ישיבת מליאה, כנסת 21, פרוטוקול מספר 4, 2019-05-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ח' באייר התשע"ט, 13 במאי 2019.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – ההסכמים האלה: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בדבר שיתוף פעולה בסוגיות של ביטחון הציבור; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל בדבר שיתוף פעולה בנושא ביטחון הציבור, מניעה ומאבק בפשע המאורגן; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של ליטא בדבר שיתוף פעולה בנושא ביטחון הציבור ומאבק בפשיעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצהרת אמונים של חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אני אקרא בפניך את נוסח ההצהרה – הצהרת האמונים של חבר הכנסת – ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

יוסף ג'בארין: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר קבענו, אני מפעיל את ההצבעה לצורך הרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר עתה להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, תפתח בינתיים את הנאומים, ויביאו לי את הרשימה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, מצאו את ההבדלים: ביום שלישי נורה תאופיק זהר, עובר אורח תמים, נגן עוּד, כשניסה לשוב הביתה עם נכדתו בת הארבע, בנצרת.

איימן עודה: עד היום, יום שני, לא דֻווח שנמצאו חשודים או הוגשו כתבי אישום.

איימן עודה: באותו יום שלישי נורה גבר בן 25 בעפולה.

איימן עודה: הידיעה הזו דֻווחה בשעה 10:00 בכלי התקשורת.

איימן עודה: בשעה 11:40 דֻווח כי המשטרה עצרה שני חשודים וצפויים מעצרים נוספים.

איימן עודה: אז מה ההבדל?

איימן עודה: כל ילד ערבי יודע שאם תאופיק זהר היה יהודי שנורה בנצרת, מי שירה בו כבר היה מועמד לדין.

איימן עודה: 70% מהנשק הבלתי-חוקי שבידי החברה הערבית מגיע מהצבא.

איימן עודה: אני יודע וכולנו יודעים: אילו הנשק הזה היה מופנה כלפי יהודים או כנגד ביטחון המדינה, תוך דקות המשטרה הייתה על הרגליים במרדף אחרי הפושעים.

איימן עודה: אבל היישובים הערביים הם שטח הפקר של ממשלת ישראל, רחוק מעיניה של החברה היהודית, אבל קרוב להחריד לכל אזרח ערבי, שחי כאן בפחד מהנשק המשתולל.

איימן עודה: אני, איימן עודה, יושב-ראש רשימת חד"ש-תע"ל, חורת על דגלי את המאבק במגפה שפושטת בחברה שלנו.

איימן עודה: אנחנו נעשה כל מה שנדרש – בכנסת וברחוב.

איימן עודה: אנחנו ניאבק להוציא את הנשק הבלתי-חוקי שהורג את ילדינו.

איימן עודה: עצרו את כנופיות הפשע.

איימן עודה: עצרו את כנופיות הפשע.

איימן עודה: זה מצב חירום.

איימן עודה: אנחנו נשים את דם ליבנו במאבק למען החיים שלנו.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיכאל ביטון: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכותרות נמצא: מפעל פניציה ירוחם בסכנת סגירה, ואני רוצה להגיד לכם כמה דברים על אודות המפעל הזה: זה מפעל שקיים 50 שנה; היחיד שמייצר בקבוקים בישראל, 250 מיליון בקבוקים; הוא ממחזר 30,000 טונות של זכוכית, זבל, במדינה.

מיכאל ביטון: המפעל הזה סבל מקשיים כלכליים, ונקנה על ידי מורט מנדל.

מיכאל ביטון: מורט השקיע בו מיליונים, והוא יציב.

מיכאל ביטון: יש לו היתר עבודה בשבת כבר 40 שנה.

מיכאל ביטון: כל היקבים כולם עובדים איתו, ויש לו כשרויות מלאות.

מיכאל ביטון: בשנתיים האחרונות קומץ של אנשים יזם פגיעה במפעל וחרם.

מיכאל ביטון: אני פונה לראש הממשלה, שקיבל בדימונה 56% ובירוחם 40% – הפועלים בפניציה באים מדימונה ומירוחם – שיעשה פעולה מיידית לשמור על המפעל הזה.

מיכאל ביטון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יואב סגלוביץ'.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, העיתונאי פוראת נסאר פרסם תופעה שמתרחשת דווקא בחודש רמדאן על קווי אוטובוס – קו אוטובוס שיוצא דרך ואדי עארה; הסטודנטים מאום אל-פחם בעיקר.

אחמד טיבי: בקווים 959, 953, 955, בשבת, האוטובוסים עוברים, או שהם לא עוצרים כי הם מלאים או שהם עוצרים ולוקחים מספר קטן של סטודנטים.

אחמד טיבי: רוב הסטודנטים שנוסעים לאוניברסיטאות בתל אביב או לאוניברסיטה העברית או לבאר שבע לא מצליחים לעלות על האוטובוס, ונאלצים להמתין שעות ארוכות כדי להגיע בשעה מאוחרת בלילה.

אחמד טיבי: היום שוחחתי עם מנכ"ל חברת אגד.

אחמד טיבי: הוא גילה הבנה והבטיח לי שתוך כמה ימים העניין ייפתר על ידי תגבור מספר האוטובוסים שעוברים בחודש הרמדאן, בגלל השעות שהסטודנטים נאספים בתחנות.

אחמד טיבי: רמדאן כרים לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב סגלוביץ', בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יואב סגלוביץ': יושב-ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, שימוע לראש הממשלה וחוק החסינות ומה שביניהם.

יואב סגלוביץ': נתניהו עצמו ביקש לדחות את קבלת חומרי החקירה עד 10 באפריל, מחשש לזליגת חומר ערב הבחירות.

יואב סגלוביץ': מאז ועד היום לא נלקחו החומרים, בטענות שונות.

יואב סגלוביץ': זו התחמקות שאין כדוגמתה – מבקש ארכה בלי שלקח את החומר, כאילו שכר עורכי דינו הוא הבעיה.

יואב סגלוביץ': איך אפשר בכלל?

יואב סגלוביץ': לא הייתה לכך דוגמה מעולם בהיסטוריה של שימועים של נבחרי ציבור.

יואב סגלוביץ': כגודל החשש מהעמדה לדין והגעה לשימוע גודל התירוצים המופרכים.

יואב סגלוביץ': כל מי ששותק היום מספסלי הקואליציה המתגבשת יצטרך לתת דין וחשבון מה הייתה עמדתו, מה הייתה דעתו, האם דיבר, האם שתק.

יואב סגלוביץ': גאווה גדולה לא תהיה מנת חלקכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סגלוביץ'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ע'דיר מריח.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, פרופ' יצחק בירק הוא פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, והוא אמר את הדברים הבאים, ואני מצטט: עזה מוצגת כאוכלוסייה חפה מפשע השבויה בידי ארגוני טרור, אולם שורש בעיית עזה הוא בהתפוצצות האוכלוסין, שלה אחראים אותם חפים מפשע.

אוסאמה סעדי: זה לא מאללה ולא מהחמאס.

אוסאמה סעדי: תורם לכך ארגון אונר"א, המספק להם מזון ושירותי בריאות בסיסיים, ובכך הוא מונע – תשמע, אדוני היושב-ראש – ובכך הוא מונע מהטבע לאזן ילודת יתר בתמותת תינוקות.

אוסאמה סעדי: זה פרופסור, אדוני, שמלמד בטכניון, ואומר דברים גזעניים כאלה; הוא קורא למעשה שלא לספק מוצרי מזון ושירותי בריאות בסיסיים על מנת שהתינוקות בעזה ימותו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שזה הסתה לגזענות – וזו עבירה פלילית, ואנחנו מתכוונים לפנות עוד היום ליועץ המשפטי לממשלה ולמשטרה על מנת לחקור ולהעמיד – וגם לפנות לנשיא הטכניון להרחיק את הפרופסור.

אוסאמה סעדי: פרופסור כזה – מקומו לא באקדמיה אלא מאחורי סורג ובריח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ע'דיר מריח, ואחריה – חבר הכנסת רם בן-ברק.

ע'דיר כמאל מריח: אני פה, אני פה.

ע'דיר כמאל מריח: נקסט.

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת?

ע'דיר כמאל מריח: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת רם בן-ברק.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בואו לא נשאל את עצמנו בעוד עשר שנים איפה היינו ביום שהורכבה ממשלת ישראל ה-35 בראשותו של בנימין נתניהו.

רם בן ברק: קראתי הבוקר בעיתון ישראל היום, העיתון המקורב לראש הממשלה, על סדרה של לא פחות מ-16 חוקים ותקנות מרחיקי לכת בתחום המשפט והמשילות שהולכים לעבור בכנסת העשרים ואחת, ועיקרם: פסקת ההתגברות ברוב של 61 חברי כנסת, שינוי שיטת מינוי שופטים, שינוי בהרכב בית המשפט העליון, הגבלות על זכות העמידה, צמצום עילת הסבירות, הגבלת כוחו של היועץ המשפטי לממשלה ומינוי יועצים משפטיים המקורבים לשר.

רם בן ברק: אם זה יקרה זה יהיה הרגע שבו ישראל תהפוך מדמוקרטיה מערבית למשהו שממש לא היינו רוצים להיות.

רם בן ברק: באותו הרגע נכנסים למדרון חלקלק, שאתה יודע איך אתה מתחיל אותו אך לא יודע איפה זה נגמר.

רם בן ברק: אני מציע לכם, חברי הכנסת, לא להיות חתומים על החוקים האלה ולא להצטער בעוד שלוש שנים, כשישאלו אתכם מה אתם עשיתם כדי למנוע את ההידרדרות.

רם בן ברק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן-ברק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנסור עבאס, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת אורלי פרומן.

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, בניגוד להבטחתו של ראש הממשלה שלא תהיה מדינה בתוך מדינה – והכוונה לשמירה על שלטון החוק בחברה הערבית – יש היום ללא ספק שתי מדינות בתוך גבולות הקו הירוק: מדינה אחת שהריבון בה הוא הכנסת, ועוד מדינה, שנייה, שהריבון בה הוא קבוצות וארגוני פשיעה.

מנסור עבאס: כמו כל ריבון, מדינת הפושעים קובעת כללים, גובה מיסים, "דמי חסות", במירכאות, מגייסת חיילים, מפעילה כוח ומשתמשת באלימות.

מנסור עבאס: הטריטוריה של מדינת הפושעים היא בינתיים בתוך גבולות החברה הערבית, אך טבעי שתשאף להרחיב את גבולותיה.

מנסור עבאס: אדוני יושב-ראש הכנסת, מההיבט הזה, ריבונות הכנסת נפגעת ממגפת הפשיעה, במגזר הערבי במיוחד, ולכן היא צריכה לחתור למגע מול גורמי הפשיעה והאלימות, הן בחברה הערבית והן במדינה בכלל.

מנסור עבאס: יש מקום להקים ועדה פרלמנטרית מיוחדת שתפעל למיגור הפשיעה והאלימות, תפקח על תפקוד הממשלה וזרועותיה ותדחוף למדיניות שתטפל בשורשי התופעה.

מנסור עבאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי פרומן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אנטאנס שחאדה.

אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בישיבה זו, המוקדשת לניצחון על גרמניה הנאצית, אני רוצה לספר על ניצחון אחד קטן אך משמעותי משלנו.

אורלי פרומן: אתם יודעים, בספורט תמיד אומרים: תגיעו ראשונים, תהיו מספר אחת, כי מי זוכר את מספר שתיים, מי זוכר את השני.

אורלי פרומן: היום אני רוצה להזכיר את המכבייה השנייה, מכבייה שהיא אבן דרך בהיסטוריה שלנו.

אורלי פרומן: אני ספורטאית בנשמה.

אורלי פרומן: גדלתי במכבי ראשון לציון ובנבחרת ישראל בכדוריד, והספורט בשבילי הוא דרך חיים.

אורלי פרומן: המכבייה היא יותר ממפעל ספורט – היא האולימפיאדה של העם היהודי, ומתמיד הייתה גם מפעל ציוני פשוטו כמשמעו.

אורלי פרומן: עד היום נערכו 20 מכביות, וממש בימים אלה מתכנס בארץ קונגרס שאליו הגיעו נציגים מ-80 קהילות יהודיות מהתפוצות לתכנון המכבייה ה-21.

אורלי פרומן: אז למה דווקא השנייה?

אורלי פרומן: המכבייה השנייה נערכה בתל אביב באפריל 1935 – מהשנים הקריטיות של ההתנגדות שלפני מלחמת העולם השנייה והקמת מדינת ישראל.

אורלי פרומן: השתתפו בה נציגים מ-28 ארצות – ממרכז וממזרח אירופה, ממדינות ערב, מדרום אפריקה, וגם משלחת גדולה מגרמניה, באישור מיוחד של השלטונות הנאציים.

אורלי פרומן: המכבייה התקיימה על פי כל כללי הטקס, למרות התנגדות המנדט הבריטי להתכנסויות ולמצעדים, בהתרסה מול הספר הלבן, שהגביל עליית יהודים ארצה.

אורלי פרומן: כל זאת – שנתיים לאחר עליית היטלר לשלטון, ערב השתלטות הנאצים על גרמניה ועל אירופה בכלל.

אורלי פרומן: המכבייה השנייה והראשונה קרויות ביחד מכביות העלייה בזכות מאות משתתפי המכבייה ממזרח וממרכז אירופה שניצלו את ההזדמנות להישאר בארץ ישראל – כן, ניצלו, תרתי משמע, וזהו ניצחונם וזהו ניצחוננו.

אורלי פרומן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פרומן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שחאדה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת להב הרצנו.

אנטאנס שחאדה: כבוד יושב-ראש הכנסת, בשבוע שעבר נרצח באור יום בנצרת המוזיקאי ונגן העוּד תאופיק זהר.

אנטאנס שחאדה: אני הכרתי את תאופיק מאז ילדותי.

אנטאנס שחאדה: הוא היה חבר טוב של המשפחה.

אנטאנס שחאדה: תאופיק מעולם לא פגע באיש.

אנטאנס שחאדה: הוא היה ידוע באדיבותו ובאהבתו לאנשים בכל נצרת.

אנטאנס שחאדה: פשעו היחיד של תאופיק – שהלך לקנות מהמכולת, עם נכדתו, בכביש ראשי בנצרת, ואז נורו יריות כלפי אחת החנויות שם.

אנטאנס שחאדה: הרוצחים לא התכוונו להרוג את תאופיק אישית, אבל גם לא היה אכפת להם להרוג את תאופיק או את כל מי שעבר שם כדי למלא את מלאכתם.

אנטאנס שחאדה: לרוצחים לא אכפת מהחוק.

אנטאנס שחאדה: אין הרתעה ביישובים הערביים, אין ענישה, וכנראה לפושעים יש ביטחון אישי שהם לא ישלמו את המחיר, והסבירות לעמוד לדין נמוכה מאוד.

אנטאנס שחאדה: רצח זה מתווסף לעשרות מקרי רצח דומים בשנה או בשנים האחרונות ביישובים הערביים.

אנטאנס שחאדה: המשטרה אינה נוקפת אצבע.

אנטאנס שחאדה: אין טיפול רציני בפשיעה, וכנראה אין רצון – או החלטה פוליטית – לטפל בפשיעה.

אנטאנס שחאדה: הטיפול בפשיעה הוא בראש ובראשונה באחריותה של המשטרה והמשרד לביטחון פנים, ועל המשטרה לעשות את תפקידה במקום לטפל בשיטור פוליטי בקרב החברה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אנטאנס שחאדה: הילדים והמשפחה של תאופיק, כל משפחות הנרצחים, מטילים על המשטרה את האחריות, ואנחנו נפעל בכנסת זו לקדם הקמת ועדה פרלמנטרית לחקור את מחדלי המשטרה לטיפול בפשיעה.

אנטאנס שחאדה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי.

יוראי להב-הרצנו: אדוני היושב-ראש, השעה עכשיו 16:00, ויובל עדיין לא קיבל את התרופה שלו; ילד מדהים, שלא יכול להתלונן ולהגיד לנו איך הוא מרגיש עכשיו, שמרוב סובל נושך את עצמו בתסכול וחובט את ראשו בקיר.

יוראי להב-הרצנו: אלפי ילדים בעלי צרכים מיוחדים, כל פעולה הכי פשוטה בשבילם היא לפעמים בלתי אפשרית.

יוראי להב-הרצנו: להם, שכל כך סובלים, הקנאביס הרפואי מעניק הקלה ושיפור משמעותי של איכות החיים.

יוראי להב-הרצנו: רפורמת הקנאביס שמוביל משרד הבריאות מונעת אספקת קנאביס ישירות מהספקים ושולחת את החולים לרכוש את הקנאביס הרפואי בבית המרקחת, ככל תרופה אחרת.

יוראי להב-הרצנו: בבתי המרקחת חסרים שמנים וזנים רבים של קנאביס, כך שבפועל המטופלים לא יכולים עוד להשיג את התרופה שלהם.

יוראי להב-הרצנו: המחירים של התרופות זינקו, כך שגם אם יש את הזן הנכון, הטיפול כרוך בעלויות שיכולות להגיע עד לאלפי שקלים פר מטופל.

יוראי להב-הרצנו: הרפורמה פוגעת פגיעה אנושה בחסרי הישע.

יוראי להב-הרצנו: יותר מ-1,300 ילדים מטופלים בישראל בקנאביס רפואי, ורבים מהם מוצאים את עצמם כרגע ללא תרופה, ומצבם הולך ומידרדר בכל יום.

יוראי להב-הרצנו: ילדים שסבלו במשך שנים והגיעו לאיזון שוב חוזרים להיות בסכנת חיים.

יוראי להב-הרצנו: אני פונה כאן לשר הבריאות בדרישה למצוא פתרון זמני הולם ומיידי לאותם מטופלים.

יוראי להב-הרצנו: לא נשב בשקט בזמן שמשחקים בחיי אדם.

יוראי להב-הרצנו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת להב הרצנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עופר כסיף.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, כפי שנאמתי בשבוע שעבר – לא שומעים.

בועז טופורובסקי: תמיד יש בעיה עם המיקרופון כאן.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, כפי שנאמתי בשבוע שעבר, ובהמשך למסורת שאני ממשיך, גם השבוע אמנה את תאונות הדרכים הקטלניות שהתרחשו בשבוע שחלף.

בועז טופורובסקי: ב-8 במאי נפטרה ליאם רחל ביטון, בת 13.

בועז טופורובסקי: היא נפטרה מפצעיה לאחר שנפגעה מרכב חולף כאשר חצתה כביש בבאר שבע עשרה ימים קודם לכן.

בועז טופורובסקי: ליאם הייתה שחקנית כדורגל בקבוצת הפועל באר שבע, קבוצת הנערות של העיר.

בועז טופורובסקי: באותו יום הולכת רגל כבת 80 נהרגה מפגיעת משאית בעיר רמלה.

בועז טופורובסקי: ב-9 במאי התהפך מיניבוס בכביש 443 ובו אסירים אשר השתתפו בפיקניק לכבוד יום העצמאות.

בועז טופורובסקי: בתאונה קטלנית זו נהרגו ארבעה אנשים.

בועז טופורובסקי: התאונה התרחשה לאחר שנהג המיניבוס איבד שליטה על הרכב, התנגש בגדר ההפרדה והמשיך להידרדר.

בועז טופורובסקי: התאונה הייתה יכולה להימנע אילו הייתה מותקנת ברכב מערכת הגנה אקטיבית.

בועז טופורובסקי: מערכת הגנה זו מונעת סטייה מנתיבים ומצילה חיים על ידי תיקון טעויות הנהג, אך לצערנו היא קיימת כעת רק ברכבי יוקרה.

בועז טופורובסקי: מערכות אלו יכולות להפחית את מספר תאונות הדרכים הקטלניות.

בועז טופורובסקי: לכן, לתפיסתי, זו אחריותה של המדינה לפעול לקדם התקנת מערכות כאלה בכלל המכוניות באופן גורף, ולא רק ברכבים אשר לבעליהם יש יכולת לשלם על כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

בועז טופורובסקי: בהצלת חיים על הכביש אין משמעות למצב חשבון העו"ש בבנק.

בועז טופורובסקי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלון שוסטר.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, 80 תושבי חומסה שבבקעת הירדן קיבלו בשבוע שעבר מסמך שהפך את חייהם לגיהינום.

עופר כסיף: ל-80 תושבים, ובהם 50 ילדים, הודיעו בעת צום הרמדאן שביתם הופך לשטח אימון של הצבא הישראלי.

עופר כסיף: מתי הצבא הישראלי מתאמן?

עופר כסיף: הצבא הישראלי התאמן בין השעה 14:00 אתמול לבין 10:00 היום.

עופר כסיף: היום הוא ישוב להתאמן – או ששב כבר להתאמן – בשעה 16:00 ועד 10:00 מחר.

עופר כסיף: כך, במשך 12 מועדים בחודשים מאי ויוני 80 בני אדם ייאלצו לחפש מחסה מהשמש ביום ומהקור של המדבר בלילה.

עופר כסיף: איפה הם יישנו?

עופר כסיף: איפה הם יאכלו?

עופר כסיף: אני מזכיר: בהם 50 ילדים.

עופר כסיף: עוד ב-2014 אמר אל"מ עינב שלו, שאז היה קצין בפיקוד המרכז, שאימונים בשטחי אש בגדה משמשים לגירוש האוכלוסייה הפלסטינית ולסילוקה מאדמתה.

עופר כסיף: מי שלא קם לזעוק את זעקת תושבי חומסה, שינסה לרגע אחד לחשוב על הילדים שלו ישנים בליל המדבר הקר לילה אחד ללא מחסה.

עופר כסיף: כך נראה כיבוש וכך נראה טיהור אתני: אלים, אכזרי, שרירותי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כסיף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלון שוסטר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אלון שוסטר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחינו הווטרנים, כבוד לנו שאתם איתנו.

אלון שוסטר: אני רוצה להעיר לדברים של חבר הכנסת סעדי שאני מתפלל שהציטוט מאותו פרופסור היה שגוי.

אלון שוסטר: הלוואי.

אלון שוסטר: אם הוא לא שגוי, אני מתבייש כאדם, כישראלי וכיהודי.

אלון שוסטר: לא בעבור חברה כזאת נלחמו והקריבו את חייהם מיליוני אנשים לפני 70, 80 שנה.

אלון שוסטר: אתמול ביקרתי חברים בחורפיש, בבית משפחת נביה מרעי, שהיה מח"ט החטיבה הצפונית בעזה.

אלון שוסטר: הכרתי אותו אישית כאיש אמיץ.

אלון שוסטר: הוא נהרג עם המאג ביד כסגן מפקד האוגדה.

אלון שוסטר: במשך 23 שנים אנחנו מקיימים ערבים לזכרו.

אלון שוסטר: החברים בחורפיש, וברחבי הגליל, ובמרכז, ובדרום – אותם חברים שהנשיא ביקש מאיתנו להזכיר שהם לא לא-יהודים, הם ערבים; הם מוסלמים, הם נוצרים, הם דרוזים, הם צ'רקסים – מרגישים מבוישים.

אלון שוסטר: לא מגיע לנו שהם ירגישו כך.

אלון שוסטר: אני לא סברתי שמדינת ישראל זקוקה לחוק הלאום.

אלון שוסטר: אנחנו חזקים מספיק, בוטחים מספיק במעשה שלנו; אבל משנחקק, חשבתי שראוי לשפר אותו באמצעות חקיקת-יסוד שתבטיח שוויון אזרחי לכול.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלון שוסטר: מכיוון שאני מניח שזה לא יקרה, המינימום שהממשלה הנוכחית צריכה לעשות הוא להתחייב לתוכנית ממשלתית משמעותית, שתעסוק בתכנון סטטוטורי, בבנייה במגזרים הרלוונטיים, בשיפור תשתיות פיזיות, בשיפור מערכות חינוך וקהילה ובשיפור הביטחון והבטיחות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלון שוסטר: מדינת ישראל תיבחן ביחסה למיעוטים שחיים כאן, והם אזרחים שווי זכויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שוסטר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני אתחיל בפנייה לחבריי החדשים בכנסת, בתקווה שתהיה קדנציה שבה נוכל לפעול להגן על מה שנותר מהמרחב הדמוקרטי בישראל.

יוסף ג'בארין: כנראה שבפנינו תהיה עבודה קשה ומורכבת.

יוסף ג'בארין: אתמול, כבוד היושב-ראש, ביקרתי את הילדה בת העשר פאטמה עלי ג'מאל, שנפגעה קשות מירי שכוון אל הפארק העירוני ביישוב קלנסווה.

יוסף ג'בארין: לשמחתי, היא חזרה לביתה בשלום, אחרי שהייתה במצב כמעט אנוש.

יוסף ג'בארין: אבל מעציב אותנו, ביישובים הערביים, שהרבה אנשים – עשרות אנשים – משלמים מחיר כבד.

יוסף ג'בארין: הזכירו חבריי את המקרה הטרגי של תאופיק זהר בנצרת, רק בימים האחרונים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, בקדנציה האחרונה נאבקנו כדי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא האלימות הגואה בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: לא הצלחנו.

יוסף ג'בארין: סוגיית האלימות הפנימית נהייתה הסוגיה שהיא אולי הכי חשובה בקרב הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: אנחנו נחדש את המאבק ואת הדרישה שלנו להקים ועדת חקירה ממלכתית.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שחברי הכנסת עוקבים אחרי החדשות הרעות הללו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסף ג'בארין: – – ויתמכו בדרישה ובמאבק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסף ג'בארין: דבר אחרון, היושב-ראש:

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהפעם נצליח לקבל גם את תמיכתך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אורית פרקש הכהן: אדוני יושב-ראש הכנסת וחברי כנסת נכבדים, אני רוצה לדבר על נושא שנוגע לכיס הציבורי של כל אזרח במדינת ישראל, כל משלם מיסים וכל צרכן חשמל.

אורית פרקש הכהן: רק בשבוע שעבר הומטרו על מדינת ישראל ותושביה באזור הדרום 700 טילים.

אורית פרקש הכהן: לצערי, המציאות הזאת היא לא הפעם הראשונה שבה אירועים מהסוג הזה קורים, וגם לא האחרונה.

אורית פרקש הכהן: במסגרת הזאת, ובעצם בפעם הראשונה מאז קום המדינה, הכריז שר האנרגיה והתשתיות על מצב חירום במשק הגז הטבעי.

אורית פרקש הכהן: בעצם, בפעם הראשונה סגרו את אסדת תמר משיקולי ביטחון.

אורית פרקש הכהן: לנושא הזה יש השלכות כלכליות מרחיקות לכת על הציבור, וכדאי להציף את זה כאן.

אורית פרקש הכהן: מרגע שיש הכרזה כזאת על הפסקת אספקת הגז לישראל, הציבור מתחיל לצרוך דלקים יקרים ולקבל את כל צורכי האנרגיה שלו בסולר, שממוסה במיסוי כבד – פי שמונה.

אורית פרקש הכהן: אני רק אתן, לשם המחשה, את הסכומים, את סכומי המס, שמגולגלים על הציבור בתקופה כזאת: שבוע ימים מטיל על הציבור מיסים עודפים בסך 212 מיליון שקלים.

אורית פרקש הכהן: אלה הסכומים שאנחנו מכירים מאירועים קודמים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורית פרקש הכהן: אין כיום מנגנון קבוע, חוקי, שמטפל בעניין הזה.

אורית פרקש הכהן: פניתי לשר האוצר וליושב-ראש ועדת הכספים על מנת לטפל בצורה ברורה באירועי חירום מהסוג הזה.

אורית פרקש הכהן: הציבור לא צריך לשלם פעמיים מהכיס שלו: פעם אחת – במתח ונזק כלכלי, ופעם שנייה – במיסים עודפים בתקופה שבה אין לו שום שליטה על הסיטואציה הזאת.

אורית פרקש הכהן: כמובן שאני לא מזלזלת או מפקפקת בצורך הביטחוני בסגירת מאגרי הגז – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורית פרקש הכהן: – – אבל צריך לטפל בנושא הזה, וכדאי לעשות את זה עכשיו, בתקופת רגיעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פרקש-הכהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן גינזבורג, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יזהר שי.

איתן גינזבורג: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: בשבוע שעבר חיבקנו את המשפחות השכולות והתייחדנו יחד עם זכר חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה.

איתן גינזבורג: לכל משפחה יש את הזכות לבחור כיצד להתאבל ולזכור את יקיריה.

איתן גינזבורג: היו משפחות שבחרו לעשות את הטקס הזה של ישראלים ופלסטינים.

איתן גינזבורג: אני לא נכנס עכשיו לשאלה אם הטקס היה ראוי או לא.

איתן גינזבורג: בטח ובטח אני לא אטיף למשפחות שכולות כיצד לנהוג, גם אם אני לא אוהב או לא מתחבר לדרך שלהן.

איתן גינזבורג: אבל יש כאלה, ישראלים, יהודים, שהחליטו לא רק להטיף אלא להפעיל אלימות מילולית ופיזית כנגד אותן משפחות שכולות, כשהם יורקים עליהן, מקללים קללות קשות כנגד המשפחות.

איתן גינזבורג: הם הקפידו גם לקרוא להם בכינויים: קאפו, נאצים, צאצאים של היטלר.

איתן גינזבורג: לא רק שהשימוש במונחי שואה הוא זילות מבישה של זכר הנספים ומה שקרה שם, השימוש הזה במונחי שואה של יהודים כלפי יהודים הוא בלתי נסבל.

איתן גינזבורג: דווקא היום, כשאנחנו מציינים את הניצחון של בעלות הברית על גרמניה הנאצית, אסור בשום מצב שנעבור לסדר-היום על שימוש זול במונחים הנוראיים ביותר בהיסטוריה שלנו כעם.

איתן גינזבורג: אז גם כשכועסים וגם כשלא מסכימים, זו סיטואציה שכל יושבי הבית הזה צריכים לגנות אותה.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גינזבורג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יזהר שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אריאל קלנר.

יזהר שי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, וטרנים יקרים, כבוד גדול לעמוד כאן בפניכם.

יזהר שי: תודה שהגעתם.

יזהר שי: יש לי בקשה מיוחדת לכל מי מכם, חברי הכנסת וחברות הכנסת, שבעתיד הקרוב מתכוונים להרים את ידם בעד ממשלת החסינות של בנימין נתניהו: חברות וחברי כנסת יקרים, אנא מכם, תמצאו זמן להיסגר בחדר לבד, להתבונן במראה, להישיר את מבטכם אל עצמכם ולהגיד לעצמכם בקול גדול, רהוט כזה, בלי שאף אחד אחר שומע אתכם: אני, חברת או חבר הכנסת העשרים-ואחת, לא אתן את ידי לשחיתות, לא אעניק חסינות אישית לראש ממשלה שלועג לרשויות החוק, שעושה הכול, אבל הכול, כדי להתחמק מהתמודדות עם האשמות כבדות במרמה, הפרת אמונים ושוחד בעזרת ההצבעה שלי – כלומר שלכם, כן.

יזהר שי: כי כל מי שמכם, חברי וחברות הכנסת, יצביעו בעד מי שמעדיפים את מנעמי השלטון, את השחיתות הבלתי-נתפסת – –

קרן ברק: זאת הזדמנות מצוינת עכשיו.

יזהר שי: – – של עשרות משרות של שרים וסגני שרים מיותרים לחלוטין.

קרן ברק: אתה כבר שפטת אותו.

יזהר שי: אתם יודעים זאת היטב, חברים וחברות, אבל אתם מקבלים את הטובין האלה תמורת חסינות לשחיתות.

יזהר שי: כולכם.

קריאה: גם אתה זקוק – – –

קרן ברק: גם אתה.

קרן ברק: גם אתה זקוק לחסינות.

יזהר שי: לכן, בבקשה, כשאתם נכנסים לחדר הסגור, שם לבד, מול המראה, תגידו את המילים האלה: מראה, מראה שעל הקיר, מי הכי מושחת בעיר?

יזהר שי: תודה רבה.

קרן ברק: אתם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יזהר שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אריאל קלנר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אריאל קלנר: אדוני היושב-ראש, ביום שבו מזכירים את הניצחון על גרמניה הנאצית חשוב גם להזכיר אחד, חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים בשנים 1931–1937, המנהיג של ערביי ארץ ישראל לפני שהם עוד ידעו שקוראים להם "פלסטינים".

אריאל קלנר: ביום זה חשוב להזכיר את פועלו: בשנת 1941 הוא הגיע לברלין בחסות הנאצים.

אריאל קלנר: שיתוף הפעולה שלו איתם כלל פעולות כגון ריגול, תעמולה, הקמת יחידות מוסלמיות פרו-נאציות וכן שיתוף פעולה עם צורר היהודים אדולף היטלר.

אריאל קלנר: עם היטלר עבד חוסייני על תיאום בנושא הפתרון הסופי של בעיית היהודים, בין השאר על ידי התערבות ושכנוע מדינות כגון הונגריה, לבל תאפשרנה לילדים יהודים לעלות לארץ ישראל.

אריאל קלנר: כמו כן הוא תכנן הקמת משרפות ליהודים בעמק דותן.

אריאל קלנר: חשוב להזכיר את זה היום, גם כדי לדעת היסטוריה וגם כדי להבין את מקור השנאה הפתולוגית שגורמת לדור ההמשך של בני עמו של אל-חוסייני לירות טילים מתוך גני ילדים ולקרוא כיכרות לזכר רוצחים שפלים.

אריאל קלנר: והתשובה שלנו: עם ישראל חי, וארץ ישראל – לעם ישראל.

אריאל קלנר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת קלנר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת גדי יברקן.

יעל גרמן: כבוד היושב-ראש, חבריי וחברותיי, כדי להימלט מאימת החוק, כדי להינצל מכך שעליו לעמוד בפני בית משפט ולתת את הדין, בנימין נתניהו, ראש הממשלה, לא בוחל במתקפה חסרת תקדים על בית המשפט העליון.

יעל גרמן: כן, שמענו כבר כאן משרים ומחברי כנסת מתקפה על בית המשפט העליון, אבל היום ראינו את השיא: לא רק חוק ההתגברות, אלא בכלל לבטל את האפשרות שבית המשפט העליון יהיה עצמאי ולהכפיף אותו לנו, לחברי הכנסת ולפוליטיקאים.

יעל גרמן: אני רוצה להזכיר לך, בנימין נתניהו, ולכם, חברי הקואליציה, שאנחנו כאן, במדינת ישראל, אין לנו הפרדת רשויות.

יעל גרמן: זאת הממשלה שקובעת לכנסת מה יעבור ומה לא יעבור.

יעל גרמן: ביום ראשון יושבת ועדת השרים וקובעת שהחוק הזה יעבור והחוק הזה לא יעבור.

יעל גרמן: זאת אומרת שאנחנו כאן, בכנסת, באופוזיציה, לא באמת יכולים לשנות דברים; לא באמת יכולים להעביר חוקים.

יעל גרמן: היחיד שעומד לצידו של הציבור ובוחן כל חוק, אם הוא אכן עומד בקריטריון של חוקתיות, של צדק, של זכויות אדם, זהו בית המשפט העליון.

יעל גרמן: פגיעה בבית המשפט העליון היא פגיעה בכל אחד ואחת מאיתנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גדי יברקן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה הוא חבר הכנסת אופיר כץ.

דסטה גדי יברקן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר, כשעם ישראל התכונן להתאבל ביום הזיכרון, מח"ש החליטה לפרסם, בדיוק ביום הזה, את ההחלטה הכל-כך לא צפויה לסגור את התיק נגד השוטרים או השוטר שהרג את יהודה ביאדגה בבת ים.

דסטה גדי יברקן: מילא, לסגור התיק זה עניין מקצועי, משפטי, וחקירה – היה או לא היה; את זה נשפוט בהמשך.

דסטה גדי יברקן: אבל כשקצינים בכירים ומשפטנים בפרקליטות אומרים לנציגי המשפחה ולעורך דין של המשפחה:

דסטה גדי יברקן: תלכו לחברי הכנסת שלכם – כי אנחנו כבר לא מעניינים – אנחנו לא מטפלים; אמרו את זה במח"ש: תלכו לחברי הכנסת האתיופים שלכם, קרי, לגדי יברקן ולפנינה.

דסטה גדי יברקן: אם אלה עובדי ציבור, אני מתבייש באותם אנשים.

דסטה גדי יברקן: ואני עד עכשיו לא שמעתי שום מילת גנאי של הממשלה, של היועץ המשפטי לממשלה, של שרת המשפטים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דסטה גדי יברקן: – – ושל השר לביטחון פנים, חברי גלעד ארדן, שיושב פה.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להגיד בעניין הזה שמי שמצפה משני חברי כנסת – שכאילו נבחרנו רק על ידי יוצאי אתיופיה לכנסת – אז יש כאן טעות חמורה, וכל הבית הזה צריך להתקומם על הדבר הזה.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שאם הם היו מטפלים ברצח של יוסף סלמסה לפני שלוש שנים לא היינו מקבלים את אירוע יהודה ביאדגה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דסטה גדי יברקן: ואם לפני שלוש שנים החייל דמאס פיקדה – אם לא הייתה שם מצלמה, הוא לא היה היום סגן בצה"ל אלא עבריין שיושב בכלא על אלימות שוטרים בדויה.

דסטה גדי יברקן: זו בושה לכל מי שעסק בנושא הזה.

דסטה גדי יברקן: אני מתכוון, ואני מקווה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יברקן.

דסטה גדי יברקן: – – שכל הבית הזה יהיה שותף להקמת ועדה מיוחדת שתבדוק את הנושא הזה.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יברקן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אופיר כץ, כאמור, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: אני רוצה לספר לכם משהו על מוסר כפול, מוסר מסוכן.

אופיר כץ: מחמוד טלוזי מנצרת היה אמור להיות היום בין 20, אחיו רביע היה אמור להיות בן 16, אבל הם לא.

אופיר כץ: לפני 13 שנה, בזמן ששיחקו כדורגל בחצר ביתם, הם נהרגו מרקטה ששיגר חיזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה.

אופיר כץ: אמיר מח'ול הורשע ב-2010 בריגול לטובת חיזבאללה – ריגול חמור, מגע עם סוכן חוץ וקשירת קשר לסיוע לאויב.

אופיר כץ: הוא ישב תשע שנים בכלא.

אופיר כץ: אנחנו רגילים לצערי לראות ח"כים מהרשימות הערביות מנחמים בסוכות אבלים על מחבלים, מעבירים מידע לאויבינו על מקומות אסטרטגיים, מעבירים פלאפונים למחבלים בבתי הכלא.

אופיר כץ: לאותם אלה שבגדו, נתפסו או ברחו כנראה אין בעיה לעזור לאלה ששופכים דם יהודי, אבל לא רק.

אופיר כץ: ב-5 במאי מח'ול השתחרר מהכלא.

אופיר כץ: במסיבת השחרור שלו הייתה הח"כית החדשה מבל"ד, היבה יזבק, שהיא מנצרת – מאותה נצרת שבה נהרגו האחים טלוזי ועוד עשרות ערביי ישראל על ידי חיזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה.

אופיר כץ: ואני שואל: איפה הבושה?

אופיר כץ: את מי את מייצגת בבית הזה?

אופיר כץ: מה צריך לקרות כדי שתבינו שחיזבאללה לא מפריד בין דם לדם?

אופיר כץ: אנחנו, הגברת יזבק, נמשיך ונעשה הכול על מנת לשמור על ביטחון ישראל, תושביה היהודים והערבים, כנגד ארגון הטרור חיזבאללה והמסייעים שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אופיר כץ: ועוד משהו:

אופיר כץ: לפני שאתם תמיד מאשימים גורמי חוץ במה שקורה בנצרת, תסתכלו קודם על עצמכם.

אופיר כץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אופיר כץ.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הוותיקים והחדשים, אני רק רוצה להבהיר שכשאני אומר "תודה" במהלך הנאום בן דקה, זה לא מכיוון שאני כזה מנומס ולא מכיוון שאני נהנה מתוכן הנאום, אלא מכיוון שהזמן תם.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא, תכינו בבקשה בנאומים בני דקה נאומים בני דקה, ולא תיאוריה של כך וכך דקות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שאנחנו נעבור לישיבה מיוחדת לכבוד יום הניצחון על גרמניה הנאצית ולכבוד אורחינו כאן ביציע, כמה דברים נוספים: שימו לב, כולם קיבלו בדואר – אני חושב שהונח על שולחן חברי הכנסת – מכתב בדבר בחירת מבקר המדינה, שנקבעה ליום שני, כ"ט באייר תשע"ט, 3 ביוני 2019.

יולי יואל אדלשטיין: במכתבים יש מידע באשר למועדים ולסדרים הקשורים לתהליך הבחירה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לעיין ולפעול בהתאם.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, 3 ביוני למניינם זה התאריך המאוחר ביותר, ואנחנו בתאריך הזה נקיים בהצבעה חשאית ובישיבה מיוחדת את בחירת מבקר המדינה החדש.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, חברי הכנסת, כאן אני אומר את זה לחברי הכנסת החדשים; הוותיקים, לצערי, כולם מכירים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת לשעבר – זה דרכו של עולם – לפעמים גם הולכים לעולמם.

יולי יואל אדלשטיין: החובה העצובה שלנו היא להזכיר את שמם כאן, במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה חברי כנסת, חברי כנסת לשעבר, שבמהלך הפגרה הלכו לעולמם.

יולי יואל אדלשטיין: היום נזכיר את זכרם של שניים: יעקב נחושתן וטובה אילן.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברי הכנסת לכבד את זכרם בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יעקב נחושתן נולד וגדל – ששש.

יולי יואל אדלשטיין: יום אחד גם אותנו יזכירו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שיהיה שקט באותו רגע.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב נחושתן נולד וגדל בבולגריה, ועלה לארץ לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: בצעירותו היה נחושתן איש מחתרת האצ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: שנה לאחר עלייתו הוא נתפס בידי חיילי המנדט הבריטי והוגלה עם לוחמים נוספים למחנות המעצר באריתריאה ובקניה.

יולי יואל אדלשטיין: נחושתן כיהן כחבר הכנסת השביעית מטעם סיעת גח"ל, ולאורך כהונתו היה חבר פעיל ומשפיע בוועדות הכנסת השונות.

יולי יואל אדלשטיין: עם סיום כהונתו כחבר הכנסת המשיך נחושתן את פעילותו הציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה ציר בשגרירות ישראל בוושינגטון, ולאחר מכן – שגריר ישראל בהולנד.

יולי יואל אדלשטיין: בכל ימיו היה יעקב נחושתן מסור לרעיון עצמאות ישראל, ואהב את עמו וארצו בכל נפשו ומאודו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טובה אילן נולדה באוסטריה בין מלחמות העולם, ועלתה לארץ כשהייתה ילדה בת שבע.

יולי יואל אדלשטיין: בבגרותה הייתה מנשות החינוך הבולטות בציונות הדתית בכלל ובקיבוץ הדתי בפרט, והייתה מנושאיו הראשונים של הדגל הפמיניסטי בציבור הדתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנים של פעילות חינוכית, שבמהלכן אף הקימה את מרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות, הייתה טובה אילן ממקימי מפלגת מימד, ומטעמה כיהנה כמה חודשים כחברת הכנסת השש עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: על פועלה לטובת החינוך במדינת ישראל, למען העמקת לימודי היהדות בארץ ולמען יצירת גשרים של קרבה ורעות בין אוכלוסיות שונות בחברה שלנו זכתה טובה אילן להשיא משואה ביום העצמאות ה-52 למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: טובה אילן נפטרה בשיבה טובה בקיבוץ עין צורים, שבו הייתה חברה פעילה כמעט שבעה עשורים תמימים.

יולי יואל אדלשטיין: בנימה אישית, אני יכול לומר שהיה לי הכבוד והעונג קצת ללמוד אצלה במהלך לימודי החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור, כאמור, לישיבה מיוחדת לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, במסגרת דיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את הישיבה לכבוד ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, שאנו מציינים בתוקף הכרת התודה על המאורע ההיסטורי ועל יסוד חוק מיוחד שחוקקה הכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקדם בברכה את נציגי הסגל הדיפלומטי שנמצאים איתנו כאן, ביציע, שגרירים וראשי נציגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי וודאי מקבל בברכה יתרה, כפי שכבר עשו כמה חברי כנסת לפניי, את אורחינו ביציע, את הווטרנים, ותיקי מלחמת העולם השנייה, ובני המשפחות שלהם, בני ובנות המשפחה שנמצאים איתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה שבאתם.

יולי יואל אדלשטיין: ביום הזה לפני 74 שנים נכנע הוורמאכט, פורקו יחידות האס.

יולי יואל אדלשטיין: אס, קורקעו מטוסי הלופטוואפה.

יולי יואל אדלשטיין: ביום הזה כבו הארובות העשנות במחנות ההשמדה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל הניצחון שהתכנסנו לכבודו אינו רק ניצחון צבאי; זה גם, ואולי בעיקר, ניצחון רעיוני.

יולי יואל אדלשטיין: זה יום ניצחון על הרעיון הנאצי, על האידיאולוגיה הנאצית.

יולי יואל אדלשטיין: האידיאולוגיה הזאת חילקה את העולם לאדונים ועבדים, עליונים ונחותים, טורפים ונטרפים.

יולי יואל אדלשטיין: האידיאולוגיה הזאת סימנה אותנו, את בני העם היהודי, כאויביה הגדולים ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: היא ציירה את הניגוד המוחלט: יהדות מצד אחד, נאציזם מצד שני.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי היקרים, חבריי היקרים, אני בטוח שאתם דנים על הניצחון במלחמה, אבל זה קצת מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: כי הנאצים לא יכלו לסבול את דברי התורה שמדגישים את החובה לדאוג לחלש, לגר, ליתום ולאלמנה.

יולי יואל אדלשטיין: הנאצים לא יכלו לסבול את מוסר הנביאים ואת שלטון הצדק שהם חזו.

יולי יואל אדלשטיין: הם תיעבו את מוסדות הצדקה והחינוך, ושנאו את הכבוד היהודי לקשישים ולנזקקים.

יולי יואל אדלשטיין: אז הם גייסו את כל מה שהיה להם כדי להשמיד את כל אלו וכדי לכסות בשמיכה של חושך ועריצות את העולם כולו.

יולי יואל אדלשטיין: מול הרשע הזה עמדו חיילי בעלות הברית באומץ ובמסירות נפש שאין להן דוגמה בהיסטוריה.

יולי יואל אדלשטיין: והם ניצחו.

יולי יואל אדלשטיין: בקור שלפעמים הקפיא את דלק הטנקים – הם ניצחו.

יולי יואל אדלשטיין: ברעב שהפיל מיליוני חללים – הם ניצחו.

יולי יואל אדלשטיין: כשמלאי התחמושת כמעט אזל – הם ניצחו.

יולי יואל אדלשטיין: גם מאות אלפי יהודים השתתפו בקרבות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: חלק מהם, הווטרנים, עדיין מסתובבים בינינו עם אותות המלחמה על החזה, כפי שניתן לראות גם כאן.

יולי יואל אדלשטיין: היום, ביום הניצחון, האותות האלה זוהרים יותר מתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, חבריי, אסור שהזוהר הזה יסנוור את עינינו, כי אומנם הנאצים חוסלו, אבל הנאציזם שוב מרים ראש.

יולי יואל אדלשטיין: הצבא הנאצי אומנם פורק, אבל האידיאולוגיה האנטישמית לא מתה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו רוח רפאים היא מופיעה שוב ושוב, גם בשנה החולפת: בצרפת הותקפו יהודים בהפגנות; בבלגיה הוצגו בקרנבל בובות של יהודים עם אף ארוך ושׂקי כסף; בארצות הברית נרצחו יהודים בבתי כנסת; באיראן השמדת מדינת ישראל היא עדיין המדיניות הרשמית.

יולי יואל אדלשטיין: הלקח ברור: אין מנוחה מהמאבק במחלת האנטישמיות הממאירה.

יולי יואל אדלשטיין: כל עוד היא קיימת – נילחם בה; כל עוד יש לה תומכים – נרדוף אותם.

יולי יואל אדלשטיין: עד שיבוא יום הניצחון.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, השנה 9 במאי חל בה' באייר.

יולי יואל אדלשטיין: יום הניצחון על גרמניה הנאצית השתלב ביום העצמאות של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: לראות את שני המועדים האלה על משבצת אחת בלוח השנה היה רגע מרגש מאין כמותו, כי 74 שנים אחרי תום מלחמת העולם השנייה ו-71 שנים אחרי ההכרזה על עצמאות ישראל, ההישג ברור מתמיד: מול צלב הקרס השבור המגן דוד עומד בגאון; מול סיוט הרייך השלישי שהתנפץ חלום המדינה היהודית משגשג; מול הדגל הנאצי האדום-שחור, שקופל ונקבר לעולמים, מתנוסס בראש התורן דגל כחול-לבן – והוא יישאר שם לעולמים.

יולי יואל אדלשטיין: יום ניצחון שמח לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יולי יואל אדלשטיין: ) תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים מטעם הממשלה יהיה השר זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת משה יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: לכל דובר עד חמש דקות.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, אני חושב שזה מאוד מאוד סמלי, כך יצא, שאחד מהדיונים הראשונים בכנסת החדשה, כשהיא מתחילה לעבוד – דווקא נפל הדיון הזה, יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

זאב אלקין: וסמלי לא פחות מכך, שהשנה – וזה קורה דווקא לעיתים נדירות – יום הניצחון על גרמניה הנאצית נפל בדיוק על יום העצמאות.

זאב אלקין: אני חושב שלא צריך להכביר מילים כדי להבין את הקשר בין שני האירועים האלה.

זאב אלקין: כולנו מבינים שבלי הניצחון על החיה הנאצית, שאת היום הזה ואת הדיון הזה אנחנו מציינים היום – בלי הניצחון הזה הקמת מדינת ישראל לא הייתה מתאפשרת.

זאב אלקין: וכולנו גם מבינים שהמחיר הכבד ששילם עמנו במלחמת העולם השנייה למעשה היה צעד מאוד חשוב שהוביל להחלטה של אומות העולם על הקמה של מדינה יהודית כאן בארץ ישראל.

זאב אלקין: אבל המפגש של שני התאריכים האלה הוא מאוד מאוד סמלי.

זאב אלקין: לכן, אין ספק שכל מי שלחם – וחלקם נמצאים כאן איתנו היום, כאן, ביציע הכבוד – בחיה הנאצית, לא רק הבטיח את הניצחון במלחמה אולי הצודקת ביותר במאה הקודמת, ואולי בכלל בהיסטוריה של האנושות, אלא הוא גם קירב את הקמת מדינת ישראל.

זאב אלקין: לכן, מדינת ישראל חבה חוב עמוק מאוד לאנשים האלה על עצם הקמתה ועל מה שהם הקריבו לצורך הניצחון.

זאב אלקין: אבל היו בין הלוחמים שלחמו במלחמת העולם השנייה כאלה שלא רק קירבו את הקמת מדינת ישראל לניצחון על החיה הנאצית, אלא הם הספיקו לעלות למדינת ישראל ולקחת חלק פעיל בקרבות כאן, במלחמות ישראל למיניהן.

זאב אלקין: אזכיר כאן, אדוני היושב-ראש, רק שני שמות של אנשים שנלחמו דווקא בשתי חזיתות במלחמת העולם השנייה.

זאב אלקין: השם הראשון הוא שם מאוד מאוד מפורסם: הקולונל דוד מרקוס, אחד האנשים שלמעשה עצם התהליך של בניית צבא ההגנה לישראל בימי מלחמת העצמאות קשור בו; מישהו שלחם במלחמת העולם השנייה בשורות צבא ארצות הברית, ולאחר המלחמה נקרא והוזמן לכאן, אפילו עוד לפני הקמת המדינה, לעזור להקים את הצבא של המדינה שבדרך.

זאב אלקין: הוא בא לכאן עם המון ניסיון.

זאב אלקין: התייחסו אליו מאוד מאוד ברצינות בכל הפיקוד העליון של צה"ל.

זאב אלקין: דוד בן-גוריון הטיל עליו הרבה פעמים משימות רגישות ביותר, שאולי המפורסמת שבהן היא כמובן הפיקוד על כל החזית לירושלים, וההצלחה שלו למשל בפריצה של דרך בורמה וההגנה עליה היא הצלחה שלמעשה הבטיחה את עצם קיומה של ירושלים העברית והמשכה כבירתה של מדינת ישראל כבר אז, לאחר מלחמת העצמאות.

זאב אלקין: זה שם אחד.

זאב אלקין: השם האחר, שמוכר אולי קצת פחות, אבל לא פחות מוכר לווטרנים ולנכי מלחמת העולם השנייה שיושבים כאן, זה רומן יגל.

זאב אלקין: עד שנפטר הוא היה למעשה יושב-ראש ארגון נכי מלחמת העולם השנייה במדינת ישראל.

זאב אלקין: זה איש עם סיפור מדהים: הוא נולד בשטח שהיום הוא אוקראינה, אז פולין, התגייס לצבא האדום לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, לחם בצבא האדום, נפל בשבי, ברח מהשבי, נפצע כמה פעמים, ולמעשה עבר את כל המלחמה עד כיבוש ברלין, כולל זה שהוא סיכן את נפשו בכמה מבצעים מאוד מאוד מסוכנים.

זאב אלקין: הוא המשיך את דרכו בצבא הפולני לאחר המלחמה, וסייע בהברחת היהודים מעבר לגבולות פולין; על זה הוא אפילו נכלא על ידי שלטונות פולין וישב בכלא.

זאב אלקין: לאחר מכן נקלע לפרשייה כשהעליב אותו מפקדו, כשכבר היה קולונל, בהערה אנטישמית.

זאב אלקין: הוא ירה במפקד הזה, ירה בעצמו, ובסופו של דבר ניצל ממוות, אחרי תקופה ארוכה בבית חולים, שוחרר מהצבא הפולני, והותר לו לעלות.

זאב אלקין: הוא עלה לכאן ולחם כאן במלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: בין השאר היה גם מושל של העיר העתיקה לאחר המלחמה; סיכן את עצמו בחילוץ פצוע תחת אש.

זאב אלקין: היה גיבור ישראל גם במלחמת העולם השנייה וגם במלחמת ששת הימים.

זאב אלקין: שתי הדוגמאות האלה, אדוני היושב-ראש, מראות כמה כוח היה באנשים האלה.

זאב אלקין: הם עברו את המלחמה, אולי הכי קשה מכולן, את מלחמת העולם השנייה, ועדיין היה להם כוח לבוא לכאן ולהילחם כתף אל כתף עם הלוחמים כאן, במדינת ישראל, על עתידה של המדינה.

זאב אלקין: לכן, ביום הזה – ובזה אני רוצה לסיים את דבריי – אין לי אלא, בשם ממשלת ישראל כולה, להצדיע לאלה שעוד נשארו בין החיים, להצדיע לאלה שלצערי כבר לא איתנו, וגם להגיד שחובתנו לעשות הכול כדי שהניסיון שלהם והזיכרון הזה לא יישכח.

זאב אלקין: לכן, אני מאוד מאוד שמח שלפני כמה חודשים, אדוני היושב-ראש, הצלחנו, בסיוע של משפחת הרצוג, לחלץ את הפרויקט – שבשבילי הוא מאוד מאוד רגשי, כנכד לשני ותיקי מלחמת העולם השנייה, שלצערי כבר לא איתנו – הצלחנו להעביר החלטת ממשלה על השלמת מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון ולהקצות לזה את כל המשאבים הנדרשים, בשיתוף פעולה עם משפחת הרצוג, שגייסה את התרומות הנדרשות.

זאב אלקין: המוזיאון יהיה על שמו של הנשיא המנוח חיים הרצוג, שגם הוא לחם בדיוק באותן שתי מלחמות שעליהן דיברתי.

זאב אלקין: המוזיאון הזה בלטרון יהיה למעשה המקום שאליו יוכל לבוא כל ישראלי וכל תייר שבא למדינת ישראל ולהיחשף לסיפור הגבורה של הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.

זאב אלקין: יהא זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר זאב אלקין, שדיבר בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בשם סיעת כחול לבן, חבר הכנסת משה יעלון – בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, בשם הליכוד – חבר הכנסת השר יואב גלנט.

משה יעלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נציגי הסגל הדיפלומטי, נציגי הווטרנים ובני משפחותיהם, אורחינו בישיבה חגיגית וחשובה זו, מכובדיי כולם.

משה יעלון: 74 שנים חלפו מחודש מאי 1945, מטקסי ומצעדי הניצחון שציינו את סיום המלחמה הארורה ההיא.

משה יעלון: כבן למשפחה שורדת שואה, כרמטכ"ל וכשר הביטחון לשעבר, אני ניצב פה היום לפניכם בכנסת ישראל, המציינת היום את ניצחון בעלות הברית על המפלצת הנאצית, כשליח – כשליח של תקומה, שליח של זיכרון, שליח של ניצחון, ניצחון רוח האדם.

משה יעלון: מלחמת העולם השנייה תיזכר לדיראון עולם כמלחמה נוראית, עקובה מדם, מלחמה שהותירה חותם איום ונורא על האנושות כולה – חותם הטבוע לנצח בלבבותיהם של כל אותם אלה שחוו את אירועיה הבלתי-נתפסים ועדיין חיים בינינו, וגם בבני הדורות שנולדו, גדלו וחיים בצילה ברחבי תבל; חותם איום ונורא שניצוצות ורסיסים ממנו נמצאים ברוחם ובנפשם של כל יהודייה ויהודי באשר הם.

משה יעלון: מלחמת העולם השנייה הייתה ותישאר כתם וצלקת על המין האנושי.

משה יעלון: זוועותיה לא יישכחו, מחיריה לא יימחו.

משה יעלון: כל עוד נשמה באפנו, כל עוד ליבנו פועם, נזכור ולא נשכח.

משה יעלון: לא מכבר ציינו, כבכל שנה, את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, ואחריו, כנהוג, את ימי הזיכרון והעצמאות.

משה יעלון: אין כמו הרצף הכרונולוגי הזה כדי לבטא את תקומת ישראל, גבורת ישראל וניצחון העם היהודי, שקם מאפר המשרפות, שב למולדת ונלחם על עצמאותו, קבע עובדה כנגד כל הסיכויים ונלחם כדי לבנות ולהיבנות – מלחמה הנמשכת עד עצם ימינו על זכותנו לחיות בארצנו בביטחון.

משה יעלון: יום הניצחון הזה הוא יום ניצחון רוח האדם.

משה יעלון: אז, לפני 74 שנים, הוא סימל את ניצחון החירות.

משה יעלון: היום הזה הוא סמל לניצחון החופש על העריצות.

משה יעלון: היום הזה הוא ניצחונו של הצדק על הרוע המוחלט, על הגזענות, על האנטישמיות.

משה יעלון: העולם החופשי חוגג ומציין את ניצחונו, ואנחנו צריכים להזכיר לעצמנו פעם אחר פעם את הלקח היהודי: עלינו לבצר את מדינת ישראל ולהגן עליה כמדינה יהודית, דמוקרטית, חזקה, צודקת ומוסרית, שתגן על העם היהודי בארצו מפני כל אויב ותהיה ערוכה להתגונן מפני כל איום.

משה יעלון: חברי וחברות הכנסת, אורחים נכבדים, הפרק היהודי בניצחון האומות על גרמניה הנאצית הוצנע תקופה ארוכה והודחק ולא זכה למקום הראוי לו.

משה יעלון: כמיליון וחצי יהודים לחמו בצבאות הברית; רבים מהם גיבורי מלחמה.

משה יעלון: הם לחמו בכל החזיתות לא רק כחיילים במדינותיהם, אלא גם – ואולי לפני הכול – כיהודים שיצאו להילחם בצוררי עמנו.

משה יעלון: כרבע מיליון חיילים יהודים נפלו בקרבות – מספר עצום שנטמע בצל שואת ששת המיליונים.

משה יעלון: חברינו הווטרנים, אתם הנציגים של אחרוני הלוחמים שחיים בתוכנו.

משה יעלון: אנחנו מכבדים אתכם היום בבית הזה, אחינו גיבורי התהילה.

משה יעלון: המדינה כולה מצדיעה לכם ולאחיכם לנשק שלחמו בשדות הקטל ברחבי אירופה ואף מעבר לה.

משה יעלון: רבים מהם ייחלו לתקומת ישראל בארץ ישראל, חלמו עליה, וחלקם לא זכו להגיע אליה.

משה יעלון: אין מילים שיתארו את הגבורה ואת האומץ של הפרטיזנים – וביניהם אימי בתיה, זכרה לברכה – של לוחמי הגטאות, וכמובן של לוחמי צבאות בעלות הברית בצבא האמריקני וצבאות מדינות אירופה ובצבא האדום, שבצל האימה הצליחו למצוא דרכים להילחם באומץ ובגבורה עילאית, להרים ראש, להניף חרב או ידיים חשופות ולעמוד על נפשם.

משה יעלון: חשוב להוקיר ולהזכיר במעמד הזה גם את גל ההתנדבות של בני היישוב היהודי הקטן שבאו לעזרת הצבא הבריטי, כ-38,000 צעירים מתוך ישוב קטן ומדולל, ובהם 5,000 חיילי הבריגדה היהודית, שנשלחו להילחם באויב הנאצי באיטליה במסגרת הצבא הבריטי.

משה יעלון: אחד מהם היה אבי דוד, זכרו לברכה.

משה יעלון: הם יצאו לחזית לא בתוקף צו גיוס או צו קריאה; הם נענו לצו מצפונם, וכמו שאמר הנביא ישעיהו הם קמו ואמרו: "הנני שלָחני".

משה יעלון: רבים מהם לא זכו לשוב לכאן לחזות בתקומת מדינת ישראל.

משה יעלון: יום הניצחון על גרמניה הנאצית הוא יום של שמחה מהולה בעצב.

משה יעלון: הייתה זו מלחמה קשה וקטלנית בהיסטוריה האנושית.

משה יעלון: אומות העולם עמדו בפני אירוע מוחלט ויכלו לו, לא לפני שחלפו שנים ארוכות מדי עד שהבינו את עוצמת האימה ועד שהאמינו לעדויות ולדיווחים על מעללי הנאצים ברחבי אירופה.

משה יעלון: הזיכרון של הניצחון הזה, כמוהו כזיכרון השואה, הוא צו מוסרי עליון, והוא צריך ללוות אותנו תמיד.

משה יעלון: זהו לא רק זיכרון של הניצחון הצבאי גרידא, זהו גם זיכרונה של גבורת רוח האדם.

משה יעלון: כן, הגבורה היהודית – הגבורה של הלוחם והלוחמת היהודים בלטה במהלך המלחמה הארורה ההיא.

משה יעלון: הווטרנים שיושבים כאן איתנו, ואלה שלא, לא רק שרדו במלחמה וניצחו את הנאציזם, אלא הצליחו לעלות לארץ ולהשתקע בה ולחנך את ילדיהם ונכדיהם לשירות משמעותי בצה"ל.

משה יעלון: אין לי כרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר גאווה גדולה יותר מלראות את הסב או הסבתא עם העיטורים והמדליות יחד עם נכדיהם ואף ניניהם המשרתים היום בצה"ל.

משה יעלון: זיכרון הגבורה והניצחון הוא החוט המקשר בין הדורות; זוהי שרשרת הגבורה היהודית המנצחת המספרת את סיפורה של צדקת הדרך וניצחון הרוח.

משה יעלון: לא את כל אויבינו ומבקשי נפשנו הכרענו.

משה יעלון: כן, הכחשת השואה, הפשיזם והאנטישמיות עוד מקננים במקומות רבים מדי ברחבי תבל, ומרימים ראש גם בימינו אלה.

משה יעלון: ולכן, 74 שנים אחרי שחרור אחיותינו ואחינו ששרדו במחנות ההשמדה עלינו להקפיד ולהיות חזקים בזכות עצמנו.

משה יעלון: חובתנו להיות אחראים באופן עצמאי לגמרי על ביטחוננו.

משה יעלון: ישראל בשנת ה-71 לקיומה היא מדינה בעלת עוצמה צבאית אדירה וכוח מגן חזק, ונזכור כולנו שלפני 74 שנים איש לא יכול היה לדמיין לעצמו עוצמה ישראלית שכזאת.

משה יעלון: לאחינו בתפוצות הסובלים מגל אנטישמיות וגזענות נזכיר: ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי.

משה יעלון: ישראל פותחת את זרועותיה לקבלכם בחיבוק, כל יהודי ויהודייה שחפצים לבוא הביתה, ונפעל בכל הכוח וההשפעה כדי להילחם באנטישמיות ובהכחשת השואה בכל מקום שבו תופעות בזויות ומסוכנות אלה לצערנו מרימות ראשן.

משה יעלון: מכובדיי, כידוע לכול עוצמתנו נמדדת לא רק באמצעים פיזיים אלא לפני הכול בנורמות של ערכים יהודיים ואנושיים, של מוסר, גם בלחימה, של רדיפת צדק, של ערבות הדדית, אחדות וחוסן לאומי וחברתי, של מנהיגות ושל דוגמה אישית, כמאמרו של דוד בן-גוריון: "מדינת ישראל תיבחן לא בעושר, לא בצבא ולא בטכניקה, אלא בדמותה המוסרית ובערכיה האנושיים", וכמאמר אחר שלו: "גורל ישראל תלוי בשני דברים: בכוחה ובצדקתה".

משה יעלון: גם היום יש מי שקמים ומאיימים לכלותנו.

משה יעלון: להם ללא ספק נוכל, ומוטב שלא יעמידו אותנו במבחן שיצטערו עליו.

משה יעלון: אבל הדבר החשוב ביותר מבחינתנו לחיזוק וביסוס של עוצמתנו וצדקתנו בזכותנו לחיות כאן הוא לשמור ולטפח את אחדות העם, להגן, ולחנך את לוחמינו לחתירה עיקשת לניצחון והכרעה תוך שמירה על ערכינו, וגם לתת דוגמה אישית מנהיגותית תוך לקיחת אחריות שמקרינה ומורה דרך, דרך שהיא המשכו הישיר של אותו מסע היסטורי של עמנו.

משה יעלון: זה תורנו לשאת באחריות להבטחת קיומנו כעם וכמדינה.

משה יעלון: במעמד זה אני שוב מבקש להצדיע לכם, הווטרנים, להביע את הוקרתנו והערכתנו לכם, גיבורי הניצחון, לזכור את כל אותם חללי הקרבות, שרבים מהם כלל לא זכו לקבר, ולהבטיח לנו ולדורות הבאים שלעולם לא עוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת משה יעלון.

יולי יואל אדלשטיין: בשם סיעת הליכוד, כאמור – חבר הכנסת השר יואב גלנט, ואחריו, בשם סיעת ש"ס – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הווטרנים ותיקי מלחמת העולם השנייה, אורחים נכבדים, חלפו 74 שנים מאז הוכרעה גרמניה הנאצית על ידי צבאות בעלות הברית.

יואב גלנט: חזיתות רבות געשו וקרבות אין-ספור התחוללו במלחמה הקשה ההיא, אך המערכה הקשה מכולן התחוללה מברלין ומזרחה, מן הקרבות הקשים והנוראיים בשערי מוסקבה, לנינגרד וסטלינגרד, המשך דרך קרבות ההתקפה וההסתערות של הצבא האדום מערבה ועד לכיבוש ברלין ומיטוטו המוחלט של שלטון הרשע הגרמני.

יואב גלנט: מחיר דמים אשר אין דומה לו בהיסטוריה האנושית שילמו אזרחי וחיילי ברית המועצות.

יואב גלנט: למעלה מ-20 מיליון רוסים, חלק ניכר מהם חיילי הצבא האדום, נספו במערכה כנגד הנאצים; למעלה ממיליון אזרחים גוועו ברעב במצור על לנינגרד, ומאות אלפי חיילים נפלו בקרבות על שערי מוסקבה וסטלינגרד.

יואב גלנט: אך הצבא האדום, בקרב הירואי, הצליח לבלום את המפלצת הנאצית, ובהמשך – להסתער מערבה עד לניצחונו המוחלט והדרמטי וכיבושה של ברלין.

יואב גלנט: פעולתו של הצבא האדום הייתה הגורם העיקרי בניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית ובחיסול האיום בהשמדה ובשעבוד של אירופה כולה.

יואב גלנט: כוחות רוסיים היו אלו שפרצו את גדרות אושוויץ, מיידנק וטרזינשטט, וגרמו בהתקפתם לעצירתו בפועל של תהליך השמדת היהודים.

יואב גלנט: אבל עבור מרבית יהודי אירופה הייתה הגעתו של הצבא האדום מאוחרת מדי.

יואב גלנט: לפני למעלה משבעה עשורים נרצחו על אדמת אירופה שישה מיליוני יהודים, שליש מן העם היהודי בעת ההיא.

יואב גלנט: האנושות הגיעה אל השפלה בשעותיה מאז שחר ההיסטוריה, והעולם ידע, שתק ועמד מנגד.

יואב גלנט: למרות מאות שנים של גזרות, סבל, רדיפות, פרעות ופוגרומים כנגד היהודים על אדמת אירופה, השואה הייתה דבר מה אחר; תופעה השייכת לפלנטה אחרת, כדברי ק.

יואב גלנט: צטניק.

יואב גלנט: אבל מאש החורבן וההשמדה חושלה גם הפלדה ויוצרה החרב.

יואב גלנט: כמיליון לוחמים יהודים לחמו בצבאות בעלות הברית, רובם בשורות הצבא האדום, תוך גילויי גבורה יוצאי דופן והקרבה עילאית.

יואב גלנט: גבורת הלוחמים והמפקדים היהודים בשורות הצבא האדום שזורה במורשת הניצחון על הנאצים ומהווה חלק בלתי נפרד ממנה.

יואב גלנט: כבן להורים ילידי פולין, פליטי שואה, זכיתי לשמוע ממקור ראשון, לאורך שנים ארוכות, את סיפורה של אימי על הבריחה מהנאצים, על הרעב והנדודים בדרך מזרחה ועל טוב ליבם של בני העם הרוסי, אשר נתנו לה ולבני משפחתה מחסה בתנאים קשים ביותר.

יואב גלנט: זכיתי לשמוע גם את סיפורו של אבי, נער פרטיזן, שלחם על נפשו; שהיה האדם המכריע בהישרדות משפחתו בתקופת הבריחה והרעב, ובהמשך לוחם עז נפש בשועלי שמשון, יחידת העילית של צה"ל בימי מלחמת העצמאות, בחזית הדרום.

יואב גלנט: זכיתי גם לשמוע את סיפורו של וטרן – של מישה, מיכאל קרקוב, זיכרונו לברכה, סגן אלוף; פולקובניק, מג"ד בשורות הצבא האדום – אשר הפך לבן זוגה של אימי פרומה לאחר שהתאלמנה בגיל צעיר מאבי מיכאל, זיכרונו לברכה.

יואב גלנט: שמעתי ממנו על פעולתם של לוחמי הצבא האדום בקרבות הקשים שאותם חווה בסטלינגרד ובקורסק.

יואב גלנט: שמעתי על הגבורה שלו ושל חבריו היהודים במסגרת הצבא האדום.

יואב גלנט: הסיפורים האישיים על גבורת הלוחמים היהודים צבעו עבורי את לימוד ההיסטוריה הצבאית של לחימת הצבא האדום, שאותה שיננתי במסגרת הכשרתי ותפקידיי השונים לאורך שנות שירותי בצה"ל.

יואב גלנט: אני ניצב כאן היום על בימת הכנסת כשר העלייה והקליטה של מדינת ישראל כדי להוקיר את גבורת הלוחמים היהודים ולברך את נציגי הווטרנים הנמצאים כאן עימנו.

יואב גלנט: במשך אלפיים שנות גלות, מאז חורבן בית המקדש ועד שואת אירופה, העניק העם היהודי לעולם את הנעלים שבערכי המוסר והצדק והעלה תרומה מהותית וייחודית לאנושות בתחומי התרבות, המדע והרוח.

יואב גלנט: כל אלו לא עמדו לנו, היהודים, כאשר עלה הכורת הנאצי על עמנו וביקש לכלותנו.

יואב גלנט: הוריי ובני משפחתם, יחד עם מיליוני יהודים ברחבי העולם, הם שקראו: "לעולם לא עוד".

יואב גלנט: מכוח ציווי זה קמה מדינת ישראל.

יואב גלנט: לראשונה זה אלפיים שנה מימשנו את זכותנו הבסיסית להגן על עצמנו, בכוחות עצמנו, במולדתנו החופשית והעצמאית.

יואב גלנט: הוגשמה כמיהת הדורות למדינה יהודית וחושל כלי המגן – צבא ההגנה לישראל.

יואב גלנט: לא תמו המלחמות ולא נדם שאון הקרב.

יואב גלנט: 71 שנות עצמאות ושגשוג לא הביאו את אויבינו להשלמה עם קיומנו כעם חופשי במדינתו היהודית, הציונית והדמוקרטית.

יואב גלנט: צה"ל וכוחות הביטחון ניצבים על משמרתם ביבשה, באוויר ובים, נכונים למשימותיהם.

יואב גלנט: בכוחנו ובאחדותנו נבטיח את קיומנו ואת עתידנו.

יואב גלנט: בזכות צדקת דרכנו ובכוח נחישותנו נעמוד באתגרי העתיד ונוכל להם.

יואב גלנט: נמשיך את דרכם של גיבורי מלחמת העולם ומלחמות ישראל, נזכור ונממש כל יום את הציווי והנדר "לעולם לא עוד".

יואב גלנט: היו ברוכים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מלכיאלי, בשם סיעת ש"ס.

מאיר כהן: להזכירכם, עד חמש דקות.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, חברי הסגל הדיפלומטי, ביום זה כנסת ישראל מציינת את יום הניצחון על גרמניה – אותה גרמניה אשר הצליחה להביא את האדם, בן האנוש, לשפל שאין למטה ממנו, עד כדי איבוד הצלם האנושי.

מיכאל מלכיאלי: אותם ימים שפלים הסתיימו, וברוך השם, כיום העם היהודי איתן ופורח, גם כאן בארץ וגם בעולם; נמצא במדינתו.

מיכאל מלכיאלי: לא מזמן דיברו על איך נראה העם היהודי, מה המחיר שהוא משלם עם מדינה והמחיר שהוא משלם בלי מדינה.

מיכאל מלכיאלי: אסור לנו לשכוח כי אותו מסע טירוף אכזרי, שנעשה תחת מעטה של נאורות ושאיפה לעולם טוב יותר, החל מאנטישמיות אשר חלחלה אט-אט, במלאכת מחשבת מיומנת, שתכליתה היחידה הייתה להשאיר את העולם ללא יהודים לעולם.

מיכאל מלכיאלי: בימים אלו, כאשר אנו מציינים את תבוסת הצורר הנאצי, חובה עלינו לזכור באותה נשימה כי הכול החל בקטן: במקרה אנטישמי אחד כאן; במקרה אנטישמי אחד נוסף פה; בקריקטורה כזאת; בפגע כזה ליהודי; בשרפה כזאת של חנות.

מיכאל מלכיאלי: יכול להיות שאת כל אחד מהמקרים ידעו לתרץ – פה היה חוליגן ופה היה אדם שהיה מושפע ופה אדם שהוא לא בקו הבריאות – אבל בסופו של דבר, רצף של אירועים הביא לשואה.

מיכאל מלכיאלי: גם היום אנחנו, העם היהודי, סובלים לאט-לאט.

מיכאל מלכיאלי: מי שמסתכל על העלייה במקרי האנטישמיות בעולם חווה את אותם ימים; מתחילים לראות, לצערנו.

מיכאל מלכיאלי: אבל היום, ברוך השם, לעם היהודי יש מדינה משלו, מדינה חזקה.

מיכאל מלכיאלי: וצריך לזכור, כמו שהתורה אומרת: "מלחמה לה' בעמלק מדור דור".

מיכאל מלכיאלי: המלחמה האמיתית בעמלק היא כשעם ישראל מקיים דור ועוד דור אחריו, כשאנחנו כאן מגדלים דורות, וברוך השם, מדינת ישראל מלאה בילדים; מקימים עוד ערים ועוד שכונות – זאת המלחמה וזה הניצחון האמיתי.

מיכאל מלכיאלי: דווקא ביום הזה ראוי להעלות את זכרו של רבי מנחם מנדל טאוב, האדמו"ר מקאליב, שהלך לעולמו בחודש האחרון.

מיכאל מלכיאלי: הרב מנחם מנדל טאוב היה סמל ליהודי אשר לא איבד את התקווה במשך 96 שנותיו, מהרגעים הקשים במחנה המוות באושוויץ ועד לימים האחרונים.

מיכאל מלכיאלי: העם היהודי שרד אלפי שנים רק בגלל אותה הרוח שאותה נשא בגאון הרב טאוב, זיכרונו לברכה.

מיכאל מלכיאלי: כולנו כאן מוכרחים לקחת את הרוח והכוחות מהיהודי הגדול הזה, שבחר בחיים.

מיכאל מלכיאלי: יהי זכרו ברוך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בשם יהדות התורה, חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

מאיר כהן: הרב אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, שרים וחברי הכנסת, בראש ובראשונה האורחים, הווטרנים, אנשים שזכו להילחם ולשרוד ולהישאר עד היום כדי להעיד בפני הדורות הבאים על שהיה היה.

ישראל אייכלר: היום אנחנו צריכים להודות לקדוש ברוך הוא על הנס הגדול של יום הניצחון, שגם לאחר החורבן הנורא, מתוך ההריסות ניצלו מאות אלפי יהודים – אולי חצי מיליון.

ישראל אייכלר: אבל יום הניצחון על הנאצים במלחמת העולם השנייה הוא גם יום שבו עלינו לעשות את הפעולה הכי קשה שאדם יכול לעשות: לנתח מה קרה לפני השואה.

ישראל אייכלר: צריך אזמל חד כדי לחשוב על הרקע שבו הותר דמם של היהודים, כדי למנוע את ההסתה האנטישמית היום בעולם.

ישראל אייכלר: כמו ארכיאולוגים שנוברים במעמקי האדמה, כך גם אנחנו חייבים לגלות את התקופה, את התעמולה וההסתה שקדמו עשור או שניים ויותר לשואה האיומה.

ישראל אייכלר: זוועות השואה היו רק תוצאה שבאה מסיבה טרגית לא פחות, והיא תעמולת השנאה, הסלידה, התיעוב והגועל מפני יהודים.

ישראל אייכלר: מי שקרא – ומי לא קרא – את הספרים וראה את הסרטים ואת כל מה שהראו שם על העם הגרמני במשך השנים, שהכינו אותם לתחושת גועל, לראות את היהודים כמו חולדות ועכברים, רחמנא ליצלן, לא יכול להבין את מה שקרה.

ישראל אייכלר: אנשים שנראים בני תרבות, אנשים שנושמים כמו בני אדם, אנשים שחושבים כמו יצורי אנוש – איך הם היו מסוגלים להגיע לרמות שנאה ואכזריות כאלה נגד אנשים, נשים וטף, ילדים קטנים, שכל חטאם היה שהם יהודים והם מתנהגים כמו יהודים?

ישראל אייכלר: מאיפה זה נבע?

ישראל אייכלר: זה נבע מדבר אחד: שהיהודי בתעמולה הנאצית הוצג כגרוע מחיה ועוף.

ישראל אייכלר: קראו להם תת-אדם; כחולדה מכוערת הציגו אותם.

ישראל אייכלר: מישהו שלח לי סרטון שבו רואים איך קצין גרמני מסביר לצרפתי כפרי שהסתיר יהודים ברפת שלו.

ישראל אייכלר: הוא מסביר לו: איך אתה מרשה לחולדות להסתובב בתוך הבית שלך?

ישראל אייכלר: פשוט תחושת גועל.

ישראל אייכלר: הוא חשב שהוא מדביר, עוסק בהדברה, הוא לא חשב שהוא רוצח אנשים.

ישראל אייכלר: זה היה חינוך של שנים.

ישראל אייכלר: היהודי הוצג כחיידק מסוכן שהורס את החברה הגרמנית.

ישראל אייכלר: אני ראיתי אחד הנאומים של Buergermeister אחד שצעק: Die Juden, היהודים, זיהמו את התרבות שלנו.

ישראל אייכלר: כבר מדובר על יהודים שהיו בתרבות של גרמניה.

ישראל אייכלר: התעמולה הזאת, שחזרה על עצמה שוב ושוב, היא שהביאה את האפשרות לרצוח שישה מיליון מבני עמנו, השם ייקום דמם.

ישראל אייכלר: בשבילם זה היה מבצע הדברת חרקים מזיקים.

ישראל אייכלר: בני אדם רגילים לא יכולים לחנוק בידיהם תינוקות וילדים, אבל כשהתחושה היא שמדובר בחולדות שמכרסמות את התבואה שבמחסני התבואה הנקיים של גרמניה, קל להדביר חרקים.

ישראל אייכלר: ראיתי כשהייתי צעיר יותר, אצל הרב מנחם קרילק, סרטים שהיו מראים בבתי הקולנוע בגרמניה.

ישראל אייכלר: מראים שם מחסן מלא תבואה, שקי חיטה יפים, נקיים, ומזיזים קצת את השקים – רואים המון המון עכברושים שמכרסמים ומרעילים את החיטה.

ישראל אייכלר: כך הוצגו היהודים בתעמולה בלתי אפשרית.

ישראל אייכלר: בזמן של שלום ורגיעה, אז יש לחיית האדם כבלים כמו חוק, כמו אימה, אבל בזמן מלחמה כל היצרים והמוסר האנושי התפרקו.

ישראל אייכלר: הם השתוללו כמו חיות טורפות ביער.

ישראל אייכלר: הזמן למנוע את הדבר הזה הוא בימי רגיעה, כי במלחמה זה כבר מדי מאוחר.

ישראל אייכלר: עברו עשרות שנים, וגם היום בעולם יש אנשים שחושבים שהיהודים הם תת-אדם, בכל מיני מקומות בעולם.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד – היו אנשים שאמרו שיש אומות שינקו את האנטישמיות עם חלב אימם, אבל גם היום, בימינו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם משהו קשה: הניו יורק טיימס פרסם קריקטורה ובה נראה טראמפ ולראשו כיפה שחורה כשהוא מובל כעיוור על ידי נתניהו הכלב, העונד שרשרת מגן דוד.

ישראל אייכלר: תאמינו לי, אם לא היו שמים כיפה על טראמפ ולא מגן דוד על צוואר הכלב, אז אפשר היה לומר שזאת קריקטורה פוליטית, אבל מה עושה הכיפה, מה עושה המגן דוד בקריקטורה הזאת?

ישראל אייכלר: זה המסר הסמוי, שאומר לכל אלה ששונאים את המגן דוד ואת הכיפה: הינה, היהודים הם אסוננו, נוסח אמריקה.

ישראל אייכלר: עברו 75 שנה, ונראה שהעולם לא למד את הרקע העיקרי של הדבר.

ישראל אייכלר: מוריי ורבותיי, אני לא רוצה להאריך בדברים, אבל חייבים לראות גם בימינו וגם בשפתנו שאנחנו צריכים לשמור על כבוד האדם באשר הוא אדם, גם אם הוא יהודי וגם אם הוא מוסלמי וגם אם הוא זר, ממדינה אחרת, מיבשת אחרת.

ישראל אייכלר: למען כבודם של הווטרנים אני לא רוצה להביא דוגמאות יותר קרובות, אבל צריך מאוד מאוד להיזהר.

ישראל אייכלר: אם מישהו רוצה שזה לא יקרה עוד, דבר ראשון יש לאסור את השיח שהופך בני אדם לשרצים, לחרקים, שמדמה אנשים זרים ושונים למשהו שהוא לא אדם.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לדעת שחביב אדם שנברא בצלם.

ישראל אייכלר: "ורחמיו על כל מעשיו", נאמר, והקדוש ברוך הוא ברא את כל בני האדם, ואנחנו צריכים לעשות את רצונו.

ישראל אייכלר: הדבר הראשון שצריך לעשות – עשות חסד, רחמים וחמלה.

ישראל אייכלר: אלה הדברים שימנעו דברים כאלה, שהיו ולא יהיו עוד, בעזרת השם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, לפני כמה שנים נאמתי כאן ביום השואה הבין-לאומי על השואה.

אחמד טיבי: ציטטתי את הסופר אלדוס האקסלי על השיעור שאנחנו צריכים ללמוד מההיסטוריה ואנחנו לא לומדים.

אחמד טיבי: תומאס מאן, בקובץ המאמרים שלו "זאת המלחמה", כתב: "כיצד יכולים הגרמנים לשאת את שפלותם הלא-אנושית של שליטיהם הנוכחיים?

אחמד טיבי: כיצד יכולים הם לסבול את זעפנותם המושחתת ואת רוגזם; את חוסר כל זיק של רוחב לב בישותם; את הנאתם הפחדנית מרמיסת חלשים; מהשפלת עמיתיהם, מגרימת כל מיני ייסורים גופניים ונפשיים?

אחמד טיבי: עם גרמניה האומלל, כיצד מוצא חן בעיניך התפקיד המשיחי שנועד לך, לא על ידי אלוהים ולא על ידי הגורל, אלא על ידי קומץ של בני אדם מופקרים?

אחמד טיבי: " אין ספק שתופעת האנטישמיות – – –

מאיר כהן: סליחה, בצד ימין, אני מבקש לא להפריע.

אחמד טיבי: האוזר, גם אתה מפריע לי.

אחמד טיבי: אני רוצה שהוא יקשיב.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: האוזר לא מפריע.

מאיר כהן: זה שם.

אחמד טיבי: זה מפריע לי.

עיסאווי פריג': תתייחס לנאום הבכורה – – –

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: כן, זה נאום בכורה של אחמד טיבי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אין ספק, אדוני היושב-ראש, שתופעת האנטישמיות המתפשטת בעולם היא תופעה נלוזה, מסוכנת, שיש להיאבק בה.

אחמד טיבי: היא תולדה של גזענות, של הכחשת האחר רק בשל מוצאו.

אחמד טיבי: במהלך 2017 מספר התקריות האנטישמיות עלה בעשרות אחוזים – 67% בהשוואה לתקופה המקבילה בשנה שלפניה.

אחמד טיבי: מינואר ועד 30 בספטמבר אז אירעו בארצות הברית 1,299 תקריות אנטישמיות; במהלך 2016 כולה נרשמו בארצות הברית 1,266 תקריות ב-12 חודשים; מספר זה נחצה ב-2018 בתוך תשעה חודשים, לפי הדוח של הליגה נגד השמצה.

אחמד טיבי: את תנועות הימין האנטישמיות מובילים צעירים רהוטים, כמו מנהיגי התנועה הלאומית המסורתית, ניאו-נאצים ושונאי יהודים מוצהרים וגלויים, כאלה שמעריצים את היטלר, בעלי דעות קיצוניות ובוטות, צורמים וכואבים, השואפים לגרש את היהודים מאמריקה בטענה שהם גורמים נזק לכלכלה האמריקנית – ועוד הכחשות השואה.

אחמד טיבי: קבוצות אלה מקבלות רוח גבית בשנתיים האחרונות מהאווירה הכעורה שמציף הנשיא טראמפ בהצהרותיו הבומבסטיות נגד כל מה שהוא שונה:

אחמד טיבי: נגד מיעוטים, נגד מהגרים, נגד מוסלמים ילידים.

אחמד טיבי: כמו כן, רמיסת זכויות אדם ושלילת תקציבים למוסדות האו"ם – מה שאף נשיא אמריקני אחר לא עשה; פגיעה בחלשים באשר הם חלשים.

אחמד טיבי: הדבר עבר כל גבול כאשר חלק מהאנשים שעבדו בצוות שלו התגלו כאנשים בעלי עבר ניאו-נאצי.

אחמד טיבי: אחד מהם כבר לא עובד שם.

אחמד טיבי: לדעתו של הצורר הנאצי היטלר, המאבק הוא אבי הכול: כמו בטבע – יש מלחמת קיום, והחזק שורד.

אחמד טיבי: לפי תורתו של הביולוג האנגלי צ'רלס דרווין, כך גם בבני אדם.

אחמד טיבי: הנאצים השתמשו בתורה זו וייחסו אותה לבני אדם.

אחמד טיבי: לפי תורה זו קבעו הנאצים שזכותו של הגזע העליון להשמיד את החלשים כדי להתקיים, בטענה שהגזע הארי הוא הגזע הנעלה מכולם.

אחמד טיבי: הטבע יצר אותו בשלמותו, ולכן מבחינה רוחנית ותרבותית הוא הנעלה מכולם והוא מודל לאדם העליון, אך במשך השנים נוצרו יסודות צרים שטימאו אותו והתכוונו להרסו.

אחמד טיבי: לדעתם של הנאצים הגורם המקלקל הוא היהודים.

אחמד טיבי: גורם זה מנוון את הגזע הארי ואחראי לכל האידיאולוגיות הפסולות, כמו הליברליזם והדמוקרטיה.

אחמד טיבי: כדי להחזיר לגזע הארי את עליונותו יש להקים רייך שישמיד את הגזע הנמוך, הרי הוא היהודים, לפי אידיאולוגיה זו.

אחמד טיבי: החקיקות האנטי-יהודיות – חוקים, חקיקות אנטי-יהודיות – התבצעו בשלבים הדרגתיים.

אחמד טיבי: חוקי נירנברג אושרו בספט

אחמד טיבי: מבר על ידי ועידה נאצית המונית.

אחמד טיבי: החוקים הורידו את זכויות היהודים לרמה הנמוכה ביותר, ואף נטלו אותן.

אחמד טיבי: נישואים או יחסים בין יהודים לגזע העליון, הארי, נחשבו עבירה פלילית.

אחמד טיבי: השואה, אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הייתה פשע נורא, והיא פשע נורא ביותר נגד האנושות.

אחמד טיבי: היא חרפה אנושית.

אחמד טיבי: היא תולדה של הרוע ההוא – תורת הגזע, שהייתה שם במערב, ולא במזרח.

אחמד טיבי: שם במערב, ולא במזרח.

אחמד טיבי: האי-הכרה באחר נבעה ונובעת מצורת מחשבה מעֻוותת ומעוותת, הפוגעת ביחסים בין שני העמים ולא מכירה באחר, השונה, ולא בשוני, שמעצם הגדרתו של טבע האדם הוא המהות.

אחמד טיבי: גם אם כל אדם חי צורת חיים אחת וייחודית מתוך אין-ספור צורות חיים אפשריות, נראה כי טבעו האנושי משקף גם מטען רחב של תכונות אוניברסליות, כלל-תרבותיות, הרבה מעבר לטענות הגלומות בגישה של יחסיות תרבותית ולאומית רדיקלית.

אחמד טיבי: להכיר בשוני ובשונה הינו תהליך עמוק וכן של הכלה של אדם אשר בחר להיות אנושי.

אחמד טיבי: האנושיות היא אומנם תכונה של להיות בן אנוש, אבל השימוש היום-יומי במושג הזה מתייחס לאנשים רחומים ומתחשבים.

אחמד טיבי: אבל אנשים שחונכו להיות בני אדם הם אנשים אנושיים.

אחמד טיבי: אדם שנוהג באופן אנושי לא יעמוד מנגד כשמישהו סובל או מקבל יחס רע.

אחמד טיבי: אנשים כאלה יתגייסו ככל יכולתם כדי לסייע, להקל ולתמוך במי שעומד מולם ומצבו אינו טוב.

אחמד טיבי: המתכון ההוא הוא המתכון ליצירת גזענות והתגזענות.

אחמד טיבי: אין להקל ראש בנאציזם; אין להזמין למדינת ישראל ניאו-נאצים על ידי מפלגות; אין לקבל אחר כבוד ניאו-נאצים מאירופה וממקומות אחרים רק בשל העובדה שהניאו-נאצי הזה שונא מוסלמים ואנטי-ערבי.

אחמד טיבי: אסאלמופוביה היא גם סוג של אנטישמיות, ולכן כולנו חייבים להיות מאוחדים כדי להיאבק בתופעות של גזענות, הכחשת האחר או יצירת סטריאוטיפים פוגעניים.

אחמד טיבי: רבנים יהודים אינם אמורים לחלק שבחים לאדולף היטלר ולהגיד: היטלר צודק בכל מילה.

אחמד טיבי: היטלר צודק בכל מילה?

אחמד טיבי: יהודים?

אחמד טיבי: בעברית?

אחמד טיבי: בגרמנית זה נשמע יותר אותנטי.

אחמד טיבי: אין לדבר על טוהר הגזע, ורבותיי, אני מודיע לכם: אין לערבים פגם גנטי.

אחמד טיבי: הערבים הם שווים.

אחמד טיבי: הם יצורים אנושיים בדיוק כמוכם, בדיוק כמו הצרפתים.

אחמד טיבי: והדברים האלה נאמרו.

אחמד טיבי: הם לא זכו לשום תגובה מראש ממשלת ישראל, אלא זכו להצדקה והגנה והסבר על ידי רבנים ועל ידי אנשים המועמדים להיות שרים בממשלת ישראל.

אחמד טיבי: אני במקומכם, יהודים, הייתי מתבייש.

אחמד טיבי: בספרו של פרימו לוי הוא כותב: "האדם מאמין בכל הווייתו שלחיים יש מטרה.

אחמד טיבי: אמונה זאת היא מהותו האנושית.

אחמד טיבי: בני אדם חופשיים הוגים בה" – כתמיד – "מתדיינים על טיבה, מכנים אותה בשמות הרבה.

אחמד טיבי: עבורה המטרה פשוטה ביותר: לחיות עד האביב.

אחמד טיבי: על דבר אחר איננו חושבים.

אחמד טיבי: למשימה הזו בלבד מכוונים כרגע משאבי הנפש וכל התקווה שלנו".

אחמד טיבי: בואו כולנו נלמד מהשיעור המר של ההיסטוריה כדי שהיא לעולם לא תחזור על עצמה.

אחמד טיבי: אסיים בציטוט דבריו של חברנו היקר יוסי שריד ז"ל, שמעל לדוכן הזה נאם על פפיצ'ק, תאום מנגלה, בסיפור מצמרר: שלא ידע את שמו, ואימו אמרה לו כשהופרד ממנה: אל תשכח מי אתה ומה שִמך.

אחמד טיבי: אל תשכח מאיפה באת.

אחמד טיבי: אכן, אין לשכוח מי אתה, מי אנחנו, מאיפה באנו ולאן אנחנו צועדים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, בואו נשנה את כיוון הצעדה כדי שנגיע בשלום אל השלום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מאיר כהן: אני בשיא הזהירות מבקש שלא לדבר פי שניים ממה שהתקנון קובע.

מאיר כהן: אז לא רציתי להפסיק, אבל אנא מכם, תקפידו על זה, כי אני משתדל שלא להפסיק את הדברים.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, וטרנים יקרים, אספר כאן משהו שכבר סיפרתי פעם, לפני כמה שנים.

שלי יחימוביץ': לפני 74 שנים יצאה אל הרחוב ילדה כבת 11 ממקום המסתור הזעיר שלה מאחורי ארון.

שלי יחימוביץ': היא חיתה שם שנים, אחרי שמולטה מגטו ורשה הגוסס, ותמורת תכשיטים וכסף הוחבאה אצל משפחה פולנית.

שלי יחימוביץ': היא לא ראתה אור שמש; היא ניזונה מקליפות של תפוחי אדמה.

שלי יחימוביץ': ובאותו יום הם פשוט זרקו אותה מהמחבוא אל הרחוב ואמרו לה שהמלחמה נגמרה.

שלי יחימוביץ': היא עמדה ברחוב מורעבת, חלשה, חולה.

שלי יחימוביץ': אור השמש היכה בה.

שלי יחימוביץ': רגליה, שלא הלכו שנים, מעדו שוב ושוב.

שלי יחימוביץ': היא הסתכלה בתימהון על המשאיות של הצבא האדום שנסעו ברחוב.

שלי יחימוביץ': חיילי הצבא האדום השליכו כיכרות לחם אל השרידים המורעבים והמפוחדים שהחלו לצאת זה אחר זה ממחבואם.

שלי יחימוביץ': היא לא ידעה עדיין שהיא איבדה את אימא שלה, את אבא שלה, את אחיה, את כל המשפחה שלה.

שלי יחימוביץ': הילדה הזאת הייתה אימא שלי, חנה יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אחת המשאיות עצרה לידה.

שלי יחימוביץ': החיילים הרוסים אספו אותה לבית חולים צבאי שהקימו מחוץ לוורשה.

שלי יחימוביץ': היא שוטטה בין החולים, בין הפצועים, בין הגופות.

שלי יחימוביץ': היא זוכרת את החיילים האנושיים והסבלניים, אף שהם היו שבעי קרבות בעצמם.

שלי יחימוביץ': המפגש ביניכם, הלוחמים, המשחררים, ובין הילדה שתפסה מידיכם כיכר לחם היה המפגש בין האודים המוצלים לבין משחרריהם, החיילים, שלחמו באומץ לב ובנחישות על מול הרשע הנאצי.

שלי יחימוביץ': אלתרמן כתב ביום הניצחון: "משוחרר העולם מכלאו / המפלצת עפר לוחכת".

שלי יחימוביץ': אימא שלי וגם אבא שלי, זכרו לברכה – אימא שלי תיבדל לחיים ארוכים; אבא שלי היה בבירקנאו – ניצלו הודות לחבירה היסטורית, מרגשת, עוצמתית, של כוחות האור שפעלו יחד למגר את הרשע.

שלי יחימוביץ': הם הכירו בישראל, הולידו אותי, את האחים שלי.

שלי יחימוביץ': יש לי חוב אישי כלפיכם, היושבים כאן ביציע.

שלי יחימוביץ': ביום השואה אנחנו מציינים את שואת העם היהודי הנוראה.

שלי יחימוביץ': ביום הניצחון על הנאצים אנחנו מתחברים אל הדופק הפועם של האנושות כולה, אל ערכיה האוניברסליים, אלה שהניעו את העולם להתאחד אל מול כוחות האופל.

שלי יחימוביץ': היום הזה הוא יום חגה של האנושות, של הנאורות, של ניצחון הערכים האנושיים של סולידריות ואהבת אדם על הרשע, הגזענות, השנאה והאפלה; ניצחון של רוחו הנאצלת וההירואית של האדם, רוח עז השואפת דרור, על הפנים האכזריים והמרושעים שלה.

שלי יחימוביץ': ודווקא משום שהעם היהודי היה היעד הראשי של מכונת ההשמדה הנאצית הלקחים שלנו הם גם לאומיים וגם אוניברסליים.

שלי יחימוביץ': לקח ראשון: לא ללכת עוד כצאן לטבח; להיות מדינה ריבונית ועצמאית, חזקה, מרתיעה, מול כל מי שמבקש לפגוע בה ולהשמידה.

שלי יחימוביץ': לקח שני: מתוך העוצמה, להיות אחראים לגורלנו.

שלי יחימוביץ': לא להיטלטל לצלילי החליל של האויבים שלנו.

שלי יחימוביץ': להיות פרו-אקטיביים על המציאות.

שלי יחימוביץ': לייצר אותה ולא להיגרר אחריה.

שלי יחימוביץ': ולקח שלישי: להיות נחשונים וראשונים בכל מה שקשור בתפיסה עמוקה של צדק ומוסר אוניברסליים.

שלי יחימוביץ': ההיסטוריה שלנו כעם, העובדה שהיינו קורבן לגזענות רצחנית, מחייבת אותנו להיות מדינת מופת דמוקרטית ונאורה; רודפת צדק, רודפת שלום, רודפת שוויון בין כל בני האדם; נאבקת בגזענות מכל סוג ומין, בין שהיא מופנית כלפינו ובין שהיא צומחת בתוכנו.

שלי יחימוביץ': כה אמר אלי ויזל, הסופר, העיתונאי ניצול השואה: "יהיו זמנים שבהם נהיה חסרי יכולת למנוע אי-צדק, אבל אסור שיהיו זמנים שבהם לא נצליח למחות".

שלי יחימוביץ': "ההפך מאהבה אינו שנאה, הוא אדישות", אמר אלי ויזל.

שלי יחימוביץ': "ההפך מאומנות אינו כיעור, הוא אדישות.

שלי יחימוביץ': ההפך מאמונה אינו כפירה, הוא אדישות.

שלי יחימוביץ': ההפך מהחיים אינו מוות, הוא אדישות".

שלי יחימוביץ': "עלינו לקחת צד תמיד.

שלי יחימוביץ': ניטרליות עוזרת לתוקפן, לעולם לא לקורבן.

שלי יחימוביץ': שתיקה מעודדת את המענה, לעולם לא את המעונה".

שלי יחימוביץ': אתם היושבים כאן, ותיקי המלחמה, עטורי הדרגות והאותות, מתקבלים כאן היום בכבוד רב ובאהבה.

שלי יחימוביץ': אני מודה לכם על כל מה שעשיתם למען המשפחה שלי, למען עמנו ולמען העולם כולו, ומאחלת לכם בריאות ואריכות ימים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יבגני סובה.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, בראשית דבריי אני קודם כול רוצה לברך את הווטרנים הנכבדים והגיבורים שלנו שהגיעו ביום הזה, הכל-כך חשוב, שבו הכנסת מציינת בישיבתה המיוחדת את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יבגני סובה: כמובן, נאמרו פה הרבה דברים, ואני רק אצטרף לכל הדוברים לפניי.

יבגני סובה: לפני 74 שנה, במאי 1945, הצבא האדום ובעלות הברית ניצחו את הרוע גדול במאה ה-20 – גרמניה הנאצית.

יבגני סובה: אחרי שש שנים של הרג ושפיכות דמים בכל חלקי העולם תמו הקרבות.

יבגני סובה: העולם שילם מחיר כבד ביותר עבור הניצחון.

יבגני סובה: הודות לניצחון הזה אנחנו חיים היום.

יבגני סובה: כשאני אומר "אנחנו" אני מתכוון גם לעצמי, הילד הקטן שעלה מברית המועצות ונכד לקצין בצבא האדום.

יבגני סובה: אני גדלתי על סיפורי הגבורה של סבא שלי, שנפצע בפעם הראשונה בקרב סטלינגרד בחורף 1942.

יבגני סובה: אחר כך הוא נפצע עוד פעמיים, עלה לישראל בגיל יחסית מבוגר ונפטר לפני עשר שנים.

יבגני סובה: סבא שלי היה אחד מתוך 500,000 חיילים יהודים בצבא האדום ומיליון וחצי יהודים שלחמו בצבאות של בעלות הברית.

יבגני סובה: ולכן, החוב והכרת התודה שלנו על הניצחון הזה, ועל זה ששרדנו בתלאות השואה כעם, כולו קודם כול מגיע לווטרנים היקרים שלנו.

יבגני סובה: ובהקשר הזה אני חייב גם לציין, ואני שמח שבכנסת הקודמת, לפני שנתיים, חוקק חוק של ישראל ביתנו שמגדיר את יום הניצחון כיום חג לאומי, וזה דבר מאוד חשוב.

יבגני סובה: היום, אחרי 74 שנים, בעולם לא שואלים מי ניצח במלחמה.

יבגני סובה: זה למעשה השיעור ההיסטורי שאנחנו צריכים ללמוד.

יבגני סובה: הרי אנחנו אוהבים היסטוריה, נכון?

יבגני סובה: אנחנו עם הספר שאוהב היסטוריה.

יבגני סובה: אף אחד לא מטיל ספק בניצחון על הנאצים ובצורך להביס את האויב.

יבגני סובה: ואתם יודעים למה?

יבגני סובה: כי העולם זוכר היטב את חתימת הסכם הכניעה ב-8 במאי 1945.

יבגני סובה: הדבר השני, שהוא לא פחות חשוב: עם חתימת ההסכם הזה העולם הגיע להכרעה מול האויב.

יבגני סובה: היום, כלקח מהמלחמה ההיא, אנחנו צריכים לזכור את הדבר הכי חשוב: כאשר האויב אומר שהוא רוצה להשמיד אותך, פשוט תאמין לו, ולאחר מכן תעשה הכול בשביל שזה לא יקרה.

יבגני סובה: לכן היום אנחנו חייבים להחזיר ללקסיקון הלאומי שלנו את המילה הכי חשובה, והמילה הזאת היא "ניצחון".

יבגני סובה: תודה רבה לכם.

יבגני סובה: וכמו שאומרים ברוסית: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יבגני סובה: )

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: סליחה, כן.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אני הסתכלתי שמאלה ולא ראיתי אותך, ופתאום – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן, זהו.

מיכל רוזין: תמיד תסתכל שמאלה.

מאיר כהן: התרגלנו.

מיכל רוזין: תמיד תסתכל לשמאל.

מאיר כהן: בבקשה, סמוטריץ, בוא, בוא.

מאיר כהן: כן, אני מבין שאתה עסוק במשא ומתן קואליציוני, וקצת – בבקשה, כבודו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חבריי השרים וחברי הכנסת, ברשותך, חבר הכנסת יבגני סובה, אני רק מברך אותך על נאומך הראשון.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שעוד יהיה לך נאום בכורה מסודר ויברכו אותך חבריך לסיעה, ובכל זאת, זכית, ואני חושב שגם זכית לתת נאום ראשון ביום עם משמעות סמלית למדינת ישראל כולה, ובוודאי ובוודאי לך באופן אישי.

בצלאל סמוטריץ': תראו, היום הזה לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, בעיניי הוא יום שמסמל את הניצחון של הטוב על הרע.

בצלאל סמוטריץ': אלה מושגים שבעולם פוסט-מודרני לא פעם מיטשטשים לנו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חיים בעולם שלפעמים נוטה לטשטש את הטוב, את הרע, את ההבנה שיש בעולם הזה מושג של טוב אבסולוטי, מוחלט, ויש רע מוחלט.

בצלאל סמוטריץ': לא הכול יחסי.

בצלאל סמוטריץ': את הטוב צריך לחבק, את הטוב צריך לפתח ולקדם; את הרע צריך להוקיע, ברע צריך להילחם.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, לא הכול יחסי; לא הכול עניין של פרספקטיבה, של זווית מבט, של נרטיב.

בצלאל סמוטריץ': יש בעולם הזה מושגי טוב ורע מוחלטים.

בצלאל סמוטריץ': פרשת האזינו בסוף ספר דברים מסתיימת בפסוק – אנחנו אומרים אותו גם בתפילת אב הרחמים לפני תפילת מוסף בכל שבת.

בצלאל סמוטריץ': אגב, בשבתות חגיגיות, כשמברכים את החודש או כשיש איזושהי שמחה בבית הכנסת, לא אומרים את המזמור הזה.

בצלאל סמוטריץ': בתקופה הזאת של ספירת העומר, על רקע מאורעות, רדיפות ופוגרומים שהעם היהודי עבר בדיוק היסטורי בתקופה הזאת, גם כאשר יש שמחות בבית הכנסת בשבת כן אומרים את אותה תפילת אב הרחמים, וגם היא מסתיימת בפסוק שכולנו מכירים: "הרנינו גויִם עַמו כי דם עבדיו יִקוֹם ונקם ישיב לצריו וכִפר אדמתו עַמו".

בצלאל סמוטריץ': ואגב, להבין את הסיומת הזאת של הפסוק, "וכִפר אדמתו עמו", זה משימה מרתקת.

בצלאל סמוטריץ': תראו, המפרשים מתחבטים מאוד: מה זה "וכִפר אדמתו עמו"?

בצלאל סמוטריץ': האם זה וכיפר אדמתו ועמו?

בצלאל סמוטריץ': אולי עמו מכפר על אדמתו?

בצלאל סמוטריץ': אולי אדמתו מכפרת על עמו?

בצלאל סמוטריץ': אולי הקדוש ברוך הוא מכפר על עמו ואדמתו?

בצלאל סמוטריץ': מה זה בכלל המושג הזה "וכִפר"?

בצלאל סמוטריץ': רש"י, אגב, מסביר ש"וכִפר" – הכוונה מלשון ריצוי: הקדוש ברוך הוא, העם והארץ מרצים, מפייסים האחד את השני, אחרי הרבה מאוד שנות גלות, נדידות ורדיפות של שלושת השחקנים האלה, אם אפשר לקרוא לזה כך; גם ריבונו של עולם, גם האדמה הזאת של ארץ הקודש וגם העם שילמו מחירים כבדים.

בצלאל סמוטריץ': אבל הריצוי הזה, הפיוס ההדדי הזה, לא קורה לבד.

בצלאל סמוטריץ': הוא מתרחש על רקע ראשיתו של הפסוק, "הרנינו גוים עמו כי דם עבדיו יקום".

בצלאל סמוטריץ': וצריך לומר, עברנו ממש בימים האחרונים את יום השואה, ואחר כך את יום הזיכרון, ולמרבה הצער ראינו מי שהתבלבלו קצת במוסר, הלכו אל הכיוון של המוסר הנוצרי, שבז לנקמה – בז לנקמה מכיוון שהוא לא מוכן לקבל את תפיסת היסוד שלפיה יש בעולם טוב ורע, והנקמה עניינה הבירור הזה: לדעת לסמן את הרע ולהגדיר אותו כרע, ככזה, ולמגר אותו מן העולם.

בצלאל סמוטריץ': המוסר היהודי הוא לא כזה.

בצלאל סמוטריץ': המוסר היהודי הוא מוסר שמקדש את הנקמה.

בצלאל סמוטריץ': חז"ל אומרים: גדולה נקמה שניתנה בין שני שמות השם, אל נקמות השם.

בצלאל סמוטריץ': לא מדובר, חלילה, חלילה, חלילה, על נקמה פרטית של אדם פרטי – זה דבר נורא ואיום – אבל מדובר על נקמה ציבורית, נקמה של עם, נקמה של מדינה, נקמה של צבא, נקמה שהיא ערך, כזאת שמבערת את הרע ושמבהירה לכולם שהוא רע ושאין לו מקום בעולמו הטוב של ריבונו של עולם.

מאיר כהן: "אל נקמות" נאמר, לא "עם נקמות".

בצלאל סמוטריץ': אמרתי "אל", "אל נקמות ה'".

בצלאל סמוטריץ': גדולה נקמה שניתנה בין שני שמות של השם: "אל נקמות ה' אל נקמות הופיע".

בצלאל סמוטריץ': וצריך להודות על האמת, רובנו ככה זעים, זזים באי-נוחות על הכיסא כששומעים את המילה "נקמה".

בצלאל סמוטריץ': זה נתפס כאיזה משהו ברברי כזה, איזשהו רגש, איזשהו יצר אנושי שכאילו צריך לכבוש אותו, שאין לו מקום.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שחוסר הנוחות נובע מתחושה שאנחנו עושים הנחות לרע.

בצלאל סמוטריץ': כשמישהו רואה מול העיניים את הרע בהתגלמותו והוא מבין שהוא רע ואין מקום לדון אותו לכף זכות, אז הוא יודע שאת הרע הזה צריך למגר, והוא מרגיש עם זה מצוין.

בצלאל סמוטריץ': להפך, הוא יודע שהוא מיטיב עם העולם כשהוא מבער ממנו פינות של רע ולא נותן לו מקום.

בצלאל סמוטריץ': אז היום הזה הוא יום שבו הטוב שבעולם ניצח את הרע שאין לו הסבר ואין לו הצדקה, ואין מקום לנסות להבין אותו, לדון אותו לכף זכות.

בצלאל סמוטריץ': אין לו מקום בעולם שוחר טוב.

בצלאל סמוטריץ': אז ניקח אנחנו מתוך היום הזה את האומץ – קודם כול, את הצורך – לברר לעצמנו את המושגים טוב ורע.

בצלאל סמוטריץ': בואו נאמר שזה הבסיס.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא יודע להגדיר נכון את הטוב ואת הרע, ושוב, חי באיזה עולם פוסט-מודרני שבו כל האמיתות הן יחסיות – אז אולי מה שטוב לי הוא רע לך ומה שרע לי הוא טוב לך, אז אין לי זכות להגדיר אמיתות מוחלטות – זו שגיאה יסודית.

בצלאל סמוטריץ': נברר לעצמנו מונחים של טוב ורע, נדע להגדיר את הרע, ואז נרגיש מצוין עם הצורך למחות אותו מעולמו הטוב של ריבונו של עולם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת סמוטריץ.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר כהן: סמוטריץ, עוד נתווכח על מה זה אל נקמות ועם נקמות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל קודם כול בלברך את חברי הכנסת החדשים וחברות הכנסת החדשות: שיהיה לכם המון המון בהצלחה, בעיקר לקראת נאומי הבכורה.

מיכל רוזין: זה מאוד מרגש.

מיכל רוזין: היינו שם.

מיכל רוזין: אנחנו מתרגשים ומתרגשות איתכם.

מיכל רוזין: בן דוד של אבי, ישראל הדרי, זכרו לברכה, שנפטר רק השנה, לא מזמן, השתחרר עם אחרוני היהודים שיצאו מדכאו.

מיכל רוזין: הוא נולד בפולניה.

מיכל רוזין: בגיל 13 פרצה מלחמת העולם השנייה וכבר בתחילתה איבד את הוריו, את כל משפחתו, היה בגטאות, מחנות ריכוז, והשתחרר עם אחרוני היהודים שיצאו.

מיכל רוזין: אני רוצה לפתוח עם שיר.

מיכל רוזין: הוא כתב הרבה מאוד שירים.

מיכל רוזין: הדבר האחרון, בצלאל סמוטריץ, שהוא חיפש בחייו היה נקמה.

מיכל רוזין: זה שונה, נקמה, מלדעת להבדיל בין רע לטוב, והדבר שהוא חיפש לו תמיד: שלום עולמי והרבה מאוד אהבה.

מיכל רוזין: רב יתום.

מיכל רוזין: לאימי אין קבר, גם לאבי אין.

מיכל רוזין: לסבי אין קבר, גם לאחי אין.

מיכל רוזין: לדודתי, לדודי, לכל בני דודיי.

מיכל רוזין: לחברים והידידים, לשכנות ולשכנים, לכל יהודי העיירה אין קבר.

מיכל רוזין: גם בית קברות אין.

מיכל רוזין: רק אני פה: רב יתום, עומד ובוכה.

מיכל רוזין: שם הדמעות יבשו ואסור היה לבכות.

מיכל רוזין: מי שבכה נורה.

מיכל רוזין: מי שזעק, הולקה.

מיכל רוזין: הגרמנים שנאו רעש.

מיכל רוזין: הם עשו הכול בשקט.

מיכל רוזין: הם אהבו שקט של מתים; בעיקר מתים יהודים.

מיכל רוזין: ב-9 במאי 1945 ברית המועצות הכניעה את גרמניה הנאצית בחזית המזרחית.

מיכל רוזין: זה היה היום שבו התחילה תקופת השיקום העולמי לאחר זוועות הנאצים ומלחמת העולם השנייה.

מיכל רוזין: העולם היה מרוסק לרסיסים, מרסיסי אש הלחימה.

מיכל רוזין: אנשים איבדו את בתיהם, את משפחותיהם ואת חבריהם.

מיכל רוזין: העם שלנו, שידע כבר היסטוריה ארוכה מדי של מהלומות אלימות שנבעו משנאה עיוורת, קיבל מהלומה שכמוה האנושות עוד לא ראתה: ניסיון שיטתי ושטני להשמיד את כולנו, להשמיד עם שלם.

מיכל רוזין: את הנאצים ניצחו באמצעות כוח הזרוע, אך הניצחון המהותי על אותם כוחות רשע הושג רק אחרי שעשן הקרב התפוגג ומדינות העולם המרוסקות החליטו לבנות סדר עולמי חדש במטרה למנוע מהאנושות להגיע לאותם תהומות נשייה; סדר עולמי חדש וגם סדרים תוך-מדינתיים.

מיכל רוזין: מדינות אירופה השיבו את המשטר הדמוקרטי, לא רק כמבנה משטרי אלא כמהות; כחיסון כנגד כל סיכוי להתפוררות עתידית מהסוג שחוותה גרמניה עם עליית הנאצים.

מיכל רוזין: נשיא בית המשפט העליון לשעבר אהרן ברק, ניצול שואה בעצמו, אמר כי בית משפט חזק, עם כוח לפסול חוקים ולהעביר ביקורת שיפוטית על הממשלה, היה יכול להיות האצבע שהייתה סותמת את החור בסכר של השנאה והאלימות הנאצית והייתה יכולה לשנות את הנתיב שבו ההיסטוריה צעדה.

מיכל רוזין: הסדר העולמי שבא בעקבות אותו ניצחון שאנחנו מציינים היום מפנה את מקומו למאבק בין אלו שמבקשים לנצל את שכחת ההיסטוריה וחשיבות האיזונים והבלמים במערכת הדמוקרטית כדי להסיגנו לאחור.

מיכל רוזין: היום, במדינות באירופה כמו הונגריה, טורקיה, פולין, קורים תהליכים שמובילים מנהיגים שמעוניינים לשמר את כוחם הפוליטי לטווח הקצר, גם אם ההשלכות של הצעדים שלהם לעתיד המדינתי הוא הרסני.

מיכל רוזין: האיומים על המבנה השלטוני במדינת ישראל, שקורמים עור וגידים ומבקשים להחליש כל רשות שלטונית מלבד הרשות המבצעת, שתהיה חסינה מהתערבות בתי משפט, הם מסוכנים.

מיכל רוזין: מדיניות השוללת זכויות אדם בסיסיות אינה יכולה להתקיים במדינה דמוקרטית בתירוץ של משילות.

מיכל רוזין: בתי המשפט נועדו לעשות בדיוק את זה – להגן על האזרחים מפני השרירות של הנמצאים בשלטון, שמרוב שיכרון כוח עלולים לדרוס את העומדים בדרכם.

מיכל רוזין: מדינה כזאת – ללא שלטון חוק, ללא טוהר נשק וללא טוהר מידות – תהיה אובדן הניצחון המוסרי.

מיכל רוזין: עלינו כולנו כנבחרי ציבור להנחיל את הניצחון המוסרי, להכחיד את שנאת הזר, הגזענות, ההרס והחורבן ולחגוג את רוח האדם, רוח החירות, רוח השוויון ורדיפת השלום בין כל בני האדם.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אחרונת הדוברים – שרת השיכון, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

מאיר כהן: גברתי, ד"ר יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, בטרם אפתח בדבריי, כהתייחסות לאחד המשפטים שנאמרו כאן – אני לא יודעת עד כמה שמתם לב – אני רוצה לומר שאני גאה לעמוד כאן כיהודייה, כשרה, ואני מודה לווטרנים, שגם בזכותם אנחנו נמצאים כאן ועומדים כאן היום.

יפעת שאשא ביטון: יום הניצחון על גרמניה הנאצית הוא מחד גיסא יום חג המציין את ניצחון הווטרנים שנלחמו בגבורה והביסו את גרמניה הנאצית לאחר 1,418 ימי לחימה רצופים, ניצחון הרוח על הרוע והאכזריות.

יפעת שאשא ביטון: מאידך גיסא מקפל יום זה עצב גדול כיום זיכרון לחבריהם שהקריבו את חייהם למען ניצחון זה ולא שבו מהקרב.

יפעת שאשא ביטון: וטרנים יקרים, ניצחונכם הוא ניצחון העם היהודי כולו, וסיפור גבורת

יפעת שאשא ביטון: כם לעד יהיה שזור בזיכרון הקולקטיבי.

יפעת שאשא ביטון: כבר כנערה פגשתי את הווטרנים בטקסי הזיכרון בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי את סיפורי גבורתם המרשימים והמפעימים.

יפעת שאשא ביטון: לא היה אפשר שלא להתמלא בתחושה עמוקה של כבוד והודיה.

יפעת שאשא ביטון: ניצחונכם הוא ניצחון העם כולו.

יפעת שאשא ביטון: חברים יקרים, חבריי לבית הזה, לצד העברת הזיכרון מדור לדור, מחובתנו לדאוג לאלה שעדיין חיים בינינו.

יפעת שאשא ביטון: זוהי חובת כולנו, ואני שמחה שכשרת הבינוי והשיכון של מדינת ישראל הייתה לי הזכות בחודש האחרון לחדש את הפרויקט של שיפוץ בתי ניצולי השואה – שיפוץ והנגשה – כדי באמת לאפשר להם את מעט הנחת הזאת בהזדקנותם.

יפעת שאשא ביטון: החובה שלנו היא להרחיב את הפרויקט לכמה שיותר ניצולי השואה, ולעשות זאת במהרה, כי זה מגיע להם, ואנחנו חייבים להם את זה.

יפעת שאשא ביטון: לסיום אני רוצה לומר: אומנם גרמניה הנאצית הובסה, אך האנטישמיות, הנאציזם, השנאה כלפי היהודים עדיין קיימים, נושמים ואפילו בועטים מפעם לפעם, יותר מדי פעמים.

יפעת שאשא ביטון: המלחמה בהם צריכה להיות לא רק של העם היהודי אלא של העולם כולו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, תמו הנאומים לציון יום הניצחון על הנאצים.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם, ותודה רבה לאורחים.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לנאומי בכורה של חברי הכנסת שנכנסו בכנסת הנוכחית.

מאיר כהן: מראש, ברכות לכל אלה שינאמו היום, מחר ובשאר הימים.

מאיר כהן: וראשון הדוברים בנאומי בכורה – אני מזמין את חבר הכנסת בני גנץ, יושב-ראש סיעת כחול לבן, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

בנימין (בני) גנץ: אדוני יושב-ראש הישיבה, חברות וחברי הכנסת, אזרחים ואזרחיות, אורחינו הווטרנים, אורחים יקרים, חברים מכל צידי הבית – כן, צריך להרים את זה, מה לעשות – אני עומד כאן לפניכם נרגש משהו.

בנימין (בני) גנץ: היום נפתח באופן רשמי פרק חדש בחיי.

בנימין (בני) גנץ: היום אנחנו מציינים בכנסת את ניצחון בעלות הברית על הנאצים.

בנימין (בני) גנץ: עבורי מדובר ביום אישי בכמה ממדים.

בנימין (בני) גנץ: אדוני היושב-ראש, אם קוראים את המילה "מקרה" בעברית בסדר הפוך יוצא "ה' רקם".

בנימין (בני) גנץ: אז יעקב נחושתן הוא אביו של חברנו עידו נחושתן, טובה אילן הייתה מחנכת בבית הספר שבו למדתי, והנשיא הרצוג שחרר את אימא שלי מברגן-בלזן בסוף מלחמת העולם השנייה.

בנימין (בני) גנץ: זה יכול לקרות רק לעם היהודי, וזה קורה המון בישראל.

בנימין (בני) גנץ: ולדבר הזה יש ממד אישי.

בנימין (בני) גנץ: אימי מלכה, זיכרונה לברכה, ניצולת ברגן-בלזן, לימדה אותי מינקות כי חובתנו ההיסטורית והיהודית – – –

מאיר כהן: אנחנו מבקשים – סליחה, אדוני – אנחנו מבקשים שקט, גם מאלה שמפנים את האולם.

מאיר כהן: אנא, תעשו את זה בשקט, ובמיוחד חברי הכנסת.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: רם ברק, חבר הכנסת, בבקשה.

מאיר כהן: כן, אדוני, סליחה.

בנימין (בני) גנץ: חובתנו ההיסטורית והיהודית היא לכונן בית לאומי חזק לדורות הבאים, בית חזק לעמנו ומדינה מוסרית לעצמנו, בבחינת עוצמה ומוסר ירדו לעולם יחד.

בנימין (בני) גנץ: המסלול שעברתי בין כפר אחים לכפר הירוק, משורות הצנחנים ללשכת הרמטכ"ל, הכשיר אותי עם כל רגב וכל שעל, עם כל לילה ארוך של קרב וכל בוקר מפכח של בחינת מאזן הכוחות, לשרת את ארצי.

בנימין (בני) גנץ: עם עזיבתי את המערכת הצבאית הבנתי אט-אט כי זוהי התכלית שלי; כי בפשטות, אין דבר אחר שאוכל לעשות, שארצה להקדיש לו את חיי, מלבד עמי, מלבד החברה שבה אני חי.

בנימין (בני) גנץ: כעת, אחרי 38 שנים שבהן שירתי את מדינת ישראל במדי צה"ל, אני שב בתחושת זכות גדולה לשרת אותה כחבר בכנסת ישראל.

בנימין (בני) גנץ: אחרי ארבעה עשורים שבהם השתתפתי במערכה על ביטחונה, אני שב לשרת את המדינה ויוצא למאבק על דמותה, על נפשה ועל צלמה של מדינת ישראל.

בנימין (בני) גנץ: והיום, היום, אדוני היושב-ראש, אינני עומד כאן לבד, אינני עומד כאן רק בשמי; אני עומד כאן בשם 1,125,881 הנשים והגברים אשר הצביעו כחול לבן.

בנימין (בני) גנץ: אל הבית הזה מסתכלים למעלה ממיליון ישראלים אשר הצביעו עבור שלום פנימי, עבור שלום חיצוני ועבור אחדות, אחווה ודרך ארץ.

בנימין (בני) גנץ: יש למעלה ממיליון בוחרים מכל שכבות החברה הישראלית, ללא הבדלי דת, גזע ומין, שהצביעו בעד מדינה יהודית, דמוקרטית, חזקה, צודקת ומשגשגת.

בנימין (בני) גנץ: עומדים כאן למעלה ממיליון פטריוטים שבונים, משרתים ואוהבים את המדינה, אבל מרגישים שממשלתם מנסה להשתיק אותם ורואה בהם מטרד מייגע.

בנימין (בני) גנץ: כך, בשקט בשקט, הם ואנחנו מאבדים מדי יום עוד פיסה קטנה מישראל שהכרנו ושעליה גדלנו, מתרחקים עוד פסיעה מחברת המופת שביקשנו להיות, מחברת המופת שאנחנו צריכים להיות.

בנימין (בני) גנץ: ולכן, אחרי שנלחמתי נגד אויבים שביקשו למחות אותנו מעל פני האדמה, אני בא היום להיאבק נגד האיום החדש שנשקף לנו – איום על תפקודה של המערכת הדמוקרטית ומוסדותיה המשפטיים והחוקתיים של המדינה, והשסע הפנימי בחברה הישראלית.

בנימין (בני) גנץ: כמות החשדות שמנסים להדחיק באמצעות הסכמים פוליטיים מעידה כי שלטון החוק אינו מעניין כלל את העומד בראשה של הממשלה הקיימת ושל זו המסתמנת.

בנימין (בני) גנץ: כמות המאמצים המוקדשים לקידום פסקת ההתגברות וחוק החסינות כדי לכונן לו קואליציה של מבצר משפטי מעידה, לצערי, כי הוא, נתניהו, מציב את עצמו לפני הכול.

בנימין (בני) גנץ: כשראש הממשלה ממנה את איש אמונו כיועץ משפטי ואחר כך תוקף אותו כאשר הוא מבצע את חובתו, זה מעיד כי הממנה מצפה לנתין צייתן, ולא למשפטן מקצוען; זה מעיד שהאינטרס האישי גובר על השיקול הממלכתי.

בנימין (בני) גנץ: מדינת ישראל ראויה למנהיגות צנועה ולא מתנשאת, שלא נחשדת בשוחד, שפנויה כל-כולה לצורכי המדינה, שמשרתת את כל אזרחיה, ולא את צרכיה האישיים.

בנימין (בני) גנץ: מגיע לה יותר מראש ממשלה בחצי משרה והנהגה שלא מבקשת להיות מעל החוק.

בנימין (בני) גנץ: אני אומר כאן, אדוני היושב-ראש, בקול ברור: אנחנו ניאבק ברחובות, בכיכרות, בשכונות, בבתי הספר ובזירה התקשורתית, המשפטית והפרלמנטרית על שלטון החוק.

בנימין (בני) גנץ: אם לא נעשה זאת, מדינת ישראל תימצא בימים החשוכים ביותר שהיא ידעה.

בנימין (בני) גנץ: אותם למעלה ממיליון אזרחים אשר עומדים איתי כאן היום יודעים כל זאת.

בנימין (בני) גנץ: ואני אומר לכם באמונה גדולה, חבריי שאינם מכחול לבן, כי גם מרבית אלו שלא הצביעו כחול לבן מעוניינים ביושרה, מעוניינים בממלכתיות, מעוניינים בשימור החוק.

בנימין (בני) גנץ: קיבלנו מנדט היסטורי, הישג מלא גאווה של 35 מושבים.

בנימין (בני) גנץ: אם נתעלם מטריקים פוליטיים, הרי שאנחנו הסיעה הגדולה בכנסת.

בנימין (בני) גנץ: ולכן, כשאני ויתר שותפיי לכחול לבן, לצד שאר מפלגות האופוזיציה המסתמנת, עומדים כאן היום, אנו מבינים את גודל האחריות שמוטלת על כתפינו, ומחויבים לשרת לא רק את ציבור מצביעינו אלא את הציבור הישראלי בכללותו; לא רק את דור ההווה אלא גם את הדורות העתידים לבוא.

בנימין (בני) גנץ: אנו מחויבים ביתר שאת להיאבק על מה שאתם ואנחנו רואים כנכון, ומיקומו של הספסל שממנו נעשה זאת לא משנה דבר.

בנימין (בני) גנץ: נעבוד קשה למען כל מה שהבטחנו.

בנימין (בני) גנץ: לא נוותר על המאמץ להביא שלום עלינו ולהגדיל את השלום בינינו.

בנימין (בני) גנץ: העוצמה שלנו, החוסן שלנו כעם, מחייבים את שניהם גם יחד – ביטחון מבחוץ ומופת מבית.

בנימין (בני) גנץ: לא נוותר על התקווה ליותר מאשר לחיות על חרבנו, ועל עשייה שלא תשאיר אותה רק בגדר של חלום.

בנימין (בני) גנץ: נדרוש שיקודם מהלך מדיני שיהווה פתרון ארוך טווח, ולא רק צעד ראשון בדרך לסבב הבא.

בנימין (בני) גנץ: לא נעמוד מנגד בזמן שההרתעה הישראלית נשחקת, שאויבינו מאיימים עלינו בריש גלי, שביטחונם של תושבי הדרום והעוטף נדחק לסוף הרשימה.

בנימין (בני) גנץ: נשים את אזרחי ישראל לפני הכול.

בנימין (בני) גנץ: נפעל כך שהחינוך יהיה שוויוני וראוי, שהרפואה תהיה מתקדמת וחזקה, שיוקר המחיה ירד, שדיור יהיה בר-השגה.

בנימין (בני) גנץ: נקדם שוויון אמיתי וניאבק בכל ניסיון לאפליה או להדרה.

בנימין (בני) גנץ: לצד זאת נאמץ בכל עת ונתאמץ לקרב לבבות, לאחות שסעים ולהביא לאחדות בין כל מרכיבי החברה, עד אשר נמצא שוב את החדווה ב"שבת אחים גם יחד".

בנימין (בני) גנץ: נשמר את הדמוקרטיה במהות ובערך – דמוקרטיה שאיננה עריצות הרוב כי אם ממשל המכבד את המיעוט; המכבד את הצורך בהגבלת הכוח השלטוני שלו ומכבד את האיזונים הרלוונטיים האפקטיביים וההכרחיים בין הרשויות השונות ואת שלטון החוק.

בנימין (בני) גנץ: נקדם את עקרון הממלכתיות כגישה מובילה.

בנימין (בני) גנץ: אנחנו, חברים, נתמוך בנכון ובראוי ונתנגד נחרצות לנדרש ככל שיאפשר החוק.

בנימין (בני) גנץ: מעל הכול, נעשה זאת תוך שאנו מפגינים דוגמה אישית ציבורית.

בנימין (בני) גנץ: כן, יש דבר כזה.

בנימין (בני) גנץ: נפעל בניקיון כפיים וטוהר המידות.

בנימין (בני) גנץ: נהיה נבחרים ולא נהנתנים.

בנימין (בני) גנץ: נדע תמיד מאין באנו, לאן אנו הולכים ואת מי בכוונתנו לשרת.

בנימין (בני) גנץ: היום נשוב ונברך את נתניהו על הישגו, אבל נזכיר לו: אנחנו לא זזים מכאן.

בנימין (בני) גנץ: אתם כאן, אני כאן, וביחד אנחנו נישאר כדי להוביל מנהיגות אחרת, להוכיח שיש דרך אחרת.

בנימין (בני) גנץ: כחול לבן כאן כדי להזכיר כי האופוזיציה אינה בבחינת מיעוט נדרס אלא אלטרנטיבה שלטונית באמת.

בנימין (בני) גנץ: ימים אלו, חברים יקרים, ימי ספירת העומר שלפני חג השבועות, מזכירים לנו את ההבטחה "הזֹרעים בדִמעה ברִנה יקצֹרו".

בנימין (בני) גנץ: גם אני יודע בביטחון מלא כי מי שיעמול קשה בימי הקור יראה גמול בשכרו עם בואה של השמש.

בנימין (בני) גנץ: אני בטוח כי בשנים הקרובות נמשיך להכין את השטח, לעבוד את השדה הציבורי והפוליטי, לזרוע גם בעת קושי, ואפילו בדמעה, אך לא נוותר ונזכור שיבוא היום, והוא לא רחוק, שבו ברינה נקצור.

בנימין (בני) גנץ: תודה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: יברך את חבר הכנסת גנץ חבר הכנסת יעקב אשר.

מאיר כהן: רק אדוני, ניתן חצי דקה, בבקשה.

מאיר כהן: אני רק מבקש להזכיר למברכים שעד שלוש דקות ולא יותר, להקפיד.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אשר, כבודו.

מאיר כהן: אני שוב מזכיר למברכים: עד שלוש דקות.

מאיר כהן: להקפיד.

מאיר כהן: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת במקומם.

ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

מאיר כהן: תזכה גם אותנו.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: אדוני.

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ההיכרות שלי עם בני גנץ התחילה בנט"ל.

נט"ל הוא מפעל מדהים.

הוא המרכז לנפגעי טראומה מטרור ומלחמה, אשר נוסד על ידי ד"ר יוסי הדר ושעומדת בראשו הגב' יהודית רקנטי.

הארגון תומך, סועד ומלווה נפגעי טראומה רבים, והפך לגורם המטפל המקצועי והמשמעותי כמעט היחיד שנותן מענה לאוכלוסייה רבה זו, המוגדרת "פצועים שקופים".

בני נעתר לבקשתה של גב' רקנטי לעמוד בראשות המועצה המייעצת, ששם שימשתי אף אני כחבר פעיל.

אני זוכר, כשהיינו בביקור, בני, עם סגן השר ליצמן בזמנו, היה מפגש עם קציני הנפגעים של צה"ל שבאו לנט"ל לקבל הדרכה.

אני בירכתי קודם; היושב-ראש ראה.

מאיר כהן: הוא זיכה את כולם.

בציבוריות צריך להיות נקי, בכל מקרה.

שם אני זוכר שטבעת את המונח: אני מפקד שכול – שבכל יום מחיי אני מלווה בליבי ובמחשבתי את חייליי שנפגעו.

וגם במפגשים עם הלומי הקרב, הלומי הטראומה, שם, בזכות נט"ל, הכרתי אותך, בני, כאדם, כמנהיג, כאיש זקוף בדעתו ומתכופף לזולתו ומכבד כל אדם באשר הוא.

אני זוכר גם שבאירוע אצל נשיא המדינה אמרת:

פיגוע או טיל לא פוגש כתובת פוליטית; הכאב הוא משותף לכולם, בלי קשר לדעותיהם או לאמונתם.

וסיימת במילים הבאות: אני חושב שמאוד כדאי שככל שאנחנו מתמודדים עם כאב ביחד, אולי כדאי שנתמודד כך גם עם החיים ביחד, ובצורה טובה יותר.

זה יעזור לנו להכיל את הדברים כמו שהם.

מנהיג פוליטי חייב להיות אדם שרואה את המלכד ולא את המפריד; שמאמין בדרך שלו, אבל מכיר ואף מוקיר את דרכם של האחרים, לא מישהו שחושב שהגיע למקום שהגיע ויכול לכוף את דעתו על אחרים שיחשבו כמוהו.

הכנסת היא מקום שבו הוויכוח וההתנגחות הם בלתי נמנעים.

זה תפקידו של הבית הזה, כל עוד זה ויכוח על דעה או על השקפת עולם.

אבל כשהוויכוחים טבולים בהסתה ובשנאה – זאת חציית גבול שאין מקומה כאן.

אני בטוח שבאישיותך, שהכרתי באופן אישי ולא מפי אחרים, תבלום תופעות כאלה גם אם יבואו מכל מקום שהוא.

אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שזה יהיה הממד הציבורי והאנושי שאנו נראה כאן בכנסת מבני גנץ – איש עם רקורד מרשים, אדם חושב ומעמיק, אבל מסתכל על כולם בגובה העיניים, למרות גובהו.

זה לא קל.

בקיצור, אני הייתי קורא לזה – ביידיש אומרים: קצין ומענטש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

רגע, עכשיו הסיום, עכשיו הפאנץ' ליין.

אין לי ספק שתרומתך לכנסת ולציבוריות הישראלית תהיה רבה, ואני מאחל לך הצלחה רבה, ואני בטוח שכמו בעבר אף בעתיד יהיה בינינו שיתוף פעולה למען אזרחי ישראל כולם.

בהצלחה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: לא מוחאים כפיים, זה נוהל הכנסת.

מאיר כהן: גם לי בא למחוא כפיים.

מאיר כהן: אני רק רוצה להזכיר שוב – אני ממש מצטער, אנחנו לא עוצרים בנאומי ברכה ולא מפריעים למברכים, אבל אלה שעולים לברך אותם, אנא, להקפיד על הזמן.

מאיר כהן: אלה נוהלי הכנסת.

מאיר כהן: יעלה ויבוא חבר הכנסת הבא לנאום הבכורה שלו, חבר הכנסת יועז הנדל.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יועז הנדל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, משפחתי היקרה שהגיעה לכאן, אלה זכות וגאווה גדולה לעמוד כאן היום בבית המחוקקים הישראלי כשליח ציבור; חלום בן אלפיים שנה להקים בית לאומי לעם היהודי, ואני חלק ממנו.

יועז הנדל: כל אחד מפרש את המושג בית לאומי קצת אחרת.

יועז הנדל: כך היה מאז ראשית הציונות.

יועז הנדל: אפילו על המיקום, ארץ ישראל, היה מי שבטעות חשב שאפשר לוותר.

יועז הנדל: אבל בבסיס בית לאומי משמעותו מדינה ריבונית ועצמאית, ובתוכה בית מחוקקים לצד מערכות חוק, משפט, שלטון וביטחון.

יועז הנדל: נעמי שמר תיארה את בית חלומותיה אשר על ראש גבעה.

יועז הנדל: אני רוצה לתאר לכם את הבית שלי.

יועז הנדל: אני מניח שיש שיגידו שהבית הזה דמיוני, תמים, או חלום שכבר לא קיים.

יועז הנדל: בעיניי הוא צו השעה, קיר הברזל שלנו מפני פירוק ושבטיות.

יועז הנדל: והינה, בבית שלי גרים ילדים, ביישוב קטן בשומרון, או בקיבוץ של השומר הצעיר, או ברחוב קטן בעיר גדולה, והם כולם מתחנכים על ברכי הציונות, חולקים את אותה האהבה למדינת ישראל ורואים בה את ראשית צמיחת גאולתנו – לא בערך, לא ליד; נס גלוי, דתי או חילוני, עם ה' או בלעדיו.

יועז הנדל: ביום השואה הם מתמלאים צער שאי-אפשר להסביר, כי זאת תזכורת למה קורה ליהודים נטולי מדינה ויכולת להגן על עצמם.

יועז הנדל: ביום הזיכרון ליבם מחסיר פעימה, כי הם מתחילים להבין את מחיר הריבונות ואת המחויבות שנובעת ממנה.

יועז הנדל: וביום העצמאות, דמעה של גאווה זולגת להם אל מול הדגל שנישא לראש התורן.

יועז הנדל: בכיתה של ילדי הבית הזה תלויות תמונות הנשיא, הרמטכ"ל וראש הממשלה.

יועז הנדל: גם אם משפחותיהם בחרו מפלגה כזאת או אחרת, הם גאים בהם – גאים בהם כאנשים ישרי לב שעושים למען הכלל ולא למען עצמם; נבחרי ציבור צנועים שמשמשים דוגמה אישית, סמל ומופת.

יועז הנדל: בגני הילדים של הבית הזה שרים "נולדתי לשלום שרק יגיע", וכשמסיימים לשיר "נולדתי לשלום" הם ספק שרים ספק מזכירים לעצמם שאין חריש עמוק בלי נשק.

יועז הנדל: ובבית הזה, העשן היחיד שאליו מתמכרים הוא עשן המדורה – מדורת השבט, ולא עשן של סיגרים יוקרתיים.

יועז הנדל: וכשמגיע גיל הגיוס מתאמנים הצעירים האלה בריצה עם תרמיל מלא חול על הגב, כדי להגיע לשירות קרבי כמו ההורים והאחים הגדולים.

יועז הנדל: למה?

יועז הנדל: כי טוב לתת בעד ארצנו בבית הזה.

יועז הנדל: כי אליטה בישראל, בניגוד למקומות אחרים, זה לא לחיות עם עודף זכויות כי אתה הבן של מישהו, אלא דווקא עם עודף חובות.

יועז הנדל: בבית הזה אנחנו יפי הבלורית והתואר, חברת מופת, הצבא הכי מוסרי בעולם, גם אם לפעמים טועים.

יועז הנדל: מאמינים בטוהר הנשק, נאלמים דום מול גבורה – גבורה נוסח רועי קליין, אביגדור קהלני ויוני נתניהו, לא ירי מצ'וקמק של פלנגות במחבל מנוטרל תוך כדי נטרול המילה גבורה.

יועז הנדל: ובבית הזה למשפחות שכולות יש מעמד מיוחד.

יועז הנדל: גם כשהן צועקות מדם ליבן או מכעסן, היתר שותקים ומרכינים ראש.

יועז הנדל: גם אם הם משתתפים בטקס שאתה מתנגד אליו, לא תקלל ותירק.

יועז הנדל: לעולם תזכור שהמחיר ששילמו הוא מחיר שלא נוכל להבין לעולם.

יועז הנדל: וכן, בבית הזה מאמינים בכור ההיתוך.

יועז הנדל: המושג הזה לא משוקץ אלא אידיאל; מאמינים בכך שהגיע הזמן שתהיה עדה אחת של ישראלים שמורכבת ממנהגים ומסורות שונות, סידור תפילה אחד והיסטוריה משותפת שכוללת את הגבורה של כולם ואת החטאים של כולם, בלי שד עדתי ובלי שד פוליטי, גם כשזה יכול להביא עוד כמה קולות בקלפי.

יועז הנדל: והבית הזה מורכב מכל הקלישאות של הישראלי: זה שצוחק מגבעת חלפון; קידוש בשישי; ילדים שלמרבה הצער מתבלבלים בין צפירה לאזעקה; ערבוב ריחות של פיתה על טאבון, פויקה וקפה שחור; שירי ארץ ישראל וניגונים יהודיים.

יועז הנדל: ובבית הזה קו המחרשה הוא קו הגבול.

יועז הנדל: רגבי אדמה הם לא רק תחושה אלא מחויבות, וחקלאי על ג'ון דיר ורועה עיזים ובוצר הם סמל לעבודה עברית גאה.

יועז הנדל: בבית הזה הגדרה עצמית היא דרך אהבת הארץ, לא דרך שנאת האחר.

יועז הנדל: דע מי אתה ולא נגד מי אתה.

יועז הנדל: והכי חשוב בבית הזה, כמו שאמר בני גנץ, זה הדוגמה האישית, המילה "אחריי".

יועז הנדל: פוליטיקאים כמונו מתווכחים על אידיאולוגיה, לא על החסינות האישית שלהם.

יועז הנדל: לא חסינות מביקורת ולא חסינות משחיתות – החסינות היחידה שיש היא לערכים.

יועז הנדל: אלה לעולם לא מתקפלים, ואסור שיתקפלו.

יועז הנדל: אם יש אמונה בארץ ישראל, היא תמיד כזאת, ואם יש אמונה בטוהר המידות שנדרש מאיתנו, היא לעולם לא מתכופפת, גם אם במפלגה שלך פרץ הנגע.

יועז הנדל: בבית הזה מנהיג הוא מי שמסוגל לעמוד ולומר: אני אחראי.

יועז הנדל: כך כשטוב וכך כשרע.

יועז הנדל: עיני העם נשואות אלינו, באופוזיציה או בקואליציה.

יועז הנדל: הצנע לכת, הדר ז'בוטינסקאי, אהבת אמת לרגבי אדמת ארץ ישראל, וחשוב מכך – לאנשים החיים עליה.

יועז הנדל: אני יודע שיש בתים שבהם רואים את ישראל אחרת.

יועז הנדל: אני לא מוכן לוותר על האידיאל.

יועז הנדל: ובחזרה מהאידיאל אל מה שמתרחש סביבנו.

יועז הנדל: מדינת ישראל משתנה מול עינינו, וצריך להגיד את זה בקול.

יועז הנדל: רק 50% מתגייסים לצבא ו-43% מסיימים שירות צבאי מלא.

יועז הנדל: רוב תלמידי כיתות א' כבר לא לומדים בחינוך ממלכתי ציוני, ובירושלים בירתנו המספרים גדולים יותר.

יועז הנדל: אם נוותר על הסמלים ועל הפרות הקדושות, נוותר על המדינה.

יועז הנדל: כנער קראתי שוב ושוב על תולדות היהודים בימי בית ראשון ושני.

יועז הנדל: כבוגר למדתי על בני עמי באוניברסיטה.

יועז הנדל: לא הצלחתי להבין איך יהודים שיש להם הכול – מדינה פורחת ומשגשגת, צבא חזק וריבונות – מצליחים להרוס לעצמם.

יועז הנדל: ובשביל מה?

יועז הנדל: מלחמת אחים?

יועז הנדל: מאבקים פנימיים על כסף, שררה ומלוכה?

יועז הנדל: המסקנה היחידה שלי הייתה שהם הרגישו שאין להם אחריות; מעין תחושת גולה בתוך ריבונות יהודית.

יועז הנדל: בראייה היסטורית, מצבו של העם היהודי מעולם לא היה טוב יותר.

יועז הנדל: אנחנו פורחים, משגשגים מכל בחינה חומרית.

יועז הנדל: הכרת הטוב חשובה מאוד, כי טוב, אבל עם הספר בנוי לא רק מחומר אלא גם מרוח.

יועז הנדל: סביי וסבתותיי, שהגיעו מאירופה הבוערת, חלמו על מדינה מופלאה כזאת.

יועז הנדל: הם חלמו שיחיו במדינת יהודים שבה יש מוסדות משלנו.

יועז הנדל: כשלבשתי מדים הם התמלאו גאווה גדולה.

יועז הנדל: הם התקשו להבין את הרעיון הזה של אנשי צפרדע יהודים, אבל הם הגיעו לכל טקס ומסע כדי לראות את הפלא הגדול במו עיניהם.

יועז הנדל: אני מניח שלא שיערו שיום אחד יהיה להם נכד חבר כנסת.

יועז הנדל: כשהתפללו שלוש פעמים ביום "השיבה שופטינו כבראשונה ויועצינו כבתחילה", הם התכוונו לכך בכל לב.

יועז הנדל: התפילה שלהם, שעדיין נמשכת מדי יום, היא הציווי שלנו.

יועז הנדל: הציונית הוציאה אותנו מהגלות.

יועז הנדל: צריך להיזהר מהנטייה של רוח הגלות לחזור אלינו בדלת האחורית.

יועז הנדל: ומהי גלותיות?

יועז הנדל: הבריחה מאחריות; הפיכת המדינה ומוסדותיה, סמלי הריבונות שלנו, לאויבים; אלה שרואים במשטרה מושחתת, בשב"כ פחדנים, בבתי המשפט כאילו הם שייכים לפריץ בעיירה בפולין ולא משהו משלנו.

יועז הנדל: אנחנו מחויבים לשמור על כוח המגן שלנו, על הלגיטימיות שלנו לנצח במלחמות ולהיות מוסריים; לשמור על מערכת המשפט שלנו, גם אם צריך לשפר ולתקן; לשמור על המשטרה; לשמור ולחזק את ההתיישבות, מכרם שלום, קיבוץ כרם שלום, ועד קיבוץ כפר עציון.

יועז הנדל: ממושב פארן שבערבה דרך אלקנה, שבה גדלתי, ועד לקצרין; להגן על הכנסת כמשכן מכובד של נבחרי ציבור – נבחרי ציבור שתפקידם לפקח על עבודת הממשלה, לא להתחנף ולהעלים ביקורת.

יועז הנדל: ובעיקר – שמירה על התדמית העצמית שלנו.

יועז הנדל: לא כולם מושחתים, לא כולם משקרים ומתחמנים, לא כולם מתחמקים.

יועז הנדל: אסור שנאמץ את הגישה הגלותית הזאת.

יועז הנדל: להפך, הטובים מעמידים רף גבוה, ואם הרף לא ברור מספיק, אז צריך לעבוד קשה יותר כדי להציב אותו.

יועז הנדל: לכן אני כאן – מתוך מחויבות עמוקה להיות שומר ישראל, חלק מקבוצה שאמורה לשמור על ישראל.

יועז הנדל: מי חלם אז בכיתה, כשלמדנו לדקלם "על חומותייך, ירושלים, הפקדתי שומרים", שיום יגיע ואהיה אחד מהם.

יועז הנדל: זו המשימה של הדור שלנו: לשמור.

יועז הנדל: לא להניח לאיש לכרסם ביסודות הבית, ולא משנה מי הוא.

יועז הנדל: לא פולחן אישיות ולא רפיון הדעת; לא קידום פוליטי ולא חשש מדעת קהל או מטוקבקיסטים שווים פגיעה, ולו קלה, בבית של כולנו.

יועז הנדל: מול עיניי עומדות משימות רבות כחבר כנסת.

יועז הנדל: עיקרן – לקחת אחריות.

יועז הנדל: הכאוס של בנייה בלתי חוקית בנגב ובגליל, מהגרי עבודה בלתי חוקיים, שילוב מיעוטים בחובות ובזכויות, היחס לחקלאות, חיזוק אחינו החרדים בהשתלבות בשוק העבודה ובחברה, היחס למילואימניקים, חיבור ליהדות התפוצות על כלל הזרמים – זו אחריות שלנו כמדינות היהודים.

יועז הנדל: משילות – כן, המילה הזאת, שמאחוריה מסתתרת תפיסת עולם – איך מושלים כאשר המסר הוא שרק החזק והקומבינטור שולט?

יועז הנדל: כאשר הפוליטיקאי משתמש בבג"ץ כתירוץ לחוסר היכולת שלו לקבל החלטות באיו"ש ובמקומות אחרים?

יועז הנדל: כשהרס עתיקות נמשך בהר הבית?

יועז הנדל: כשהצבא הוא שק חבטות לפער בין הרטוריקה למעשה?

יועז הנדל: ומעל הכול – אחדות פה, בתוך הבית.

יועז הנדל: להתווכח בעוז ובנחישות, אבל להסכים על מי אנחנו.

יועז הנדל: יש עדיין מספיק ישראלים שמכירים לעומק את המשמעות של אחים לנשק, את התחושה שמי שלצידך, שמאלני או ימני, דתי או חילוני, יהודי או שאינו יהודי, אחראי לחיים שלך ולהגנה על המולדת.

יועז הנדל: מי שלא חש את זה מימיו, קל לו יותר לטפח פלגנות ושנאה, לייצר דה-לגיטימציה.

יועז הנדל: הוא תינוק שנשבה.

יועז הנדל: זו האחריות הכי גדולה שלנו, האחריות הכי גדולה היום במדינת ישראל – האחריות של מנהיג, מורה, שר, מדריך בצופים או בבני עקיבא, שופט, פובליציסט, רב או חבר כנסת.

יועז הנדל: מי שחש באחריות הזאת הוא מנהיג, ומי שלא – לעולם לא יהיה.

יועז הנדל: אסור לנו להיכשל בזה.

יועז הנדל: זה הבית שחבריי מהליכוד ומהציונות הדתית, שותפיי להשקפה המדינית, היו רוצים, גם אם עכשיו הם מתברברים בדרך, וזה הבית שאנשי מרכז ושמאל ציוני היו רוצים.

יועז הנדל: אלה היסודות.

יועז הנדל: ביום הזיכרון ביקרתי אם שכולה, אם של חבר.

יועז הנדל: לפני שהגעתי היא צפתה במשך ארבע שעות בטלוויזיה לבדה בדירה רק כדי לראות לשנייה את השם של הבן שלה מרצד על המסך.

יועז הנדל: זה כל כך שימח אותי – היא סיפרה לי – לראות את השם שלו שוב.

יועז הנדל: יצאתי משם קרוע.

יועז הנדל: אני מתחייב כאן, בפני אזרחי ישראל כולם, לעשות כל מאמץ כדי להיות ראוי לה ולשאר המשפחות של חבריי, פקודיי ומפקדיי, שנפלו בשדה הקרב.

יועז הנדל: למשפחות גולדין ושאול – אני מתחייב לעשות הכול כדי שתוכלו להרגיש גאים במשכן הזה וביושביו.

יועז הנדל: זו חובתי לזכור תמיד שהפוליטיקה היא כלי, היא איננה המטרה.

יועז הנדל: אני תפילה שביום שאשכח, ביום שבו לא אצליח לומר במה אני מאמין, לא אהיה כאן.

יועז הנדל: חבריי חברי הכנסת, משפחתי היקרה – אשתי שירי, בתי תבור, בניי בארי, סיני ונגב-דולב, הוריי מרים ויונה, שביתם היה הבסיס – אני נכון למשימה, וניגש אליה בכובד ראש ובחרדת קודש.

יועז הנדל: אני מאחל הצלחה לחבריי מכל המפלגות.

יועז הנדל: אני מבקש ומברך, כדברי הרב הראשי הרצוג ז"ל, את מדינת ישראל, ראשיה, שריה ויועציה, שיעשו רק את הנכון והישר.

יועז הנדל: הדרך ארוכה והמלאכה רבה, ואין אנו בני חורין ליבטל ממנה.

יועז הנדל: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יברך את חבר הכנסת יועז הנדל חבר הכנסת הרב רפי פרץ, כבודו.

מאיר כהן: כבוד הרב, עוד חצי דקה, ברשותך.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו, כבוד הרב, חבר הכנסת פרץ.

מאיר כהן: חברים, מי שסיים, אנא, לחזור למושבו.

מאיר כהן: אנחנו רוצים להמשיך בסדר-היום.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת יועז הנדל.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

רפי פרץ: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יועז הנדל, משפחת הנדל היקרה, כשפנה אליי יועז וביקש ממני לברך אותו, למען האמת, הופתעתי.

רפי פרץ: אני מייצג את הקואליציה, יועז – את האופוזיציה.

רפי פרץ: לכאורה אנחנו שני צדדים, לכאורה אנחנו שונים, אבל מצד שני יש בינינו הרבה דברים שקושרים אותנו.

רפי פרץ: יש לנו מחויבות משותפת לעם ולמדינה הזאת.

רפי פרץ: כמובן שהשבתי בחיוב.

רפי פרץ: האמת היא שכאן, בכנסת ישראל, יש המון חיבורים וחברויות, וזה בעצם התמהיל של החברה הישראלית, כי מה שקושר אותנו אחד לשני ומה שמחבר אותנו אחד לשני זה המהות.

רפי פרץ: רב המשותף על השונה בין רובנו בבית הזה, ובוודאי בין יועז לביני.

רפי פרץ: יועז מביא איתו לכנסת מכלול ענק של ניסיון, חוכמת חיים ופעילות ציבורית.

רפי פרץ: יועז היקר, איש צבא, לוחם ומפקד בשייטת 13, איש תקשורת, איש עשייה, עמד בראש המכון לאסטרטגיה ציונית, איש של חברה, איש של ערכים – ושם באמת אנחנו נפגשים.

רפי פרץ: אני בטוח שהוא יתרום רבות לכנסת ישראל ולמדינת ישראל, ואני מברך אותו על כך.

רפי פרץ: בימים אלה אנחנו נמצאים, כידוע לכולנו, בימי ספירת העומר, ימים שבהם מתו 24,000 תלמידיו של רבי עקיבא במגפה.

רפי פרץ: הם לא מתו בגלל שרבו על פסקת ההתגברות, ולא בגלל שרבו על חוק הגיוס; לא בגלל מחלוקות פוליטיות הם נהרגו.

רפי פרץ: לא כתוב באף מקום שמתו על שנחלקו אחד עם השני.

רפי פרץ: בתלמוד הבבלי אמרו לנו חכמינו זיכרונם לברכה שמתו על שלא נהגו כבוד זה בזה.

רפי פרץ: אלפיים שנה אחרי, יועז, זה המבחן שלנו, זה המבחן של הכנסת הזאת: האם נוכל לנהל את המחלוקות שלנו בצורה מכובדת?

רפי פרץ: ארבע שנים לפנינו, וברור לי, יועז, שבפנייתך אליי ובברכתי אליך עכשיו עשינו כבר את הצעד הראשון.

רפי פרץ: נשתדל להביא שיח אחר לכנסת הזאת, ולנהוג כבוד אחד בשני שאינו קשור לאופוזיציה או קואליציה, לדתיים או לחילונים.

רפי פרץ: לנהוג כבוד זה בזה – זה הקו שמנחה אותי, וברור לי שיועז שותף לזה.

רפי פרץ: יועז היקר, אני מאחל לך הצלחה רבה בשליחותך.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת פרץ.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת רם בן-ברק.

מאיר כהן: נאום הבכורה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: לאחר הנאום יברך חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

מאיר כהן: בבקשה.

רם בן ברק: תודה.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מגיע לכנסת ממושב נהלל, דור שלישי לחקלאים.

רם בן ברק: סבא שלי, אהרון בן-ברק, זכרו לברכה, עלה ארצה ב-1907, והיה בין מייסדי המושב הראשון בארץ ישראל, מושב נהלל.

רם בן ברק: מאז אנחנו נטועים עמוק בקרקע ההתיישבות, החלוציות והביטחון של מדינת ישראל.

רם בן ברק: קורותיה של משפחתי שזורים בקורות חייה של מדינת ישראל.

רם בן ברק: כמו משפחות רבות בארץ הזאת, גם אנחנו שילמנו מחיר דמים כבד על תקומת הארץ.

רם בן ברק: אחיה הבכור של אימי, משה זהרוני, זכרו לברכה, נהרג במלחמת השחרור, בקרב על שחרור צפת.

רם בן ברק: הבן הבכור של דודי – דודי איתמר, שהיה ממקימי קיבוץ חניתה אשר על גבול הלבנון וממקימי חטיבת הנח"ל ומפקדה הראשון – בנו, צור בן-ברק, זכרו לברכה, נהרג בטיסת אימונים בשירותו הצבאי.

רם בן ברק: הבן הבכור של אחות אימי, אף הוא בן נהלל, שאול אלקנה, זכרו לברכה, נהרג במלחמת ששת הימים, במהלך כיבוש סיני.

רם בן ברק: אחי הבכור, זוהר, זכרו לברכה, נהרג במלחמת יום הכיפורים בקרב על החרמון.

רם בן ברק: מתוך השיכול של משפחתי שבה גדלתי התגייסתי לשרת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל, במטרה להיות חוליה בשרשרת של משפחתי ולקחת חלק בביצור ביטחונה של מדינת ישראל.

רם בן ברק: לאחר שירותי הצבאי התגייסתי לשרת כלוחם ומפקד במוסד במשך 34 שנים, עד לתפקיד המשנה וסגן ראש המוסד.

רם בן ברק: במשך כל חיי, וכפועל יוצא מן השירות שעשיתי, הגעתי להכרה שחוסנה של מדינה אינו תלוי אך ורק בכוחה הצבאי וביכולות המודיעיניות שלה.

רם בן ברק: העוצמה הביטחונית של מדינה היא הכרחית, אי-אפשר בלעדיה, אבל היא רק נדבך אחד בחוסנה.

רם בן ברק: לצד אותה עוצמה יש את העוצמה הערכית, אותם ערכים של ערבות הדדית והבנה שחיים ליברליים, דמוקרטיים ושוויוניים הם מרכיבי עוצמה וביטחון לא פחותים מטנקים וממטוסים.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל, שהוקמה כבית הלאומי לעם היהודי ומשמשת ככזאת 71 שנה, היא מקור גאוותנו.

רם בן ברק: היא דוגמה ומופת למדינות העולם.

רם בן ברק: מדינת ישראל, שקמה כמדינה יהודית ודמוקרטית, ששואפת לפעול כחברה ליברלית ושוויונית, היא מדינה מורכבת.

רם בן ברק: היא מדינה שמעצם הגדרתה כוללת קונפליקטים רבים.

רם בן ברק: במדינת ישראל יש גם אזרחים שאינם יהודים, שנמצאים כאן עוד מלפני הקמתה וישראל היא מדינתם.

רם בן ברק: חובה עלינו, על כל אזרחי המדינה באשר הם, לשמר את המרקם החברתי העדין על מנת לקיים שוויון מוחלט בין כלל אזרחי המדינה, יהודים ושאינם יהודים, ללא הבדל של מין, גזע ולאום.

רם בן ברק: בעשור האחרון אנחנו עדים לכרסום של יסודות החברה הישראלית כחברה דמוקרטית, תוך פגיעה מתמדת בערכי השוויון, החירות, הצדק, המשפט, הרווחה, החינוך והכלכלה.

רם בן ברק: מתוך תפיסת עולמי ומצפן ערכי לא יכולתי לעמוד מנגד אל מול תופעות של גזענות, משיחיות, פילוג והסתה ופגיעה במוסדות המדינה, לרבות בבית המשפט העליון, בצה"ל, במשטרת ישראל, במוסד מבקר המדינה ובמוסד היועץ המשפטי לממשלה, ומעל לכול – מול התפיסה שבאה לידי ביטוי בחוק הלאום, שנחקק בכנסת היוצאת, שאפשר לקיים חברה עם אזרחים שהם סוג א' ואזרחים שהם סוג ב'.

רם בן ברק: לפני כשנתיים החלטתי לעשות מעשה: הצטרפתי למפלגת יש עתיד בראשותו של חברי חבר הכנסת יאיר לפיד, שלימים הפכה לסיעת כחול לבן בראשותו של חברי רא"ל במילואים חבר הכנסת בני גנץ.

רם בן ברק: אני מגיע לכנסת מתוך תחושת שליחות ומתוך הכרה שישנם כמה תחומים שאם לא נטפל בהם ולא נתקן אותם נגיע למצב של אל-חזור.

רם בן ברק: הראשון שבהם, כפי שציינתי, הוא הרעיון שכל בני האדם נולדו שווים, והאזרח הוא אזרח באשר הוא, ללא קשר למינו, לגזעו, לאמונתו או לדתו.

רם בן ברק: זכויות אזרחיות אינן תלויות בדבר; הן צריכות להינתן על ידי המדינה באופן שוויוני לכלל אזרחיה.

רם בן ברק: הטבות יכולות להינתן כנגד תרומה של אזרחים למדינה.

רם בן ברק: לצערי הרב, זה אינו הנושא היחיד המצריך טיפול יסודי.

רם בן ברק: החקלאות במדינת ישראל, שהייתה מקור גאוותנו, הידרדרה עד כדי כך שנהפכנו לכלכלה שתלויה ביבוא מוצרי היסוד שלה, כגון ירקות, פירות ומוצרי חלב.

רם בן ברק: החקלאים נעשו מובטלים, ושטחים חקלאיים נהפכו לקניונים.

רם בן ברק: בכוונתי לקדם בכנסת הנוכחית חקיקה שתתמוך בחקלאים ובענף החקלאות על מנת שנוכל להמשיך ולהוביל את נס החקלאות המודרנית והמקיימת, כדי לשמר את הקשר שלנו עם הקרקע.

רם בן ברק: כנסת נכבדה, מצב הפשיעה במדינת ישראל והקליטה של ארגוני הפשע בחלק מהאזורים בארץ, בדגש על היישובים הערביים, הם בלתי נסבלים ולא מתקבלים על הדעת.

רם בן ברק: ישנן ערים במדינת ישראל שבהן אזרחים חוששים ללכת ברחובות, הורים סוגרים את ילדיהם בשעות הערב בביתם, אנשים נרצחים ותחושת הביטחון מידרדרת.

רם בן ברק: מצב זה מחייב טיפול שורש יעיל, נחוש ותקיף.

רם בן ברק: אדוני היושב-ראש, לכאורה שלושת הדברים שאמרתי אינם קשורים אחד בשני, אך כאשר אנחנו מסתכלים על הבעיות נכוחה אנחנו רואים שהן אינן נפרדות זו מזו.

רם בן ברק: כאשר מדינה מפלה בין אזרחים, מטפלת במקומות שונים בצורה שונה ואינה מחלקת את משאביה בצורה שוויונית והוגנת, אנו עדים לפערים שנוגעים בכל תחומי החיים: בחינוך, בבריאות, ברווחה ובכל תחום שאפשר לגעת בו.

רם בן ברק: חבריי חברי הכנסת, זו איננה גזרת גורל.

רם בן ברק: יש כאן מדיניות שנובעת מתפיסת עולם שמעדיפה אוכלוסיות מסוימות על פני אחרות.

רם בן ברק: זוהי תפיסת עולם בעייתית שאין מקומה במדינת ישראל, שהיא מדינה דמוקרטית, ותפיסה זו אינה תואמת את ערכיה של היהדות.

רם בן ברק: לפני כשבועיים הושבעתי לראשונה כחבר הבית הזה.

רם בן ברק: זה כבוד גדול לשרת את מדינת ישראל בכנסת ישראל.

רם בן ברק: למעלה ממיליון ו-100,000 איש הצביעו כחול לבן.

רם בן ברק: אפשר לומר שציבור גדול במדינת ישראל שהצביע לכחול לבן וגם למפלגות אחרות מאמין בהשקפת עולם הדומה לתפיסת עולמי.

רם בן ברק: התוצאה הפוליטית שאליה הגענו היא שעלינו לשרת את הציבור מספסלי האופוזיציה, אך העובדה הזאת אינה מורידה כהוא זה מתחושת השליחות ומהרצון לשנות, להשפיע ולשפר את החיים במדינת ישראל.

רם בן ברק: אני חי בביטחון מלא שנצליח במשימתנו זו, ואני מבטיח לעסוק בכך בכל כוחי ובכל מרצי בשנים הבאות.

רם בן ברק: במעמד מרגש זה, זאת הזדמנות להודות לבני משפחתי, ובראשם לאיילת אשתי, שהיא גם אהובתי, לילדיי תום, שירה וטל, לאימי פנינה, שתיבדל לחיים ארוכים, ולאבי מנחם, שלא זכה לצערי לראות אותי במעמד הזה.

רם בן ברק: יברככם ונתברך כולנו בברכה היהודית המסורתית, "ה' עוז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום".

רם בן ברק: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יברך חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אביגדור ליברמן: תן להם.

אביגדור ליברמן: תן להם קצת להתרגש.

מאיר כהן: בבקשה.

אביגדור ליברמן: באחד המקומות ראיתי שכתבו על רם בן-ברק שהוא מושבניק, מוסדניק, אבא, סבא ואחד שאכפת לו.

אביגדור ליברמן: לא הייתי יכול לתאר את זה יותר טוב.

אביגדור ליברמן: עכשיו שמעתי אותו פה, על הבמה, מתרגש.

אביגדור ליברמן: רם, שגדל בסיירת מטכ"ל, נחשב לאחד החיילים האמיצים, שלא פחדו מכלום.

אביגדור ליברמן: כששמעתי אותו מדבר ומספר את ההיסטוריה המשפחתית, התרומה לארץ ישראל, התרומה לביטחון – אכן, מדובר במלח הארץ.

אביגדור ליברמן: זה כמו הדמויות ב"רומן רוסי" של מאיר שלו, שדומני שהוא בן דוד שלך, וכמובן כמו כל אנשי עמק יזרעאל הטובים, כפי שהכרנו אותם בספרות.

אביגדור ליברמן: אתה באמת מגלם את הדמות הזאת אולי בצורה הטובה ביותר.

אביגדור ליברמן: רם הצטרף למוסד בשנת 1984 ושירת באגפים המבצעיים.

אביגדור ליברמן: אני לא יודע אם כבר מותר לציין את השם של האגף, בטח לא את המבצעים, אבל נגדיר את זה ככה: הוא עשה הרבה מעשים טובים נגד אנשים רעים, ובדרך כלל הצליח מאוד.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכאשר יצא לי קצת יותר לעבוד ולהכיר – מי שלא יודע, הוא היה בין היתר אחראי – את זה כבר ראיתי בספרים, אז כבר אפשר לדבר – הוא היה אחראי לאיסוף החומר המודיעיני על אותו כור בסוריה, וכל השאר זה היסטוריה.

אביגדור ליברמן: בין השנים 2009 ו-2011 רם שימש סגן ראש המוסד, משנה לראש המוסד, וגם אחר כך, אחרי שסיים את תפקידו במוסד, חזר לצה"ל, ודומני שהיה המתאם של המבצעים המיוחדים.

אביגדור ליברמן: אחר כך עבר כחוקר לארצות הברית לכמה שנים במכון של חיים סבן, וב-2014 כבר חזר כמנכ"ל המשרד לענייני מודיעין והמשרד לנושאים אסטרטגיים.

אביגדור ליברמן: כמה שהוא נראה ילד טוב, אני רוצה להגיד לכם: תיזהרו ממנו.

אביגדור ליברמן: כשהוא צריך משהו, הוא יודע מה צריך לעשות ויודע איך להשיג את זה.

אביגדור ליברמן: פראייר הוא לא.

אביגדור ליברמן: קחו את זה בחשבון.

אביגדור ליברמן: התחביב העיקרי שלו, כמו אצל רבים בעמק יזרעאל, הוא רכיבה על סוסים.

אביגדור ליברמן: בכל יום שישי ב-07:00, לא משנה באיזה מזג אוויר, הוא רוכב על הסוס שלו ומטייל באותו עמק יזרעאל שהוא גדל בו, מושב נהלל, האזורים שהוא כל כך אוהב.

אביגדור ליברמן: אנחנו אומנם נמצאים במפלגות שונות, אבל אני בטוח, מתוך היכרות אישית, שבנושאי ביטחון אנחנו נשתף פעולה, ואני מאחל לך באמת דרך צלחה.

אביגדור ליברמן: תצליח.

אביגדור ליברמן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת החדשה חברת הכנסת היבה יזבק לנאום בכורה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: תברך אותה לאחר מכן חברת הכנסת הוותיקה תומא סלימאן, עאידה תומא סלימאן.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: את יכולה להוריד את זה, אם נוח לך.

מאיר כהן: בסדר?

היבה יזבק: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, באוקטובר 2000, בהיותי תלמידת בית ספר בת 15 בנצרת, איבדתי את בן דודי ויסאם, צעיר בן 25, מלא תשוקה לחיים.

מאיר כהן: ששש, חברים בצד ימין.

היבה יזבק: לא בתאונה וגם לא כתוצאה ממחלה איבדתי אותו.

היבה יזבק: את הקץ לחייו של ויסאם שם כדור מנשקו של צלף, שוטר במשטרת ישראל.

היבה יזבק: לא רק הוא נהרג באותו שבוע; עימו היו עוד 12 צעירים ערבים אזרחי המדינה.

היבה יזבק: אשמתם היחידה של ערבים אלה הייתה שיצאו להפגין.

היבה יזבק: הכאב הגדול על האובדן מלווה אותי ואת משפחתי עד היום.

היבה יזבק: זה היה אירוע מכונן בחיי.

היבה יזבק: הוא חיזק בי את הרצון להיאבק נגד דיכוי והשפלה ולמען צדק וחירות.

היבה יזבק: אירועי אוקטובר 2000 הוכיחו מחדש את מגבלותיו של שלטון החוק.

היבה יזבק: זה לא אותו חוק כשמדובר במפגינים ערבים.

היבה יזבק: עובדה, אף אחד מהאחראים לא הובא לדין.

היבה יזבק: אין דבר מקומם בעולם יותר מאשר תחושת קיפוח – קיפוח שעליו אנו מגיבים במאבק למען צדק וחירות.

היבה יזבק: אירועים קטלניים אלה, וההמלצות, לא הבטיחו יחס משטרתי בלתי אלים כלפי הערבים בהמשך.

היבה יזבק: יחס זה כלפי החברה הערבית משתקף גם בחוסר הטיפול בפשיעה ובאלימות, חוסר טיפול שכמוהו ככעידוד, והתוצאות המדממות מונחות בפנינו.

היבה יזבק: לפני ימים ספורים נהרג בעירי נצרת נגן עוד ואומן ידוע, תאופיק זהר.

היבה יזבק: הוא נפל קורבן לכדור שנפלט בטעות מנשק שלא כוון אליו.

היבה יזבק: נצרת אבלה על מותו.

היבה יזבק: כל החברה הערבית המומה מהמוות הזה ומקודמיו ומסערת האלימות הפוקדת אותנו.

היבה יזבק: זכותנו לחיות בחברה, ואנחנו נחושים לממש זכות זו.

היבה יזבק: מכאן אני אעשה הכול כדי לתרום למאבק בפשע ובאלימות.

היבה יזבק: הפשיעה, יש לה הקשר, וצריכים להבין אותו כדי לטפל בה.

היבה יזבק: באתי לכאן מחברה שנושלה מהמשאבים שלה, האדמות – מקור המחיה והעושר הטבעי שלנו כפלסטינים.

היבה יזבק: באתי מחברה שנושלה מתהליך התקדמות טבעי, היסטורי וחברתי, חברה שכפו עליה מדיניות של עוני, של טשטוש ומחיקה של זהות.

היבה יזבק: עברתי דרך ארוכה של פעילות ועשייה פוליטית, חברתית ופמיניסטית, שאותה אני רוצה להמשיך גם כאן, כשאני מצוידת ברקורד מקצועי ובמצע פוליטי המבוסס על ערכים אוניברסליים נעלים.

היבה יזבק: מצע פוליטי זה מבוסס על עקרונות הצדק והשוויון ועל רעיון מדינה שהיא לכל אזרחיה.

היבה יזבק: זהו הדגל הפוליטי של בל"ד, המפלגה שבחרתי להשתייך אליה, וכולי גאווה לייצג אותה גם כאן.

היבה יזבק: אני כאן כדי לעשות, כדי להשפיע, כדי לשנות.

היבה יזבק: אני כאן כדי לייצג, לסייע, להקשיב, לפעול ולהיאבק, כי יש לי תקווה, למרות הכול ובגלל הכול; תקווה לא נאיבית – תקווה המחוברת לרצון, מחוברת להיגיון ולערכים.

היבה יזבק: גם על התקווה הזאת אני נאבקת – תקווה המבוססת על צדק פוליטי, חברתי והיסטורי.

היבה יזבק: "צדק כאן ועכשיו" פירושו סיום מיידי של הכיבוש, הסרת המצור על עזה ותמיכה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני והקמת מדינתו העצמאית שבירתה ירושלים, ופתרון בעיית הפליטים לפי החלטות האו"ם.

היבה יזבק: אני מתחילה את כהונתי עשרה חודשים אחרי חקיקת חוק הלאום, חוק אשר נועד לקבע את עליונותם של היהודים על פני הערבים במולדת.

היבה יזבק: את האפליה הנובעת מחוק הלאום אנחנו מרגישים כבר 71 שנים, אך עצם העובדה שחברות וחברי הכנסת הקודמת בחרו לתת לאפליה הזאת מעמד חוקתי מעידה על העתיד שצפוי לכולם במדינה הזאת.

היבה יזבק: מדובר בחוק גזעני המבזה כל ערך דמוקרטי.

היבה יזבק: החוק הבזוי הזה נחקק באווירה הפוליטית הכללית אשר מאפשרת את המשך השלילה של הזכות הפלסטינית להגדרה עצמית.

היבה יזבק: במקום הכרה בזכות זו אנו עדים לצעדים חד-צדדיים חמורים מצד הממשל האמריקני, אשר כוללים את העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים, הפסקת הסיוע לפלסטינים ולאונר"א, סגירת משרדי אש"ף בוושינגטון, הפסקת הסיוע לבתי חולים בירושלים המזרחית, הכרה האמריקנית בריבונות ישראל ברמת הגולן, אל-ג'ולן, ועוד היד נטויה לסיפוח הגדה המערבית, או חלקים ממנה, במסגרת עסקת המאה.

היבה יזבק: גם נגד מגמה עולמית חד-צדדית זו אנו נמשיך לפעול.

היבה יזבק: לכאן באתי מחויבת לציבור בוחריי.

היבה יזבק: למענם אפעל, ולמען כלל האזרחים.

היבה יזבק: למענכם אני כאן.

היבה יזבק: לכאבכם אמשיך להקשיב, למען מימוש זכויותיכם אמשיך לפעול, למען הגשמת הצדק שאתם ראויים לו אמשיך להיאבק.

היבה יזבק: אני כאן כדי להמשיך את המסע הסיזיפי למען צדק לכולם ולמען בני עמי, למען כל המדוכאים ולמען כל המודרים.

היבה יזבק: יש בי תקווה, יש לי תוכניות, אך אין לי אשליות.

היבה יזבק: אני מודעת למדיניות שאיתה עליי להתמודד כחברת כנסת ערבייה.

היבה יזבק: זו אותה מדיניות שמנסה לטשטש את האופק האישי והקולקטיבי שלנו כערבים במולדת.

היבה יזבק: אני בת הדור השלישי לנכבה: בזמן שמשפחתו של אבי שרדה בגירוש ונשארה בנצרת, אימי נולדה למשפחה עקורה מכפר מג'דל.

היבה יזבק: כמו אימי, כך יותר מחמישית הפלסטינים אזרחי המדינה עקורים שאדמותיהם הופקעו וכפריהם נמחקו.

היבה יזבק: כמו העקורים, גם שאר הפלסטינים מצאו את עצמם חסרי ריבונות במולדתם, מתמודדים הם פרקטיקות של נישול, מחיקה ומחיקת השפה והסמלים והתרבות תחת שליטה ופיקוח הדוקים ומתמשכים.

היבה יזבק: למען זכויותיהם של העקורים אני אפעל.

היבה יזבק: אני כאן למען הנשים אשר סובלות מאוזלת יד קשה ופושעת בכל הנוגע לטיפול באלימות ורצח על רקע מגדרי.

היבה יזבק: אני כאן למען ביטחונן, למען השתלבותן המעשית בשוק התעסוקה ולמען זכויותיהן במרחב האישי והציבורי.

היבה יזבק: אני כאן למען הנגב ולמען הכפרים הבלתי-מוכרים, למען המאבק בכל תוכניות הגירוש ונגד הפקעת האדמות והריסת הבתים.

היבה יזבק: אני כאן למען הזכות לדיור ולמען המאבק במצוקת הדיור החמורה בחברה הערבית.

היבה יזבק: אני כאן למען פיתוח הערים ושיקום התשתיות הרעועות.

היבה יזבק: אני כאן כדי להתנגד להפקעת אדמות והריסת בתים וכדי לפעול למען הרחבת תוכניות המתאר, למען בניית יישובים חדשים ללא גזל נוסף של אדמות הערבים.

היבה יזבק: אני כאן למען הילדים, למען זכותם לחיים בטוחים והגונים, למען הבטחת עתיד מאפשר.

היבה יזבק: אני כאן כדי לפעול למען צדק ושוויון גם בחינוך – תקצוב הולם, השקעה הוגנת ותוכניות לימוד אשר משקפות את הזיכרון הקולקטיבי והתרבותי שלנו; למען חינוך טוב יותר והשכלה שאינה מפלה ואינה משמרת את הפערים הקיימים.

היבה יזבק: אני כאן כדי לפעול במרץ נגד העוני הקשה.

היבה יזבק: אני כאן כדי לפעול נגד הרדיפה הפוליטית וההסתה המתמשכת.

היבה יזבק: למען כל אלה אני כאן.

היבה יזבק: אלה האנשים שאני פועלת למענם מיומי הראשון כפעילה פוליטית, ולמענם אמשיך לפעול בכל יום, בכל שעה ובכל דקה גם כחברת כנסת.

היבה יזבק: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: תעלה לברך אותך חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – ברכתו, נאומו הראשון של חבר הכנסת אלי אבידר.

מאיר כהן: רק שנייה, עאידה.

עאידה תומא סלימאן: לא כל יום יש לנו אווירה חגיגית.

מאיר כהן: כן, לנצל את הדקות האלה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: חברי וחברות כנסת נכבדים, אני מנצלת את ההזדמנות לא רק לברך את היבה אלא לברך גם את כל חברי הכנסת וחברות הכנסת החדשים והחדשות.

עאידה תומא סלימאן: האמת, זה מעמד מוזר, שאני הוותיקה כאן.

עאידה תומא סלימאן: עד לפני הבחירות אמרו: את חברת כנסת חדשה.

עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו אני ותיקה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה היום, שמחה לעמוד מעל דוכן זה ולברך את חברתי חברת הכנסת היבה יזבק על נאום הבכורה שלה ועל כהונתה באופן כללי והצטרפותה לכנסת העשרים ואחת.

עאידה תומא סלימאן: מעבר לשמחה ולכבוד שאני מרגישה כשעוד אישה ערבייה, פלסטינית, פמיניסטית, משכילה, דוקטור לסוציולוגיה, עם רקורד במאבקים שאני מכירה מקרוב, מאבקים חברתיים ופוליטיים, נבחרת לייצג את ציבור הבוחרים ולעמוד מעל הדוכן הזה ולהצטרף לשורה הראשונה של המנהיגות הפוליטית, גם של האוכלוסייה הערבית בישראל בכלל וגם של העם שלנו, העם הפלסטיני – מעבר לכל השמחה הזאת, שהיא בליבי והיא כללית, נוסף עוד ממד פרטי, אישי, והוא שאני מכירה מקרוב את היבה; שאני מכירה כבר הרבה שנים, והיא הייתה קולגה שלי בעבודה כששתינו לא היינו בכנסת ועבדנו ב"נשים נגד אלימות".

עאידה תומא סלימאן: היא ריכזה את ועד הפעולה לשוויון בדיני אישות, שזו קואליציה של ארגונים פמיניסטיים וארגוני זכויות אדם, ואני הייתי בין המייסדות ובין החברות של הקואליציה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: האמת, הפעם ראשונה שפגשתי את היבה הייתה כשקיבלנו אותה לעבודה.

עאידה תומא סלימאן: היא הייתה עובדת סוציאלית צעירה עם תואר ראשון.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים, ראיתי מולי שמצעירה מתפתחת אישה משכמה ומעלה, מתפתחת אישה מנהיגה, שגם יודעת להעריך את הערכים שחשובים לי ולהרבה אנשים, ואני בטוחה שגם לחלק מהאנשים שנמצאים במשכן הזה – מעריכה את ערכי הצדק, השוויון, זכויות האדם, זכויות נשים, ולא רק מעריכה את זה, ולא רק מאמצת את זה, אלא הופכת את זה לדרך חיים משלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם בחיים האישיים שלך, היבה, את נותנת ונתת דוגמה לצעירה שיכולה, תוך כדי עבודה ותוך כדי מאבקים מתמשכים, חברתיים ופוליטיים, גם לבנות חיים אישיים, להתחתן, ללדת בן ולהגיע ממש אימא טרייה למשכן הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת את מה שאמרת לי לפני כמה ימים – שהופתעת כשהגעת לכנסת וגילית שאין פה פעוטון או גן לילדים של נשים שעובדות בבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: גם הצלחת תוך כדי עבודה לעשות את התואר השני, לעשות את הדוקטורט שלך ולהצטיין בדוקטורט שלך, וזה לא דבר של מה בכך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדרך שעשית, עשית אותה בחוכמה רבה, וידעת איך לנווט את המאבקים ואת החיים.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי אותך בוועד לשוויון בדיני אישות מנווטת בין הפערים בין נציגים של ארגונים שונים – נציגים של ארגוני זכויות אדם, גברים ונשים, עורכי דין ועובדות סוציאלית שהעולם שלהם שונה והמושגים שלהם שונים, ויכולת תמיד לגשר וביחד להתקדם ולהשיג עוד ועוד – לא להיבה באופן מיוחד.

עאידה תומא סלימאן: תוך כדי כך, נכון, השגת להיבה, אבל בעיקר השגת לזכויות נשים, למעמד נשים בחברה הערבית; וגם, האמירות הפוליטיות והניתוח הפוליטי שהוספת לעשייה שלך.

עאידה תומא סלימאן: אני היום מאוד גאה שדור חדש של פמיניסטיות, נשים ערביות, נמצא כבר בשורה הראשונה, ושהן רוצות לתרום גם לחברה שלנו אבל גם לאווירה הפוליטית במדינה, רוצות לנהל את המאבקים שלהן בלי להזניח את האישי, אלא להבין טוב מאוד שהאישי הוא הפוליטי, ואי-אפשר להפריד ביניהם.

מאיר כהן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכמו ששיתפנו פעולה בעבר, נצליח לשתף פעולה.

עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו כאילו בשתי סיעות נפרדות, אבל אני בטוחה – אני רק אוסיף משפט אחד:

עאידה תומא סלימאן: בכנסת הזאת לא נבחרו חלק מהנשים שעשו חיל במאבקים הפמיניסטיים שלהן, אבל נבחרו גם עוד נשים שאני מאוד מקווה שנצליח לשתף פעולה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לך, גברתי.

מאיר כהן: יעלה אחרון הדוברים לערב זה, חבר הכנסת אלי אבידר, בבקשה.

מאיר כהן: יברך אותו שר הכלכלה אלי כהן.

אלי אבידר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכות גדולה עבורי לעמוד כאן, בכנסת ישראל, בעיר ירושלים, בירתו הנצחית של העם היהודי זה שלושת אלפים שנה.

אלי אבידר: האחריות שאני חש גדולה, כנצר לקהילת יהודי יואַנִינַה, שנוסדה מייד לאחר חורבן בית שני, עת שתי ספינות עמוסות בעבדים יהודים היו בדרכן לרומא.

אלי אבידר: אותם יהודים, שזה עתה איבדו את חירותם, שמרו על עוז הרוח, וסמוך לחופי יוון השתלטו על שוביהם וברחו צפונה.

אלי אבידר: הם בנו קהילה יהודית לתפארת בעיר יואנינה ונקראו רומַנְיוטס.

אלי אבידר: נוסח התפילה שלהם נשמר עד היום ונקרא רומניוטי, כנהוג בארץ ישראל של ימי בית שני; לא אשכנזי ולא ספרדי, אדוני היושב-ראש, אלא יהודי ארץ ישראלי.

אלי אבידר: משם, אדוני, נדד סבי למצרים בסוף המאה ה-19 וקבע בה שורשים, עד שעשרות שנים לאחר מכן, במהלך מלחמת ששת הימים, נעצר אבי יחד עם כל הגברים היהודים כשעירים לעזאזל להרגעת תחושת התבוסה של ההמון המצרי.

אלי אבידר: כל אחד מאיתנו נושא את אותו אירוע מעצב שהולך עימו לאורך כל חייו, ושלי, אדוני, התרחש בימים שלאחר מלחמת ששת הימים, עת כנופיות בריונים מוסתות, חמושות בסכינים וגרזנים, סרקו את רחובות אלכסנדרייה וצרחו "אד'בח אל-יהוד".

אלי אבידר: מהמציאות הזאת של מצרים היעד היה ברור: ארץ ישראל, במקום שבו רק אנחנו אחראים לגורלנו.

אלי אבידר: נפלה בידי הזכות לעבור מסלול של שירות ועבודה משמעותיים: שירות קבע ביחידה 504, 14 שנים בשירות החוץ ישראלי ו-11 שנים במגזר העסקי, וכעת כאן, בכנסת ישראל.

אלי אבידר: הקשבתי בקשב רב לדברי אדוני יושב-ראש הכנסת ביום האוריינטציה ולהמלצה לגבש מטרה.

אלי אבידר: המטרה שלי עונה להגדרה של עיקרון שיעבור בכל תחומי העשייה החשובים לי.

אלי אבידר: העיקרון הזה, אדוני, הוא לקיחת אחריות.

אלי אבידר: וצריך לקחת אחריות, חברות וחברי הכנסת, בנושא הביטחוני, ולהפסיק את הסבל שנגרם לתושבי עוטף עזה.

אלי אבידר: תושבי העוטף, ויחד עימם מדינת ישראל, נסחטים על ידי ארגוני הטרור מעזה, בין שהם נתמכים בידי קטאר וטורקיה ובין שבידי איראן; לקחת אחריות ולא להמשיך במדיניות מראית העין על חשבון ביטחונם ורווחתם של תושבי העוטף.

אלי אבידר: באופן פרדוקסלי זה גם יביא להפחתת הסבל שתושבי עזה חווים, אלה שחיים בתנאים-לא-תנאים ויוצאים לרחובות להפגין נגד חמאס בעוד אנו מעבירים לארגון הזה מזוודות דולרים.

אלי אבידר: עלינו לקחת אחריות בקליטת עלייה, וראשית להתחיל בהפגת הגזענות ושנאת השונה.

אלי אבידר: אסור לנו לגדל את הדור הצעיר על סטריאוטיפים הנובעים ממבטא כבד, מנהגים שונים או צבע עור, שכן יש בכך סכנה לצביונה של החברה הישראלית כחברה פלורליסטית וסובלנית.

אלי אבידר: אסור לנו לאפשר להטיל אות קין על עולים באמצעות בדיקות דנ"א ובדיקות דם מיותרות.

אלי אבידר: אסור, אדוני, כי מדינת ישראל היא מדינת עלייה, וכל אחת ואחד מאיתנו הוא דור רביעי, שלישי, שני או ראשון לעולים, גם אם המבטא שלנו הוא כיום מושלם.

אלי אבידר: שנית, בימים אלה שבהם ההיסטוריה נכתבת, תפיסת השבטיות חוזרת לשלוט, ויחד עימה גילויי שנאה ואנטישמיות ברחבי העולם.

אלי אבידר: יהודים רבים אינם חשים עוד ביטחון במרסיי, פיטסבורג, לונדון או סן דייגו.

אלי אבידר: לא יאחר היום שמיליון יהודים יחפשו מקום להגר אליו.

אלי אבידר: הלוואי שהיינו האופציה המועדפת, שכן אנו מתחרים בקנדה ואוסטרליה.

אלי אבידר: שלושה מרכיבים יעמדו בבסיס שיקוליהם של העולים האלה: פרנסה, דיור והדור הצעיר.

אלי אבידר: חלק הארי של העלייה הזאת יהיה ממעמד הביניים, ואין מקומה בשכונות היוקרה, וגם לא בקרוואנים.

אלי אבידר: מקומה בפרויקטים של התחדשות עירונית, במרכזי ערים שיש בהן דיור בר-השגה ומקומות תעסוקה.

אלי אבידר: על כן, עלינו לשווק חלק מכל פרויקט כזה גם ליהדות התפוצות.

אלי אבידר: דוגמה לכך היא העיר לוֹד, שמתבצעת בה מהפכה בלתי נתפסת בקנה מידה ארצי בהתחלות בנייה.

אלי אבידר: אנו, חברותיי וחבריי, זקוקים לעלייה הזאת שתבוא ותחזק את מעמד הביניים המידלדל של מדינת ישראל; מעמד ביניים שאינו עורך תכנוני מס, ועל כתפיו נחתמים הסכמים קואליציוניים שרק הוא ישלם.

אלי אבידר: אנחנו בישראל ביתנו עשינו, עושים, ונעשה הכול כדי שהעולים הללו ירגישו שיש להם כאן בית ושלא תחזורנה טעויות העבר.

אלי אבידר: אבל את הדגל הזה צריכה להניף כל מפלגה ציונית בבית הזה.

אלי אבידר: לקחת אחריות, חברות וחברי הכנסת, בנושאי דת ומדינה ובלי שנושפע מאילוצים פנים-קהילתיים של זרם כזה או אחר; לקחת אחריות וליישם את שהיה נהוג כאן מקוֹם המדינה – שאיש באמונתו יחיה.

אלי אבידר: שום קהילה אינה יכולה לכפות את אורח חייה על קהילות אחרות ולהפוך את החיים כאן לבלתי נסבלים – דבר שיגרור את הדור הצעיר לעזוב לארצות ניכר.

אלי אבידר: בשם החופש הוא יעשה זאת, ולא רק בגלל מחיר הטופו.

אלי אבידר: לקחת אחריות בשוויון בנטל, גם בגיוס לצה"ל – וחשוב שנדבק בהסכמות הממשלה היוצאת ונימנע ממשברים מיותרים, שרק יביאו אותנו למקומות שבהם איש אינו רוצה להיות.

אלי אבידר: אל תחשבו שמדובר בקואליציה, אופוזיציה או כיסאות.

אלי אבידר: מדובר במצב מסוכן שבו תוצת אש השנאה ואיש לא ידע לכבותה.

אלי אבידר: לקחת אחריות, גבירותיי ורבותיי, בשוויון בנטל גם בנושאי כלכלה, כי אין למדינה הזאת עתיד וקיימות כל עוד רק 22% מהתושבים נושאים ברוב נטל המיסים.

אלי אבידר: במקום לעסוק באובססיביות בחלוקת העוגה התקציבית, חייבים לראות כיצד מגדילים אותה.

אלי אבידר: היא תגדל אם נחזק את היצוא הישראלי, בדומה למה שעושות רוב מדינות העולם המתועשות.

אלי אבידר: היצוא הישראלי הוא נכס ולא נטל.

אלי אבידר: חייבים לבסס מודל בר-קיימא שבו כולם נושאים בנטל, כי אלה שמשלמים לא יצליחו וגם לא ירצו לעשות זאת עוד שנים רבות, כי יש גבול גם לניצול.

אלי אבידר: לקחת אחריות, חברות וחברי הכנסת, ביחסים הפנים-עדתיים בישראל ובהרגעת המתח שנוצר כאן בשנים האחרונות בין יהודים לערבים.

אלי אבידר: על הערבים לחוש וליהנות משוויון מלא בזכויותיהם, ובו-בזמן למלא את חובתם ולתת כתף, מי בשירות צבאי ומי בשירות הלאומי, כמו כל אזרח ישראלי אחר.

אלי אבידר: ערביי ישראל אינם האויב, והשפה הערבית אינה שפתו של האויב.

אלי אבידר: ערבית היא גם השפה שלי, שבה אני צורך חדשות ותרבות, והיא הייתה גם שפתו של הרמב"ם.

אלי אבידר: איך אפשר להבין את הרמב"ם בלי לקרוא את הפילוסופים המוסלמים אבו נצר אל-פאראבי, איבן סינא ואיבן רושד?

אלי אבידר: איך נבין את החלק השלישי של מורה נבוכים בלי לקרוא את אל-סיאסה אל-מדניה של אל-פאראבי – למי שרוצה לקרוא את מורה נבוכים ולא רק את משנה תורה?

אלי אבידר: חייבים ללמוד ערבית, כי אנחנו נמצאים במזרח התיכון, ואם נדע ערבית נבין טוב יותר את שכנינו, ובעיקר – נעשה הרבה פחות טעויות.

אלי אבידר: ועד שנדע ערבית, כדאי שנזכור שני עקרונות: שהאזור הזה מכבד אך ורק את מי שמכבד את עצמו, והעיקרון השני הוא שכסף לא קונה כבוד.

אלי אבידר: לקחת אחריות, גבירותיי ורבותיי, בנושא השוויון המגדרי.

אלי אבידר: בישראל נשים הן 51% מכלל האוכלוסייה, ועדיין אינן זוכות לייצוג ראוי בגופים נבחרים ובוועדות השלטון המקומי.

אלי אבידר: ייצוג הולם סביב השולחן יביא לתהליך קבלת החלטות מאוזן וטוב יותר, שייתן מענה לצרכים מגוונים בחברה.

אלי אבידר: לקחת אחריות, רבותיי, גם במניעת סבל.

אלי אבידר: איש באמונתו יחיה, אך אין שום הצדקה בשנת 2019 להמשך הזוועה שנקראת "משלוחים חיים".

אלי אבידר: בנוסף, חשוב שנגדיל דרמטית את תקציב משרד החקלאות לסירוס חיות בית נטושות.

אלי אבידר: אבל יש סבל נוסף, שנובע מחוסר ביטחון תזונתי, של הורים מעוטי יכולות, שרוכשים בשר מעובד עם הורמונים וחומרים מסרטנים ופוגעים בבריאות של ילדיהם.

אלי אבידר: ואילו רק ידעו אותם הורים שאחרים, שהפרוטה מצויה בכיסם, ברוך ה', מתקיימים על דגנים, קטניות, ירקות ופירות, ולא רק שזה זול – זה גם הרבה יותר בריא.

אלי אבידר: הטבעונות, בראייתי, היא הפתרון לחוסר הביטחון התזונתי במדינת ישראל, וחשוב שנדאג שלא תהפוך תזונה לעשירים בלבד.

אלי אבידר: אבל חשוב, חברות וחברי הכנסת, שאת לקיחת האחריות נעשה כולנו בתוך מתווה המוסר.

אלי אבידר: ואין אני מדבר על המוסר האבסולוטי של קאנט, שלא משתנה עם הנסיבות והזמן, אלא על מוסר יחסי שעליו הסכימו גם אל-פאראבי וגם הרמב"ם, מוסר יחסי עם שוליים ניטרליים לצידו של המוסר האבסולוטי, אשר מאפשר קבלת שינויים שמתבקשים מתוקף השינוי התמידי בעולם.

אלי אבידר: אך הבעיה, חברות וחברי הכנסת, היא עם אלה שפועלים במסגרת מוסר יחסי גמיש מאוד ובו-בזמן רוצים לכפות אותו עלינו כמוסר אבסולוטי.

אלי אבידר: ביקשתי מידידי השר אלי כהן לברך אחריי, לאות הערכתי על עבודתו במשרד הכלכלה והנכונות התמידית שלו לקחת אחריות, שזה מה שחשוב בעיניי, ולפתור משברים.

אלי אבידר: לסיכום, אני מודה לכם חברות וחברי הכנסת על ההקשבה, ומייחל שהכנסת העשרים-ואחת תהיה כנסת של מעשים, יוזמה ובעיקר – של לקיחת אחריות שכולנו נוכל להתהדר בה.

אלי אבידר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בהצלחה.

מאיר כהן: השר אלי כהן, בבקשה.

מאיר כהן: נמתין דקה, כהרגלנו.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: השר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש, נא לחזור למקומות.

מאיר כהן: כבודו.

אלי כהן: אדוני יושב-ראש הישיבה, חבריי חברי הכנסת – אלי, אני רוצה לברך אותך על נאום מרגש, שהקשבתי לו בקשב רב, ואני חושב שהוא מבטא את העושר הרב שאתה מביא איתך לכנסת: מהפעילות שלך והשירות המשמעותי שלך שעשית בצבא וביחידות המודיעין; מהמגזר העסקי; מהשירות הדיפלומטי.

אלי כהן: ללא ספק, הניסיון, האמביציה שאתה מקרין והנכונות הרבה לעשייה – אין לי ספק שאנחנו נראה אותם בצורה משמעותית בקדנציה הקרובה.

אלי כהן: אלי, יש לנו הרבה מן המשותף: קודם כול השם, אליהו, והדבר השני – תתרגל גם לתואר חבר בכנסת.

אלי כהן: דבר נוסף – יצא שהמשפחות, גם שלך וגם שלי, עלו ממצרים וגם מאלכסנדרייה, ואתה, אפילו בתור ילד קטן, עוד עלית, ונולדת באמת באלכסנדרייה.

אלי כהן: שנינו התחנכנו בשכונות שהן הפריפריה החברתית של מדינת ישראל – אתה בבת ים ואני בחולון – ואני חושב ששם גם נזרעו אותם זרעים של אותה שליחות ציבורית והרצון באמת לבוא ולשנות, כמי שיודע ומכיר אותך.

אלי כהן: שנינו גם היינו ושירתנו בצבא, ולאחר מכן גם בתפקידים בשוק הכלכלי ובמגזר העסקי.

אלי כהן: הצטלבו דרכינו גם במהלך התפקיד האחרון שלי כשר הכלכלה והתעשייה ושלך כמנכ"ל מכון היהלומים, ובהחלט עשית שם באמת עבודה מדהימה.

אלי כהן: זה גם המקום וההזדמנות לברך את חבר הכנסת אביגדור ליברמן, שזיהה את היהלום שבך ובחר בך, ואני חושב כולנו בהחלט נתברך כאן בעשייתך.

אלי כהן: אלי, אני חבר כנסת ותיק – מתחיל רק את הקדנציה השנייה – ואני באמת מרגיש את אותה תחושה של חבר כנסת שמתחיל ומגיע לארץ לא זרועה.

אלי כהן: אבל אני אומר גם לך וגם ליתר חברי הכנסת החדשים שהמקום לבוא, לעשות, להשפיע ולשנות זה כאן, בכנסת ישראל.

אלי כהן: אתה יודע, אני, שהגעתי מהמגזר העסקי, ניהלתי חברות, אמרתי: אני בא לכנסת.

אלי כהן: הכנסת היא מהמילה הלועזית פרלמנט.

אלי כהן: פרלמנט – מהמילה parler, לדבר.

אלי כהן: חשבתי שכל היום רק, אתה יודע, מדברים, מדברים.

אלי כהן: אמרתי, טוב, תכל'ס, מה עושים?

אלי כהן: איך עושים?

אלי כהן: ואני חושב שלשמחתי, השנתיים הראשונות שבהן הייתי חבר כנסת היו השנים שהכי נהניתי בהן: לבוא, לעשות, להכניס חוקים לספר החוקים של ישראל שבאמת משפיעים על אנשים, וכל אחד בתחום שחשוב לו.

אלי כהן: לי היה חשוב הדיור הציבורי, וזה החוק הראשון שאני עשיתי.

אלי כהן: שמעתי כאן ממך רק את הנושא של תוכנית החוקים, שכבר אני שומע תוך כדי הנאום באמת מה אתה עושה ומה אתה מתכוון.

אלי כהן: באמת, לכל אחד ואחת מאיתנו יש אחריות, אחריות מאוד גדולה כאן, לעיצוב פניה של מדינת ישראל, על מנת להבטיח שהמדינה שלנו תהיה באמת טובה יותר ומתקדמת יותר.

אלי כהן: וזאת באמת אחריות משותפת של כולנו, של כל יושבי הבית שנמצאים כאן, ואין מקום – אני אומר לך, אין מקום – שאפשר להשפיע יותר.

אלי כהן: יש כאן הרבה אנשים שהיו בתפקידים בכירים מאוד, וכמובן, גם אתה בתפקידים, המאוד-משמעותיים שאתה עשית – לבוא ולפעול כאן בכנסת ישראל.

אלי כהן: ואין לי ספק שאנחנו נתברך בך.

אלי כהן: אחד הדברים שאני יודע שם מאפיינים אותך ושאולי טיפה היו חסרים – אני מסתכל גם על הכנסת העשרים – זה בחלק מהדברים הנושא של הממלכתיות, הנושא של האחריות, הנושא של שיקול הדעת.

אלי כהן: לא חייבים להסכים.

אלי כהן: לא חייבים להסכים בינינו.

אלי כהן: לפעמים גם אנשים בתוך אותה מפלגה לא מסכימים אחד עם השני.

אלי כהן: זה בסדר גמור.

אלי כהן: אף אחד מאיתנו לא חייב באמת בנושא הזה לחשוב, אבל אין לי ספק שהדרך שלך והממלכתיות שבך יעמדו לנגד עיניך.

אלי כהן: אלי, הניסיון העשיר שלך – ואתה באמת מביא איתך ניסיון עשיר, צבאי, מודיעין, דיפלומטי, עסקי – ללא ספק אתה נבחר ציבור ראוי שאפשר להתגאות בו.

אלי כהן: אין לי ספק שאתה, אלי, בתור אחד שהיה הרבה שנים גם בתחום הדיפלומטי והמדיני, תצליח להתגבר על המהמורות, על המכשולים, לפתור דברים מתוך מטרה להגיע להישגים ולמטרות שסימנת לעצמך.

אלי כהן: אין לי ספק שאתה תגיע ללא מעט הישגים במהלך הכנסת העשרים-ואחת שבאה עלינו לטובה, ואני כמובן אהיה כאן איפה שצריך.

אלי כהן: ואם ניקח מהעולם הדיפלומטי, שאתה מכיר אותו די טוב, אז אני יכול לומר לך שאל תחשוש ללכת נגד הזרם כשצריך.

אלי כהן: כמו שאמר צ'רצ'יל, אל תפחד גם לקחת את הזרם אחריך.

אלי כהן: אני מאחל לך הצלחה רבה בהמשך הדרך, ותעשה חיל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חברות וחברי הכנסת, תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, אם ירצה השם, יום שלישי, ט' באייר התשע"ט, 14 במאי 2019, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.