; אף אדם, גם אם הוא ראש הממשלה.

גבי אשכנזי: ההיסטוריה תשפוט את כולנו, וגם אתכם, על התנהגותנו ועל בחירתנו בעת הזאת.

גבי אשכנזי: זהו גם המבחן שלכם.

גבי אשכנזי: אני מכיר אתכם – בלי להזכיר שמות – אני יודע מה אתם חושבים באמת, ובאמת לא הכול פוליטיקה.

גבי אשכנזי: ולסיום, אני מאחל לכל עם ישראל שנחיה בחברה אשר ערבים בה זה לזה, סולידרית; שנטפח את האחדות, הסבלנות והסובלנות.

גבי אשכנזי: זהו מקור עוצמתה האמיתי של מדינת ישראל.

גבי אשכנזי: הגיעה העת שנוודא כי כל אחד ואחת מאיתנו, דתיים וחילונים, יהודים ושאינם יהודים, יחיו במדינה דמוקרטית וצודקת, חברה שמקדשת ערכים של אהבת המדינה, ציונות, שוויון, דרך ארץ, כבוד הדדי ושמירה על שלטון החוק.

גבי אשכנזי: אני מתחייב בפניכם כאן היום להיות קול למיליון ו-100,000 האזרחים שבחרו בנו, אבל גם לאלה שלא, לעשות כל שביכולתי להילחם בשיסוי ובפילוג, לקדם אחדות, לכידות, להחזיר את אמון הציבור במשכן הזה, ולשרת את עם ישראל בחרדת קודש מהבית הזה, כפי ששירתי כל חיי.

גבי אשכנזי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גבי אשכנזי.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן נשאיר זמן לברכות, ולאחר מכן נבקש מחבר הכנסת אלעזר שטרן לעלות לדוכן לברך.

ישראל אייכלר: יברך את חבר הכנסת גבי אשכנזי – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ישראל אייכלר: בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: "וידבר ה' אל משה בהר סיני לֵאמֹר.

אלעזר שטרן: דבר אל בני ישראל ואמרת אלֵהם כי תבֹאו אל הארץ אשר אני נֹתן לכם ושבתה הארץ שבת לה'.

אלעזר שטרן: שש שנים תזרע שדך ושש שנים תזמֹר כרמך ואספת את תבואתה.

אלעזר שטרן: " אני בחרתי להתחיל בפרשת השבוע, כמו שכולם יודעים, כדי שנאום הברכה לא ייהפך לסוג של הספד, מה אנחנו חושבים.

אלעזר שטרן: אבל זאת שאלה מאוד ידועה מה עניין שמיטה להר סיני, ואני אומר את זה גם בהמשך לדברים שלך, מפקדי, חברי חבר הכנסת גבי אשכנזי.

אלעזר שטרן: הרב רפי מכיר את השאלה הזאת, ואני אנסה לתת תשובה מקורית שאולי תמשיך קצת את הדברים שלך.

אלעזר שטרן: גם כשהראש שלך היה בהר סיני, תמיד זכרת את עבודת האדמה, את גובה האדמה.

אלעזר שטרן: תמיד זכרת, כמו שכתוב כאן, את עבדך, את אמתך, את גרך אשר בשעריך.

אלעזר שטרן: אני חושב שהחוכמה הזאת שבין הראש למעלה לבין האנשים למטה – כבר אמרתי לך כמה פעמים: אנחנו בצנחנים, האשמתם אותנו:

אלעזר שטרן: אומרים גבי אשכנזי – אומרים גולני, וכשמתכוונים גולני, אז מתכוונים אולי להיבט הכי מוחשי לצבא העם.

אלעזר שטרן: אבל אני חושב יותר מזה – ואני הולך פה קצת עם הדברים שלך, אם יורשה לי, בברכות – שפה המעשים, תדע, הם הרמת האצבע.

אלעזר שטרן: כשאנחנו כולנו, אלה שבאנו מאותם מקומות, אופוזיציה אבל גם קואליציה, נדבר על מילים יפות ונרים את האצבע אחרת, אז נדע שייקרע הקשר שבין "בהר" לבין האדמה.

אלעזר שטרן: ובהקשר הזה אני לא דואג לך.

אלעזר שטרן: היית דוגמה ותהיה דוגמה.

אלעזר שטרן: אנשים שואלים אותי – כמו שאתה יודע; שואלים גם אותך: תגיד, אתה תשרוד את עבודת הכנסת, במיוחד אם תהיו באופוזיציה?

אלעזר שטרן: אז אנחנו אנשים של מלחמה בשוחות.

אלעזר שטרן: הדבר היחיד שטוב לי כאן זה שלא יגידו כמג"ד או מח"ט שיש ביקור של מפקד אוגדה או של אלוף הפיקוד; ואתה תמיד היית בא עם הפרטים, עם השאלות שידעת, עם הפרטים שהיית בקיא בהם, והיית שואל אותנו את השאלות הכי קשות.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שגם בעבודה פה, למעלה, כאילו, אני חושב שאנחנו נהנה כולנו, גם הקואליציה, מהירידה שלך לפרטים; מצד אחד הראש בשמיים, אבל הלב בגובה העיניים, זאת אומרת, אותה מדינה שדיברת עליה כאן.

אלעזר שטרן: איך אנחנו עושים זאת?

אלעזר שטרן: אני חושב שהתנאי לעשות את זה הוא באמת השילוב של הדברים האלה, שאתה, גם בזה אלוף.

אלעזר שטרן: אתה יודע, אמרו שהיית רמטכ"ל; הזכרת את זה פה.

אלעזר שטרן: רמטכ"ל התחיל בחובה ונגמר בהרבה שנים של התנדבות, כמו אצל הרבה מהיושבים כאן; גם בבית הזה, אבל במיוחד כאן.

אלעזר שטרן: אני חושב שקרן רש"י זה מההתחלה ועד הסוף התנדבות, ואני חושב שהשילוב הזה שדיברתי עליו עד עכשיו הוא באמת מה שמשלב בין הרמטכ"ל לבין קרן רש"י, זאת אומרת, החיבור של העשייה מצד אחד והחברה מהצד השני.

אלעזר שטרן: אני יודע מה עזבת בבית.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה אנחנו, הרבה אנשים פה, ייחלו לרגע שתגיע לפה.

אלעזר שטרן: מה שנקרא, סוף-סוף הגעת למנוחה ולנחלה, ההשקעה בילדים התחילה להניב נכדים, ואתה עוד פעם כאן, בתוכו; העסקים גם הם היו בתוכו.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו כולנו מצד אחד מאוד מעריכים – היית סמל, תישאר סמל עבור כולנו, עבור העם בישראל, לכנסת ישראל, שהמעמד שלה נמצא במקום – מה שאנחנו אוהבים להגיד – מאתגר מאוד בשנים האלה.

אלעזר שטרן: אין ספק שיש לך ותהיה לך תרומה חשובה מאוד.

אלעזר שטרן: ואיך אני אגיד לך?

אלעזר שטרן: טוב שבמלחמה בשוחות יש אנשים כמוך כאן – שכמו שהתחלתי כך אני אסיים – שיודעים לחבר בין המילים בהר לבין המציאות היום-יומית שלנו.

אלעזר שטרן: תודה ובהצלחה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: נאום הבכורה הבא הוא של חבר הכנסת עופר כסיף.

ישראל אייכלר: בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 295 שנה כתב המשורר הבריטי ג'ון דאן: "איש איננו אי, / כל-כולו לבדו, / כל אדם הוא חלקת יבשת / חלק מעיקר.

עופר כסיף: // כל מוות של אדם מפחית אותי, / שכן חלקי באנושות, / לכן לעולם אל תשאל – למי צלצלו הפעמונים.

עופר כסיף: / לך הם צלצלו".

עופר כסיף: מאז שאני זוכר את עצמי ראיתי את חלקי באנושות: יהודים, ערבים, גברים, נשים, מזרחים, אשכנזים, דתיים, חילונים, להט"בים ואחרים.

עופר כסיף: תמיד ראיתי בכולם חלק מעיקר, מיבשת אחת.

עופר כסיף: כולנו רקמה אנושית אחת חיה, כפי שכתב מוטי המר.

עופר כסיף: כך למדתי מהורי אימי, זיכרונם לברכה, ומהוריי, שייבדלו לחיים ארוכים.

עופר כסיף: אבל האם תיתכן יבשת אנושית אחת כאשר ניצול ודיכוי, הדרה ואפליה, גזענות וסקסיזם, לאומנות וקנאות דתית מרימים את ראשם המכוער מדי יום, ובמקומות רבים, לרבות במחוזותינו, אף שולטים?

עופר כסיף: האם העם הפלסטיני הנאנק תחת כיבוש ברוטלי בשטחים הכבושים, המיעוט הפלסטיני המופלה שיטתית במדינת ישראל גופא, המזרחי המושפל בשם "כור ההיתוך", במירכאות, האישה המוכה, יוצא אתיופיה והחרדי הסובלים דרך קבע מנחת זרועה של המשטרה, עובד הבניין הנופל למותו מפיגומי מעבידו הרופפים, הפליט הנרדף, הגיי המודר ועובד הקבלן הנתון לגחמותיו של מעסיקו – האם כל אלה אכן זוכים ליחס מכבד ואנושי?

עופר כסיף: האם הם יכולים לחוש שהם חלק מהעיקר לצד מנצליהם ומדכאיהם, לצד הפריבילגים למיניהם?

עופר כסיף: כמובן שלא.

עופר כסיף: צדק הרב אברהם יצחק הכהן קוק כאשר כתב, ואני מצטט: "ראויה היא האנושות שתתאחד כולה למשפחה אחת, וחדלו אז כל התגרות וכל המידות הרעות היוצאות מחילוקי עמים וגבולותיהם", סוף ציטוט.

עופר כסיף: אבל משנתו של הרב קוק נגועה הייתה מיסודה בתורת גזע מבישה, ששמה לה את הקולקטיב היהודי כעליון על פני שאר העמים, כראשון בהיררכיה מדומיינת.

ישראל אייכלר: סליחה, חבר הכנסת כסיף, גם כיושב-ראש אני לא מתערב, אבל להגיד על הרב קוק "תורת הגזע"?

ישראל אייכלר: אני מבקש ממך שתחזור בך.

עופר כסיף: אני אומר את מה שאני רואה לנכון, כי כך הם הדברים, לצערי הרב.

עופר כסיף: אני אומר את זה בכאב, ולא בשמחה.

איימן עודה: לא מפריעים – – –

עופר כסיף: מובן מאליו שהתוכנית הפוליטית שנגזרה ממשנה נוראית זו, ואשר למרבה החרפה – – –

ישראל אייכלר: אני חושב שאף חבר כנסת ערבי לא היה עושה את זה.

ישראל אייכלר: נכון?

עופר כסיף: אני מבקש שאתה תיתן לחבריי לדבר בשם עצמם.

עופר כסיף: אני יודע שיש הרבה פטרונז' שלוקח לעצמו את הזכות לדבר בעד הערבים, אבל הם יודעים לדבר בעד עצמם, אדוני.

עופר כסיף: מובן מאליו שהתוכנית הפוליטית שנגזרה ממשנה נוראית זו, ואשר למרבה החרפה קנתה לה אחיזה במסדרונות השלטון בואכה לשכת ראש הממשלה, סותרת במהותה כל כבוד אנושי.

עופר כסיף: למעשה, שום היררכיה – גזעית, לאומית, מגדרית או מעמדית – לא יכולה לכבד את האדם ולראותו כחלק מעיקר אנושי.

עופר כסיף: רק שוויון אמיתי, עמוק ומלא יכול לבטא כבוד שכזה ולהבטיח את מימושו הלכה למעשה.

עופר כסיף: לכך נדרשת משנה פוליטית מקיפה, אידיאולוגיה ופרקטיקה מהפכניות, השמות את האדם במרכז.

עופר כסיף: לא את הלאום, לא את המדינה, לא את האדמה, לא את הדת; את האדם באשר הוא אדם.

עופר כסיף: את זה מצאתי כבר לפני שנים בסוציאליזם המרקסיסטי.

עופר כסיף: מהוריי ומהורי אימי ספגתי את ההתקוממות האינסטינקטיבית נגד כל גילוי של עוול ואי-צדק.

עופר כסיף: ממרקס וממשיכי דרכו למדתי את הסיבות לעוולות ולאי-צדק שבעולמנו, וממילא גם את הדרכים למיגורם ואת החברה שבה ראוי לנו לחיות – חברה סוציאליסטית ודמוקרטית שבה, כדברי האינטרנציונל, "יעור, ישגב אדם".

עופר כסיף: הסוציאליזם הדמוקרטי הוא התשובה לניצול המעמדי, לדיכוי לגווניו, לכיבוש ולגזענות.

עופר כסיף: אדם חופשי באמת, כתב מרקס, רק כאשר הוא חופשי ממחסור ויכול להגשים את עצמו במלואו.

עופר כסיף: לשם כך, אמר, יש צורך לבטל את כל הנסיבות שבהן מצוי האדם כיצור מושפל, מדוכא, מוזנח ובזוי.

עופר כסיף: זוהי תפיסת עולמי, ולמענה אפעל ללא חת יחד עם שותפיי וחבריי לסיעה, בדיוק כפי שציבור בוחרינו מצפה מאיתנו לעשות.

עופר כסיף: חברינו ונציגינו בכנסת תמיד נאבקו למען המוחלשים, וכך נעשה גם אנחנו.

עופר כסיף: נכון, טעויות ופשעים נעשו בשם הסוציאליזם, אך אלו חטאו לו ולרוחו.

עופר כסיף: חבריי ואני שייכים אומנם לדור שידע את יוסף, אבל אין אנו שייכים לדור שרומם ופיאר אותו ואת משטרו, למרות תרומתם המהוללת להבסת המפלצת הנאצית.

עופר כסיף: אנו דוגלים בסוציאליזם כמשטר של חופש ושוויון, צדק ושחרור – לא במשטר של דיכוי משום סוג.

עופר כסיף: חברי הכנסת, אם ממרקס וממשיכי דרכו למדתי את הסיבות לעוולות, את הדרכים למיגורן ואת החברה שבה ראוי לנו לחיות, הרי שממאיר וילנר, תופיק טובי ותאופיק זיאד המנוחים למדתי כיצד לתרגם את המשנה הסוציאליסטית לשפת המעשה כאן ועכשיו.

עופר כסיף: לפני 30 שנה בדיוק דרכתי לראשונה בבניין זה כעוזרו הפרלמנטרי של החבר המנוח מאיר וילנר.

עופר כסיף: בזמנו לא היו לשכות כמו היום, ונהגנו לשבת יחד במשרד אחד משותף.

עופר כסיף: עבודתי עם גדולי המנהיגים שהזכרתי הטביעה בי חותם עז ועיצבה במידה רבה את דרכי הפוליטית.

עופר כסיף: בעיקר למדתי מהחברים וילנר, זיאד וטובי מהי מחויבות ומהי אחריות לציבור, לדרך, לרעיון.

עופר כסיף: הייתי הראשון שסירב לשרת בשטחים הכבושים ונכלא בזמן האינתיפאדה הראשונה.

עופר כסיף: בגאווה נכלאתי ארבע פעמים בגין סירובי לשרת את הכיבוש.

עופר כסיף: קל היה לזרום עם העדר ולא להטיל ספק במקובל, קל וחומר לנקוט צעד חריג ומוקצה שכזה מבחינה חברתית.

עופר כסיף: אך לא הייתה זו דרכי מעולם, ולא תהיה.

עופר כסיף: הגיבור איננו זה הכובש עם אחר, אלא כדברי מסכת אבות, זה הכובש את יצרו, לרבות, ואולי בעיקר, את יצר הרע, המתבטא ביישור קו עם המקובל גם כאשר רע הוא ופסול מוסרית.

עופר כסיף: אם בכל זאת בגבורה פיזית עסקינן, הרי שאמר משלי כי "טוב ארך אפיִם מגיבור", אבל למעשה הגיבור הוא זה היוצא נגד העוול הפושה בחברתו ובמדינתו, נגד מה שמכונה שיח הגמוני.

עופר כסיף: המקובל בישראל רע הוא ופסול בעליל.

עופר כסיף: השיח ההגמוני שמובילים המעמדות השליטים ועושי דברם בממשלה מעלה על נס עליונות יהודית, מקדש אדמה על פני אדם ומהלל משטר צבאי כובש והשתלטות קולוניאלית של כנופיות טרור משיחיות על אדמות הפלסטינים.

עופר כסיף: זאת ועוד, בשם "ביטחון המדינה", במירכאות, קוראים שליטי ישראל, גם במירכאות, ל"אחדות לאומית" יהודית, ובכך מנסים להעלים ולבטל את הקונפליקט האמיתי הטמון בחברה: לא בין יהודים לערבים אלא בין מנצלים למנוצלים, בין מדכאים למדוכאים.

עופר כסיף: אם כך, במקביל להחמרת הכיבוש, ממשלת ישראל היוצאת בראשותו של החשוד הסדרתי בפלילים החלה בתהליך מואץ של פאשיזציה בתוך ישראל עצמה, תהליך המוחק כל זכר, או ליתר דיוק כל מראית עין, של דמוקרטיה.

עופר כסיף: הסתה שלוחת רסן נגד הערבים הפלסטינים אזרחי המדינה ונגד השמאל, השתלחות שיטתית בתקשורת ובמערכת המשפט, רדיפה של ארגוני זכויות אדם, הגבלת ביקורת על הממשל ועל העומד בראשו הגובלת בפולחן אישיות ופגיעה בזכויות העובדים ובארגוניהם הפכו לפרקטיקה העיקרית של נתניהו ושל עוזריו המכונים שרים וחברי קואליציה.

עופר כסיף: ניכר כי הממשלה הבאה עלינו לרעה תהיה אף גרועה מקודמתה, זו שתנסה להביא את התהליך המדובר לסיומו ולהפוך את המשטר בישראל לדיקטטורה מובהקת, שבה המדינה מזוהה עם השלטון, השלטון – עם המנהיג, והמנהיג – עם העם.

עופר כסיף: וכי כיצד ניתן להבין את תוכנית הזדון לחיסול עצמאותה של מערכת המשפט והכפפתה בפועל לגחמות הממשל והעומד בראשו אם לא כך?

עופר כסיף: נכון, הצלת עורו של נתניהו – – –

ישראל אייכלר: נא לסיים.

ישראל אייכלר: סיימת את עשר הדקות.

עופר כסיף: עוד כמה דקות ברשותך – נאום בכורה.

עופר כסיף: אני יודע שבדרך כלל מקילים.

עופר כסיף: מי כמוך יודע.

ישראל אייכלר: גם אני הקלתי, לכן אני אומר לך לסיים.

עופר כסיף: אני מסיים עוד שתי דקות, ברשותך.

ישראל אייכלר: אני נותן לך עוד דקה.

עופר כסיף: נכון, הצלת עורו של נתניהו הוא אולי המניע למהלך, אבל התוצאה תהיה עליונות המנהיג.

עופר כסיף: במקום שלטון החוק נקבל את שלטון ה-talk: השתלטותו המוחלטת של דמגוג פופוליסט חסר מעצורים על המדינה.

עופר כסיף: אל מול הסכנה הזאת אני פונה לחבריי באופוזיציה העתידית וגם אל הישרים שבסיעות הקואליציה המתהווה: אל תשאלו למי צלצלו הפעמונים – לכם הם מצלצלים.

עופר כסיף: לא הערבים, השמאל, התקשורת או מערכת המשפט הם הסכנה; הסכנה לכולנו, לחברה שלנו, נשקפת מאויבי הדמוקרטיה וחסידי הרודנות הפופוליסטית.

עופר כסיף: קומו לצלילי הפעמונים המעוררים טרם יהפכו לפעמוני אשכבה.

עופר כסיף: כולנו רוצים את טובת החברה שבה אנו חיים ואת טובת אזרחיה ותושביה.

עופר כסיף: המחלוקת בינינו נוגעת למהי אותה טובה; והרי זו הדמוקרטיה: המחלוקת הלגיטימית על אודות טובת הכלל.

עופר כסיף: אל תיתנו יד לחיסולה של המחלוקת ולביטול האפשרות לבקר את המקובל והרווח.

עופר כסיף: הצטרפו אלינו במאבק על עתידנו המשותף, יהודים, ערבים ופלסטינים גם יחד.

עופר כסיף: למרות הסכנות – ואני מסיים – אני אופטימי.

עופר כסיף: כוחנו במותנינו ואלפים רבים לצידנו.

עופר כסיף: אני משוכנע שדרכנו, שבבסיסה שותפות יהודית-ערבית עמוקה ואמיתית, תנצח.

עופר כסיף: השאלה היא איזה מחיר נשלם עד אז.

עופר כסיף: חובתנו למזער אותו ולהשיג את השינוי הנכסף בהקדם האפשרי.

ישראל אייכלר: תודה.

עופר כסיף: על כך נמשיך להיאבק ללא מורא ופחד.

עופר כסיף: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת כסיף.

ישראל אייכלר: אני חייב למחות על אמירה שלא נשמעה ולא תישמע על הרב קוק שהוא שואב את דעותיו מתורת הגזע.

ישראל אייכלר: אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את המילים האלה.

ישראל אייכלר: אני לא יודע אם זה אפשרי, אבל זאת בקשתי.

ישראל אייכלר: יברך חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני מברך את עופר על הצטרפותו לרשימת חד"ש-תע"ל בכנסת ובטוח שיהיה חבר כנסת מצוין.

איימן עודה: אני מכיר את עופר מאמצע שנות ה-90.

איימן עודה: עופר כמו עופר – בן אדם מאוד מאוד ערכי, מאוד עקרוני, מתמיד, הולך עם האמונה שלו בצורה מאוד מתמדת.

איימן עודה: אומרים שבן אדם מגיל עשר עד גיל 20 רוצה לשנות העולם, מגיל 20 עד 30 הוא רוצה לשנות את המדינה, מגיל 30 עד 40 הוא רוצה לשנות את העיר שלו, מגיל 50 עד 60 הוא רוצה לשנות משהו במשפחה שלו ומגיל 60 עד 70 הוא רוצה לשנות משהו בעצמו, והוא לא מצליח.

איימן עודה: עופר עדיין אותו בן אדם שמאמין שהוא יכול לשנות העולם – ואני מאוד מעריך אותך על זה.

איימן עודה: עופר, דיברת הרבה, אולי פעמיים, על "למי צלצלו הפעמונים" של ארנסט המינגווי.

איימן עודה: אני רוצה לומר לך שגם בספר לא פחות חשוב, 1984 של ג'ורג' אורוול, גם כשכולם בקונסנזוס שלם, של כולם, מסתכלים לכיוון מסוים, אתה זה שיסתכל לכוון אחר, כי אתה מאמין בזה.

איימן עודה: זה אתה, עופר, ואתה ערך מוסף.

איימן עודה: זה דבר מאוד חשוב לכולנו.

איימן עודה: עופר לא מקבל את המשוואה של כל היהודים נגד כל הערבים, או כל הערבים נגד כל היהודים.

איימן עודה: עופר מחפש משוואה אחרת – של ערבים ויהודים דמוקרטים ביחד נגד הגזענות, נגד ההסתה, נגד השיסוי, למען בניית חברה דמוקרטית, שוויונית, אזרחית, שתיטיב עם כולם.

איימן עודה: עופר יהיה חבר כנסת מצוין.

איימן עודה: אהלן וסהלן, עופר.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

ישראל אייכלר: עופר, יש לך ממי ללמוד.

ישראל אייכלר: תלמד אצל איימן עודה קצת.

ישראל אייכלר: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י' באייר התשע"ט, 15 במאי 2019, בשעה 11:00.

ישראל אייכלר: ישיבה זו נעולה.