ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 390, 2018-12-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י' בטבת התשע"ט – צום קל לאלה שצמים – 18 בדצמבר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (תיקון מס' 12) (מתן שירותי כוח אדם של עגורנאים), התשע"ט–2018, של חברי הכנסת איל בן ראובן, אלי אלאלוף ועבד אל חכים חאג' יחיא.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, סעיד אלחרומי ועמיר פרץ בנושא: שני-שלישים מחסרי הבית אינם מקבלים את הקצבה המגיעה להם ואינם שורדים את חיי הרחוב הקשים; מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר ועודד פורר בנושא: השוואת מעמדם של כפרי הנוער למוסדות חינוך אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון יפתח היום את הנאומים, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, ברצוני לברך את תושבי חורפיש, הכפר הדרוזי הנמצא בגליל העליון.

אכרם חסון: שלשום השר משה כחלון חתם להם, ופרסם, על גריעת 1,167 דונם מפארק מירון לטובת היישוב חורפיש, כדי לפתח אותו ולקדם אותו, כפי שהתחייב בעבר.

אכרם חסון: אני רוצה גם להזכיר שלפני שנה גם המועצה האזורית מעלה יוסף נתנה 600 דונם, ויתרה לכפר חורפיש כדי שיקימו מה שנקרא שכונה לחיילים המשוחררים.

אכרם חסון: בזכות העבודה המשותפת עם מינהל התכנון, עם ראש הרשות היוצא מר מופיד מרעי, שעשה עבודת קודש, ביחד עם הוועדה המחוזית והוועדה המקומית בראשותה של מהא אבו סמרה, בלי הרבה סיסמאות, בלי הרבה דיבורים, היישוב הזה קיבל כ-1,800 דונם.

אכרם חסון: ככה צריך לפעול, ככה צריך לעבוד.

אכרם חסון: אני מקווה שכל ראשי הרשויות ילכו בעקבות חורפיש, ואנחנו גם מאחלים לראש המועצה החדש שנכנס, מר רפיק מרעי, שימשיך בעשייה, יצליח, ואנחנו גם נתמוך ונעזור לו.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ציינה הכנסת את יום הנגב, והיו דיונים בהרבה ועדות, וכולם דיונים חשובים.

מסעוד גנאים: אנחנו לא מצפים, ואף אחד לא אמר שביום אחד אפשר לפתור כל הבעיות של התושבים הערבים בנגב, אבל המיקוד בנושא הזה של התושבים הערבים בנגב והמצב שלהם הוא חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: כפי שהזכרנו, ואני אציין, הערבים בנגב הם לא חלשים, הם חזקים; יש להם פוטנציאל פיתוח, הם עשו הרבה דברים: הם הצטיינו באקדמיה, בחינוך, בכל מיני מקומות ובכל מיני דברים.

מסעוד גנאים: אבל יש שם חסמים.

מסעוד גנאים: על הממשלה, על משרדי הממשלה, להתייחס לערבים בנגב כאל אזרחי מדינת ישראל ולהסיר את החסמים שמונעים את השגשוג ואת ההתפתחות של הערבים בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת ינון אזולאי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני חושבת, אדוני היושב-ראש, שחוץ ממך לא הרבה אנשים באולם הזה מכירים את העיתון וסטי.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שהעיתון הזה בשפה הרוסית קלט את העלייה, עסק בעידוד עלייה והשפיע על האינטגרציה כאן, במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הורדת חסמים, עזרה בקליטה – המון דברים קרו בעזרת העיתון הזה.

סופה לנדבר: זה היה עיתון מוביל.

סופה לנדבר: אני אומרת "היה" – אני מקווה שעוד נצליח להציל את העיתון.

סופה לנדבר: העיתונאים הכי מפורסמים, הכי מקצועיים בשפה הרוסית, עבדו שם.

סופה לנדבר: היום העיתון ידיעות אחרונות החליט לסגור את העיתון וסטי.

סופה לנדבר: ואני היום פונה לכנסת ישראל, לחברי הכנסת, לשרים בממשלה: אל תיתנו יד לסגירת העיתון.

סופה לנדבר: זה עיתון חשוב בקליטת העלייה, באינטגרציה כאן, במדינת ישראל, בשייכות של העולים – הרגשת שייכות של העולים: אני כאן, אני ישראלי.

סופה לנדבר: צריכים לפנות ללפ"מ.

סופה לנדבר: אני אסירת תודה ליושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, שלא דובר רוסית, שלא מבין את השפה הרוסית, אבל החליט לתת יד, והיום, יחד עם כמה חברי כנסת, ניהל את הישיבה ופנה לעיתון ידיעות אחרונות: צריכים להציל את העיתון.

סופה לנדבר: זו בקשה שלי לכנסת ישראל, לממשלת ישראל וללפ"מ.

סופה לנדבר: בלפ"מ היום יש תקציב של חצי מיליארד שקל, הם יכולים למצוא הכסף ולהתחייב על פרסומת בעיתון הזה כדי להציל אותו ולתת לדוברי הרוסית האלו, שמשנת 1992 מכירים את העיתון, חיים עם העיתון הזה, קמים בבוקר עם העיתון הזה – לתת אפשרות להציל את העיתון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, ברשות השר, חבריי חברי הכנסת, אמש היה מקרה בישיבת באר יעקב: הגיעו שוטרים על מהומה, הם הוזמנו, והתקרית הייתה מאוד אלימה.

ינון אזולאי: כתוצאה מכך נעצרו שני בחורים, והמשטרה השתמשה בגז פלפל.

ינון אזולאי: רק לסבר את האוזן: ישיבת באר יעקב קיימת כ-50 שנה, אחת מישיבות הדגל, ו-50 שנה לא שמעו על הישיבה הזאת, חלילה, לרעה.

ינון אזולאי: אז אני לא נכנס כרגע מי כן אשם ומי לא אשם, אבל העובדות מוכיחות ש-50 שנה לא שומעים על המקום – שומעים עליו רק דברים טובים.

ינון אזולאי: אז צאו, חשבו ועשו את החשבון.

ינון אזולאי: אולי על רעש במוזיקה שעליו התלוננו השכנים – והשכנים, אני לא יודע איזה שכנים יש שם; ממול זה מרכז מסחרי, מצד שמאל זה מרכז רוחני בשעות הלילה, אז כנראה התופעה היא תופעה של מישהו שניסה – מכוון זאת.

ינון אזולאי: אם ניגש באמת למה שקרה רק לפני שבועיים – אני אזכיר לכם שנציבות הביקורת, השופט דוד רוזן, כתב כך: "קיימת תופעה של הגשת תלונות שווא בידי שוטרים על תקיפתם בידי אזרחים בתגובה לתלונות של אותם אזרחים על אלימות שוטרים".

ינון אזולאי: הייתי בטוח שהמדינה באמת תזדעזע מהדבר הזה.

ינון אזולאי: ורק לפני שבוע רמז השופט המחוזי משה דרורי שהאישום נגד שני אזרחים על אלימות נגד שוטרים הוא ככל הנראה עלילה.

ינון אזולאי: אז אני מאמין שגם פה זה סוג של עלילה.

ינון אזולאי: חבל שזה ככה, באר יעקב תמיד הייתה הסמל – אני למדתי במקום הזה – סמל של שקט ואחדות.

ינון אזולאי: אני חושב שהשר ארדן צריך לקחת את זה לתשומת ליבו ולבדוק את העניין הזה.

ינון אזולאי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ינון אזולאי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר וחברי הכנסת, בחרתי להקדיש את 60 השניות למהלך שהושלם השבוע בוועדת הכספים בראשותו של חבר הכנסת גפני; יחד עם חברים, שאני ביניהם, הובלנו מהלך.

איתן ברושי: אני מחזיק פה דיון מהיר ממאי 2018 להסדרת הפיצויים לתושבי עוטף עזה ושדרות, וגם מעבר לכך.

איתן ברושי: מהלך ארוך מדי, אבל בסופו של דבר – פיצויים לתיירות שנפגעה עוד מהאש והעשן, עוד לפני הירי, הדבורים או הכוורות שנשרפו, ושאלות שקשורות לנושאים נוספים, בעיקר אובדן ימי עבודה במרחבים גדולים מעבר לקו העימות.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר שגם שולמו פיצויים לתיירות שנפגעה באירוע שהיה ברמת הגולן, שכידוע, בנקודה מסוימת היה גם שם סיפור ביטחוני.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שגם בזכות היוזמות האלה של דיונים מהירים והצעות לסדר-היום – ייתכן שזה אפילו גובר על החקיקה בתשובה לנושאים אקטואליים.

איתן ברושי: לא פעם נדמה שהכנסת מדברת ולא קורה הרבה, אבל יש יותר ממקרה אחד – ואי-אפשר להאריך – שכתוצאה מיוזמות של דיונים בוועדות ובמליאה הגענו להחלטות שלא היו מתקבלות אחרת.

איתן ברושי: ממשלת ישראל לא פתרה את בעיית הפיצוי לעוטף עזה.

איתן ברושי: הנחישות שלנו בכנסת, בראשות היושב-ראש גפני, הביאה לבשורה גדולה.

איתן ברושי: מדובר בערך על 10 מיליון שקל לתיירות; מדובר בערך על 2–3 מיליון שקל לענף הדבש ב-2017; מדובר על חשבון שעוד לא נעשה על אובדן ימי עבודה; ומדובר על רמת הגולן – קיבלו כ-100,000 שקל בקיבוץ מרום גולן.

איתן ברושי: צריך לומר שזה חלק מהיכולת לתת ביטחון וחוסן ליישובים ולעמוד במבחנים הבאים.

איתן ברושי: ברכה לכנסת ולגפני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, הכנסת ציינה היום את יום הנגב, שיזם חברי טלב אבו עראר, ואני חושב שביותר משמונה ועדות של הכנסת נדונו נושאים מגוונים שעסקו באוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב – מעניין התקציבים לרשויות המקומיות, הטבות המס, ועד לקצה של חינוך ורווחה ביישובים הלא-מוכרים.

סעיד אלחרומי: הנושאים שהוצפו היום ונדונו היום מאוד חשובים להתפתחותה של החברה הבדואית, ואנחנו כולנו תקווה שכל הרעיונות שהוצגו היום יילקחו בחשבון.

סעיד אלחרומי: משרדי הממשלה – תקוותי הגדולה שתוך כמה חודשים אנחנו כבר נקבל מסקנות ותוצאות חיוביות.

סעיד אלחרומי: אז שוב, אני מודה לחברי טלב אבו עראר.

סעיד אלחרומי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאפשרת את קיום היום המיוחד הזה, וככה אנחנו מתקדמים – נכון, לאט, אבל התוצאות הן בכיוון הנכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ניבין אבו רחמון.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על יום הנגב, שיזם חברי טלב אבו עראר.

ג'מעה אזברגה: החלק שאני עבדתי או פעלתי בו זה היה נושא חשוב וכאוב – נושא העובדים הסוציאליים, והמצוקה של העובדים הסוציאליים שמטפלים בכפרים הבלתי-מוכרים.

ג'מעה אזברגה: החברים שם מספרים על מקומות וואדיות – ומגיעים לכפרים הבלתי-מוכרים עם רכבים שהם לא מתאימים לאזור, אסונות טבע קורים, ואנשים נסחפים לתוך הוואדי הזה – יש חלק שמתו – ולא מצליחים להגיע למשפחות על מנת לטפל בהן מבחינת רווחה.

ג'מעה אזברגה: הילדים שהבתים שלהם נהרסים מול העיניים שלהם – הרשויות של מחלקות הרווחה לא מצליחות לטפל בהם, במיוחד בנפש.

ג'מעה אזברגה: ואני שמעתי את הזעקה של ד"ר מג'יד אלעטאונה, שהוא מעל לשלושה עשורים בתוך העבודה הזאת, שממש כואב הלב.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מקווים שיום יגיע ויחלוף גם הנושא הזה ונצליח להתגבר עליו.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ניבין אבו רחמון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

ניבין אבו רחמון: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום יש לי סיפור על הפרדה גזענית בדיור.

ניבין אבו רחמון: סאמר דאמוני ואשתו כריסטין גרים בבית שכור בשפרעם; הוא עובד באינטל, וכריסטין מדענית בטכניון.

ניבין אבו רחמון: לפני שש שנים הם רצו לקנות דירה בשכונה החדשה בגבעת אלונים הסמוכה, שהוקמה על קרקעות פרטיות שהופקעו משפרעם.

ניבין אבו רחמון: שש שנים סיננו אותם – הבינו שהם ערבים – כל פעם בתירוץ אחר: אין דירות זמינות, או שמאוחר מדי.

ניבין אבו רחמון: סאמר ביקש מחבר יהודי לברר, ודווקא לחבר שלו מסרו פרטים מלאים על הפרויקט, ופתאום היו דירות זמינות וניתן היה להיכנס אליהן תוך זמן קצר.

ניבין אבו רחמון: גם השוק החופשי מוצא דרכים משלו להנציח את ההפרדה הגזענית בדיור.

ניבין אבו רחמון: אנחנו רואים את זה בכל מקום: בעפולה, בכפר ורדים, בקריות, במרכז.

ניבין אבו רחמון: זכותנו לגור איפה שאנחנו רוצים במולדת שלנו.

ניבין אבו רחמון: הגיע הזמן למרחב צודק, שוויוני, פלורליסטי, משותף, שאין בו הפרדה גזענית ושיש בו כבוד לכל אדם.

ניבין אבו רחמון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ניבין אבו רחמון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

נחמן שי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להקדיש את הדקה הזאת למותה של רונה רמון ולמורשת שהיא משאירה אחריה.

נחמן שי: אישה צעירה מאוד, שעברה שתי טרגדיות אישיות קשות שהיו לא רק אישיות אלא לאומיות, אבל גם השכילה, מתוך אבל גדול ומשבר, שאני לא יכול לחשוב כמה הוא עמוק, לצאת ולשקם, שוב, לא רק את עצמה אלא גם את הסיפור ואת המורשת של בני משפחתה.

נחמן שי: העובדה שבשנים האחרונות היא הקימה קרן בעלת ממדים עצומים כדי להנחיל את המודעות לנושא החלל, שהיה כמובן עולמו של אילן זיכרונו לברכה, ושסחפה עשרות אלפי אנשים צעירים להכיר ולהיות שותפים ללמד וללמוד, היא לקח שכל אחד מאיתנו צריך לקחת בסופו של דבר: שכל נקודת סיום היא גם נקודת התחלה.

נחמן שי: שלכל סוף יש גם פתח תקווה.

נחמן שי: והיא הספיקה, אני חושב, ב-54 שנותיה, מה שהרבה אנשים לא היו מספיקים בשנים הרבה יותר ארוכות.

נחמן שי: ועל כך אני חושב שכולנו מודים לה ועצובים מאוד בלכתה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: מצטרף לכל מילה, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני מצטרפת כמובן לדברי חברי חבר הכנסת נחמן שי.

פנינה תמנו: ואני רוצה לומר מילה טובה גם לסיוע המשפטי של משרד המשפטים ולסנגוריה הציבורית על המסירות שלהם, על עשרות אלפי התיקים שבהם הם מייצגים מדי שנה, בעיקר של אוכלוסיות מוחלשות, מבלי להסס, גם כאשר האינטרס הוא לא אינטרס שהולך יד ביד עם מוסדות המדינה; מלווים בתחומים של מתמודדי נפש, הוצאה לפועל, גזענות ואפליה, ועוד הרבה מאוד תיקים.

פנינה תמנו: אני חושבת שראוי שגם בבית הזה נלמד לחזק את הפקידים ואת זרועות המדינה שכן עושים עבודה מסורה.

פנינה תמנו: היום פגשתי צוות מורחב של הסיוע המשפטי – את לימור חדד, ממלאת מקום ראש הסיוע המשפטי; ויש את יואב ספיר, שהוא ראש הסנגוריה.

פנינה תמנו: אני חייבת לומר שהם עושים עבודת קודש ועוזרים לרבים בתוך הבית הזה, שמקבלים פניות ציבור, כמו שאמרתי, בעיקר מאוכלוסיות מוחלשות.

פנינה תמנו: ולכן אני רוצה לחזק את ידם ולומר להם שימשיכו להיות שם בשביל מי שבאמת צריך.

פנינה תמנו: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, היום ציינה הכנסת את יום הנגב, ואני מצטרף לברכות לחברי חבר הכנסת טלב אבו עראר על הדיונים המאוד-חשובים והמוצלחים.

יוסף ג'בארין: חשוב לי להזכיר בהזדמנות הזו את הדיון שהיה לנו בוועדת החינוך בנושא שאנחנו מטפלים בו מאז נבחרה הכנסת הנוכחית: ילדים בגילאי שלוש עד חמש בנגב שאינם נמצאים במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על כ-5,000 ילדים – 5,000 ילדים בגילאי לימוד חובה, שלוש עד חמש, שאינם נמצאים במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: לצערי, גם בישיבה של היום נוכחנו לדעת שהבעיה עדיין קיימת.

יוסף ג'בארין: מדובר אולי בירידה מאוד שולית של עשרות, אבל עדיין מדברים על 4,500–5,000 ילדים.

יוסף ג'בארין: זה נושא שצריך טיפול מהיר.

יוסף ג'בארין: אני רואה שהשר דרעי נמצא כאן – אם השר יכול לעשות משהו בעניין הזה, אז אנא, הילדים שלנו נפלטים למערכת מסוכנת, גם של אלימות, גם של ילדים בסיכון, וטובה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: חבריי חברי הכנסת, תודה לנחמן שי שהזכיר לנו את אתמול, את פטירתה של רונה רמון.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר ניסיון אישי בעניין הזה.

אלי אלאלוף: עם מותו של אילן רמון, אנחנו בבאר שבע חשבנו שחייבים לעשות משהו לזכרו, כי הוא היה יליד בבאר שבע, למד במקיף ג' בבאר שבע.

אלי אלאלוף: עם המורה שלו, זילברמן, שהיה אחר כך ראש העיר באר שבע, טיכסנו רעיון ואמרנו: בואו נקים לזכרו מרכז.

אלי אלאלוף: הקמנו את צוות המרכז הראשון בהסכמה ובתמיכה אין-סופית – פשוט אישה מדהימה.

אלי אלאלוף: הכאב שלי הוא גדול כדי לנסות לדבר עליה, אבל תבינו, הקמנו את מרכז הפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון; הקומה העליונה של הבניין לפיזיקה, שבמקרה קרן רש"י הייתה המרכזית בו, הפכה למרכז נוער לפיזיקה.

אלי אלאלוף: כ-5,000 ילדים בשנה עברו במרכז הזה, כולל ודאי – ואני יותר שמח, סליחה, להגיד שזה כולל ילדים מהמגזר הבדואי ומכל האזור.

אלי אלאלוף: משם יצאו עשרות ילדים עם בגרות חמש יחידות בפיזיקה.

אלי אלאלוף: הליווי של רונה היה מדהים.

אלי אלאלוף: מספרים עליה היום – אנשים לא יודעים איזה גודל של עשייה.

אלי אלאלוף: בעקבות זה היא הקימה את העמותה שלה ואת הקרן, ואנחנו באמת גאים שהמרכז הראשון שביטא את החזון שלה היה בבאר שבע.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, ביום חמישי הקרוב, 20 בדצמבר בדיוק, אמורים להשתחרר כ-1,000 אסירים מבתי הכלא בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: השחרור של האסירים הללו נעשה בעקבות בג"ץ, שקבע שלאסירים מגיעים 4.5 מטרים מחיה לכל אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אני בעד, כמובן, שגם לאסירים יהיו זכויות אדם וזכויות קיום בסיסיות, בוודאי על פי דרישות הבג"ץ, אבל אני אומרת לנו ולכולנו: צפויים להיות משוחררים עברייני מין, אנשים שנאסרו על אלימות במשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: לא משוחררים רוצחים ולא משוחררים אנסים, ועדיין משוחררים אנשים לתוך הקהילה, אומנם עם הודעה לנפגעות ונפגעי העבירה אבל בלי מוכנות והכנה מספקת של הקהילה, כשראש הרשות לשיקום האסיר אריה ביבי, מפקד השב"ס לשעבר, בעצמו אומר בצורה מפורשת שהם לא מוכנים ולא ערוכים מבחינה תקציבית לקליטת 1,000 אסירים משוחררים נוספים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני קוראת לנו כאן – השר גלעד ארדן אומנם לא נמצא כאן, אבל אני מעבירה את זה – ברשותך, אדוני שר הפנים ושר הדתות אריה דרעי, אני מבקשת מכם להידרש לסוגיה הזו.

איילת נחמיאס ורבין: הסוגיה הזו היא סוגיה קריטית וחיונית.

איילת נחמיאס ורבין: שחס וחלילה לא יהיה פדופיל שיגרום שוב נזק, או איזשהו עבריין מין או מישהו שחס וחלילה ירצח את אשתו משום שהייתה לו, לצערנו הרב, הזדמנות ונגישות מחדש אליה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לברכות לחברי חבר הכנסת אבו עראר ולעמיתיי חברי הכנסת על יום הנגב, יום מוצלח של דיונים בוועדות.

דב חנין: במקביל, אדוני היושב-ראש, אנחנו ניהלנו בוועדת הכלכלה מרתון ארוך בחוק שמגביל, מצמצם ובמידה רבה גם אוסר את הפרסומת לעישון.

דב חנין: וזה היה חוק מורכב ומסובך מאוד, עם הרבה מאוד לחצים, הרבה מאוד מאבקים ציבוריים והרבה מאוד ויכוחים, שהם בחלקם גם ויכוחים ענייניים.

דב חנין: אני רוצה לומר שהדיון הזה מבחינתי הוא דוגמה לאיך יכול להתנהל דיון יעיל, אמיתי, רציני, נוקב, בכנסת, וגם להגיע לתוצאות.

דב חנין: בלי כוחנות ובלי לחצים של קואליציה ואופוזיציה, אלא בצורה עניינית, לטובת הציבור ולטובת היכולת להגן על בריאותם של בני אדם.

דב חנין: מעישון מתים אלפי ישראלים בכל שנה, ולכן המטרה שלנו צריכה להיות לצמצם את העישון, וקודם כול לצמצם את העישון של אנשים צעירים.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> ציון יום הנגב << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: ציון יום הנגב, מס' 7283, 11507, 11629, 11630, 11645 ו-11663.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום הנגב במליאה לאחר שהוא כבר צוין בוועדות השונות, כפי שכבר אמרו חברי הכנסת, ביוזמתו של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את הישיבה לציון יום הנגב, שאנו עורכים כאן מדי שנה לצד ישיבות מיוחדות של ועדות הכנסת שהוקדשו היום לנושא.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לפתוח בשאלה שאולי לא רבים חושבים עליה, אני ודאי לא חשבתי: למה בכלל קוראים לַנגב נגב?

יולי יואל אדלשטיין: במסכת תמורה שבתלמוד הבבלי יש תשובה מעניינת: הנגב קיבל את שמו כי הוא משול לבית ש"מנוגב מכל טובה".

יולי יואל אדלשטיין: במילים אחרות, זה מקום שפשוט אין בו כלום.

יולי יואל אדלשטיין: מדבר צחיח.

יולי יואל אדלשטיין: אזור שכביכול ניגבו ממנו את כל הדברים הטובים והשאירו אותו שומם.

יולי יואל אדלשטיין: התשובה הזו הייתה נכונה במשך אלפי שנים.

יולי יואל אדלשטיין: הנגב היה מקום שאנשים עברו בו רק אם היו חייבים, וגם אז – המטרה תמיד הייתה לצאת ממנו כמה שיותר מהר.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שגר בארץ ושלט בה ידע שהנגב הוא ארץ גזרה, שמהחולות שלו לעולם לא יצמח דבר.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה הנחת המוצא, נתון טבעי שאין אפשרות לערער עליו, עד שבא דוד בן-גוריון והכריז במילים קצרות: "בנגב ייבחן העם בישראל".

יולי יואל אדלשטיין: לא רק בחופי תל אביב, לא רק במרוֹמי הכרמל, לא רק במרחבי העמקים, ואפילו לא רק בהרי ירושלים; בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: המבחן האמיתי של החזרה שלנו לארץ ישראל יהיה בנגב, בַמקום הקשה ביותר שכל כך קל להתייאש ממנו ולוותר עליו.

יולי יואל אדלשטיין: היום, קצת יותר מ-70 שנים אחרי, אפשר לומר בביטחון ובשמחה שהתשובה של הגמרא כבר לא כל כך נכונה.

יולי יואל אדלשטיין: הנגב הוא כבר לא מקום שמנוגב מכל טובה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מלא בכל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: ממעוף הרחפן אפשר היום לראות את הערים הגדולות ואת היישובים שמנקדים את המדבר בנקודות ירוקות, את מפעלי התעשייה, את קריות הסייבר והטכנולוגיה, ואפילו את מה שנראה במשך שנים כמציאות דמיונית: כרמי ענבים שמניבים יין משובח.

יולי יואל אדלשטיין: כל זה נכון, אבל בדרך לעמוד במבחן הנגב יש לנו עוד מה לעשות: יש לנו עוד מה לעשות בביטחון האישי של תושבי הנגב, במיגור הטרור החקלאי ובבטיחות בכבישי הנגב הארוכים; יש לנו עוד מה לעשות בהקמת נקודות יישוב חדשות, בהצמחת דור חדש של חלוצים שׁיראו את הנגב כארץ חפץ וכמשימה לאומית; יש לנו מה לעשות בתהליך המחיקה המוחלטת של ההבדלים בין המרכז והפריפריה בישראל ובעידוד התנאים לצמיחה מואצת של מחקר, תרבות וחדשנות גם בנגב.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני חושב שטוב מאוד שאנחנו מעלים כאן את הנושא הזה לסדר-היום בכל שנה, כי מבחן הנגב הוא לא מבחן חד-פעמי, הוא מבחן לדורות – לדורות שקדמו לנו, לדור שלנו וגם לדורות שעוד יבואו.

יולי יואל אדלשטיין: ואם בנגב נצליח – בכל מקום נצליח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה, ודאי, לכל חברי הכנסת שהעלו הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: יוזם היום, חבר הכנסת טלב אבו עראר, יהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, ראשית כול אני רוצה להודות לך באופן אישי כיושב-ראש הכנסת על התמיכה ועל האישור ליום הנגב שאני יזמתי, וזו השנה השנייה ברציפות.

טלב אבו עראר: גם ממקום זה, מדוכן זה, אני רוצה לברך את אלי, את הקהל שבא מהנגב להשתתף איתנו בכשמונה ועדות בכנסת, וגם את העמותות, שגם – כל עמותה וכל ארגון הציגו מה שיש להם במצגת: את אג'יק, את שתיל, הפורום לדו-קיום, מועצה אזורית ליישובים הבלתי-מוכרים, עמותת "סדרה", ועדת המעקב, מרכז התכנון האלטרנטיבי וכמובן חברי הכנסת שהשתתפו בכל הוועדות, יהודים וערבים, למרות שיהודים היו מעט: חברי חיים ילין – קוראים לך חיים ילין, לא?

טלב אבו עראר: וגם מאיר כהן.

יוסף ג'בארין: סגן השר ליצמן.

טלב אבו עראר: לא משנה הסדר.

טלב אבו עראר: מה שחשוב, מכובדי היושב-ראש, שהיום הזה היה גדוש בדיונים בוועדות השונות.

טלב אבו עראר: מדובר כאן באוכלוסייה, מכובדי השר – השר דרעי, שהזמנתי אותו והוא הסתפק בכך שישיב לי במליאה – האוכלוסייה הזאת סובלת מאז קום המדינה, למרות שהיא עסקה בחקלאות לפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: ועם כל הכבוד לבן-גוריון, גם לפני בן-גוריון עסקו בחקלאות והיו גם רועי צאן וגמלים וכל מיני בנגב.

טלב אבו עראר: לכן דנו היום בכנסת בוועדות השונות – בוועדה למעמד האישה דנו בנושא הנגשת שירותי בריאות ורווחה לנשים בדואיות בנגב; ועדת הכלכלה דנה בהקמת אזורי תעשייה משותפים ליהודים ולערבים, לבדואים שם; בוועדת הכספים דנו בהטבות מס ותמריצים לכל מיני עסקים קטנים; ועדת החינוך דנה במחסור בגני הילדים.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, בוועדת החינוך – אדוני שהוא יושב-ראש הוועדה – היה דבר ממש מוזר: מהשנה הקודמת, השנה שעברה, עד השנה הזאת, עד היום, לא השתנה כלום בנתון המדאיג שיש אלפי – 4,700 ילדים גילאי שלוש עד חמש בלי מסגרת חינוכית.

טלב אבו עראר: איפה זה נתון, הנתון הזה?

טלב אבו עראר: באיזו מדינה זה יכול להתקבל ויכולים לשתוק ולהיות רגועים מול נתון כזה?

טלב אבו עראר: בוועדה לענייני ביקורת המדינה, שאותה ניהל חברי סעיד אלחרומי – שילוב האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב; בוועדת העבודה והרווחה – שירותי הרווחה בפריפריה בכלל.

טלב אבו עראר: מכובדיי, כאן העניין: איך אנחנו רואים את האוכלוסייה הזו בכל התחומים, צריך להנגיש את השירותים.

טלב אבו עראר: והנקודה העיקרית שאותה אני רוצה להדגיש כאן היא קשירת הזכויות הבסיסיות בהסדרת קרקע.

טלב אבו עראר: יעני, הממשלה באה והחליטה, קבעה, שלא יינתנו שירותים לכ-70,000 בני אדם – שירותי בריאות, רווחה.

טלב אבו עראר: כבוד הרב אריה דרעי, אתה, במגזר הבדואי מכבדים אותך.

טלב אבו עראר: תבין מה אני אומר: שירותי הבריאות, הרווחה והחינוך – משרדי הממשלה מנועים מלתת שם, כי ישנה החלטת ממשלה לא להעניק אותם לתושבים האלה.

טלב אבו עראר: כל עוד הם לא יועברו – לאן?

טלב אבו עראר: לא ידוע – הם לא יקבלו, לא יזכו לשירותים האלה.

טלב אבו עראר: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת, ואנחנו לא יכולים לקבל דבר כזה.

טלב אבו עראר: ואני מבקש מעל דוכן זה להעניק לאזרחים האלה, כמו לכל אזרח, את השירותים הדרושים, החיוניים, כמו לכל האוכלוסייה כאן, עד שיימצא פתרון.

טלב אבו עראר: ואם תהיה הסדרה, ההסדרה היא על בסיס אחד: הכרה ביישובים הקיימים.

טלב אבו עראר: ההכרה ביישובים הקיימים.

טלב אבו עראר: אני לא מבקש הכרה, מכובדי היושב-ראש, ל-100, 200 ו-500; כל יישוב מבין אלה שאני מבקש להם הכרה הוא לא פחות מ-3,000.

טלב אבו עראר: 3,000 בני אדם.

טלב אבו עראר: אני אביא לך דוגמה, ובזה אני מסיים: יש יישוב שיש בו 4,000 בני אדם.

טלב אבו עראר: 50% ממנו ביקשו לעבור למקום אחר.

טלב אבו עראר: 20 שנה כבר ולמדינה אין פתרון.

טלב אבו עראר: מה תגיד על שאר היישובים?

טלב אבו עראר: מה היא תגיד?

טלב אבו עראר: אז הפתרון היחיד שיכול לעזור למדינה וגם לתושבים הוא להכיר ביישובים הקיימים.

טלב אבו עראר: מה ההבדל, מכובדי השר דרעי?

טלב אבו עראר: לדאוג ליישוב היהודי – ולבדואי הערבי לא מגיע לו כלום, לפנות אותו, להרוס לו את הבית.

טלב אבו עראר: על פי חוק, רק לפני יומיים בדקתי – אני עורך דין אבל לא עסקתי בתחום.

טלב אבו עראר: עברתי את הבחינה בלשכת עורכי הדין ומייד נבחרתי לכנסת, בעריכת דין אני עדיין לא בקי ולא מנוסה, אבל דפדפתי בחוקים.

טלב אבו עראר: מצאתי: כשאתה הורס ביתו של אזרח, לא משנה, ערבי, יהודי, אתה חייב – המדינה – לספק לו מקום שבו הוא יישן, שבו הוא ישהה.

טלב אבו עראר: למה לבדואי אסור?

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: אתה תשיב עכשיו.

טלב אבו עראר: אתה יכול לשמוע ולהקשיב, אבל תענה לי עכשיו, אם אתה מדבר בשם הממשלה, תגיד לי: כשהורסים בית של משפחה, מפקירים את האימא, האבא, את הילדים, את הזקנים, את החולים, בלי קורת גג.

טלב אבו עראר: איפה זה קורה במדינה דמוקרטית?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, טלב, כאיש הנגב, אני רוצה לברך אותך על היום הזה ועל האכפתיות ועל המלחמה שלך, ועל זה שארגנת בכל הישיבות גם נציגים שהגיעו מהשטח, אותנטי.

חיים ילין: הבאת את המצוקה של הקהילה של האוכלוסייה הבדואית בנגב.

חיים ילין: כילד, אבא שלי אמר לי: אם אי פעם תעלה לארץ, אז אתה צריך ליישב את הנגב.

חיים ילין: שאלתי אותו: מה זה הנגב הזה?

חיים ילין: הוא אמר, תקשיב לי טוב: גולדה מאיר הייתה פה ואמרה שהמצווה הגדולה ביותר זה ליישב את הנגב.

חיים ילין: טוב, לימים אני מגיע לארץ כמתנדב, חייל בודד, שואלים אותי: איפה אתה רוצה לחיות, בהחותרים או בבארי?

חיים ילין: אמרתי: רגע, בארי זה דומה לבאר שבע, באר שבע זה נגב, טוב, יאללה, קדימה, הולכים לשם.

חיים ילין: זה היה ב-1976, מאז אני בנגב.

חיים ילין: אף אחד לא סיפר לי שיהיו קסאמים, אף אחד לא אמר לי שזה יהיה עוטף עזה, אף אחד לא יודע שבאותן שנים הכלכלה בעזה שגשגה; כולנו קנינו שם, כולנו הלכנו לחוף הים, והחומוס הכי טוב, תאמין לי, זה החומוס המצרי הזה, עם הכדורים המצריים האלה.

חיים ילין: איפה התקופות האלה?

חיים ילין: תראה מה אנחנו מקבלים מהם עכשיו – טילים, לא פלאפל.

חיים ילין: טילים.

חיים ילין: אבל זה הנגב, הנגב עם כל היופי שבו.

חיים ילין: אני רוצה להסתכל קצת קדימה, מה חסר לי בנגב ומה חסר לי מכל ממשלה שלא תהיה, באמת אני אומר את זה עכשיו, כי זאת הציוניות במיטבה, להסתכל קדימה.

חיים ילין: תראו, אנחנו עוד 20 שנה עם עוד חמישה-שישה מיליון תושבים במדינת ישראל.

חיים ילין: אני לא רואה שהם נכנסים לתל אביב, אני לא רואה שהם נכנסים לירושלים, אני לא כל כך רואה אותם מגיעים לגליל ונכנסים בתוך הגליל.

חיים ילין: איפה הם יגורו?

חיים ילין: בנגב.

חיים ילין: אין מקום אחר.

חיים ילין: השטחים שלנו נמצאים בנגב.

חיים ילין: שם צריך היום לתכנן קדימה ל-20 שנה, שעם ישראל יגיע לשם – הילדים שלנו, הנכדים שלנו, העולים החדשים.

חיים ילין: צריך כבר לפתח לא רק את באר שבע, אלא להקים ערים חדשות בנגב, כדי שנוכל לבוא ולהצמיח את מדינת ישראל.

ג'מעה אזברגה: – – –

חיים ילין: ומי שמתעלם, מתוך האסטרטגיה שאני מדבר עליה, מהאוכלוסייה הבדואית, שיש לה שם קרוב ל-250,000 איש ולפחות 80,000 נמצאים בכפרים לא מוכרים – מי שמתעלם מהבעיה הזאת, לא יוכל לפתח את הערים החדשות.

חיים ילין: לא יהיה במדינת ישראל – אוהבים או לא אוהבים, קפיטליסטים או סוציאליסטיים, ימין או שמאל לא יוכלו לראות שערים חדשות מפותחות בסוציו-אקונומי 7, 8, 9, יהיו ליד כפרים לא מוכרים בסוציו-אקונומי 1.

חיים ילין: זה לא יקרה.

חיים ילין: זה גם לא מתאים לנו כמדינה בעצם לבוא ולהגיד שבתוך מדינת ישראל יש שני סוגי אוכלוסיות.

חיים ילין: אבל גם אתם, גם האוכלוסייה הבדואית צריכה להיות חלק מזה.

חיים ילין: אני תמיד נותן את הדוגמה של חורה, זה לא סתם.

חיים ילין: בחורה יש יותר רופאים, אחיות ומהנדסים מאשר בעומר.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה כמו שזה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי זה הייעוד שלהם.

חיים ילין: תלכו לסורוקה עכשיו, אתם תשמעו ותראו איך הרופאים והאחיות האלה מטפלים בכל האוכלוסייה, בלי הבדלי דת, גזע ומין.

חיים ילין: זאת המדינה, זה הנגב שאני רוצה לראות, אלו שיתופי הפעולה.

חיים ילין: להסדיר פעם אחת את נושא הקרקעות בנגב.

חיים ילין: בלי ההסדרה הזאת אנחנו לא נוכל להתקדם.

חיים ילין: אם אנחנו בתוכנו לא יודעים לחיות ביחד, איך אתה רוצה דו-קיום עם הפלסטינים?

חיים ילין: אני שואל אתכם, אתם נלחמים, אני דורש מכם – – –

ג'מעה אזברגה: – – – זה ראש הממשלה שלך.

חיים ילין: אתה מוכן לא לענות לי על כל דבר שאני אומר?

ג'מעה אזברגה: – – –

חיים ילין: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: אתה שואל אותם – – –

חיים ילין: אני אשאל אתכם, ואתם לא תענו.

חיים ילין: אנחנו חייבים בתוכנו לדעת לחיות בשלום עם עצמנו.

חיים ילין: אם אנחנו לא נדע לעשות את זה, אנחנו לא יכולים לבקש ולדרוש מדברים אחרים שיקרו.

אחמד טיבי: אתה הח"כ הראשון ששואל שאלות ומבקש מהח"כ לא לענות לך.

קריאה: אלו שאלות רטוריות.

חיים ילין: לא.

חיים ילין: הוא לא עונה לי, הוא נואם לי, זה הדבר.

חיים ילין: כשאני שואל אני שואל, אני רוצה תשובה, לא רוצה נאום במקום.

קריאה: שאלות רטוריות.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני מכיר חבר כנסת שענה לגלי צה"ל ואמר: זו שאלה היפותטית – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הדגמנו עכשיו, הדגמנו למה אין פתרון בנגב, כי יש שני מונולוגים, ואף אחד לא רוצה שיענו לו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מסכם.

חיים ילין: אני באמת אומר, העתיד של מדינת ישראל נמצא בפיתוח הנגב, בשילוב של האוכלוסייה הבדואית.

חיים ילין: כבר היום צריך להתחיל לטפל בה, לתת להם פרנסה ולתת להם את הלימודים בבתי הספר הטכנולוגיים, ולהסדיר את כל נושא הבנייה.

חיים ילין: כי כל פעם שאנחנו הורסים זה לא מוסיף בריאות, לא להם וגם לא לנו.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

חיים ילין: סופה, אני מפחד, אני כבר יושב.

קריאה: אל תפחד.

סופה לנדבר: תשב בשקט.

טלב אבו עראר: דיברת טוב, אבל לא בסדר, לא כל כך בסדר – – –

ג'מאל זחאלקה: לא הכי טוב, אבל טוב.

ג'מאל זחאלקה: לא טוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חותרים שתדבר מצוין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, 23 בספטמבר 2014 היה יום חגיגי לתושבי הנגב.

נחמן שי: באותו יום הממשלה החליטה להקים בית חולים חדש בנגב.

נחמן שי: ממשלת ישראל.

נחמן שי: תושבי הנגב, שמונים 1.3 מיליון – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין.

נחמן שי: – – משוועים לתגבר את שירותי הבריאות.

נחמן שי: כי כולנו יודעים מה המציאות בדרום: חיים פחות, מתים יותר.

נחמן שי: נתונים ברורים ובדוקים.

נחמן שי: עברו ארבע שנים, עשינו בדיקה קצרה אתמול – לא דובים ולא סוסים, שום דבר לא זז.

נחמן שי: כבר אז הייתה איזו מחלוקת אם צריך עוד בית חולים, אמרו: נתגבר את סורוקה.

נחמן שי: מסתבר שצריך עוד בית חולים אחד נוסף על סורוקה.

נחמן שי: ולא החליט על זה אדם יחיד, החליטה על זה ועדה ציבורית, שישבו בה מומחים של כל המשרדים ודנו, ואמרו: צריך.

נחמן שי: אנחנו יודעים שיש בכלל מצוקה בתחום הזה, אבל בנגב היא בוערת ולוחצת במיוחד.

נחמן שי: שום דבר לא זז.

נחמן שי: אמרו ולא עשו.

נחמן שי: אתן לכם עוד דוגמה שנוגעת – המתמחים.

נחמן שי: ממשלת ישראל החליטה לתת תמריץ למתמחים בתחום הרפואה כדי שיתמחו ברחבי הארץ.

נחמן שי: מרוויחים פעמיים: גם מקבלים רופאים עם מוטיבציה גבוהה, וגם אנשים צעירים שאולי, בעזרת השם, יחליטו לקבוע את מקום מגוריהם בפריפריה.

נחמן שי: אז הממשלה ויתרה, ביטלה את התוכנית.

נחמן שי: אז מה התמריץ שעכשיו יביא אנשים צעירים?

נחמן שי: הלוא הם רוצים, בינינו, להישאר קרובים למרכזים הגדולים, שם הם יכולים להתמחות, שם הם יכולים להתחבר, שם הם יכולים לחקור, יש כל מיני סיבות.

נחמן שי: אבל אנחנו רוצים לסייע לפריפריה, אנחנו רוצים לחזק את הנגב והצפון.

נחמן שי: היום אנחנו מדברים על הנגב – ותודה לך, ידידי טלב, שיזמת את היום הזה.

נחמן שי: אז מה אנחנו עושים?

נחמן שי: מה המסר שיוצא מפה?

נחמן שי: אתם יודעים שאם אישה זקוקה לטיפול בנושאים של נפגעות פגיעה מינית היא צריכה לנסוע מאילת עד באר שבע, כי אין שום מקום בדרך שהיא יכולה לקבל טיפול?

נחמן שי: שום מקום.

נחמן שי: אז מה אנשים צריכים לשאול את עצמם איפה לגור.

נחמן שי: איפה לגור?

נחמן שי: חברי עמיר פרץ, שהיה צריך לדבר היום ואני החלפתי אותו כדובר, סייע לי – כן, באמת, הוא נתן לי כמה נקודות; אחת מהן, באותו תחום: ההוצאה העירונית לנפש בעיירות הפיתוח בנגב היא 1,432 שקל, ואז הוא הביא לי כדוגמה – בסוף זה פוליטיקה – שבהתנחלויות ההוצאה עומדת על 2,432.

נחמן שי: כלומר, 1,000 שקל יותר בהוצאה לנפש, עיירות הפיתוח בדרום לעומת התנחלויות; השכר הממוצע במחוז הדרום הוא 7,500 שקל לערך – 1,000 שקל פחות מהממוצע הארצי.

נחמן שי: אז אנחנו יכולים, אדוני היושב-ראש, ליזום כמה ימים כאלה שאנחנו רוצים, אבל זה יום אחד בשנה, מה נעשה בעוד 364 ימים אחרים?

נחמן שי: אני יודע שהייתה התקדמות, אני לא רוצה להגיד שאין: צה"ל עבר לדרום, יותר ויותר אנשים נוסעים לדרום, הרכבת פועלת ומביאה אנשים ומסייעת, היא מקצרת טווחים, יש התקדמות מסוימת.

נחמן שי: יש לבאר שבע, שהיא מרכז הנגב, ראש עירייה מצוין, רוביק דנילוביץ, והוא כנראה יהיה הראשון שייבחר בארץ בלמעלה מ-100%.

נחמן שי: אני חושב שהוא ישבור את המחסום של ה-100%, כי באמת הפופולריות שלו שוברת גבולות, והוא מנהיג צעיר שבאמת מוביל את באר שבע.

נחמן שי: אבל גם רוביק דנילוביץ הוא לא קוסם.

נחמן שי: אם לא נותנים לו אמצעים הוא לא יוכל לעשות.

נחמן שי: ואני מציע לכם לחטוף שיחה או להביא אותו ולשמוע מה הוא אומר, בתור האיש הכי בולט באזור הדרום.

נחמן שי: אם אנחנו רוצים להגשים את חזונו של בן-גוריון – ואתה פתחת, היושב-ראש, באותו משפט: "בנגב ייבחן העם בישראל ומדינתו"; זה משפט מכונן, אז בוא נמשיך ונקרא מה כתוב בהמשך: "כי רק במאמץ מלוכד של עם מתנדב ומדינה מתכננת ומבצעת נוכל למשימה הגדולה של הפרחת השממה ויישובה.

נחמן שי: מאמץ זה יקבע גורלה של מדינת ישראל ומעמדו של עמנו בתולדות המין האנושי".

נחמן שי: נו, אלו מילים גדולות וחגיגיות, אבל הן אומרות משהו על אותו חזון של דוד בן-גוריון, שלא רק אמר, אלא גם עשה.

נחמן שי: בן-גוריון עשה דוגמה אישית: הוא לקח את עצמו, את רעייתו פולה, זיכרונם לברכה שניהם, והלך לגור בשדה בוקר, בנגב הכי גרוע שיכול להיות באותה תקופה, כדי להוכיח שהנגב הוא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

נחמן שי: כי לפעמים אנשים חושבים שאולי הוא איזושהי מדינה נפרדת.

נחמן שי: אם יש ערך לדיון הזה עצמו, אני אומר לך, אדוני השר, ולחבריי, זה בלמקד עוד פעם את האלומה החזקה הזאת של האור בנגב, בתושבים, במפעלים, בתעשייה, בכלכלה, בחינוך, ולתגבר את הנגב, כי באמת הנגב בסופו של דבר הוא העתיד של מדינת ישראל.

נחמן שי: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: חברת הכנסת סופה לנדבר.

חמד עמאר: אחריה יסכם השר את הדיון.

חמד עמאר: בבקשה, עד חמש דקות.

סופה לנדבר: תודה, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, איזה יום טוב יש היום בכנסת ישראל – נגב וגליל, משימה ציונית.

סופה לנדבר: ואיך אמר, אדוני השר, דוד בן-גוריון?

סופה לנדבר: הוא ראה ביישוב הנגב משימה לאומית, ביטחונית, כלכלית חשובה ביותר.

סופה לנדבר: בן-גוריון אמר: "בלי יישוב הדרום והנגב לא ייתכן ביטחון מדינה ולא נגיע לעצמאות כלכלית".

סופה לנדבר: ואני, בתור שרת העלייה והקליטה לשעבר, רוצה להגיד שבלי עלייה שמתיישבת באזורים האלו לא נגיע, לא נגיע לעצמאות כלכלית.

סופה לנדבר: אדוני השר, כאשר חזרתי למשרד העלייה והקליטה בקדנציה הזאת החלטתי שאנחנו צריכים להביא עולים גם לנגב, גם לגליל, ולעשות כל דבר כדי לחזק אותם באזורים האלה.

סופה לנדבר: אני לא מפרידה בין נגב וגליל.

סופה לנדבר: אני חושבת שאלה שני אזורים שחשובים למדינת ישראל וקשורים זה בזה.

סופה לנדבר: אני רוצה לספר, רבותיי, כאן בכנסת ישראל, על פרויקט של משרד העלייה והקליטה בראשותי, לעשות פרסום למה שנעשה במשרד העלייה והקליטה כדי להביא את העולים לאזורים האלה כדי שיגורו שם ויהיו שם ויהיו חלק בלתי נפרד.

סופה לנדבר: אנחנו החלטנו שאת נושא עידוד העלייה והקליטה אפשר לחזק דווקא באזורים האלה, והפעלנו את התוכנית.

סופה לנדבר: אני רציתי לעשות את זה, אדוני השר, יחד עם המשרד שלך, אבל בגלל אילוצים שונים משרד הנגב והגליל היה עסוק בדברים אחרים, ואני החלטתי לקחת את זה על עצמנו, על משרד העלייה והקליטה, ואני שמחה שהצלחנו בזה.

סופה לנדבר: אנחנו באזורים האלה נתנו סיוע מיוחד לעולים שהחליטו להגיע.

סופה לנדבר: בירידי עלייה, בירידי עידוד עלייה, אנחנו, יחד עם הרשויות – וכאן יש מקום להגיד שהרשויות באזורים האלה מלאות עוצמה, רצון לקלוט את האנשים החדשים שרוצים לקשור את הגורל בגורל האזורים האלה – באמצעות פרויקטים מיוחדים הבאנו למעלה מ-10,000 עולים רק לנגב, בזמן האחרון, במשך כמה שנים.

סופה לנדבר: אני רוצה לציין, רבותיי חברי הכנסת, שמועצות ורשויות באזורים האלה נתנו יחס אישי.

סופה לנדבר: ותסכימו איתי שכאשר בן אדם שמגיע לאזור חדש מקבל יחס אישי, זה עוזר לו.

סופה לנדבר: זה עוזר לו מאוד.

סופה לנדבר: אנחנו יודעים – אני תמיד אומרת כדוגמה מה זו עלייה ומה זה לעבור מאזור לאזור ומה זה להגיע למקום חדש.

סופה לנדבר: כאשר אתם לוקחים עציץ ומעבירים ממקום למקום, עד שהוא מתרגל למקום חדש לוקח לו זמן ולא תמיד מצליח להתרגל.

סופה לנדבר: כאן אנחנו לוקחים בן אדם ועוזרים לו עם סיוע מיוחד להתיישב בנגב ובגליל.

סופה לנדבר: פתחנו פרויקטים לצעירים, גם למשפחות.

סופה לנדבר: פתחנו גם פרויקט מיוחד וסיוע מיוחד למשפחות עם ילדים עם צרכים מיוחדים, וכמובן תוכניות תעסוקה ויזמות, ונתנו סיוע מיוחד בכל הפרויקטים שקיימים במשרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: קחו דוגמה מה זו תעסוקה באזורים האלה: אם לבן אדם יש גג מעל הראש ויש מקום תעסוקה – ואנחנו פתחנו כמעט 3,000 קורסים להסבה מקצועית – האדם בוחר איפה לחיות, איך לחיות, מה לקבל מהמדינה, והעיקר – מה להחזיר למדינה.

סופה לנדבר: אנחנו נתנו סיוע מיוחד לעיריות, אנחנו עזרנו לעיריות בהתחלה, בקליטה הראשונית, בימים הראשונים, בסיוע בדירות קלט.

סופה לנדבר: אתם יודעים מה זה דירות קלט?

סופה לנדבר: זו דירה שעולה מתיישב בה עד שהוא ימצא את השכירות שלו, את הדירה שתתאים לו במקום הזה.

סופה לנדבר: כאן אני רוצה לציין שאנשים שחיים באזורים האלה הם ישראלים מיוחדים: איך הם מחבקים את העולה, איך הם משתתפים בירידי עלייה, איך הם מושכים למקומות האלה אנשים, איך הם לוקחים יד ביד, יחד עם פרויקטורים של משרד העלייה והקליטה, את העולים החדשים שמגיעים לאזורים האלה ועושים הכול כדי שלא רק יגיעו לאזורים האלה אלא יישארו שם, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: אני כאן יכולה לסיים ולהגיד: היום הזה חשוב בכנסת ישראל.

סופה לנדבר: היום הזה חשוב למדינת ישראל, ואנחנו, עובדי משרד העלייה והקליטה – לא "אנחנו"; עובדי משרד העלייה והקליטה יכולים להגיד: הדלקנו אור גם בדימונה גם בדגניה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: כבוד שר הפריפריה, הנגב והגליל אריה מכלוף דרעי.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את התלמידים הדרוזים שיושבים איתנו ביציע.

חמד עמאר: ברוכים הבאים.

טלב אבו עראר: – – – אהלן וסהלן.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, חברות הכנסת, גם האורחים והתלמידים היקרים, ברוכים הבאים.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה להזכיר לפני יום הנגב, שאנחנו היום גם – ליהודים זה יום צום עשרה בטבת.

אריה מכלוף דרעי: היום התחיל המצור על ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: בנוסף לזה, בזמן הקמת המדינה, הרבנות הראשית לישראל הכריזה על היום הזה כיום הקדיש הכללי לכל אותם שנספו בשואה ולא יודעים את תאריך הפטירה שלהם ולא יודעים מתי להגיד את הקדיש, יום האזכרה שלהם.

אריה מכלוף דרעי: אז קבעו את יום עשרה בטבת כיום הקדיש הכללי.

אריה מכלוף דרעי: יהי זכרם ברוך.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לברך את חבר הכנסת טלב אבו עראר על היוזמה, הרצופה כבר, להעלות בכנסת ולדון בוועדות הכנסת בנושא הנגב בכלל ובנושא הבדואים בנגב בפרט, שזו באמת האוכלוסייה הכי מוחלשת שיש באזור שם, הכי זקוקה לעזרה.

אריה מכלוף דרעי: תבורך.

אריה מכלוף דרעי: נכון שאלה נאומים ונכון שאלה דיונים, אבל זה מביא בסוף תוצאות, אני אומר לכם.

אריה מכלוף דרעי: כשממוקדים ומתעקשים, בסוף דוחפים ועוד דוחפים.

אריה מכלוף דרעי: נכון, זה הולך לאט-לאט, אבל בסוף, כשמציפים את הבעיות, הבעיות מקבלות פתרון.

אריה מכלוף דרעי: אין יותר טוב לפתרון מלהציף אותן באור השמש.

אריה מכלוף דרעי: הנגב אצלנו ביהדות, בדת, בתנ"ך – אברהם אבינו התחיל בנגב, יצחק, יעקב.

אריה מכלוף דרעי: זה למעשה היה כמעט המושב הראשון של אבותינו כשהם היו בארץ כנען, בארץ ישראל.

אריה מכלוף דרעי: לכן לנגב יש חשיבות גם היסטורית, חשיבות תנ"כית, חשיבות דתית.

אריה מכלוף דרעי: הנגב הוא גם השטח הגדול ביותר במדינת ישראל, ועם מספר האוכלוסייה הקטן ביותר במדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: דיברו כאן מספיק על הבעיות ועל החשיבות של הנגב, ובצדק – אני רק רוצה לומר לחבר הכנסת נחמן שי, חבל שהוא לא נשאר לשמוע – כי האופוזיציה, התפקיד שלהם הוא להביא טענות ולהביא מה שחסר ומה הבעיות.

אריה מכלוף דרעי: ביושרו הוא הסכים לומר שיש קצת התקדמות, ואני רוצה לומר לו: ברור שחסרים עוד הרבה דברים, אבל אי-אפשר להתעלם ממה שקרה בנגב בעשר השנים האחרונות.

אריה מכלוף דרעי: רבותיי, מי שמתעלם מזה אז הוא פשוט מאוד חוטא לאמת.

אריה מכלוף דרעי: בצפון – אני גם אחראי על תוכנית הצפון, מקדם את תוכנית הצפון – מתגעגעים למה שקיבלו בנגב בעשר השנים האחרונות.

אריה מכלוף דרעי: מי שמסייר ורואה מה קורה בדימונה, מה קורה בבאר שבע, מה קורה בקרית גת, מה קורה בנתיבות, מה קורה בירוחם, מה קורה באופקים, מה קורה בקריית מלאכי, מה קורה בשאר המקומות, מבין מהי ההתפתחות הגדולה.

אריה מכלוף דרעי: אני כל הזמן נותן את זה כדוגמה: בסיבוב הראשון, לפני קרוב ל-30 שנה, כשהייתי מנכ"ל משרד הפנים ושר הפנים, סיירתי בדימונה.

אריה מכלוף דרעי: ראש העיר המנוח גבי ללוש, זכרו לברכה, הביא אותי לסיור בדימונה בשביל נושא אחד: 3,000 בתים ריקים להריסה, ואין לו תקציב להרוס את הבתים הללו.

אריה מכלוף דרעי: היום בדימונה בונים אלפי אלפי יחידות דיור.

אריה מכלוף דרעי: כך שההתפתחות הגדולה שיש בדרום היא התפתחות גדולה מאוד.

אריה מכלוף דרעי: זה בדרום ככלל.

אריה מכלוף דרעי: יחד עם זאת, אסור לנו לשכוח, כפי שאמרתי בתחילת הדברים – – –

טלב אבו עראר: מה עם רהט וחורה וערערה וכסייפה?

טלב אבו עראר: אז תמשיך – – – אותם יישובים, נכון?

אריה מכלוף דרעי: חבל שאין לך דרך ארץ.

אריה מכלוף דרעי: אני הייתי בדיוק במשפט להתחיל להגיד עכשיו את הבעיות, ואתה קפצת.

אריה מכלוף דרעי: אוקיי.

אריה מכלוף דרעי: אני קצת בצום ואתה אכלת, אז יש לך יתרון עליי, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: אבל קצת דרך ארץ.

טלב אבו עראר: שיהיה לך צום קל, קודם כול.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

אריה מכלוף דרעי: באתי לכבד אתכם ובאתי לענות בצורה מפורטת ולהציף את הבעיות.

אריה מכלוף דרעי: תאמין לי שאני יודע את הבעיות ואני מכיר אותן.

אריה מכלוף דרעי: בדיוק התחלתי עכשיו לומר "אבל", וב"אבל" קפצת.

אריה מכלוף דרעי: בסדר, לא נורא.

אריה מכלוף דרעי: כפי שאמרתי בהתחלה, בנגב, בייחודיות של הנגב, יש שם את האוכלוסייה הבדואית, אוכלוסייה גדולה מאוד, עם ייחודיות שלה, מסורת שלה, מורשת שלה, מנטליות שלה.

אריה מכלוף דרעי: אבל יש גם הרבה מאוד בעיות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו אוהבים לטייל, לראות את הדברים היפים אצל הבדואים – יש שם היום הרבה תיירות פנים, תיירות נשים.

אריה מכלוף דרעי: זו חוויה לראות את המסורת ואת החיים הבדואיים, אבל צריך לזכור שיש באמת בעיה גדולה מאוד: לצד ההתפתחות הגדולה מאוד שאמרתי שקורית בנגב היום, בולטת יותר ויותר הבעיה, והיא מחריפה יותר.

אריה מכלוף דרעי: זה נכון, וגם אתם תודו, שגם היישובים האלה שהזכרת, כפי שאמרת מקודם, חורה ורהט – זה לא דומה למה שהיה לפני עשר ו-15 ו-20 שנה.

אריה מכלוף דרעי: כשהייתי ברהט לפני שנה עמדו על השולחן תב"רים – שזה תקציב פיתוח של הרשות המקומית – שאושרו על ידי הרשות, למעלה מ-550 מיליון שקל רק ברהט לבד.

אריה מכלוף דרעי: יש ממש תנופת פיתוח ותנופת התפתחות ותקציבים שלא היו.

אריה מכלוף דרעי: החלטות הממשלה, בכלל בנושא המגזר הערבי, ובפרט במגזר הבדואי בדרום – אין ספק שיש שם הסבת משאבים שלא הייתה בשנים אחרות, אבל זה לא פותר עדיין את הבעיה של היישובים, של האוכלוסייה שלא מוסדרת, שבמשך שנים מנסים תוכנית א', תוכנית ב' ותוכנית ג', ועדיין לא פתרו את הבעיה.

אריה מכלוף דרעי: וכפי שהמחזה של הריסת בתים הוא באמת לא משמח אף אחד והוא מעציב מאוד – מאחורי כל בית יש משפחה, יש ילדים, ואנחנו יודעים את הטרגדיה של מי שהרסו לו את הבית – יחד עם זאת חייבים לעשות מאמץ עליון, גם אתם, לנסות להסדיר.

אריה מכלוף דרעי: בסך הכול המדינה מעמידה קרקע, המדינה מעמידה תקציבים.

אריה מכלוף דרעי: צריך פשוט מאוד להתכנס ולראות מה הפתרון ולהתגמש ולמצוא.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר להמשיך בחיים המודרניים של היום.

אריה מכלוף דרעי: הצעירים הללו מפספסים את החיים שלהם.

אריה מכלוף דרעי: תראו מה קורה בחורה, כמה רופאים, כמה אחיות, כמה אקדמאים יש שם.

אריה מכלוף דרעי: תראו מה קורה במקומות אחרים שכן מוסדרים והחיים כן שם זורמים והם מצליחים.

אריה מכלוף דרעי: כל בחור צעיר כזה זה דור חדש.

אריה מכלוף דרעי: הילדים שלו, הנכדים שלו, הנינים שלו יגדלו אחרת לגמרי.

אריה מכלוף דרעי: וכל שנה שמפספסים, מפספסים דור, מפספסים עוד כיתה אחת שהלכה לאיבוד, עוד שכבת גיל שהלכה לאיבוד, וחבל.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר, נכון, האחריות היא על הממשלה, אבל האחריות היא לא פחות עליכם.

אריה מכלוף דרעי: בורא עולם שם אתכם שליחים של הציבור הבדואי, ואתם עושים את זה באמונה.

טלב אבו עראר: מה לעשות?

אריה מכלוף דרעי: לא להרפות מהעניין, ומשני הצדדים לנסות להתגמש.

אריה מכלוף דרעי: לא לבוא רק – ישבנו על זה, דיברנו על זה הרבה.

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: תקשיב לי, אתה צודק.

טלב אבו עראר: מה המדינה מציעה, מכובדי השר?

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: המדינה מציעה הרבה מאוד, ואתה יודע שהמדינה מציעה.

טלב אבו עראר: מה?

טלב אבו עראר: מה?

אריה מכלוף דרעי: אני לא שר החקלאות ואני לא אחראי על זה.

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע שהמדינה מציעה הרבה.

טלב אבו עראר: שר החקלאות רק – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, זה לא נכון.

אריה מכלוף דרעי: סליחה, ישבתי עם המינהלת של מעיין, אתה רואה שם – – –

טלב אבו עראר: צריך לפרק את המינהלת.

אריה מכלוף דרעי: טוב.

חמד עמאר: מה מציע אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: מה שמציע המציע.

חמד עמאר: רוצים להמשיך את הדיון או להסתפק ביום שהיה?

טלב אבו עראר: אנחנו מדברים על הנגשת שירותים, חינוך, בריאות, רווחה.

חמד עמאר: אז אתה רוצה להמשיך בדיון הזה בוועדה?

טלב אבו עראר: כן.

חמד עמאר: אז אתה רוצה להעביר את זה לוועדת הפנים?

טלב אבו עראר: מכובדי, אני רוצה לשמוע תשובה שקולה ועניינית, לא סתם רק הצהרות.

חמד עמאר: אין לך בעיה שיעבירו לוועדת הפנים?

חמד עמאר: מציעים?

אריה מכלוף דרעי: שיהיה ועדת הפנים, בסדר גמור.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לפני שנצביע, יש הבעת דעה של חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד דקה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לחדד בעיה שעלתה גם כאן בדיון, אבל צריך לחדד את האבסורד שבה.

דב חנין: חברי חבר הכנסת אבו עראר תיאר מציאות בלתי נסבלת שבה יש 5,000 ילדים בגילי שלוש עד חמש שלא מגיעים בכלל לגני ילדים.

דב חנין: הם נמצאים מחוץ למסגרת.

דב חנין: אבל אני רוצה לדבר על ילדים שכן מגיעים לגנים, אבל כדי להגיע לגנים הם מוסעים בהסעות, לפעמים קילומטרים רבים, בתנאים בלתי אפשריים, בדרכים לא אפשריות.

דב חנין: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, משרד התחבורה אוסר להסיע תחבורה ציבורית, ליצור קווי תחבורה ציבורית במקומות האלה לאנשים מבוגרים; אז איך משרד החינוך מאפשר שילדים קטנים בגיל שלוש יוסעו לגני ילדים ולבתי ספר?

דב חנין: זה לא הגיוני.

דב חנין: הפתרון היחיד הוא לאפשר גני ילדים במקומות היישוב של האנשים, סמוך למקומות היישוב, בלי קשר לוויכוח הגדול על הסדרה והכרה.

דב חנין: הוויכוח הזה יישאר, ובינתיים צריך לתת לילדים שירות.

דב חנין: כמו שחוק חינוך חובה קובע, ילד הוא ילד.

חמד עמאר: תודה רבה.

דב חנין: בלי קשר לוויכוחים אחרים, צריך לתת לו זכויות וצריך לתת לו מעמד.

חמד עמאר: אנחנו צריכים לאפשר לשר לשבור את הצום.

חמד עמאר: אז אנחנו עוברים להצבעה על העברה לוועדת הפנים.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 11, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הפנים להמשך דיון.

חמד עמאר: הודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם נגוסה ימסור את ההודעה, ללא הצבעה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מציג את ההודעה הזו בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום רביעי, ד' בטבת התשע"ט, 12 בדצמבר 2018, להטיל על ועדת הכנסת לקבוע את הוועדה שתדון בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הטלת התפקיד להרכבת הממשלה על ראש מפלגה), של חבר הכנסת דוד אמסלם, מס' פ/5888/20, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה ביום ט' בטבת התשע"ט, 17 בדצמבר 2018, כי ועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת החוק האמורה.

): הוועדה תהיה בת 12 חברים, שישה מכל ועדה, בהרכב הזה: מטעם ועדת הכנסת – חברי הכנסת דוד אמסלם – היושב-ראש, מיקי מכלוף זוהר, דוד ביטן, יואב בן צור, פנינה תמנו-שטה, רוברט אילטוב; מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, אורי מקלב, טלי פלוסקוב, מרב מיכאלי, מיכל רוזין, רויטל סויד.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אחמד טיבי: יוסף ג'בארין.

): על זה אפשר לדבר בוועדה.

חמד עמאר: הוא מסר את ההודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: אז הדיון יתקיים בוועדת הכנסת, לא יתקיים כאן במליאה, בשביל להוסיף חבר כנסת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/823); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים עכשיו לנושא הבא: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 210) (הקדמת המועד לתשלום גמלה), התשע"ט–2018, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: כולך פנים, אבו חוד'ייפה, כולך פנים.

אחמד טיבי: זה פתגם בערבית, למי שמסב את גבו אומרים: כולך פנים.

אחמד טיבי: )

אלעזר שטרן: אחמד, לצאת?

חמד עמאר: זה פתגם מאוד קשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: פתגם מאוד מאוד קשה.

חמד עמאר: שתבין, חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: לא.

אחמד טיבי: להפך, זה פתגם מאוד יפה.

אחמד טיבי: לא הסברתי.

אחמד טיבי: אומרים: כולך פנים, כלומר פניך יפות, אבל הגב שלך, לא יודע.

אחמד טיבי: )

איתן ברושי: השעון לא עובד.

איתן ברושי: השעון לא עובד בערבית?

איתן ברושי: רק בעברית?

קריאה: לא עובד בשפה.

אחמד טיבי: זה מה שיש לך להגיד, נציג מפא"י ההיסטורית, על חבר כנסת – – –

איתן ברושי: אני עוד לא אמרתי כלום.

איתן ברושי: רק שאלתי אם השעון לא עובד בערבית.

איתן ברושי: יש העדפה.

אלעזר שטרן: – – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון) (הקדמת מועד תשלום גמלה).

אחמד טיבי: סעיף 317 לחוק הביטוח הלאומי, רבותיי, קובע כי ניתן לקבוע בתקנות הוראות בדבר אופן תשלומן של גמלאות ומועדי התשלום.

אחמד טיבי: מכוח הסמכה זו נקבע כי קצבאות ישולמו אחת לחודש בעד החודש השוטף עצמו במועדים שיקבע המוסד לביטוח לאומי, והמוסד קבע לגבי כל גמלה את המועד בחודש של התשלום.

אחמד טיבי: כך, למשל, רבותיי חברי הכנסת, נקבע כי קצבת ילדים תשולם ב-20 בחודש וקצבת זקנה ב-28 בחודש.

אחמד טיבי: נוסף על כך, המוסד לביטוח לאומי נוהג לקבוע תוכנית שנתית להקדמת תשלום גמלאות שהמועד המקורי לתשלומן הוא סמוך לחג, בהתחשב במועדי החגים של הדתות השונות.

אחמד טיבי: בגיבוש התוכנית המוסד מביא את בחשבון את מועדיהם של החגים המחייבים, לדעתו, היערכות והוצאות גדולות מצד המבוטחים לצורכי החג ואת המועד המקורי לתשלום הגמלה.

אחמד טיבי: אם הפער בין המועדים האמורים אינו גדול מדי, בדרך כלל יוקדם תשלום הגמלה לפני אותו חג מדובר.

אחמד טיבי: יצוין, חברת הכנסת ניבין אבו-רחמון וחברי סעיד אלחרומי, כי אם הוחלט להקדים את תשלום הגמלה לפני חג של אחת הדתות – (אומר בערבית: תקשיבו טוב –) יוקדם תשלום הגמלה לכלל הזכאים ללא קשר לדתם (אומר בערבית: לכולם, ללא אפליה.

אחמד טיבי: ) מוצע לעגן בחקיקה את הנוהג האמור ולהביאו לידיעת הציבור; לקבוע כי המוסד לביטוח לאומי יפרסם באתר האינטרנט שלו, בתחילת כל שנה קלנדרית, את החגים שלפניהם יוקדם תשלום הגמלה לזכאים, את הגמלאות שתשלומן יוקדם ואת המועד שבו תשולם הגמלה לפני החג.

אחמד טיבי: הוראה זאת תאפשר למבוטחים לדעת מראש כי תשלום הגמלאות יוקדם לפני חג כלשהו ותקל עליהם את ההיערכות להוצאות החג.

אחמד טיבי: הצעת חוק זו, יזמתי אותה יחד עם חבר הכנסת לשעבר, ושיבוא, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מוסי רז: מי יזם אותה?

אחמד טיבי: את זה אני יזמתי.

אחמד טיבי: את חוק חייב משלם אוסאמה יזם.

אחמד טיבי: אני רוצה לעבור, ברשותך, לשפה הערבית.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: הצעת חוק הקדמת תשלומי מועד תשלום קצבאות ביטוח לאומי בתזמון עם החגים.

אחמד טיבי: ראשית, השפה הערבית היא שפה מצוינת; שנית, אנחנו רוצים להסביר לאנשים; שלישית, היום, 18 בדצמבר, הוא היום העולמי לשפה הערבית.

אחמד טיבי: אבו ח'אלד, אתה מורה.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: היום אנחנו מעבירים את החוק החשוב הזה במיוחד לשכבות החלשות ומעוטות ההכנסה בקריאה ראשונה, לאחר ישיבות רבות שקיימנו, אני ועמיתי עו"ד אוסאמה סעדי, עם הממונים במשרדי הממשלה, והצלחנו להשיג רוב שתומך בחוק כדי להעבירו היום בקריאה הראשונה.

אחמד טיבי: החוק מחייב את המוסד לביטוח לאומי להוציא פרסום בתחילת כל שנה שיכלול את מועדי תשלום הקצבאות שיוקדם מועד התשלום שלהן בשל כך שהן חלות בסמיכות למועדי החגים.

אחמד טיבי: מדובר בהקדמת מועד התשלום של קצבאות הביטוח הלאומי לסוגיהן, לפני המועד, בשל כך שהן חלות בסמיכות למועדי החגים, ומדובר בחגים הקשורים לכל הדתות והעדות – האסלאם, הנצרות, הדת הדרוזית והדת היהודית – וזה במקום שניאלץ לקיים קשר ולהפעיל לחץ לפני כל חג לשם כך, כפי שעשינו בשנים הקודמות, כל החברים הנוכחים פה: מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, ניבין אבו רחמון, סעיד אלחרומי ואחרים.

אחמד טיבי: נמשיך לעקוב אחר החוק הזה מול משרד האוצר ומשרד הרווחה ובוועדת הרווחה כדי שיחוקק בהקדם.

אחמד טיבי: היום אנו מעבירים אותו בקריאה הראשונה, לאחר שהעברנו אותו בקריאה הטרומית.

אחמד טיבי: יהיו ישיבות בוועדת העבודה והרווחה להכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

אחמד טיבי: חוק זה, השבח לאל, יתווסף לסדרת החוקים שהצלחנו להעביר בקריאות השונות בכנסת הנוכחית וכולם חוקים חברתיים שמשרתים את האזרח ישירות.

אחמד טיבי: כל העמיתים מקבלים בקשות – שאנחנו מבינים אותן – להקדמת תשלום הקצבאות.

אחמד טיבי: עכשיו, מי זקוק להקדמת הקצבאות האלה?

אחמד טיבי: הנזקקים המשפחות שבחג מחשבות את ההוצאות הן אלה שפונות, כי הוצאות החג הן נטל, והקדמת מועד התשלום תקל על המשפחות האלה.

אחמד טיבי: זה שאתה נושא בדאגות האנשים – לפעמים חלק אומרים לך: מה אתה עושה?

אחמד טיבי: כן, זה חשוב למשפחות רבות, וצריך להקשיב ולתת תשומת לב לדאגות האנשים.

אחמד טיבי: וזו סוגיה שלא מעניינת את מי שיושב מאחורי צג מחשב ובחדר ממוזג, אבל יש אלפי משפחות שנמצאות בקשר עם כל חברי הכנסת – –)

נחמן שי: יותר בערבית דיברת מעברית.

אחמד טיבי: (– – כדי להקדים את מועדי התשלומים.

אחמד טיבי: לכן, החלטנו לחוקק חוק כדי שלא בכל שנה נפנה לשר, למוסד לביטוח לאומי, ונלחץ פה ושם ולפעמים נקבל סירוב.

אחמד טיבי: החוק הזה ישים קץ לכך ויאפשר את הקדמת מועד תשלום הקצבאות באופן רשמי, בהתאם לחוק, ובתחילת כל שנה יפורסם הדבר באתר המוסד לביטוח לאומי.

אחמד טיבי: האם זה נכון, אחמד דראוושה?

אחמד טיבי: דבריי נכונים?

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: כי אחמד דראוושה, עורך הדין, לא רק שהוא חבר מועצה נבחר אלא הוא עורך דין, והוא עקב אחר החוק הזה מול המשרד ומול ועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: אם כך, בקרוב תתקיים ישיבה בוועדת העבודה והרווחה, ואין ספק שחוק זה יתווסף לשרשרת החוקים החברתיים.

אחמד טיבי: ) אני רוצה להודות לחברי טלב אבו עראר על קיום יום הנגב היום בכנסת.

אחמד טיבי: שמונה דיונים התקיימו במקביל בוועדות השונות של הכנסת, וחבר הכנסת טלב אבו עראר קיפץ מוועדה לוועדה.

אחמד טיבי: היה כנס עכשיו באודיטוריום, וגם דיון פה.

אחמד טיבי: תרשה לי להודות לך על המאמץ הרב שהשקעת, על העבודה הקשה שאתה עושה למען הנגב והתושבים והציבור ששלח אותך לכנסת.

אחמד טיבי: יישר כוח.

טלב אבו עראר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו פותחים את הנושא לדיון.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: חבריי חברי הכנסת, קודם כול, ידידי חבר הכנסת אחמד טיבי, חוק ראוי מאוד, חוק מצוין.

איציק שמולי: לא החוק החברתי הראשון שאתה מביא בקדנציה הזאת.

איציק שמולי: באמת יישר כוח.

איציק שמולי: אני, כמובן, וגם חבריי נתמוך בחוק.

איציק שמולי: אני רוצה להעלות נושא שגם קשור לאוכלוסיות המוחלשות במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אתה יודע, אני חשבתי, אומנם אומרים שהפוליטיקה היא מקום לפעמים די ציני וסוריאליסטי.

איציק שמולי: אבל כשראיתי את הכותרת במעריב לפני איזה שעתיים, שאומר יושב-ראש איגוד בתי האבות – תכף אני אספר לכם למה – שבמקום לעזור לקשישים איציק שמולי פוגע בהם, אתם יודעים, לא ידעתי אם לצחוק או לבכות.

איציק שמולי: כי ברוך השם, הקדנציה שלנו עמוסה בהרבה מאוד עשייה ובהרבה מאוד מאבקים למען האוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל.

איציק שמולי: על מה יצא קצפם?

איציק שמולי: היום הצלחנו להעביר חוק היסטורי, חוק שנאבקנו עליו באמת מאז אותם תחקירים מזעזעים בטלוויזיה, גם בערוץ 2, גם בערוץ 10, על מה שקורה מעבר להרי החושך במחלקות הסיעודיות, איך לוקחים את הקשישים חסרי הישע ופשוט מתעללים בהם.

איציק שמולי: אמרנו כל הדרך שחלק אינטגרלי, חלק בלתי נפרד מהיכולת להגן בצורה טובה יותר, עובר דרך התקנה של מצלמות בתוך המקומות האלו.

איציק שמולי: היום אנחנו הצלחנו לעשות את זה בוועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: צריך לשבח את חברי הוועדה, את צוות הוועדה, וכמובן את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איציק שמולי: קבענו שגם במרחבים המשותפים וגם בתוך החדרים הפרטיים יוצבו מצלמות כדי להגן על אותם קשישים סיעודיים.

איציק שמולי: מובן שהתחשבנו גם בפגיעה בפרטיות וניסינו למזער אותה עד כמה שניתן.

איציק שמולי: הוכנסו הגבלות לתוך החוק, כדי בסופו של דבר להגן על הקשישים גם בהיבט הזה.

איציק שמולי: אבל אני מתפלא שמי שתחת ידם קרתה כל הקטסטרופה הזאת ניסו לאורך כל הדרך להכשיל את החוק, ועכשיו עוד מעיזים לחלק ציונים לאחרים.

איציק שמולי: אני אומר לאותם גורמים אינטרסנטיים: אם הייתם דואגים לקשישים האלה כפי שאתם דואגים לרווחים שלכם היינו היום במצב אחר לגמרי.

איציק שמולי: זה לא יעזור לכם, אנחנו נילחם עבור האנשים האלו; אנחנו נילחם עבור הקשישים הסיעודיים במדינת ישראל.

איציק שמולי: אתם לא הצלחתם לספק להם הגנה, עכשיו הגיע תורה של המדינה להתערב ולעשות את מה שאתם לא עשיתם – להגן על אותה אוכלוסייה מבוגרת שהיא חסרת הגנה, ותחת הידיים שלכם היא חטפה וחטפה וחטפה.

איציק שמולי: המציאות הזאת, כדאי שתתחילו להתרגל לזה, נגמרה.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת תמר זנדברג; חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אני מצטרף לדבריו של איציק שמולי, וכמובן נתמוך בהצעת החוק של חברנו אחמד טיבי.

נחמן שי: אני רוצה להעיר הערה אחת על סיפור שמתגלגל בעמודי החדשות וראוי להתייחסות, ואני חושש שהוא ייעלם באיזשהו מקום – פרשת הרכבת לירושלים ומנכ"ל הרכבת.

נחמן שי: אנחנו רוצים שאנשים טובים יבואו למגזר הציבורי, אנחנו רוצים שיהיו מנכ"לים טובים, כי הם מחזיקים בסופו של דבר על כתפיהם את השירותים שאנחנו מקבלים.

נחמן שי: שרים באים, שרים הולכים, ה-Civil Service, השירות האזרחי הוותיק, המקצועי, הוא חוט השדרה של השירות.

נחמן שי: הוא שומר עליו והוא מבטיח ששירותים מכל הסוגים והמינים ימשיכו להינתן בצורה המרבית ובצורה הטובה ביותר לציבור.

נחמן שי: שר התחבורה הסתבך.

נחמן שי: הוא הסתבך בכך שהוא הבטיח הבטחות שהוא לא יכול לעמוד בהן.

נחמן שי: אני לא מדבר על המהפכה, מהפכה, מהפכה – כל היום יש מהפכה; אני מדבר על הקו לירושלים.

נחמן שי: הקו הזה נמשך שנים ארוכות.

נחמן שי: הוא קו חדש, חשמלי, מסובך.

נחמן שי: עלה מיליארדים על מיליארדים, ולא עמדו בלוח הזמנים.

נחמן שי: הוא התעקש שבפסח, בחנוכה, בסוכות – לא זוכר איזה משלשת הרגלים – ייסעו ברכבת.

נחמן שי: אז אפשר לעשות רכבת ניצחון אחת, אבל הוא התעקש, ומאז 33 פעמים הרכבת התקלקלה, ועוד לא נפגע ולא נהרג ולא נפגע אף אחד, שזה מזל גדול.

נחמן שי: אבל זה לא מקרי.

נחמן שי: הקו לא מוכן.

נחמן שי: לא יודע למה – הקו לא מוכן, מה לעשות.

נחמן שי: אז קחו עוד חצי שנה, תגמרו אותו כמו שצריך.

נחמן שי: תגידו: פתחנו, ראינו, ביבי ואני הצטלמנו יורדים במדרגות הנעות, עולים במדרגות – עשינו את שלנו.

נחמן שי: אבל חברים, הקו לא מוכן.

נחמן שי: אי-אפשר שרכבת 33 פעמים תתקלקל, תעצור, תידחה.

נחמן שי: אין דבר כזה.

נחמן שי: מה עושים?

נחמן שי: זורקים את המנכ"ל.

נחמן שי: אני לא יודע אם המנכ"ל טוב או רע.

נחמן שי: אני לא יודע, יכול להיות שהוא מנכ"ל רע.

נחמן שי: אני לא בטוח, יש לו רקורד ציבורי מאוד טוב.

נחמן שי: אבל עכשיו, כשרוצים לערוף את ראשו, הלוא זה ברור למה: מחפשים שעיר לעזאזל, מישהו שאפשר יהיה לזרוק אותו ולהגיד: אתם רואים, המנכ"ל לא תפקד.

נחמן שי: אבל זה לא המנכ"ל.

נחמן שי: זה ציפיות שווא, זה להטיל על כתפי השירות הציבורי איזשהן אמביציות ושאיפות פוליטיות – פוליטיות, לא מקצועיות – שהן בלתי אפשריות.

נחמן שי: אז לא הצלחנו לבנות – בסדר; אבל אולי יצרו מצב שלוח הזמנים לא היה ריאלי, ובלוח הזמנים הריאלי – המנכ"ל גם אמר, בריאיון עיתונאי לא מזמן, שהוא נדרש על ידי השר: נדרשתי לשלוח את הרכבת החוצה לפני שהיא הייתה מוכנה.

נחמן שי: אז, חברים, יש פה לקח מאוד מאוד עמוק, לצערי הרב.

נחמן שי: אנשים טובים לא יבואו לשירות הציבורי, הם לא ירצו להיות שם כדי לשמש שעיר לעזאזל וקורבן לאספירציות פוליטיות של השרים שלהם.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; חברת הכנסת מיכל רוזין; חבר הכנסת טלב אבו עראר; חברת הכנסת רויטל סויד; חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חבר הכנסת מסעוד גנאים; חבר הכנסת סעיד אלחרומי; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חברת הכנסת סתיו שפיר; נורית קורן; מרב מיכאלי; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חבר הכנסת יואל חסון; יהודה גליק; חיים ילין; מירב בן ארי; עבד אל חכים חאג' יחיא; איימן עודה; יואב קיש; פנינה תמנו-שטה; חבר הכנסת מוסי רז; חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני כמובן תומך בחוק ומברך אתכם.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהתקיים היום דיון חשוב בוועדת הכלכלה על ההתייקרויות של החשמל ומוצרים אחרים, ואני רוצה להדגיש את מה שאמרתי ולהוסיף משפט.

איתן ברושי: הממשלה והכנסת הוציאו את עצמן מהתהליך ומהיכולת לקבל החלטות בשני דברים מרכזיים: מחיר החשמל ומחיר המים.

איתן ברושי: הוקמה רשות חשמל ומועצה למים – כאילו לנתק אותן מבעלי האינטרסים, שזה אנחנו, 120 חברי הכנסת והשרים – והעבירו את זה לחבורת פקידים כנראה חסרי אחריות, חסרי יכולת וחסרי הבנה למשקל הגדול של הנושאים האלה.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהממשלה – ואומר שר האוצר: זה לא תלוי בנו, מחיר החשמל, שהוא הקטר של ההתייקרויות.

איתן ברושי: אין דבר כזה.

איתן ברושי: צריך להחזיר לממשלה ולכנסת את היכולת לקבל הכרעות בנושאים המרכזיים כמו מחיר החשמל והמים.

איתן ברושי: לא סביר שהמשקל של זה בהתייקרות יהיה כזה גדול, והממשלה תעמוד חסרת אונים והכנסת תהיה שתדלנית.

איתן ברושי: התקלה טמונה בשיטה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר מילה על החקלאות, שהיא מאוימת כל הזמן, וגם בימים האלה, ועכשיו על יוקר המחיה.

איתן ברושי: היום בדה-מרקר – כותב דה-מרקר שני דברים באותו מאמר, אחד חוזר על עצמו: הטונה, שתעלה כהצעה לסדר-היום ביוזמתי – פתחו את היבוא לטונה ושום דבר לא קרה לצרכנים, רק ליבואנים ולסוחרים.

איתן ברושי: זה מה שהממשלה הביאה.

איתן ברושי: עכשיו מדברים על הפטם, כאילו היה קרטל, כי אי-אפשר לעשות ענף כזה בלי תכנון, ועכשיו כתוב בדה-מרקר היום שהמחיר לצרכן לא ירד.

איתן ברושי: כלומר, מי שחושב שהחקלאות בישראל, בוודאי בענף החלב והלול, ביצים ופטם, וגם ענפים אחרים, יכולה להיות לגמרי בלי תכנון, הוא בעצם רוצה לחסל את החקלאות בישראל, ואני מזהיר.

איתן ברושי: שאלו אותי היום: אתה בעד הצרכנים או היצרנים ?

איתן ברושי: חברים יקרים, זה נכון שיש יותר צרכנים.

איתן ברושי: יש מעט חקלאים, בזכות ההישגים של החקלאות.

איתן ברושי: אבל אם לא תהיה כאן חקלאות לא תהיה פה מדינה, ואני לא מציע לבנות הכול על אפשרות של יבוא.

איתן ברושי: לכן צריך למצוא את האיזון, גם בעת משבר של התייקרויות, בין שמירת החקלאות כענף מרכזי, גם במובן הכלכלי וגם במובן הערכי, ובין הבטחה ודאגה לצרכנים למחיר הולם ותוצרת בריאה, באיכות ובנגישות.

איתן ברושי: האחריות מוטלת על הממשלה.

איתן ברושי: החקלאים לא יכולים לספוג יותר.

איתן ברושי: הם לא יתעשרו.

איתן ברושי: הם לא יתעשרו, הם קמים כל בוקר לעבודה קשה.

איתן ברושי: אני מזהיר את הכנסת מקבלת חוקים או החלטות – רק עכשיו שמעתי שאלאלוף קיבל החלטה להוסיף 500 ומעלה פיקדון לעובדים זרים.

איתן ברושי: אני אומר לכם, הממשלה כל יום דופקת עוד מסמר בארון המתים של החקלאות.

איתן ברושי: זאת סכנה גדולה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן; חבר הכנסת מיקי לוי; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; חבר הכנסת עפר שלח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת אברהם נגוסה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך, חברי חבר הכנסת ד"ר אחמד טיבי, על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: זאת הצעת חוק חשובה, והיא נותנת דוגמה של הסתכלות על האנשים הפשוטים והחיים היומיומיים שלהם.

דב חנין: אנשים שתלויים בקצבאות, כאשר מקדימים להם את הקצבה בכמה ימים או לא מקדימים להם את הקצבה בכמה ימים, זה עושה שינוי מאוד גדול; כל ההיערכות לחג נראית אחרת.

דב חנין: לכן, החובה הזאת שאתה מציע, חברי חבר הכנסת טיבי, לדרוש מהמוסד לביטוח לאומי לפרסם בתחילתה של כל שנה מה יהיו המועדים, מתי תהיינה ההקדמות, זה דבר חיוני.

דב חנין: אנשים לא יכולים להיות תלויים בין שמיים וארץ.

דב חנין: הם לא יכולים לדעת, אולי במקרה המוסד לביטוח לאומי בטובו יקדים את הגמלה ויהיה לי כסף לקנות מתנה קטנה לנכד?

דב חנין: מתי לא יקדימו את הגמלה?

דב חנין: אי-אפשר ככה להתנהל.

דב חנין: לכן זאת הצעת חוק מאוד חשובה.

דב חנין: אני מקווה שהיא תעבור במהירות רבה בכנסת.

דב חנין: חבל שרק בשנת 2018 אנחנו מחוקקים אותה.

דב חנין: האמת היא שזאת הייתה צריכה להיות הנורמה תמיד.

דב חנין: אז באמת, הרבה הערכה להצעת החוק הזאת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים היום במוסד לביטוח לאומי, ואני רוצה להביע דאגה קשה מהעובדה שמשרד האוצר ממשיך להתייחס לביטוח הלאומי בתור בנק שלו.

דב חנין: משרד האוצר לוקח את כספי הביטוח הלאומי, שהם הכספים שלנו, כספי החסכונות שלנו – מבטיחים לנו קצבאות זקנה, קצבאות נכות, מבטיחים לנו קצבאות ילדים.

דב חנין: משרד האוצר לוקח את היתרות שאנחנו חסכנו ואנחנו חוסכים ומשתמש בהן למטרות אחרות.

דב חנין: איך תקראו לדבר כזה?

דב חנין: אנחנו מדברים על 20 מיליארד שקל השנה.

דב חנין: הדבר הזה חמור במיוחד כאשר אנחנו זוכרים שלפי כל התחזיות המוסד לביטוח לאומי בשנים הבאות יגיע לגירעון.

דב חנין: זאת אומרת לא יהיה כסף – לא יהיה כסף לקצבאות נכות, לא יהיה כסף לקצבאות זקנה, לא יהיה כסף לקצבאות ילדים.

דב חנין: ועכשיו משרד האוצר לוקח כסף מהמוסד לביטוח לאומי, במקום בעצם לאפשר למוסד לביטוח לאומי לאגור את הכסף הזה לטובתנו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן לעשות הפרדה.

דב חנין: כספי הביטוח הלאומי הם כספי הביטוח שלנו.

דב חנין: המדינה רוצה להוציא למטרות אחרות?

דב חנין: הממשלה רוצה להוציא למטרות אחרות?

דב חנין: שייקחו ממקורות אחרים.

דב חנין: הממשלה יכולה לשנות את המיסים, הממשלה יכולה להטיל היטלים; הממשלה יכולה לשנות את מתווה הגז ולגבות יותר מטייקוני הגז.

דב חנין: אי-אפשר לגנוב את כספי הביטוח שלנו; אי-אפשר לגנוב את כספי הביטוח הלאומי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת שרן השכל; חבר הכנסת יחיאל בר; לאה פדידה; ג'מאל זחאלקה; עמיר פרץ, עמר בר-לב; אמיר אוחנה; דוד אמסלם.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 210) (הקדמת המועד לתשלום גמלה), התשע"ט–2018, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 210) (הקדמת המועד לתשלום גמלה), התשע"ט–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/824); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 61) (היעדרות בשל טיפולי פוריות), התשע"ט–2018, קריאה ראשונה, של חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, אלי אלאלוף ומאיר כהן.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר לא נמצא, חבריי חברי הכנסת – – –

חמד עמאר: השר באישור כי הוא בשבירת צום.

אורי מקלב: אנחנו גם שברנו את הצום לפני כמה דקות.

אורי מקלב: שברתי את זה כאן אצל ציונה.

אורי מקלב: שברנו את הצום אצל ציונה עם כוס קפה והסתפקנו.

אורי מקלב: זה בסדר גמור, אבל אנחנו – אם זה השר אריה דרעי אז זה בסדר, מחול לו.

אורי מקלב: מחול, מחול.

אורי מקלב: קודם כול, מה שקרה אצלנו, הולכים מחיל לחיל.

אורי מקלב: מדבר טוב לדבר טוב שני.

אורי מקלב: הצעת החוק שלך נתנה את היסוד לעוד כמה הצעות חוק טובות מאוד, שבאמת שמקבלות תמיכה מכל חלקי הבית ונוגעות בנקודות שבאמת האזרחים צריכים באוכלוסייה החלשה.

אורי מקלב: אני גם מביא הצעת חוק עכשיו וגם מבקש את תמיכתכם, אחרי שאני אודה ליושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף ולחברי חבר הכנסת גפני, שהיו שותפים בהצעת החוק.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת באה לאפשר ניצול של ימי מחלה עבור היעדרות בשל טיפולי פוריות.

אורי מקלב: גם חבר הכנסת מאיר כהן חתום על הצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: במה מדובר?

אורי מקלב: במה דברים אמורים?

אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים שיש חופשות מחלה כדי לנצל אותן – ביום הראשון לא מקבלים בכלל, ביום השני חלקי וביום השלישי.

אורי מקלב: אינו דומה מי שחולה למי שעוברת טיפולי פוריות.

אורי מקלב: כפי שאנחנו יודעים, טיפולי פוריות הם טיפולים קשים מאוד, מתמשכים.

אורי מקלב: הנשים שעוברות אותן – יש מתח רב סביב הטיפולים.

אורי מקלב: יש ציפייה, יש גם אכזבות, לצערנו.

אורי מקלב: בנוסף לכול, יש גם נטל כלכלי.

אורי מקלב: נטל כלכלי מכמה בחינות – גם בגלל משך הטיפול וגם משום שהטיפולים האלה דורשים טיפולים והיעדרויות ממש.

אורי מקלב: חלק זה מעקב וחלק זה טיפול.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על החלק בטיפולי פוריות – חבר הכנסת והיושב-ראש אלי אלאלוף, אני לא רואה אותך במקומך, אבל אני הודיתי לך על התמיכה בחוק ועל הבאת החוק ועל העזרה להתמודד מול הקשיים שהחוק הזה יצר.

אורי מקלב: להפתעתנו היו קשיים לא מעטים.

אורי מקלב: אני אולי אצטט אחד מחברי הכנסת – והיו כבר כמה ששאלו – חבר הכנסת דן סידה ששאל בוועדה: הדברים כל כך פשוטים, מה היה עד היום?

אורי מקלב: עד היום חיכו לדבר הזה שהוא כל כך פשוט, שנשים שעוברות טיפולי פוריות אמורות לקבל איזו הקלה, לעזור להן במימוש וניצול של ימי המחלה שלהן?

אורי מקלב: את התשובה שאמרתי לחבר הכנסת דן סידה אני אגיד בסוף.

אורי מקלב: בינתיים אני רק אספר על הקושי הגדול, על המתח, על הציפייה, על הקושי הכלכלי, ושזה גורם היעדרויות מהעבודה ובגלל זה המתח בין עובד למעביד.

אורי מקלב: כפי שידוע, יש מתחים בין עובד למעביד כשיש היעדרויות, בוודאי היעדרויות שהן אולי אפילו עוקבות.

אורי מקלב: צריך להגיד שבשונה מדברים אחרים, גם חופשת מחלה, גם חופשה בעבור היריון, אנשים לא מתביישים לספר את זה.

אורי מקלב: אומרים: הוא לא הרגיש טוב, הילד שלי לא הרגיש טוב, אני לא הרגשתי טוב.

אורי מקלב: אבל כשזה מגיע לטיפולי פוריות זה אחד הדברים שנעשים בדיסקרטיות, ואפילו הסביבה הקרובה, אפילו הסביבה המשפחתית, לא יודעת מזה.

אורי מקלב: זה רק מוסיף קושי, גם בבעיה של יחסי עובד ומעביד.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: ואנחנו יודעים שבמקביל יש גם כן הוצאות, כפי שאמרנו.

אורי מקלב: ומה שיותר, עוד נוסף, ערך נוסף זה המוטיבציה לחזור לעבודה: אם האישה יודעת שלא מורידים לה ולא מחסירים לה יום או יום וחצי; שאם היא מחסירה שעתיים-שלוש – וכל החיסורים האלה בחלק של המעקב.

אורי מקלב: אני אמרתי, אדוני היושב-ראש, שבטיפולי פוריות יש שני חלקים: יש חלק שהוא המעקב, שהוא יכול להיות יומיומי בתקופה מסוימת, ואחר כך זה כולל בדיקת דם ובדיקת אולטרסאונד ואחרי זה אפשר לחזור לעבודה, ואם ירצה השם אחר כך יש גם תקופת הטיפולים, אם צריך אותם.

אורי מקלב: בתקופות הידועות עבור המעקב – זה תלוי איפה האישה עובדת, מה המרחק של קופת החולים.

אורי מקלב: כפי שאני יוצא מנקודת הנחה, ואני מקווה שגם כל חבריי, אני יודע שאנשים הם רציניים, עם מוסר עבודה גבוה.

אורי מקלב: אי-אפשר לקחת מיעוט שבמיעוט שאולי מנצל, אולי משתמש לרעה באפשרות לניצול ימי מחלה, ובגללו אנחנו לא נותנים לממש את זה, לא נותנים מימוש מהיום הראשון, לא נותנים מימוש 50% מהיום השני, גם כיום בפוריות.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אנשים שמסביבי – ואני מניח שאלו רוב-רובם של העובדים – הם עובדים שהם בסדר.

אורי מקלב: הם עובדים שרוצים לעבוד, אכפת להם שהם לא נמצאים.

אורי מקלב: הם גם צריכים להשלים, על פי רוב, את העבודה.

אורי מקלב: דרך אגב, חשוב מאוד – במגזר הציבורי, הממשלתי, אין בעיה, מקבלים את זה; איפה זה קיים?

אורי מקלב: במגזר הפרטי, וכאן הבעיה היא כפולה ומכופלת.

אורי מקלב: גם בהייטק זה לא קיים – יש התחשבות בעובדים, באים לקראת העובדים, נותנים להם הרבה יותר אפשרות.

אורי מקלב: למדו – החברות הפרטיות, חברות ההייטק, למדו שמוטיבציה של עובדים – לבוא לקראת העובדים, לשפר, אווירה נוחה – זה רק מגביר את הפריון, רק נותן יותר תפוקות בעבודה.

אורי מקלב: ודווקא המקומות האלה, שעל פי רוב – וכאן אני פונה גם לחברי וידידי, שאני מאוד מוקיר אותו, שרגא ברוש, שבא לקראתנו בחוק הזה, אבל גם בחוקים אחרים: זה שאתם – – –

אלי אלאלוף: אני לא בטוח – – –

אורי מקלב: אתה לא בטוח.

אורי מקלב: אני מקווה שכן.

אורי מקלב: אני קורא לו מכאן.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך שארגון המעסיקים בדרך כלל דואג למעסיק, לא לעובד.

אורי מקלב: אז אני רוצה לדאוג למעסיקים גם כן, אדוני יושב-ראש הוועדה.

אורי מקלב: אלא אם כן – – –

אלי אלאלוף: אל תדאג להם.

אלי אלאלוף: אל תדאג להם.

אלי אלאלוף: כמו אסם.

אורי מקלב: אני דואג להם.

אלי אלאלוף: אסם עוד לא הפסידה גרוש אחד בחיים שלה, והיא קיבלה מהמדינה טונות – טונות – של כספים.

אלי אלאלוף: אסם – פתאום צריך שברילה יכסה את זה.

אורי מקלב: אבל אני רוצה לדאוג גם להם, אותם מעסיקים שמאוגדים באגודות האלה; אם תהיה מוטיבציה לעובד זו גם דאגה של המעסיק.

אורי מקלב: עצם זה שהעובד ירגיש נוח, סביבה נוחה – החברות הפרטיות בכל העולם היום נותנות סביבה טובה, נותנות לצאת באמצע היום.

אלי אלאלוף: אתה נשמה טובה.

אלי אלאלוף: אתה נשמה טובה.

אורי מקלב: אני נשמה טובה, אבל אני רוצה לדאוג גם לעובד, גם למעביד.

אורי מקלב: זו טעות, מי שחושב שאם אנחנו הולכים פה בדרקוניים – במה שאתה אומר, יושב-ראש הוועדה, אתה צודק: דואגים רק למעבידים, אנחנו עושים טובה למעבידים.

אורי מקלב: לכן צריכים עוד כסף ועוד תמיכות.

אורי מקלב: אם היינו דואגים להם מייד על ידי זה שהעובדים היו נותנים את הפריון הטוב, הנכון, התפוקות היו יותר טובות, המוטיבציה לעבוד, המוטיבציה לחזור גם כשחולים – כמה עובדים אנחנו מכירים שבאים חולים לעבודה?

אורי מקלב: מדוע הם באים חולים?

אורי מקלב: בגלל שהם יודעים שיש להם יחס טוב מהמעביד.

אורי מקלב: הם יודעים שקורים להם הפסדים.

אורי מקלב: כל הדברים האלה שבנוקשות לא מביאים לשום דבר.

אורי מקלב: אבל אנחנו לא דנים עכשיו בחוקי ההסתדרות.

אורי מקלב: אנחנו רוצים שבעצם החוק עצמו – שהחוק עצמו ייתן להם את האפשרות בצורה גמישה לנצל את ימי המחלה שלהם עבור אותם טיפולים.

אורי מקלב: כשאנחנו שואלים מה התועלת שיש בחוק, אמרנו: תועלות רבות.

אורי מקלב: אבל יש כאן עוד משהו אחד: אנחנו, לצערנו – ואני קיבלתי גם את התמיכה של יושב-ראש הוועדה: מה שמופיע בחוק כיום, שמדובר על תוספת שעות, לא בזה מדובר.

אורי מקלב: אנחנו חשבנו לתומנו שהזכות להורות היא לא פחותה משמירה על ההיריון עצמו.

אורי מקלב: הזכות להיות הורה, הזכות להיות אימא, האפשרות להביא חיים לעולם היא לא פחותה ממה שאנחנו היום מאוד מעריכים – אישה הרה, ואנחנו נותנים לה תוספת של ימי מחלה של 40 שעות.

אורי מקלב: למה לא לטיפולי פוריות?

אורי מקלב: אפילו בקל וחומר זה צריך להיות.

אורי מקלב: אישה הרה לא חייבת בכלל להחסיר עבודה אבל אישה שעוברת טיפולים מחויבת להחסיר עבודה.

אורי מקלב: היא גם מחויבת לבוקר.

אורי מקלב: אי-אפשר בשעות אחרות, היא חייבת להיות בשעות הבוקר.

אורי מקלב: אין לה אפשרות לגמישות.

אורי מקלב: היום, בשונה ממה שהיה לפני שנים רבות, כל קופות החולים נותנות במרכזי הנשים את האפשרות לעבור את הבדיקות התקופתיות או מה שצריך לעבור, את הטיפולים, אחרי הצוהריים ובערב.

אורי מקלב: זה בא לקראת העובדים.

אורי מקלב: ודווקא בטיפולים האלה לא.

אורי מקלב: אז אם לנשים הרות נותנים 40 שעות תוספת עבור התקופה הזאת – קל וחומר לנשים שצריכות לעבור טיפולי פוריות.

אורי מקלב: אבל לא הצלחנו להגיע לזה, ואנחנו מסתפקים בצורה הרבה יותר, נקרא לזה, קטנה.

אורי מקלב: אני רואה בזה משהו אפילו מינימלי, צנוע הרבה יותר: ניצול הימים של העובדת, לא ימים שהיא מקבלת.

אורי מקלב: אותם ימים – לתת לה לנצל אותם בגמישות יתרה, בגמישות שמתאימה לה, לפי שעות, בחלקי ימים, ולא שמכיוון שהיא הייתה חסרה שעתיים מהעבודה היא כבר מפסידה יום, או שהיא לא מקבלת בכלל; שאין אפשרות אפילו את ימי המחלה לנצל עבור טיפולי פוריות רק אם יש אשפוז אחרי זה – הטיפול עצמו, שלוקח יום-יומיים, ואחרי זה מנוחה, שם אפשר לנצל.

אורי מקלב: לכן אם אנחנו היום רוצים להיטיב איתן – ואני חושב שחשוב לנו להיטיב איתן, ואין ספק שכולנו מזדהים איתן, וכולם רוצים להזדהות איתן – אנחנו נעשה איתן טוב אם אנחנו נאשר את הצעת החוק הזאת בשלב הזה.

אורי מקלב: מובן שאחרי שלב החקיקה בקריאה ראשונה היא תעבור לשנייה ושלישית, ואנחנו נוכל לבשר לאותן נשים, לתת להן משהו, השתתפות בקושי שלהן על ידי הקלה בנטל הכלכלי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: מוותר.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת תמר זנדברג; עליזה לביא; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; מיכל רוזין; טלב אבו עראר; רויטל סויד; אלעזר שטרן; עיסאווי פריג'; מסעוד גנאים.

חמד עמאר: סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

חמד עמאר: עד שלוש דקות אדוני, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אני בהחלט תומך בהצעת החוק של אורי.

סעיד אלחרומי: היא אכן משלימה את הפסיפס של הצעות חוק חברתיות, כן ירבו הצעות חוק כאלה וחוקים כאלה.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, היום הכנסת ציינה את יום הנגב.

סעיד אלחרומי: אחת הסוגיות שעלתה בוועדה לקידום מעמד האישה היא נושא החינוך, הבריאות והרווחה בכפרים הלא-מוכרים, בעיקר לנשות הנגב ולנשים בכפרים הלא-מוכרים האלה.

סעיד אלחרומי: אני לא צריך להסביר בדיוק מה קורה בכפרים האלה.

סעיד אלחרומי: רק כמה דוגמאות, חברי נחמן שי, בקשר לנגב: כשאנחנו מדברים על יישוב שלם כמו אל-פורעה – כבר ב-2006 המדינה הכירה בצורך להקמת יישוב שם.

סעיד אלחרומי: יש בו כמעט 7,000 תושבים; יש בו שלושה בתי ספר, יש גני ילדים, יש כביש שמגיע עד לבתי הספר בפנים, אבל משום מה אין שם סניף של קופת חולים ואין שם סניף של טיפת חלב.

סעיד אלחרומי: עוד יישוב – ואדי א-נעם הוא יישוב שיש בו 15,000 תושבים.

סעיד אלחרומי: היישוב הזה הוא היישוב הגדול מבין היישובים הלא-מוכרים בנגב, והמדינה הכירה בצורך להקים יישוב שם, וכבר יש החלטה להקים את היישוב שם.

סעיד אלחרומי: אבל במקום ללכת עכשיו לכיוון של פתרון בהסכמה עם התושבים, מתנהלת שם מלחמה יומיומית עם תושבי אל-פורעה, עם תושבי ואדי א-נעם ועם שאר התושבים.

סעיד אלחרומי: רבותיי, עד 2015, עד שהממשלה הזאת קמה, הכיוון היה אחר; היה כיוון של הכרה בכמה יישובים – כיוון שאנשים הלכו איתו, זרמו עם זה, האוכלוסייה הבדואית זרמה עם זה.

סעיד אלחרומי: וכאן אני מדבר גם מתוקף היותי יושב-ראש ועדת ההיגוי של הבדואים בנגב, שמאגדת בתוכה את כל היישובים הלא-מוכרים, עם ראשי הרשויות, עם כולם, עם חברי ג'מעה ועם טלב אבו עראר ועם אחרים.

סעיד אלחרומי: אבל ברגע שאנחנו הולכים לכיוון של פתרונות באה אלינו הממשלה הזאת ובא השר הממונה, ממש לכיוון נגדי של 180 מעלות.

סעיד אלחרומי: כשאני מסתכל על אנשי רח'מה בעיניים, אני אומר להם: הייתה כבר, אנחנו בכיוון של הכרה עם מועצת ירוחם, עם ראש המועצה שם וכל האנשים הנפלאים שנמצאים בירוחם ורוצים לעשות שיתוף פעולה – אבל הכול הולך לכיוון ההפוך.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת יהודה גליק; חבר הכנסת חיים ילין; מירב בן ארי; עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אתמול היינו בוועדת הבריאות ודנו בנושא בוגרי ארמניה.

איימן עודה: מאתמול צצה עוד בעיה, שזה בוגרי מולדובה, ושם סומן שיש אוניברסיטאות בעייתיות.

איימן עודה: חלק מהסטודנטים שלחו לי מה שאמר פרופ' יציב שם, במולדובה.

איימן עודה: כך הוא אמר, ואני מצטט מילה במילה: התרשמנו מאוד מהמקום הזה, מקום שיש בו את האמצעים בין הטובים ביותר שאני לפחות מכיר.

איימן עודה: שלא יהיה ספק, כולנו רוצים שהרופאים יהיו מוכשרים ביותר.

איימן עודה: זה עניין של חיים – החיים שלנו, של הילדים שלנו.

איימן עודה: בזה כולנו מסכימים.

איימן עודה: אבל יש כללי משחק, ולא משנים כללי משחק באמצע משחק.

איימן עודה: כלומר, לא אומרים להם: זו אוניברסיטה מוכרת, אתם יכולים להגיע לשם, אחרי זה יש מבחן פה בארץ – אבל באמצע הלימודים מחליטים לשנות כללי משחק.

איימן עודה: כך לא עושים, זה לא פייר וגם לא מוסרי.

איימן עודה: אז אם יש בעיה קונקרטית, אז צריך ללבן את הסוגיה, צריך לקרוא להם; צריך לעשות, למשל, קורס מסוים, צריך לעשות מבחן קליני, למשל.

איימן עודה: צריך לעשות הכול, כי כולנו רוצים רופאים מוכשרים.

איימן עודה: אבל כך, במכה אחת, להחליט שבן אדם שלמד שש שנים, אי-אפשר להכשיר אותו – או, במקרה של ארמניה, התייחסו אליהם כאל טרוריסטים, אני לא יודע מאיפה, אז נכנסו אליהם הביתה באישון לילה, נכנסו לבתי חולים, הוציאו אותם משם, חקרו אותם.

איימן עודה: בסופו של דבר, ההר הוליד עכבר.

איימן עודה: אבל הנושא הזה של מולדובה, אני דיברתי היום עם שר הבריאות ליצמן, אני משער שגם חלק מחבריי דיברו איתו.

איימן עודה: מחר, פה במליאה או במשרד אצלו, אני חושב שאנחנו בצורה קולקטיבית, הרשימה המשותפת, צריכים לדבר איתו, כי אנחנו, כמו שאמרתי – כן, כן, כן – רוצים אך ורק רופאים מוכשרים, חד וחלק, אבל אם יש בעיה אז צריך לפתור אותה בצורה קונקרטית, ובוודאי לא להעניש אותם ענישה קולקטיבית.

איימן עודה: דבר כזה לא חוקי, לא נכון, ובוודאי לא מוסרי.

איימן עודה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מוסי רז; חברת הכנסת יעל גרמן; יוסי יונה.

חמד עמאר: איתן ברושי, חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום התבשרנו שנחשפו עוד מנהרות בצפון, במבצע שגם בכנסת היו כאלה שלעגו לו וכינו את זה בכינויים לא הולמים, ולא אחזור עליהם.

איתן ברושי: השבוע השלמנו מהלך חשוב של הסדרת פיצויים לעוטף עזה.

איתן ברושי: אנחנו מדברים על שני אזורים – הצפון והדרום; קו עימות בעדיפות לאומית בצפון וקו עימות בעדיפות לאומית בדרום.

איתן ברושי: הקווים האלה הם רצופי יישובים, חקלאיים ועירוניים, וחלקם גם במגזר הערבי.

איתן ברושי: הם מפת המדינה, הם צבא הקבע בבגדי העבודה.

איתן ברושי: ביישובים הללו – וביקרתי לאחרונה בשתי הגזרות בצפון, בגזרה המזרחית בנפרד ואחרי זה במערבית, וגם בעוטף עזה – המרכיב החשוב, אולי העיקרי, בניגוד לאזורים אחרים, זה עבודת האדמה והחקלאות, לא רק כשליחות אלא גם כפרנסה.

איתן ברושי: פעם נוספת אנחנו אומרים שרק יישובים חזקים בשגרה יכולים לעמוד בימי מבחן ומלחמה.

איתן ברושי: לעמידה הזאת יש חשיבות גדולה, משום שהעורף, במקרה זה, זאת חזית ההתיישבות.

איתן ברושי: אורך הנשימה שלהם הוא תנאי להצלחה, בוודאי במבצעים ובלחימה.

איתן ברושי: אין מה לעשות, אנחנו רוצים להגיע להסדרים, רוצים להגיע לשלום, אבל רק מי שחזק ישרוד פה, ורק מי שינצח יעשה גם הסכמים ושלום, ולכן אין פה שום סתירה.

איתן ברושי: אבל צריך פעם נוספת לומר שהיישובים הללו מתפרנסים מחקלאות.

איתן ברושי: ביישובי הגליל המערבי והעליון יש מרכיב גדול של ענף הלול והפטם, ובעיקר ההטלה, והענפים האלה מאוימים.

איתן ברושי: מי שלא מבין, יש קשר בין כושר העמידה והיכולת והחוסן ובין אמצעי הייצור והפרנסה – וזה מתחבר בסופו של דבר גם לשאלות יוקר המחיה והחקלאות.

איתן ברושי: או שהממשלה תסייע, כמו בחוק הגליל, או שהממשלה תכיר בעלויות.

איתן ברושי: מוכרחה להיות בממשלה איזו הבנה כוללת – וגם בכנסת – שהחיבורים האלה הם חלק מתפקידנו, לראות את הראייה הכוללת.

איתן ברושי: במציאות שאנחנו עדים לה, אנחנו עדים לקושי גדול ביכולת לקיים את היישובים, ולא רק בתחום החקלאות.

איתן ברושי: אלה יישובים מרוחקים, עם תשתיות פחות טובות, עם בריאות פחות חזקה, עם פחות גיבוי של המדינה בכל התחומים למי שבחר לחיות במקומות הקשים והרחוקים.

איתן ברושי: על רקע המציאות בדרום ולאור ההתפתחויות בצפון אנחנו צריכים לומר שזאת שליחות, ותפקידה של המדינה לחזק את האזורים הללו, את היישובים, בכל תחום אפשרי.

איתן ברושי: אין גבול למה שצריך לעשות שם מול ההקרבה והנכונות של אותם אזרחים לחיות שנים במקומות הרחוקים, הקשים והמסוכנים.

איתן ברושי: ומכאן, בנוסף, ברכה לחיילי צה"ל ולכוחות הביטחון.

איתן ברושי: אני תמיד מקפיד גם לומר תודה, לזכור את המתיישבים על כל מגוון המרחב הכפרי והערים, ולומר מכאן שאנחנו מחזקים אותם ומחויבים לעשות כל מה שצריך כדי לאפשר להם שם לחיות חיים נורמליים ככל האפשר.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן; חבר הכנסת מיקי לוי; איילת נחמיאס ורבין; עפר שלח.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

איימן עודה: יש פה רק את הרשימה המשותפת.

איימן עודה: תציע הצעת חוק.

ג'מאל זחאלקה: אחמד, אתה יכול להציע לבטל את הריסת הבתים.

ג'מאל זחאלקה: יש רוב, תדרוש הצבעה.

אחמד טיבי: ברושי לא יהיה איתנו על שום דבר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מאז הבוקר אני מקבל כל חמש דקות פנייה – ואני מבין את הפניות האלה – של סטודנטים שלומדים במולדובה, של האימא שלהם, של הסטודנט, של אחותו, של המשפחה, שמודאגים או נמצאים בחוסר ידיעה.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי יש הודעה של משרד הבריאות, של אייל, הדובר של משרד הבריאות, שמסתמכת על דברים של פרופ' יציב בדה-מרקר – פרופ' יציב, ראש המחלקה לרישוי מקצועות רפואיים במשרד הבריאות – וגם על דברים שאמר אתמול בדיון שיזם חברי מסעוד גנאים בוועדת הבריאות והעבודה, שעומד בראשה חבר הכנסת אלי אלאלוף, והיה דיון מקצועי אתמול.

אחמד טיבי: פרופ' יציב אמר שם שהוא ביקר במולדובה באוניברסיטה אחת וחזר עם רושם שאין שם מספיק שעות קליניות בשנים הקליניות, שנה רביעית, חמישית, שישית.

אחמד טיבי: האמת היא שלא זה הרושם שפרופ' יציב, שאני מכבד אותו, נתן לסטודנטים כשהוא נפגש איתם שם – ומסתובב סרטון של הדברים שהוא אמר בשבח המקום שבו הוא ביקר בו, בית הספר לרפואה הספציפי הזה.

אחמד טיבי: הוא אמר ששם היו 1,200.

אחמד טיבי: אני אומר לך, יש יותר מ-2,000 סטודנטים שלומדים רפואה במולדובה.

אלי אלאלוף: מישראל.

אחמד טיבי: כן, מישראל.

אחמד טיבי: יהודים וערבים.

אחמד טיבי: הרוב הם סטודנטים ערבים.

אחמד טיבי: עכשיו, אני רוצה לומר באופן הברור ביותר את עמדת הרשימה המשותפת:

אחמד טיבי: אם יש סטודנט שעבר על כללי האתיקה או שלא הצליח או שכשל – סטודנט אחד, עשרה – מקומו לא במקצוע הרפואה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים רמה מקצועית נאותה של רופאים שמטפלים בילדים של כולם.

אחמד טיבי: אין להכליל בשום דבר, אבל גם לא בנושא הזה.

אחמד טיבי: אני מכיר סטודנטים לא טובים, מכיר סטודנטים מבריקים, שלומדים גם שם וגם פה, גם פה וגם שם.

אחמד טיבי: ועכשיו דיבר איתי רופא ממולדובה שעובד בתל השומר, מתמחה בתל השומר.

אחמד טיבי: הוא מצטיין – היום הוא היה צריך לעבור בחינה בתת-התמחות בנפרולוגיה, אני מאחל לו הצלחה.

אחמד טיבי: אז הם משתלבים במערכת הבריאות.

אחמד טיבי: ולכן, כאשר יש בעיה, למשל של העתקות בבחינות – ראית שהרשימה המשותפת הוציאה עמדה ברורה שהיא נגד העתקות בבחינות.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים תלמידים טובים, שסומכים על עצמם, במאמץ אישי, בלי הפרה של כללי האתיקה.

אחמד טיבי: כך גם במקצועות הרפואה, אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש ועדת הבריאות.

אחמד טיבי: ואני פונה אליך: אנחנו נגד הכללות.

אחמד טיבי: אם יש פגם – מתקנים את הפגם, מפצים.

אחמד טיבי: אמר פרופ' יציב אצלך, ואמר בפגישות איתנו, שחלק מהסטודנטים שצריכים לעשות השלמות שמשרד הבריאות מכתיב, קובע.

אחמד טיבי: אני חושב שזו דרישה לגיטימית.

אחמד טיבי: ברמה המקצועית זו דרישה לגיטימית.

אחמד טיבי: אבל לומר עכשיו, ברגע זה, לסטודנטים שלומדים שנה א', שנה ב', שנה ג', שנה ד', שנה ה', שנה שישית, את ההצהרה הזאת – הכנסת את כולם למערבולת, למג'הול, למערוף.

אחמד טיבי: אז אני אומר – עכשיו, אני דיברתי עם השר ליצמן כאשר עכשיו היה ביום הנגב, ודיברתי עם אנשי המקצוע.

אחמד טיבי: הם אמרו: אנחנו לא יכולים, כמשרד בריאות, להגיד שאנחנו שוללים ולא ניתן זכאות לבוגרי מולדובה, אבל אנחנו רוצים לבדוק כל מקרה לגופו של עניין – אם עשה פרקטיקה קלינית בשנה הרביעית, החמישית, השישית, או לא עשה – וניקח את זה בחשבון.

אחמד טיבי: אבל אם אתה אומר את זה, הרי אתה עושה את זה עם כל בוגר של חוץ-לארץ, במחלקה לרישום מקצועי.

אחמד טיבי: כאשר אתה עושה הודעה בומבסטית, ויש 2,000 סטודנטים שם, אתה מכניס את כולם לאי-ידיעה ואתה פוגע באפשרות של לימודים שקטים.

אחמד טיבי: אנשים נמצאים לפני בחינות.

אחמד טיבי: ואני חושב שההודעה לא הייתה במקום.

אחמד טיבי: אני חוזר ואומר שהעמדה שלנו כחברי כנסת, כרשימה, היא שכאשר יש מקרים ברורים של עבירה על כללי האתיקה או ניקיון כפיים, או אנשים שנכשלו במדינות אחרות, או גם כאן, אדוני היושב-ראש – ובזה אני מסיים – אם יש מישהו שעבר על כללי האתיקה בכל אוניברסיטה כאן בארץ, אז מענישים אותו.

אחמד טיבי: אבל לא מענישים את כל הפקולטה או את כל בית הספר לרפואה או את כל האוניברסיטה.

אחמד טיבי: יש אוניברסיטאות מצוינות שם במולדובה.

אחמד טיבי: ואגב, בוגרי האוניברסיטאות, בתי הספר לרפואה, למשל באוניברסיטת אבו דיס או בא-נג'אח, או רפואת שיניים בג'נין – שיעור ההצלחה שלהם גבוה ביותר, מתקרב ל-100%.

אחמד טיבי: ואני אומר את זה בכוונה.

אחמד טיבי: יכול להיות שיש אנשים שכיבוש התחום הזה של רפואה ורוקחות – דעתם לא נוחה מזה.

אחמד טיבי: נמשיך לעקוב למען רפואה מקצועית נכונה, ובריאות של כולם ורווחת הסטודנטים שלנו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני אפשרתי לך לחרוג מהזמן כי אני יודע כמה הנושא הזה חשוב.

חמד עמאר: אני יודע כמה ההורים משקיעים כסף שם, הם לא חוסכים בשביל שהילדים שלהם יסיימו רפואה, הם רוצים לדעת תשובה ברורה.

חמד עמאר: ג'מעה אזברגה; מיכל בירן; אברהם נגוסה.

חמד עמאר: ניבין אבו רחמון.

איימן עודה: – – –

חמד עמאר: זו פעם ראשונה שאת עולה לדבר כשאני מנהל את המליאה, אז אני מברך אותך.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

ניבין אבו רחמון: טוב, כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שמחה להצביע בעד הצעת החוק החשובה הזו.

ניבין אבו רחמון: כל הצעת חוק כזו, התומכת ומקדמת את זכויותיהן של הנשים המבקשות להקים משפחה ולהביא חיים לעולם, היא הצעה מבורכת.

ניבין אבו רחמון: ישנה אוכלוסייה גדולה של נשים שאין באפשרותן להרות באופן טבעי, למרות שזה הדבר שהן משתוקקות לו, שהן רוצות יותר מהכול.

ניבין אבו רחמון: הן עושות מאמצים גדולים, הן עוברות מסכת ארוכה של טיפולים ובדיקות, הן נעות באופן יומיומי בין תקווה לייאוש, בין התרגשות לאכזבות.

ניבין אבו רחמון: המסע שלהן מפרך, ואנחנו חייבים לתמוך בהן בדרך הזו.

ניבין אבו רחמון: אנחנו חיים בעידן שבו הקדמה הרפואית מאפשרת למספר גדול יותר של נשים להגשים את רצונן להיות אימהות.

ניבין אבו רחמון: בשנת 2016 נרשם שיא של למעלה מ-37,000 מחזורי טיפולי הפריה חוץ-גופית מדווחים בישראל.

ניבין אבו רחמון: מדובר בעלייה משמעותית, לעומת 33,000 בשנה שקדמה לכך.

ניבין אבו רחמון: אנחנו צריכים להקל עליהן, והמשמעות המתבקשת היא להסיר מהן את החשש מפני אובדן ימים ושעות עבודה, החשש מפגיעה בפרנסתן ובביטחון התעסוקתי שלהן.

ניבין אבו רחמון: נוכחותם של בני הזוג לצד אותן נשים בתהליך זה היא הכרחית וחשובה, גם להבעת תמיכה וגם לשותפות המלאה בתהליך ההורות מהיום הראשון.

ניבין אבו רחמון: החוק הזה הוא חלק בלתי נפרד מהתמיכה שהנשים הללו זקוקות לה מבן הזוג, ממשפחותיהן, מהחברים, מהמערכת הרפואית, וגם ממקום עבודתן.

ניבין אבו רחמון: עד כה, עובדים ועובדות אלה לא היו זכאים לתשלום שכר על שעות היעדרותם אם נעדרו חלקי ימים, משום שהתשלום על ימי מחלה הוא רק החל מהיום השני למחלה.

ניבין אבו רחמון: ההצעה הזו תתקן את המצב הזה, שמונע מנשים רבות לממש את זכויותיהן בגלל הצורך להתפרנס ולשמור על מקום עבודתן.

ניבין אבו רחמון: אם בהצעת חוק זו נביא למצב שבו אותן נשים לא יצטרכו לדאוג, לא יצטרכו לחשב כל דקה וכל שקל ממשכורתן, לא יצטרכו לבטל תורים ובדיקות, לא יחששו להגיע למרפאה כשהן זקוקות לכך, אז לא רק שהחוק הזה ראוי – הוא הכרחי.

ניבין אבו רחמון: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; חברת הכנסת לאה פדידה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, עד שלוש דקות, בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אנחנו ברשימה המשותפת, המפלגה העקבית ביותר – אתה שומע, דב?

ג'מאל זחאלקה: דב וג'מעה, בבקשה, אנחנו נותנים מחמאות לעצמנו עכשיו – אנחנו המפלגה העקבית ביותר בתמיכה בזכויות נשים, ללא הבדל דת, גזע ומין, ללא הבדל מי פוגע בנשים ובזכויות שלהן.

ג'מאל זחאלקה: אין עוד מפלגה בכנסת שיש לה עמדה עקרונית ועקבית כזאת, ואנחנו מתגאים בכך.

ג'מאל זחאלקה: לכן רק טבעי שאנחנו נתמוך בהצעת החוק הזו, שהיא באה במצב שאנחנו יודעים שמעבידים רבים מנסים – כולל רשויות רשמיות של המדינה, כולל משרד החינוך, לפעמים, כולל אחרים: כשהם יודעים שאישה בהיריון, או עלולה להיכנס להיריון, לשיטתם, הם מוצאים דרך שהיא לא תהיה בעבודה.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק הזו באה כדי לשריין את זכויות הנשים – כאן, את זכויות הגבר והאישה יחד, כי טיפול פוריות, למי שיודע או לא יודע, זה טיפול לא פשוט; לפעמים זה טיפול סיזיפי, פעם אחר פעם, זה טיפול שכרוך במתח נפשי רב, שמתבטא גם במתח גופני, בכאבים, זה דבר בכלל לא פשוט.

ג'מאל זחאלקה: לכן אנשים נאלצים להיעדר מהעבודה לא רק בבדיקה של הבוקר אלא לכל היום, שני בני הזוג צריכים להיות ביחד.

ג'מאל זחאלקה: ולכן זו הצעת חוק ראויה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו צריכים להמשיך לחוקק חוקים שיגנו על הנשים בעבודה.

ג'מאל זחאלקה: למשל, יש דבר – אנחנו לא מצליחים בכנסת לחוקק חוק או לאלץ את המשרדים השונים לעקור מן השורש תופעה קשה, שנשים מקבלות מתחת לשכר המינימום בכל מיני שיטות: נשים שעובדות משרה מלאה מקבלות 2,000 שקל, ועובדים על הרשויות וכותבים שהיא עבדה חצי משרה או 40% מהמשרה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להתגייס גם לעניין הזה, ויש צורך אמיתי בהגנה על נשים עובדות ועל נשים בכלל.

ג'מאל זחאלקה: הרשימה המשותפת – מי שמציע הצעת חוק ראויה, שידע שיש 13 חברי וחברות כנסת שתומכים בכל הצעה שבאה לעשות צדק עם נשים – גם עם גברים, אבל עם נשים, כמדוכאות בחברה.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לספר לך שאנחנו היום התכנסנו לכינוס מאוד מיוחד וחשוב בשדולה שלי לפתרון הסכסוך הישראלי–ערבי בכנסת – כנס יחד עם ה-INSS, המכון למחקרי ביטחון לאומי, יחד עם גלעד שר, ראש המרכז למשא ומתן יישומי, ודוד גורדון, שאצר תערוכה, באל"ף – פרויקט שהושק לכבוד 70 שנה למדינת ישראל, שמציג, אדוני היושב-ראש, עשרה פרקי משא ומתן מסעירים שהיו והניבו הסכמים.

יחיאל חיליק בר: הוא בחן שם את המתווכים, את התפקיד של המנהיגים, ובשורה התחתונה אמר, אדוני היושב-ראש, משהו שאני מקווה שאתה מסכים לו: שבסוף, כדי לפתור סכסוך צריך לשבת לשולחן משא ומתן ולדבר; לאו דווקא להשיג הסכם, אבל לדבר.

יחיאל חיליק בר: דיברנו שם על האובדן של החדווה של הממשלות האחרונות שלנו לדבר עם הצד השני, עם הצד הפלסטיני, עם העולם הערבי, לנסות להגיע לפתרון הסכסוך הזה.

יחיאל חיליק בר: למדנו – גם מסכסוכים קודמים – שבעצם אין דרך אחרת מלבד דרך המשא ומתן.

יחיאל חיליק בר: וזה שם הפרויקט שהשקנו יחד עם ה-INSS ושם התערוכה שהם השיקו.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה לבקש מהבית הזה, ממך, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נמלא את תפקידנו, פה בבית הזה, של ללחוץ על הממשלה להכיר בכלל, להיזכר בכלל, שיש סכסוך עם הצד הפלסטיני, עם חלקים גדולים בעולם הערבי, שאי-אפשר לפתור את כולו אבל שיש לנו חובה לנסות ולפתור אותו ולא רק לנהל את הסכסוך; להכיר בכך שמנהיגים נבחרים בשביל לנסות לפתור סכסוך ולא לנהל אותו.

יחיאל חיליק בר: כדי לנהל סכסוך יש לנו, ברוך השם, צבא, שאתה היית בו, ושב"כ ומוסד וכוחות ביטחון, וחיילים וחיילות מצוינים – הם ינהלו לנו את הסכסוך; אנחנו, כמנהיגים, מוטלת עלינו חובה לנסות ולפתור את הסכסוך המדמם הזה.

יחיאל חיליק בר: וצר לי שאנחנו נמצאים בממשלה או בעידן שיש בו ממשלה עם תבוסתנות מדינית קשה מאוד, וקיפאון מדיני קשה מאוד.

יחיאל חיליק בר: צר לי שהדגל המדיני, שאני מדבר עליו שוב ושוב, גם בבית הזה, הוא כבר לא הדגל הכי חשוב; הוא מוחבא, בוודאי בימין, ולצערי גם בחלקים רבים במרכז-שמאל של המפה הפוליטית.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו פה, גם במפלגתו של יצחק רבין, זכרו לברכה, שנרצח על הובלת הדגל המדיני, צריכים לומר, יחד עם כל אחד מחברות וחברי הבית הזה, שאנחנו את הסכסוך הזה ננסה, לפחות, לפתור; נשקיע את תעצומות הנפש והמנהיגות שלנו בשביל לפתור – כי הסכסוך הזה, אדוני, ובזה אני מסיים, הוא שורש הרע בהרבה דברים בחברה הישראלית: בכלכלה, שהיא עם פערים; בהסתה אחד נגד השני; במוסר ישראלי ויהודי, שאנחנו מחויבים כלפיו לרדוף שלום ולא עושים את זה.

יחיאל חיליק בר: אז אני מקווה, אדוני, שהכנס הזה היום – שגם אנחנו בבית הזה נזכור שיש לנו סכסוך לפתור, שהוא ראשון בסדרי העדיפויות, ושנעשה קצת יותר בשביל להשית על העם הזה ועל העתיד שלו ועל החזון הציוני עתיד טוב יותר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת דודו אמסלם.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אחרון הדוברים.

חמד עמאר: אחרי זה נעבור להצבעה.

חמד עמאר: שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מכיר את יום שישי הטוב, Good Friday, אבל נחמד לגלות שיש גם יום שלישי הטוב, Good Tuesday.

יוסף ג'בארין: אני לא כל כך מרבה להיות בימי שלישי בשעות הללו, ובדרך כלל גם המליאה אולי מסתיימת לפני השעה הזאת, אבל זה רגע של נחת, אולי, שסוף-סוף אפשר להיות במליאה שמתפקדת באופן נורמלי ובאופן שפוי: חקיקה חברתית, הסכמות בין חברי הכנסת לקדם את החקיקה הזו, עובר גם חוק של המשותפת, חוק של הקואליציה שאנחנו תומכים בו, ואולי, המרגש מכול – העובדה שבתוך המליאה יש גם רוב של חברי הרשימה המשותפות וגם רוב של האופוזיציה.

יוסף ג'בארין: אז הרבה נחת יש במליאה הזאת ובדיון הזה, שלא לדבר על העובדה שלפחות בכל מה שקשור לנשיאות כאן אנחנו יכולים לעבור לערבית, כי כולנו מדברים בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: ואולי זה הרגע להגיד: חבל מאוד, חבל מאוד שהכנסת נכשלה במשך יותר מ-70 שנה לכבד את מעמדה של השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: היום, 18 בדצמבר, זה היום הבין-לאומי לשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא שפה רשמית במדינה.

יוסף ג'בארין: אני אומר שהשפה הערבית היא שפה רשמית לפני חוק הלאום והיא נותרה שפה רשמית גם אחרי חוק הלאום.

יוסף ג'בארין: והדבר המינימלי שהפרלמנט מתבקש לעשות לגבי שפה רשמית זה לאפשר דיון בשפה הרשמית, השפה הערבית, ולאפשר כמובן תרגום לשפה העברית.

יוסף ג'בארין: אין מדינה שמכירה בשפה כשפה רשמית ואין לה תרגום בבית המחוקקים לאותה שפה רשמית.

יוסף ג'בארין: הייתי בבית המחוקקים בקנדה, והדבר הראשון שרואים זה מכשירי התרגום.

יוסף ג'בארין: זה דבר טריוויאלי, זה אל"ף-בי"ת בהתייחסות לשפות הרשמיות.

יוסף ג'בארין: אז כפי שאתה רואה, כבוד היושב-ראש, אנחנו שלושתנו כאן דוברי ערבית.

יוסף ג'בארין: רוב חברי הכנסת שנמצאים כאן דוברי ערבית, אבל בגלל שהכנסת אינה מכבדת את מעמדה של הערבית אנחנו נדבקים לשפה העברית, כדי שהפרוטוקול ירשום, ואולי כדי שהציבור היהודי יבין.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן שנחשוב ברצינות על כבוד לשפה הערבית באופן כזה שנוכל לדבר בה בכנסת, ושיהיה תרגום לשפה העברית.

יוסף ג'בארין: יהיה ראוי להתחיל במאבק הזה ביום הבין-לאומי לשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 61) (היעדרות בשל טיפולי פוריות), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה – חברי הכנסת, נא להצביע – של חבר הכנסת אורי מקלב.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה –17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 61) (היעדרות בשל טיפולי פוריות), התשע"ט–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: אני מודיע שהאופוזיציה תומכת בהצעת החוק של הקואליציה.

חמד עמאר: רואים את זה בהצבעה.

חמד עמאר: 17 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בקובלנה של חבר הכנסת אורן חזן נגד חברת הכנסת חנין זועבי, והחלטת ועדת האתיקה בקובלנות של שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב וחברי הכנסת ענת ברקו ואורן חזן נגד חבר הכנסת אלעזר שטרן ובקובלנה של חבר הכנסת שטרן נגד השרה רגב.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/824); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל תרומת איבר על ידי בן זוג או הורה) (תיקוני חקיקה), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת ינון אזולאי וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: זכות אבות – – –

ינון אזולאי: ברשות אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, אמרת זכות אבות, חבר הכנסת אזברגה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אמרתי זכות אבות, כי אני מכיר – – –

ינון אזולאי: אתה יודע, לקריאה הטרומית זה הגיע בדיוק יום אחרי שקמתי מהשבעה.

ינון אזולאי: זה הגיע, ואמרתי: זאת הצעה ראשונה שבעצם ממשיכה את דרכו ועושה חסד עם האנשים, עם החולים, החלשים, שהוא דאג להם.

דב חנין: יישר כוח.

ינון אזולאי: תודה רבה לכם.

ינון אזולאי: היום ציינו גם את צום עשרה בטבת, זה אחד מהצומות על חורבן ירושלים, על חורבן בית המקדש.

ינון אזולאי: זה קרה בשנה התשיעית למלכותו של המלך צדקיהו.

ינון אזולאי: בעשרה טבת צר נבוכדנצר על ירושלים, וכולנו תפילה שייבנה בית המקדש במהרה בימינו.

ינון אזולאי: מטרת החוק המוצע: לתת לבן הזוג או לבת הזוג או להורה, כאשר הוא תורם איבר מחיים, כגון כליה – שהוא יוכל לקחת עד שבעת ימי מחלה מעבר לשישה ימים אשר היום ניתנים לו בחוק.

ינון אזולאי: הדבר הזה הוא הכרחי, דבר שהוא נצרך, כי בעצם אדם שתורם איבר כגון כליה, ההחלמה שלו היא די ארוכה.

ינון אזולאי: זאת החלמה שהיא יותר משישה ימים, יותר משבוע, לפעמים זה חודשים.

ינון אזולאי: ההיגיון שעומד מאחורי הצעת חוק זו הוא שכאשר אדם הולך לתרום כליה, לפחות בדבר הקטן הזה אנחנו נשתדל ונעזור לו, שיהיה מי שיתמוך בו ברגע שהוא זקוק לו, האיש הקרוב אליו – אם זה הורה, אולי בן זוג, ואולי גם נצליח להכניס אחד מבני המשפחה הקרובה, אח.

ינון אזולאי: קיבלתי את הרעיון להצעה הזאת לפני כארבע שנים כשהיה פיגוע בבית הכנסת בהר נוף.

ינון אזולאי: אחד הבנים של הנרצחים ביקש לתרום כליה, ואמרו לו שאשתו יכולה לתמוך בו עד שישה ימים, ומעבר לכך זה על חשבונם.

ינון אזולאי: הוא שלח לי את הפנייה הזאת ולקחתי את זה בשתי ידיים.

ינון אזולאי: אני חושב שזאת הצעה מבורכת וטובה, על מנת שבאמת, כל אחד מאיתנו, לפחות במה שאנחנו יכולים לתרום – אם לא כליה, לפחות נתרום את העזרה הזאת.

ינון אזולאי: ובסך הכול זה גם יחסוך למדינה: כאשר אדם חוזר לחיים רגילים, חיים תקינים, למעגל העבודה, זה גם חוסך למדינה הרבה כסף.

ינון אזולאי: ולכן, אני מבקש מכולם, מכל חבריי, לתמוך בהצעת חוק זאת, ורוצה להודות גם ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף, שלא נמצא פה כרגע, אבל באמת, הוא עוזר ומסייע לקדם.

ינון אזולאי: ולכם, חבריי, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי; חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת תמר זנדברג; חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי.

איתן ברושי: אמרת שזאת כנסת חברתית.

יחיאל חיליק בר: חוק אחרון, מסעוד, קצת איפוק, מה קרה?

חמד עמאר: מה קרה, חבר הכנסת גנאים?

חמד עמאר: אתה ממהר?

קריאה: היום אנחנו נהנים.

נחמן שי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה רק להוסיף.

נחמן שי: חברים וחברות, בישראל יש אלפי אנשים שזקוקים לתרומה ואינם מקבלים אותה.

נחמן שי: אני גם התנסיתי בזה אצל קרוב משפחה שלי, שלא מצא תרומת כליה וניאלץ להתמכר לטיפולי הדיאליזה.

נחמן שי: זאת דרך שאין חזרה ממנה: ברגע שנכנסת למסלול של דיאליזה, אתה לא יכול לחזור יותר לתרומת כליה.

נחמן שי: הוא עשה מאמצים אדירים ואנחנו פעלנו יחד איתו ופנינו לעמותות שונות ולגורמים שונים, ובאמצעות התקשורת חיפשנו מי מוכן לתרום.

נחמן שי: מסתבר שיש מדי פעם תורמים, שזה באמת מעשה נפלא, נדיר, יוצא דופן, אבל הוא בודד.

נחמן שי: בארץ לא מאפשרים למכור איברים.

נחמן שי: זה מורכב.

נחמן שי: זאת שאלה מוסרית: האם מותר לאדם לוותר על איבר בגלל מצוקה?

נחמן שי: אם זאת תרומה, זאת תרומה, אבל אם זה בתשלום – זה לא מצוקה יותר, זה מסחר, זה ביזנס, והמדינה לא מאשרת את זה.

נחמן שי: ואני אומר שאולי אנחנו זקוקים גם פה לאיזושהי חשיבה מחודשת.

נחמן שי: אני לא בטוח שתשלום – אבל אני לא הייתי מוותר לחלוטין על גישה שונה מבעבר, כי כל הדיונים האלה, כשהם מתנהלים ברמה התיאורטית הם מאוד מעניינים, אבל בסוף, כשאתה מסתכל על העיניים של אותו אדם, גבר או אישה, צעיר או מבוגר, שיודע שמרגע זה הוא מתמכר למכונה הזאת כמה פעמים בשבוע וחייו הם לא חיים ללא המכונה הזאת, אז יכול להיות שצריך לחשוב גם על דרכים אחרות.

נחמן שי: ואני הייתי שמח אם הכנסת הייתה עוסקת בכך, כי אנחנו יודעים שאלפי בני משפחות, וזה ודאי עשרות אלפי אנשים, מחכים לעזרה גם מאיתנו.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת מסעוד גנאים; חבר הכנסת סעיד אלחרומי; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; נורית קורן; מרב מיכאלי; ישראל אייכלר; יואל חסון; יהודה גליק; חיים ילין; מירב בן ארי; עבד אל חכים חאג' יחיא; איימן עודה; יואב קיש; פנינה תמנו; חבר הכנסת מוסי רז; חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: איתן ברושי, בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השתתפתי היום בכנס שיזם חברנו חבר הכנסת חיליק בר, עם היכולת שלו להבין ולהקיף את הנושאים של היחסים הבין-לאומיים.

איתן ברושי: עוד כנס חשוב ומעניין, אבל נראה לי שהדבר העיקרי שצריך לומר, דווקא בהרכב הזה של הכנסת – קודם כול, אני זכיתי להיות שותף גם לחוק הקודם וגם לחוק הזה כחוקים חשובים, ואני שמח שאני פה להיות שותף בתמיכה בכל החוקים, גם הקודם וגם זה.

איתן ברושי: אבל אני חושב שמה שצריך להעסיק אותנו זאת השאלה לאן הולכות הממשלה והכנסת הזאת; לאן מובילים אותנו בכל מה שקשור להסדרים עתידיים.

איתן ברושי: בעצם הימים האלה מחוקקים כאן חוקים שבית היוצר שלהם זה הבית היהודי, שמסדירים כ-60 ומעלה מאחזים לא חוקיים, 66, ויש כאלה קרוב ל-100; מסדירים מעמד אחר לחטיבה להתיישבות, לפי דעתי, תוך חריגה מהנהלים, עד כדי כך שגם ועדת שרים לחקיקה לא אישרה את זה, ואני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה וליועץ המשפטי של הכנסת.

איתן ברושי: אני חושב שהציבור שאנחנו מייצגים, לפחות אלה שבאולם הזה, לא מבין שאנחנו מגיעים אולי כבר בקדנציה הזאת למצב של אין מוצא, שלא יהיה עם מי לדבר ולא יהיה על מה לדבר.

איתן ברושי: וראש הממשלה מדבר באנגלית על שתי מדינות לשני עמים ובעברית עושה מדינה אחת.

איתן ברושי: לצערי, חבריי באופוזיציה, האופוזיציה לא מובילה שום סדר-יום, לא האופוזיציה בכלל ולא מפלגת העבודה והמחנה הציוני בפרט.

איתן ברושי: ומי שמכתיב פה את סדר-היום זה הגוש הקיצוני שהשתלט על הממשלה.

איתן ברושי: הממשלה והכנסת הן יותר קיצוניות מרוב הציבור.

איתן ברושי: רוב הציבור רוצה הסדר.

איתן ברושי: איך אני יודע?

איתן ברושי: כי עשינו סקרים, בדקנו את זה; רוב הציבור מתנגד למדינה אחת, אבל לא באותו היקף רוצה שתיים.

איתן ברושי: אז המסקנה של המפגש היא שצריך שתי מדינות, אבל מי בדיוק יוביל את זה?

איתן ברושי: בקטע הזה גם המשותפת לא מבינה את הצורך ביצירה של גוש גדול שיוביל להסדר, שבסופו, אני מקווה, גם יהיה שלום.

איתן ברושי: כל אחד מתבצר בפינה שלו, וממשלה שהיא כמעט ממשלת מיעוט מעבירה ברוב כל החלטה, גם בוועדות וגם במליאה.

איתן ברושי: אני הצעתי גם בעבר, ולצערי האופוזיציה לא הרימה את הדגל: ללכת למשאל עם – עוד מעט כבר יש בחירות.

איתן ברושי: בחירות זה לא משאל עם – בנושא מדינה אחת, כן או לא; על זה היה צריך להיות משאל עם, לבנות את הכוח וללכת להכרעה היסטורית.

איתן ברושי: אם רוצים כאן מדינה אחת – אני נגד, כמובן, זה סוף הדרך, אבל אם תהיה החלטה על מדינה אחת, לפחות ניערך לזה כמו שצריך.

איתן ברושי: אני מאמין שהרוב לא רוצה מדינה אחת.

איתן ברושי: ואם יהיה רוב שאיננו רוצה – כמובן, משאל עם זאת החלטת ממשלה וכנסת – זה יחייב.

איתן ברושי: זה לא נכון לומר שיש בחירות, ויהיו בחירות; זה נכון לומר שההכרעה על עתיד השטחים, גבולות המדינה, דמותה ואופייה זאת שאלה לכל הציבור, כולל הציבור הערבי.

איתן ברושי: ולכן הדרך היחידה להוציא את הנושא הזה מהידיים של ממשלה ימנית קיצונית היא להעביר את ההכרעה לכל העם, ובקרב כל האזרחים.

איתן ברושי: לפי דעתי זה נושא שמעסיק את כולם, הוא חייב להעסיק את כולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: יש רוב שיתנגד למדינה אחת.

חמד עמאר: תודה.

איתן ברושי: ואני קורא גם למשותפת וגם לחברי האופוזיציה, ומכאן – גם ליושבת-ראש האופוזיציה: זה לא רק תפקיד טקסי, יושב-ראש האופוזיציה; צריך להוביל יוזמה של האופוזיציה, צריך לקבוע סדר-יום.

איתן ברושי: וגם יושב-ראש מפלגת העבודה והמחנה הציוני: זה לא נכון רק להיערך לבחירות שאף אחד לא יודע מתי הן יהיו ומה יקרה בהן; זה נכון עכשיו להוביל סדר-יום, ולא רק להצביע נגד ולהילחם כמו אריות וליפול כמו זבובים.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: צריך להוביל סדר-יום ולא להיגרר.

איתן ברושי: צריך ליזום ולא להסתפק – – –

חמד עמאר: תודה.

איתן ברושי: עוד משפט אחד: צריך לומר שהזמן פועל לטובת מי שמשתמש בו נכון, וכפי שהדברים נראים כרגע, הוא לא לטובת החלק הזה שאני מייצג.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת אחמד טיבי; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ג'מעה אזברגה: אני לא רוצה לדבר.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת אברהם נגוסה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להמשיך ולעסוק גם בנושא הזה שאיתן דיבר עליו, וגם מה שלא הספקתי להשלים בדברים הקודמים, ואני שמח שיושבים פה חבריי לסיעה המשותפת: הזנחת הנושא המדיני.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, הזנחת הדגל המדיני זאת אחת הרעות החולות שלנו כחברה ישראלית, אבל גם שלנו כמחנה מרכז-שמאל.

יחיאל חיליק בר: וכבר שנים ארוכות שגם החברה הישראלית, בוודאי הממשלה אבל גם אנחנו במרכז-שמאל מחביאים באופן פושע – פושע – את הדגל המדיני, את החדווה בכלל לנסות לפתור את הסכסוך.

איימן עודה: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: את המילה "שלום", רחמנא ליצלן, חיסלנו לגמרי – –

איתן ברושי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ויחד עם חיסול המילה "שלום" חיסלנו, איתן, גם את מעמדנו.

יחיאל חיליק בר: יחד עם חיסול המילה "שלום" חיסלנו גם את מעמדנו במפלגת העבודה כמאתגרי שלטון.

יחיאל חיליק בר: כי פעם כשדיברנו על שלום, על תקווה, על היכולת לפתור את הסכסוך, היינו, בהתאם, גם רלוונטיים כמאתגרי שלטון, ומדי פעם, ברוך השם, גם החלפנו את השלטון, אתם זוכרים?

יחיאל חיליק בר: ועל מה החלפנו את השלטון?

יחיאל חיליק בר: רק על הנושא המדיני-בטחוני.

יחיאל חיליק בר: אבל יותר מזה, כשדיברנו על הנושא המדיני ועל השלום גם חייבנו את הימין להתייחס לכך.

קריאה: נכון.

יחיאל חיליק בר: ואני לא יודע אם אתם זוכרים, נחמן בטח זוכר: רק לא מזמן, מה היו הסיסמאות של הימין בתקופות בחירות?

יחיאל חיליק בר: רק שרון יביא שלום, נתניהו יביא שלום בטוח.

יחיאל חיליק בר: הימין דיבר על השלום.

יחיאל חיליק בר: מתי הימין דיבר על השלום?

יחיאל חיליק בר: כשאנחנו דיברנו על השלום.

יחיאל חיליק בר: אממה, החליט מי שהחליט אז, גם בימין, בממשלה, אבל גם אצלנו, הרבה פעמים, במפלגת העבודה, שהנושא הזה של שלום – שהדגל המדיני הוא לא מספיק סקסי, הוא לא מספיק מביא קולות, הוא לא מספיק חשוב, וחיסלנו את הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: כאילו שזה איזה משהו אסטרטגי ולא מדובר פה על הקיום שלנו כעם, כמדינה, על השמירה על מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: אז החלטנו להחביא קצת את הדגל המדיני בצד.

יחיאל חיליק בר: ההחלטה הזאת, גם שלנו במפלגת העבודה לאורך כמה שנים, להחביא את הדגל המדיני, מעבר להיותה פושעת, פחדנית, כן, וחסרת עמוד שדרה אידאולוגי, גם הייתה מוטעית; כי אנחנו הפכנו ללא רלוונטיים, ואנחנו אפשרנו לכל מיני מפלגות מרכז, שלא אומרות דבר וחצי דבר בשום תחום, לקחת גם את המנדטים שלנו וגם את היכולת שלנו להניף את הדגל המדיני ולהחליף את השלטון.

יחיאל חיליק בר: חברים, הזנחת הדגל הפוליטי – ואני אומר פה את זה לכולם במרכז-שמאל של המפה – חיסלה אותנו כאלטרנטיבה.

יחיאל חיליק בר: ועד שאנחנו לא נחזיר את הדגל המדיני, את הדגל של פתרון הסכסוך, את הדגל של ניסיון לפתור את הסכסוך, למרכז השיח הישראלי, ונגרור אחרינו את הימין לשיח הזה – ולא ניתן לו להגיד: אתם צודקים, זה לא סקסי, זה לא רלוונטי; מדובר פה בעתיד שלנו, בעתיד של הדורות הבאים, בעתיד של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, בעתיד של החזון הציוני – עד שאנחנו לא נחזיר את הדגל המדיני למרכז השיח הפוליטי, אין ולא יהיו לנו כמחנה וכמפלגת העבודה תקומה וחצי תקומה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

איתן ברושי: עודה, אתה אמרת לי שתתמכו במשאל עם.

ג'מאל זחאלקה: אני מוותר, בעקבות דרישת הקהל.

חמד עמאר: מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמיר פרץ; חבר הכנסת עמר בר-לב; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת דודו אמסלם.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל תרומת איבר על ידי בן זוג או הורה) (תיקוני חקיקה), התשע"ט–2018, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת ינון אזולאי וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל תרומת איבר על ידי בן זוג או הורה) (תיקוני חקיקה), התשע"ט–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"א בטבת התשע"ט, 19 בדצמבר 2018, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.