ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 386, 2018-12-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בטבת תשע"ט, 10 בדצמבר 2018, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם – החל מהצעת חוק פ/5912/20 וכלה בהצעת חוק פ/5931/20:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם (תיקון – מעמד אזרחותם של חסידי אומות העולם וצאצאיהם), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת נחמן שי, קסניה סבטלובה, יואל רזבוזוב, איתן ברושי, סתיו שפיר, איציק שמולי, תמר זנדברג, אילן גילאון, מוסי רז, לאה פדידה, סאלח סעד, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, מיכל בירן, יהודה גליק, יחיאל חיליק בר, מיקי רוזנטל, רוברט אילטוב ודב חנין; הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון – פיקוח על מקלטים משותפים), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת אבי דיכטר, עמיר פרץ, ענת ברקו, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי, ישראל אייכלר, מנחם אליעזר מוזס, אמיר אוחנה, שרן השכל, יפעת שאשא ביטון, יהודה גליק, דוד ביטן, מירב בן ארי, רוברט אילטוב, ניסן סלומינסקי, זאב בנימין בגין, נורית קורן, נאוה בוקר ואלי אלאלוף; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – ביטול הסכמת סיעה לשימוש באות או באותיות), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, עבד אל חכים חאג' יחיא וסעיד אלחרומי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – ספירת פתקי ההצבעה לראש הרשות תחילה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', מיכל רוזין, אילן גילאון, תמר זנדברג ומוסי רז; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – מינוי סגן ראש רשות), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, מרדכי יוגב, רוברט טיבייב, יואב בן צור, רוברט אילטוב, אלי אלאלוף, מסעוד גנאים ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק שלילת תשלומים מחבר הכנסת ומחבר הכנסת לשעבר בשל עבירה (תיקון – שלילת קצבה ממורשעים בעבירות ביטחון חמורות), התשע"ט–2018, מאת חבר הכנסת אמיר אוחנה; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – פיצויים ביישוב עורפי), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת משה גפני, חיים ילין, עפר שלח, מירב בן ארי, מיכל בירן, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, עמר בר-לב, אלעזר שטרן, בצלאל סמוטריץ ועודד פורר; הצעת חוק לעידוד תחבורת אופניים (שילוב אופניים בתחבורה ציבורית ותמריצים לשימוש בהם),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, איתן כבל, יעל כהן-פארן, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, תמר זנדברג, רחל עזריה ועמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הליך פסילה לכהונה של חבר מועצה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, אורי מקלב, חיים ילין, מאיר כהן, יעקב מרגי ויעל גרמן; הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקומות העבודה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין ודב חנין; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן הזוג), התשע''ט–2018, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ענת ברקו, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, יהודה גליק, יואל חסון ולאה פדידה; הצעת חוק יישום הסכם הביניים בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה (הגבלת פעילות) (תיקון – עונשין על קיום פעילות), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, אבי דיכטר, דוד אמסלם, יואב קיש, רועי פולקמן, אמיר אוחנה, שולי מועלם-רפאלי, מרדכי יוגב, שרן השכל, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, נורית קורן, מכלוף מיקי זוהר, ענת ברקו, יעקב מרגי, יואב בן צור, יצחק וקנין, דוד ביטן, דן סידה, מנחם אליעזר מוזס, מיכאל מלכיאלי, רוברט אילטוב, עודד פורר, יהודה גליק, אכרם חסון, אברהם נגוסה, נאוה בוקר, ינון אזולאי ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תרומה למוסד ציבורי באזורי עדיפות לאומית), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, משה גפני, מיקי רוזנטל, דן סידה, יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס, אכרם חסון, מנחם אליעזר מוזס, אברהם נגוסה, איציק שמולי, נחמן שי, לאה פדידה, עמר בר-לב, איתן כבל, יהודה גליק, מכלוף מיקי זוהר, מיקי לוי, משה מזרחי, רוברט טיבייב ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הנזיקים האזרחיים (אחריות המדינה) (תיקון – חסינות לכוחות הביטחון של מדינת ישראל), התשע"ט–2018, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הוצאה לפועל של החלטות של ועדת ערר לפיצויים ולהיטל השבחה לפי חוק התכנון והבנייה),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ויוסף ג'בארין; הצעת חוק לשכת עורכי הדין (תיקון – בחינה מסכמת כתנאי להתמחות), התשע"ט–2018, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק איסור פרסום והפצת שמות נפגעים, התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, אבי דיכטר, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, ניסן סלומינסקי, נורית קורן, אברהם נגוסה, יואב בן צור, נאוה בוקר, בצלאל סמוטריץ, מיכאל מלכיאלי, דן סידה, יעקב אשר, אלי אלאלוף, יחיאל חיליק בר, שרן השכל, אוסנת הילה מארק, דוד ביטן, יואב קיש, יואל חסון, עודד פורר, חמד עמאר, דב חנין, יעל גרמן, רוברט טיבייב, נחמן שי, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, אורלי לוי אבקסיס, רועי פולקמן, משה גפני, איילת נחמיאס ורבין, אכרם חסון, עפר שלח, מאיר כהן, קארין אלהרר, חיים ילין, קסניה סבטלובה, איתן ברושי, איל בן ראובן, סאלח סעד, לאה פדידה, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, איציק שמולי, יאיר לפיד, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, ישראל אייכלר ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (ביטול סמכות שר הפנים לעניין חוקי עזר בדבר פתיחתם וסגירתם של עסקים בימי מנוחה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אילן גילאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג' ותמר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הליך ההשעיה בגין הגשת כתב אישום), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, מוסי רז, איל בן ראובן, יעל גרמן, דב חנין, משה מזרחי, עאידה תומא סלימאן ועיסאווי פריג'; הצעת חוק הרחבת טווח חובת מיגון ביישובי קו עימות בעוטף עזה, התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יעקב מרגי, נחמן שי, מיכל בירן ומוסי רז.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חברי הכנסת אחמד טיבי ורחל עזריה ביקשו להסיר את שמם מהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הגנה על קטינים בפני תכנים פוגעניים באינטרנט), התשע"ט– 2018, שמספרה פ/2522/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, חבר הכנסת יוסי יונה ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – סינון אתרי הימורים ותכנים המציגים דברי תועבה באינטרנט), התשע"ו–2016, שמספרה פ/2435/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר יפתח היום את הנאומים, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

עיסאווי פריג': הרשימה עוד לא נגמרה – – –

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: התוכנית שמקדמת המדינה להקמת מפעל חדש לתעש בנגב תוביל לפינוי של אלפי תושבים בדואים מבתיהם, והגוף שאמור לדאוג לאינטרסים שלהם ולהכרה בהם מפקיר אותם ומפרסם שקרים בתקשורת.

טלב אבו עראר: הגוף שנקרא "הרשות להריסת בתיהם של הבדואים" פרסם ביום חמישי האחרון באתר של ישראל היום הודעה ובה נכתב כי הוועדה המחוזית דרום דחתה התנגדויות לתוכנית של 1,000 משפחות, זאת אומרת כ-5,000 תושבים המתגוררים בשטח; אלא שבדיקת כלכליסט מלמדת כי הוועדה כלל לא קיימה דיון בהתנגדויות.

טלב אבו עראר: גוף כזה, רשות כזאת, שכל תפקידה לעקור יישובים בדואיים, להרוס בתיהם של הבדואים ולהמשיך להפיץ שקרים במקום להגיד את האמת לפחות – שהוועדה בכלל לא דנה בהתנגדויות – היא מפרסמת הודעה שההתנגדויות נדחו על ידי הוועדה.

טלב אבו עראר: עד מתי אפשר לסבול באמת גוף כזה או רשות כזאת?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, בשפה העברית יש כל מיני ביטויים שיש בהם מין ניגודיות כזאת, שהיא שמבטאת את המצב, כמו למשל "שתיקה רועמת", או ביטוי שלקוח גם מהשפה האנגלית – "שתיקת הכבשים".

עודד פורר: ממש כך אפשר לתאר את מה שקורה בממשלה נוכח הפיגוע הנפשע הזה שבוצע בעופרה, והשתיקה הזאת לגבי הגינויים לחמאס, שעשה חגיגות מהפיגוע הזה.

עודד פורר: לא שמעתי אף אחד משרי הממשלה, ולא את ראש הממשלה, מגנה את החמאס, שפצח בחגיגות, וזאת אחרי שהחמאס קיבל רק ביום חמישי האחרון 15 מיליון דולר מזומנים טבין ותקילין ככה, במזוודות.

עודד פורר: אז בעצם, מה שעושה הממשלה הזאת כרגע – משלמת לחמאס מצד אחד, ומאפשרת לו לתמוך בטרור מהצד השני, וכל הכבשים שיושבות בממשלה שותקות ומפחדות להפיל אותה.

עודד פורר: רק מה, על מה כן שומעים את הממשלה מתבטאת?

עודד פורר: כמובן, אותו מינוי מיועד של סגן ראש עיר בחיפה שמתנגד למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

עודד פורר: וגם כאן, במקום לצעוק ולדבר, ראוי שהממשלה תתמוך בהצעת החוק שאני הנחתי על שולחן הכנסת, אדוני, שתחיל את אותם הכללים על חברי המועצה, כפי שיש על חברי כנסת, לגבי מניעת יכולת להתמודד במקרה של תמיכה בארגון טרור או במאבק המזוין נגד מדינת ישראל.

עודד פורר: אם הכללים האלה חלים על מי שרוצה להתמודד לכנסת, קל וחומר שהם צריכים להיות מוחלים לא רק על רשימה למועצה, כפי שהם חלים עכשיו, אלא גם על מועמד, ואז אותו אחד שחבר במועצת העיר חיפה פשוט לא יוכל להיות חבר מועצה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: העובדות והעובדים הסוציאליים שובתים שוב.

מרב מיכאלי: הם שבתו לפני כמה חודשים, ועכשיו השביתה היא בגלל שחייהם מאוימים ממש.

מרב מיכאלי: יש אלימות שמופנית כלפיהם שוב ושוב, והם אומרות ואומרים: אנחנו לא יכולות ויכולים להמשיך להיות חשופות וחשופים ככה לאלימות.

מרב מיכאלי: והם צודקות וצודקים.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי, העובדות והעובדים הסוציאליים עומדות בחזית של המצוקה במדינת ישראל, ואלוהים יודעת שיש המון מצוקה: הממשלה הזאת מסרבת להעלות את קצבאות הקשישות והקשישים שלנו; מסרבת להקצות כסף לאלימות כלפי נשים, לטיפול באלימות הזאת; מסרבת להקצות כסף כדי להרים את העניות והעניים שלנו מעל קו העוני.

מרב מיכאלי: ולא רק שהיא מסרבת לטפל במצוקות עצמן, היא מסרבת גם לתת לעובדות ולעובדים הסוציאליים את הכלים להתמודד עם המצוקות האלה.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות ומדברים על מצב שבו לעובד/עובדת סוציאלית יש 600 תיקים בממוצע.

מרב מיכאלי: זה ברור שהמצוקה תעלה על גדותיה; זה ברור שמרוב חוסר אונים, תסכול ובאמת כאבים מכאבים שונים, הזעם יופנה אל העובד או העובדת הזאת, שאין להם דרך לתת תשובה.

מרב מיכאלי: ככה מפקירה הממשלה הזאת גם את אלה שהמצוקה שלהם היא נוראה, וגם את אלה שאמורות ואמורים לתת תשובה למצוקה שלהם היא מפקירה.

מרב מיכאלי: אנחנו חייבות וחייבים לעשות כל מה שאנחנו יכולות ויכולים בשביל לטפל בשני הצדדים האלה, אבל קודם כול, באמת להגן על חיי העובדות והעובדים הסוציאליים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אילן גילאון: תודה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: היום הוא ערב יום זכויות אדם – היום הוא יום זכויות האדם?

מרב מיכאלי: היום.

אילן גילאון: בכל מקרה, בתור אדם שמגיע מתוך בית מדרש שזה המסד שלו, זכויות האדם, שמאמין שהאדם הוא תכלית הכול, ושהכול בא לשרת אותו, אני רואה בזכויות האלה זכויות טבעיות של האנשים – להגיע למחוז חפצם מכובדים ועצמאיים בכל חברה.

אילן גילאון: זכויות אינן מותנות בכוח וביכולת פוליטית, בכוח למאבק; בכלל לא צריכות להיות תלויות במאבק.

אילן גילאון: הן צריכות להיות בנויות על מסד של הגינות, שבה הסולידריות היא המפעפעת.

אילן גילאון: אין שום ספק שכאן צריך בהחלט להזכיר את המאבק שאין צודק ממנו, המאבק של העובדים והעובדות הסוציאליות.

אילן גילאון: ואין אדם ציני אחד שהולך לקבוצה הזאת, משום שאם הוא היה כזה הוא לא היה הולך לבחור במשימה הזאת.

אילן גילאון: והינה אנחנו שופטים אותם לחומרה ובאופן לא נכון, והינה, זה הפך לפרולטריון המרכזי והמשמעותי ביותר שישנו כיום.

אילן גילאון: כאשר אני אומר על זכויות שהן בנויות על מסד של הגינות, אני אומר שלא על כל דבר צריך להיאבק בחיים האלה, כי אתה יודע, אדוני, החיים קצרים, ומסתבר שבחיים האלה חיים רק פעם אחת.

אילן גילאון: חבל להתיש את כולם על דברים שלא צריכים להיות בכלל תלויים במאבק.

אילן גילאון: זכויות יסוד של אדם הן שלא יהיה לו יותר מדי קר בחורף ולא יותר מדי חם בקיץ, שיהיה לו אוכל במקרר, שהוא לא יצטרך להתלבט לגבי טיפול רפואי, ובמקרים האחרים – שאנחנו נוכל להגיע לרווחה מסוימת.

אילן גילאון: ולכן, יום זכויות האדם – שאני חשבתי שזה רק מחר, כי מחר הדיון בכנסת – כדאי שנציין את הדברים האלה.

אילן גילאון: אנחנו נאבקנו כל כך הרבה מאות של שנים.

אילן גילאון: הגיע הזמן שיהיה פחות מאבק ויותר הגינות.

אילן גילאון: ככל שתהיה יותר הגינות, כך יהיה פחות מאבק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול השתתפתי עם תושבי הכפרים במועצה האזורית אל-בטוף – עראב אל-הייב, רומאנה, אל-עוזייר – בעצרת מחאה על סגירת הכניסה לכפרים האלה, שנמצאים על כביש 77 בצפון.

מסעוד גנאים: בכביש הזה היו עבודות הרחבה ופיתוח, והוסדרה באמצעות גשר הכניסה ליישוב הושעיה, שנמצא מול הכפרים האלה מהצד הדרומי, אבל משרד התחבורה שינה את הכניסה לכפרי אל-בטוף ובזה הקשה יותר על תושבי המקום ועל הנהגים.

מסעוד גנאים: אני קורא למשרד התחבורה או להחזיר את המצב לקדמותו, ואם זה קשה – למצוא חלופה קלה ונוחה יותר ליותר מ-6,500 תושבים, כדי שלא ייגרם להם סבל יומי.

מסעוד גנאים: אי-אפשר שהקלה על צד מסוים תגרום לסבל לצד השני.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים גם להקל על תושבי הושעיה אבל גם להקל על תושבי כפרי המועצה האזורית אל-בטוף.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: תושבי היישוב ביר הדאג' בדרום מפגינים זה שבועיים בכל יום מחוץ ליישוב בגלל מדיניות הריסת הבתים ביישוב ביר הדאג'.

סעיד אלחרומי: ביר הדאג' הוא יישוב שנועד להיות חקלאי.

סעיד אלחרומי: אנשי היישוב מגדלים עדרים בכמות אדירה.

סעיד אלחרומי: אבל במקום לממש את התוכנית של היישוב ביר הדאג', הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בעצם משנה את הכללים תוך כדי משחק ומנסה עכשיו להקים יישוב עירוני שם, בניגוד לרצונם של התושבים.

סעיד אלחרומי: ובמקום לעשות משא ומתן עם האנשים ולמצות את המשא ומתן הזה, משתמשים בזרוע החוק להריסת הבתים ומציגים את התושבים בעצם כעברייני חוק.

סעיד אלחרומי: אני קורא כאן לכל הגורמים הרלוונטיים: תשבו עם האנשים, תמצו את המשא ומתן.

סעיד אלחרומי: ביחד אפשר לקדם את היישוב הזה, ולא באמצעות הריסות בתים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל-חכים חאג' יחיא.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, בדיוק ביום שבו מציינת הכנסת את יום זכויות האדם הבין-לאומי מגיע לישראל שר הפנים האיטלקי מתאו סלביני, מי שהפך את השנאה ואת ההסתה לכרטיס הביקור הפוליטי שלו.

עיסאווי פריג': מי שביקש להשאיר בלב ים מאות פליטים לחכות למותם, מי שמביט בנוסטלגיה אל הפאשיזם הרצחני של מוסוליני – זה החבר החדש של ישראל, אורח הכבוד של ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': מזל שיש את ריבלין.

עיסאווי פריג': ועכשיו, סלביני האיטלקי ואורבן ההונגרי ודומיהם הם החברים החדשים של ממשלת נתניהו, חברים במועדון הפגיעה בזכויות האדם ובחופש הביטוי, מועדון שתחת נתניהו, ישראל הולכת ונעשית לחברת כבוד בו.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר, גם אצלנו זכויות האדם לא במיטבן – כל עוד האדם לא יהודי, כמובן.

עיסאווי פריג': הגיע הזמן שישראל תפסיק להיות מכונת הכביסה של הפאשיסטים.

עיסאווי פריג': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל-חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אחרי ההתבטאות של ראש עיריית עפולה בקשר לערבים – ייכנסו לפארקים, לא ייכנסו לפארקים – אתמול ועדת השרים לענייני חקיקה מאשרת הצעת חוק להרחיב את הנושא, את החוק של ועדות קבלה, כדי למנוע מערבים להיכנס לעוד ועוד יישובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעת החוק הזאת הוסיפה כמה דברים לחוק שחוקק ב-2011.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הקודם דיבר על יישוב בן 400 תושבים; הצעת החוק הזאת שאישרו מדברת על 700, כדי להוסיף עוד כ-200 יישובים חדשים בקטגוריה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום, באותה הצעת חוק, גם מבטלים את הסמכות של בית משפט לדון בערעורים על החלטות אותן ועדות, ובתנאים, מעבר לכל התנאים הגזעניים, מוסיפים גם שירות צבאי לאפשרות שהם יתקבלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה ההמשך של חוק הלאום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו הגזענות או זו האמת של הממשלה הזאת, שבאותו יום שאנחנו מדברים על זכויות אדם, אני חושב שמה זה אדם – כנראה שבממשלה הזאת עוד לא מבינים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל-חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ביום רביעי ויגיע לבקר ביד ושם מתאו סלביני, שר הפנים האיטלקי.

דב חנין: מיהו האיש הזה?

דב חנין: זה האיש שביום ההולדת של בניטו מוסוליני, ב-29 ביולי, כתב: tanti nemici, tanto onore – הרבה אויבים, הרבה כבוד.

דב חנין: זו אמירה של מוסוליני בשינוי נוסח קטן.

דב חנין: זהו האיש שמדבר על "איטליה לאיטלקים".

דב חנין: מיהם האנשים שאינם איטלקים, שאיטליה לא שייכת להם?

דב חנין: למשל יהודים, למשל צוענים, שסלביני הורה לסמן ולתייג ולספור אותם.

דב חנין: סלביני הוא האיש שעצר את ספינת הפליטים אקווריוס – 629 פליטים, 134 קטינים ללא ליווי, שבע נשים בהיריון, אנשים במצב אנוש בגלל היפותרמיה.

דב חנין: זה לא מזכיר לנו את הספינה סנט לואיס במאי 1939, שבה היו 937 פליטים יהודים בעקבות ליל הבדולח, ושגם הם לא מצאו לעצמם מקלט בקובה ובארצות הברית?

דב חנין: לא במקרה השבועון הקתולי פמיליה כריסטיאניה קורא לסלביני "השטן".

דב חנין: ברית עם השטן.

דב חנין: לאן הגענו?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, איפה הימים שבהם מנחם בגין, מנהיג תנועת הליכוד, מנהיג תנועת החרות, הוביל את הקו של "לא נשכח ולא נסלח" והתנגדות להסכם השילומים עם גרמניה?

דב חנין: איפה הליכוד היום?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר כנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, הניצבים נופלים כמו זבובים.

נחמן שי: נופלים כמו זבובים.

נחמן שי: ואילולא היה לי כבוד למשטרה הייתי אומר אולי דברים יותר גרועים.

נחמן שי: אבל כמו זבובים, כבר שלוש שנים – מחזור א', מחזור ב', מחפשים מפכ"ל.

נחמן שי: ודרך אגב, אנחנו רואים מחזה שלא ניתן בכלל לתאר אותו: ניצב אחרי ניצב, הדרגה השנייה הבכירה ביותר במשטרה – לא מסוגלים למצוא מפכ"ל, מפקח כללי של המשטרה, בתוך שורות המשטרה.

נחמן שי: זה דבר שלא היה אפשר להאמין לו ואי-אפשר לתאר אותו, ועכשיו אנחנו נוכחים בו ומסתכלים בו בעיניים מופתעות לחלוטין.

נחמן שי: השר ארדן אולי ניהל את התהליך פורמלית, נכון, אבל הוא כשל – הוא כשל פעמיים בתוך שלוש שנים בבחירת מפכ"ל מתוך המשטרה, ולדבריו, אפילו הבחירה שהוא עשה בסוף לא הייתה טובה, כי עובדה שהוא שמח על פרישתו של המפכ"ל הקודם.

נחמן שי: אני קובע פה שיש פגיעה עמוקה באמון של הציבור במשטרת ישראל, שהיא אחת ואין שנייה לה, כמובן, ובפיקוד הבכיר שלו.

נחמן שי: איך אנחנו יכולים להאמין למשטרה הזאת, שמלווה אותנו 24 שעות בחיינו בכל מקום, בכל צומת, בכל עניין, ובסוף, כשהם באים למבחן העליון – להוציא מתוכם מפקד אחד שיכול להוליך אותם – הוא לא נמצא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, איחולי החלמה למי שנפצע אתמול בצומת עפרה; מקרה ששוב מתווסף למקרי הטרור.

סופה לנדבר: אבל, רבותיי, שורה ארוכה של פעולות טרור – אין ספק שהדבר נעשה ביוזמת חמאס.

סופה לנדבר: וכאשר היום הם חוגגים העברת עוד 15 מיליון – שתיקה מוחלטת של הקואליציה.

סופה לנדבר: אגב, אני הייתי רוצה לשאול: איפה הממשלה ואיפה הקואליציה, ולמה השתיקה הזאת כאשר מעבירים כסף והכסף הזה מוזרם לטרור?

סופה לנדבר: אני שואלת: איפה אתם, רבותיי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מיכל רוזין: תודה, יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: יום זכויות האדם הבין-לאומי הוא יום חשוב, שמדגיש לא רק את זכויות האזרח והאזרחית בכל מדינה, שמוענקות מתוקף חוק, מתוקף רגולציות, מתוקף אמנות חברתיות של כל מדינה בפני עצמה; יום זכויות האדם הבין-לאומי מזכיר לנו שיש זכויות טבעיות לאדם, זכויות להגנה, זכויות מינימליות לחיים בכבוד, לעבודה בהוגנות, לחינוך, לביטחון אישי, למנוחה, לרמת חיים מינימלית.

מיכל רוזין: יש פה, בארץ, עשרות אלפי מבקשי מקלט זרים שאינם בני-הרחקה, שמדינת ישראל בוחרת מצד אחד לא להרחיק אותם, אבל מצד שני פשוט עוצמת את עיניה, במצעד של איוולת, מלראות אותם, לא דואגת לזכויות הבריאותיות שלהם, לא דואגת לזכויות הרווחה שלהם.

מיכל רוזין: ועדה בין-משרדית שהוקמה בעקבות דרישתו של בג"ץ והמלצה של היועץ המשפטי לממשלה ישבה וקבעה סל, סל שירותים, בעיקר בנושאי רווחה, בנושאי בריאות.

מיכל רוזין: יש תקציב, האוצר הסכים, ולצערנו הרב, כבר שנתיים העניין לא יוצא לדרך, ורבים רבים נופלים תחת העול של חיי היום-יום, של הקשיים.

מיכל רוזין: רבים הגיעו אחרי מסע קשה במדבר, עם טראומות קשות, עם פגיעות נפשיות וגופניות קשות, וזה לא מטופל.

מיכל רוזין: אנשים שהם באמת במצב של סיכון חיים לא מקבלים טיפול.

מיכל רוזין: כמובן, כולנו זוכרים את הרצח הנורא של הנערה בדרום תל אביב, שנרצחה על ידי בן זוגה של אימה, שמוסדות הרווחה הכירו אותה, ידעו עליה ועדיין היא לא זכתה להגנה ולטיפול הראוי.

מיכל רוזין: הגיע הזמן שנתעורר ונדאג לזכויות הטבעיות הבסיסיות של אותם זרים לא בני-הרחקה עד שהם יוכלו לחזור בשלום למולדתם.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם.

תמר זנדברג: כולם חוננו בתבונה ובמצפון.

תמר זנדברג: לפיכך, חובה עליהם לנהוג איש ברעהו ברוח של אחווה".

תמר זנדברג: במילים האלה נפתחת ההצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם שקיבלה העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר1948, בדיוק היום לפני 70 שנה.

תמר זנדברג: מאז זה הפך להיות היום שבו מצוין יום זכויות האדם הבין-לאומי.

תמר זנדברג: ואותנו כאן, בישראל, זה תופס ברגע עגום, במצב שלדעתי זכויות האדם וההגנה על זכויות האדם והמאבק למען זכויות האדם נמצאים באחד מרגעי השפל שלהם בכל הזמנים.

תמר זנדברג: לא זו בלבד שזה למעלה מ-50 שנה מתקיימת תחת אחריותנו הפרה חמורה ומתמשכת של זכויות אדם, תחת שלטוננו בגדה המערבית, אלא שעצם המאבק למען זכויות אדם הפך בשנים האחרונות לשנוי במחלוקת, למושתק, לבוגדני, לנרדף.

תמר זנדברג: המילים הנשגבות האלה שבהן מתחילה הצהרה אוניברסלית – יש לי חשש כבד שאם היו מובאות היום כהצעת חוק, חס וחלילה, לא מטעם ממשלת ישראל – שרק לאחרונה סירבה להכליל את המילים "מדינת ישראל תקיים שוויון בין כל אזרחיה ללא הבדל דת גזע ומין" בחוק-יסוד – יש לי חשש כבד שמא המילים האלה לא היו חוצות כאן את רף החקיקה, בוודאי לא כחוק-יסוד; מה שמראה שביום זכויות האדם הבין-לאומי ה-70, כאן, במדינת ישראל, יש לנו עוד הרבה מאוד עבודה לעשות להגנה על זכויות האדם.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין תהיה אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, בזמן שאנחנו יושבים כאן, מנהלים העובדים הסוציאליים של מדינת ישראל מאבק מאוד מאוד מאוד חשוב על התנאים שלהם, אבל יותר מכך – על התנאים שבהם הם יוכלו לטפל בחוליות הכי חלשות בחברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שבניגוד למה שחושבים, העובדים הסוציאליים לא באמת מטפלים רק בשוליים של החברה.

איילת נחמיאס ורבין: הם מטפלים הרבה פעמים במשפחות שאנחנו פשוט לא יודעים – אנחנו קוראים להן "נורמטיביות" אבל גם הן זקוקות לתמיכת העובדים הסוציאליים.

איילת נחמיאס ורבין: העובדים הסוציאליים נמצאים במערכת החינוך, במערכת הבריאות, וכן, גם במערכות הרווחה.

איילת נחמיאס ורבין: הם סובלים בעת האחרונה ממקרים קשים של אלימות.

איילת נחמיאס ורבין: ואדוני היושב-ראש, מה הפלא?

איילת נחמיאס ורבין: הם מטפלים בלמעלה מ-250 תיקים בממוצע לעובד סוציאלי.

איילת נחמיאס ורבין: אם יש מאבק הגון, ראוי וחשוב לחברה להתגייס לו, ובוודאי לבית הזה – ומכאן אני קוראת לשרים, גם לשר הרווחה וגם לשר האוצר, ובוודאי לראש הממשלה, לוודא שהעובדים הסוציאליים במדינת ישראל לא יהיו אחרוני המועסקים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נוהגים לומר את זה על המורים ועל הרופאים, אבל כן, יש גם את המקצוע המיוחד הזה שנקרא "עובדים סוציאליים".

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מאוד מקווה שהם יוכלו לקבל תנאי עבודה הרבה יותר ראויים מכפי שיש להם היום.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1277, פ/5835/20; דברי הכנסת, חוב ז', ישיבה 380, עמ' 32081, חוב' ו', ישיבה 379, עמ' 31977; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעות חוק בקריאה שנייה ושלישית, ולאחר מכן – בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יואב קיש: תודה, כבוד היושב-ראש.

יואב קיש: חברות וחברי הכנסת, ראשית, כמובן – שולחים מפה ברכת החלמה מהירה לכל פצועי ונפגעי אירוע הטרור מאתמול בערב.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), לקריאה שנייה ושלישית.

יואב קיש: סעיפים 7א עד 7ג לחוק למניעת הסתננות נוספו לחוק בשנת 2013 כהוראת שעה לתקופה מוגבלת.

יואב קיש: הסעיפים קובעים איסור של הוצאת כספי מסתנן מישראל, שהפרתו מהווה עבירה פלילית לפי סעיף 7ג לחוק.

יואב קיש: סעיף 7א לחוק קובע איסור כאמור על המסתנן עצמו, וסעיף 7ב לחוק קובע איסור על אדם אחר להוציא כספים מישראל עבור המסתנן.

יואב קיש: איסור זה מסייע בהתמודדות עם תופעת ההסתננות בכך שהוא יוצר אפקט מרתיע ומביא להקטנת הכדאיות הכלכלית שבהסתננות לישראל, ובדרך זו – לצמצום התמריץ להסתננות לישראל ולעידוד המסתננים לצאת מרצונם מישראל.

יואב קיש: פקיעתה של הוראת השעה, ומכאן – פקיעתו של האיסור הנזכר להוצאת כספי מסתנן מישראל, עלולה, חלילה, לאפשר הוצאת כספים מישראל בלא הגבלה, דבר שעלול להוות תמריץ לפשיעה כלכלית ואף תמריץ להסתנן לישראל ולהמשיך להישאר בה.

יואב קיש: זאת ועוד, בשל הקפאתו לעת הזאת של המתווה להרחקה של מסתננים למדינות שלישיות, ועקב פקיעתן של הוראות פרק ד' לחוק, שהסדיר את הקמתו של מרכז השהייה למסתננים, נותרו רשויות האכיפה בלא כלים מספיקים להתמודדות עם אוכלוסיית המסתננים.

יואב קיש: במצב דברים זה, האיסור של הוצאת כספי מסתנן מישראל מהווה כלי הכרחי להתמודדות עם אוכלוסיית המסתננים, ומוצע, על כן, להאריך את תוקפו.

יואב קיש: לצערי, רשויות האכיפה לא הצליחו עד היום לממש כתבי אישום בעבירה האמורה, אבל אנחנו מתארים היום מצב שמחזק את הצורך באותה הוראת שעה.

יואב קיש: מעבר לכך, באנו בפירוש בתלונות ובדרישות מרשויות האכיפה לפעול בצורה אקטיבית יותר משמעותית על מנת לממש את החקיקה.

יואב קיש: אנחנו מציעים להאריך את תוקפה של הוראת השעה בשנתיים נוספות, שבמהלכן, כמובן – אני פונה שוב ואומר, כפי שאמרנו בוועדה, אל זרועות החוק והאכיפה, לממש את החקיקה הזאת ולהגיע לידי מצב שגם קובעים כתבי אישום ופועלים באופן יעיל לטובת אכיפת החוק.

יואב קיש: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש כי הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח המוצע על ידי הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות לחוק אבל יש בקשות רשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא את רשימת המבקשים, מי שמעוניין – ודאי מוזמן לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אילן גילאון, חבר הכנסת גילאון – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: עיסאווי פריג' – מעוניין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, כפי שציינו בנאום בן דקה, 10 בדצמבר זה יום זכויות האדם הבין-לאומי, וביום הזה, לפחות מטעמי כבוד לכותרת שאנחנו, חלק, חתומים על האמנה הזאת, חקיקה שיש לה גישה וקרבה ועניין בזכויות האדם – מטעמי כבוד לא הייתי מעלה אותה ביום הזה.

עיסאווי פריג': מה זה זכויות אדם?

עיסאווי פריג': כשאני מביא חוק לחידוש הוראת שעה של מסתננים באותו יום שבו חל יום זכויות האדם הבין-לאומי, איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': אני לא מבין, מה בוער לכם?

עיסאווי פריג': עוד יום, עוד יומיים, שהבן אדם יוכל להתמודד בינו לבין עצמו.

עיסאווי פריג': היום אנחנו מציינים – מחר בכנסת והיום בכל העולם – את יום זכויות האדם הבין-לאומי.

עיסאווי פריג': באותו יום חקיקה ראשונה שצריכה לפתוח את המושב היא חקיקה אנטי-זכויות אדם.

עיסאווי פריג': אנטי-זכויות אדם.

עיסאווי פריג': איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': אתם שוברים שיאים בכל המחשבה הזאת.

עיסאווי פריג': וכשאנחנו מתעמקים, מה זה החוק הזה – אתם כל שנה מתעקשים, מתעקשים לחזור על אותה טעות, על אותו דבר: הוראת שעה – חידוש.

עיסאווי פריג': הוראת שעה – חידוש, במקום חקיקה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אם אתם לא שלמים עם כל המהלך שאתם עושים, ברגע שעושים הוראת שעה – טוב, בוא, אני אצא ידי חובה, אולי זה ייפתר בשנה הקרובה.

עיסאווי פריג': זה לא בא על פתרונו, אז טוב, נעמוד במצב של אי-נעימות שוב ונביא את החוק בהוראת שעה נוספת.

עיסאווי פריג': מונח אצלנו חוק המסתננים – כביכול; הפליטים בעיניי – שהוא הוראת שעה שחוזרת על עצמה.

עיסאווי פריג': הוראת שעה – למה באה?

עיסאווי פריג': אני שואל את חברתי מיכל רוזין, שהיא מתמחה בסוגיה הזאת ועוסקת בה, ואני שואל אתכם: הוראת שעה שבאה לאסור ולמנוע העברת כספים של פליטים שמרוויחים כאן כסף, להעביר למשפחותיהם, הצעת חוק הוראת שעה שבאה למנוע את זה, זאת לא פגיעה בזכויות אדם?

עיסאווי פריג': שמעתם על זה?

עיסאווי פריג': ביום זכויות האדם, שמעתם על זה?

עיסאווי פריג': וזה קיים וממשיך להיות קיים, ופותח את השבוע בממשלת בנימין נתניהו, הממשלה שאיתה הכול מותר.

עיסאווי פריג': לא סופרת אף אחד; לא סופרת שום ערך שהוא.

עיסאווי פריג': חברים, אתם מתביישים בחקיקה הזאת, חקיקה שאין לה שום יתרון.

עיסאווי פריג': אין לה שום יתרון מלבד חקיקה פופוליסטית שבאה לדבר ל-base, כמו כל תהליך החקיקה והחוקים שאתם מנסים להעביר.

עיסאווי פריג': משום כך, אדוני, אני מתבייש שבשבוע הראשון, ביום הזה, אני צריך לעמוד כאן ביום זכויות האדם הבין-לאומי, והצעת חוק ראשונה – בלי רגישות, לדון בהצעת חוק אנטי-זכויות אדם.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מיכל רוזין: תודה, כבוד יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: חברים וחברות יקרים, חברי הכנסת, כשאנחנו באים לאשר, לתמוך או לא לתמוך בהצעת חוק, יש שני היבטים.

מיכל רוזין: היבט אחד חשוב, מרכזי, הוא נושא מוסרי-ערכי – האם אנחנו מאמינים בהצעת החוק ומה היא רוצה לקדם; הנושא השני לגבי כל הצעת חוק – האם זה פרקטי?

מיכל רוזין: האם זה ישים?

מיכל רוזין: האם ניתן לאכוף את הצעת החוק?

מיכל רוזין: אז הוראת השעה הזאת בהצעת החוק שאנחנו מבקשים – שאתם מבקשים היום מהממשלה להאריך – במשך חמש שנים שבהן קיימת הוראת השעה הזאת לא הוגש ולו כתב אישום אחד.

מיכל רוזין: ועם כל הכבוד, לא די בהצעות חוק שאנחנו מעבירים פה, ואחר כך הציבור אומר: היי, אתם סתם מעבירים, מדברים, מעבירים הצעות חוק, ובעצם במציאות, בשטח, לא קורה שום דבר.

מיכל רוזין: אז חמש שנים לא היה כתב אישום אחד, ובוודאי שמה שהצעת החוק הזאת עשתה היא לעודד כמה שיותר כוחות עברייניים, שבעצם מנצלים היום את מבקשי המקלט, את הזרים שאינם בני-הרחקה – מנצלים אותם שיעבירו דרכם כספים; רק חיזקנו שוק שחור, שוק אפור, גורמים עברייניים, במקום לאפשר את זה בצורה ראויה, נאותה, ואפילו רשומה בצורה כזאת ואחרת.

מיכל רוזין: אבל באמת, הנושא החשוב פה הוא הנושא של אותם זרים שאינם בני-הרחקה, שממשלת ישראל לא רק שאינה יכולה, אינה רוצה ולא מבצעת, לשמחתי, גירוש של אותם מבקשי מקלט, אלא גם מסרבת, או סירבה, לאחר מסיבת עיתונאים מפוארת שראש הממשלה פיאר בה את ההסכם שהוא הגיע אליו עם האו"ם – הסכם שהיה מוציא מפה לפחות מחצית, בשלב ראשון, של אותם מבקשי מקלט, ומחצית נוספת, מפזר אותם ברחבי הארץ עם זכויות אדם בסיסיות – מההסכם הזה חזרו תוך כמה שעות; יש ויכוח אם שש, שמונה, זה לא חשוב – גם 48, זה ממש לא חשוב.

מיכל רוזין: חזרו מההסכם הזה, ביטלו את המינהלת לדרום תל אביב שהייתה אמורה לסייע בחצי מיליארד שקלים לשקם את דרום תל אביב.

מיכל רוזין: השאירו את המצב כמו שהוא.

מיכל רוזין: אמרנו מהרגע הראשון: אתם מבטלים, לא נותנים אלטרנטיבה, והמצב יישאר כמו שהוא, במקום באמת לקבל את הסכם האו"ם, שהיה מייצר הכשרה, היה מייצר פיזור של האוכלוסייה ברחבי הארץ עם הכשרה נאותה, עם העסקתם, עם תנאים.

מיכל רוזין: היום המצב נמשך, ויש פה עשרות אלפים שאינם מקבלים מעמד, שום מעמד, שום זכויות בסיסיות; נכים שנוצרו מתוך זלזול ומתוך סוג של אטימות קשה.

מיכל רוזין: שמענו היום בוועדה, כבוד היושב-ראש, על אישה שנאלצו לקטוע לה רגל, חולת סוכרת, רק בגלל שהיא לא הייתה מטופלת, כי אין להם ביטוח בריאות והיא לא הייתה מטופלת.

מיכל רוזין: אני טיפלתי אישית בעבר בגבר שעבד בבניין והיה לו זיהום ברגל, אבל מכיוון שהמעסיק שלו לא היה יכול לקחת אותו לשום רופא, הזיהום התפתח וקטעו לו את הרגל.

מיכל רוזין: עכשיו, ברגע שקוטעים רגל, המדינה פתאום אומרת: רגע, הוא נכה קשה, אז עכשיו ניתן לו עזרה, ניתן לו שיקום.

מיכל רוזין: מי שמבין ברפואה, ברווחה, בטראומה, יודע שהסוד זה לטפל כאשר הדברים עדיין ניתנים לטיפול.

מיכל רוזין: כשאנחנו מרגישים חולים, מצוננים, עדיף שנלך לרופא ונקבל אנטיביוטיקה, מאשר שנגיע לחדר מיון.

מיכל רוזין: אם אנחנו במצב שבו אנחנו כבר עם דלקת ריאות ומגיעים לחדר מיון זה כבר מצב מתקדם ובאמת סכנת חיים שמערכת הרפואה בישראל חייבת לטפל בה.

מיכל רוזין: זה יותר טוב לנו, זה יותר נכון לנו; זה מציל אותם, אבל זה מציל גם אותנו.

מיכל רוזין: מי שלא מחוסן שם מדביק גם אותנו.

מיכל רוזין: מי שהוא עם בעיות נפשיות, הוא פוגע גם בסביבתו, וחלק מהסביבה הזאת הוא החברה הישראלית.

מיכל רוזין: חייבים לדאוג לטפל בדברים האלה – לעשות רפואה מונעת, טיפול רווחה מונע; לא להגיע למצב של סכנת חיים, לא להגיע למצב של סיכון אחרים.

מיכל רוזין: בסופו של דבר זה הרבה יותר יעיל, זה הרבה יותר פרקטי, זה הרבה יותר חכם.

מיכל רוזין: אם הם פה – תנו להם לחיות בכבוד, תנו להם להתנהל בכבוד, ובואו נמצא את הפתרון ההולם והנכון והצודק למדינת ישראל מול אותה אוכלוסייה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, מעוניינת?

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוסי רז.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, זה לפי הרשמה מוקדמת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות, חברי הכנסת, איזו דרך מצאה לה הכנסת לציין את יום זכויות האדם הבין-לאומי – הצעה ראשונה על סדר-היום, הצעה שכל-כולה הסתה נגד אנשים והפרה של זכויותיהם.

מוסי רז: ראשית, אני רוצה לפתוח באיחולי החלמה לפצועים מאתמול, לאימא ולרך הנולד.

מוסי רז: הזכות לחיים היא בראש זכויות האדם – הזכות לחיים של כל אחד – ואחריה, כמובן, הזכות לשוויון, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: כשאנחנו באים לפה לדבר על הצעת החוק הזאת אני רוצה לפני זה להזכיר שהיום, 10 בדצמבר, אנחנו מציינים 70 שנה להחלטת האומות המאוחדות, העצרת הכללית של האומות המאוחדות, הצהרה לכל באי עולם בדבר זכויותיהם, בדבר זכויות האדם.

מוסי רז: פעם ראינו את זה כדבר משמח, והיום נראה לי שיש פה אנשים שלא ממש בקטע הזה.

מוסי רז: אנחנו גם נביא את זה ביום רביעי להצבעה, את ההצעה שנכניס לספר החוקים שלנו שמדינת ישראל תקיים שוויון זכויות מדיני וחברתי גמור בין כל אזרחיה ללא הבדל דת, גזע ומין, ונראה כאן מי תומך בזה ומי מתנגד לזה.

מוסי רז: זה יהיה מעניין מאוד לבחון את הדבר הזה.

מוסי רז: היום, בשעה הזאת, מקבל ארגון בצלם החשוב פרס מממשלת צרפת על פעילותו למען זכויות האדם.

מוסי רז: וכשישראל תהיה קצת יותר טובה – לפני שלא יהיה צריך את ארגון בצלם, כי לא יהיה כיבוש ולא יהיו הפרות של זכויות אדם בשטחים הכבושים – –

עודד פורר: – – – על איך שהם יורים במפגינים?

מוסי רז: – – יקבל בצלם את פרס ישראל.

מוסי רז: לגבי הצעת החוק הזאת – –

ענת ברקו: – – – מגינים זוהרים?

מוסי רז: – – אני רוצה לתהות כיצד יכול להיות שישנה הוראה בספר החוקים, לא משנה באיזה נושא, שקיימת חמש שנים, שכל-כולה נועדה להפנות אצבע מאשימה כלפי אנשים שבאו הנה לבקש מקלט – להפנות אצבע מאשימה כלפיהם בשל אוזלת ידה של הממשלה בטיפול בהם ובשכניהם, בטיפול בדרום תל אביב ובנתניה ובמקומות אחרים.

מוסי רז: אני לא חושב שיש שר שרוצה להיות כאן, נכון, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: למה?

יולי יואל אדלשטיין: השרה גמליאל דווקא מעוניינת להיות כאן.

יולי יואל אדלשטיין: היא אפילו פה.

מוסי רז: אפילו פה.

מוסי רז: בבקשה.

מוסי רז: שלום, השרה גמליאל.

מוסי רז: יכול להיות שהיא לא מעוניינת לשבת ליד שולחן הממשלה.

מוסי רז: כישלונה של הממשלה לטפל בבעיה של השכנים של מבקשי המקלט ושל מבקשי המקלט עצמם מביא אותה פעם אחר פעם לחוקק חוקים שמפנים אצבע מאשימה.

מוסי רז: החוק לא ממומש, לא הוגש אף כתב אישום בגין החוק הזה, אבל יש חוק – אפשר לנצל את הזמן, אפשר להעביר את הזמן פה בכנסת בלהגיד: עשינו, במקום לעשות באמת.

מוסי רז: אז עכשיו באים להאריך את זה בעוד שנתיים, כי לא עשינו כלום חמש שנים – נמשיך לא לעשות כלום עוד שנתיים.

מוסי רז: אבל לא נטפל בבעיות – בבעיות החינוך, הבריאות, התשתית בדרום תל אביב, בנתניה, במקומות אחרים שאליהם הגיעו מבקשי המקלט, אלא עוד פעם נסית נגדם:

מוסי רז: אסור להם להוציא כסף, מותר להם להוציא כסף – כל המשחקים האלה שאין להם סוף.

מוסי רז: הגיע הזמן שנתחבר למה שקורה בעולם.

מוסי רז: בעולם יש עשרות מיליוני מבקשי מקלט.

מוסי רז: אלינו הגיעו עשרות אלפים, ככל הנראה כ-50,000.

מוסי רז: לא באים אלינו כבר שש שנים.

מוסי רז: כל שנה עוזבים כמה אלפים – כנראה אנחנו לא כל כך ידידותיים אליהם; הם עוזבים לקנדה, הם חוזרים חזרה למקומות שמהם באו, הם הולכים למדינות אחרות.

מוסי רז: אבל אנחנו ממשיכים להתמודד עם הבעיה הזאת, הקטנה, של 30,000 מבקשי מקלט שפזורים בכל הארץ, עם כ-15,000 בדרום תל אביב, וממשיכים ומציגים את הדבר הזה כאילו זו בעיה שמדינת ישראל הגדולה והחזקה לא יכולה לפתור.

מוסי רז: היא יכולה לפתור בקלות, אבל אז לא נוכל לסכסך אזרחים במבקשי מקלט, לא נוכל להאשים אותם, ואז ידע כל אחד ותדע כל אחת שמי שאשמה זו הממשלה, ואת זה הממשלה לא רוצה שנדע – שהיא זו שאשמה במצב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רז.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה, כבוד יושב-ראש הכנסת.

סתיו שפיר: אני שמחה מאוד שאתה כאן להקשיב לדברים האלה, כי הבוקר ניהלתי דיון בוועדת השקיפות בנושא שקיפות בתהליכי ההפרטה ובתקצוב והניהול של הוסטלים לאנשים עם אוטיזם ועם מוגבלות שכלית-התפתחותית.

סתיו שפיר: אחד הגופים שדרשתי מהם להגיע לוועדה זה חברה פרטית שמנהלת עשרות הוסטלים ברחבי הארץ לאנשים עם אוטיזם ועם מוגבלות שכלית מכל מיני רמות.

סתיו שפיר: לחברה הזאת קוראים חברת דנאל.

סתיו שפיר: היא אחת מהרבה חברות.

סתיו שפיר: היא חברת כוח אדם שרכשה את בית אקשטיין, שזה הוסטלים, לאוטיסטים בעיקר, ומרכזי תעסוקה, והחברה הזאת מקבלת את כל התקציב שלה לטיפול בדיירים, את כולו היא מקבלת מהמדינה.

סתיו שפיר: שקל אחרי שקל מגיעים מכספי המיסים של אזרחי ישראל, אבל להורים ולמשפחות של הילדים או הבוגרים עם האוטיזם או הפיגור השכלי הם לא מוכנים לדווח על כלום.

סתיו שפיר: ולוועדה שלנו בכנסת, שבסך הכול מתכנסת כדי להבין מה התקציב ואיך זה עובד, למה המדריכים והמטפלים שם מרוויחים בקושי שכר מינימום ועוזבים את העבודה אחרי שנה – וזה כמובן לא רק אצלם; זה ככה גם בחברות וגם בעמותות שמנהלות הוסטלים – קשה לי עם הרעש הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת יונה ויחימוביץ, זה מפריע, הרעש.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: למה החברות האלה לא נותנות לעובדים שלהן הכשרות – עובדים שצריכים לעבוד עם אוכלוסייה עם אוטיזם, שצריך הכשרה לשם כך?

סתיו שפיר: למה התקנים כל כך נמוכים, ובן אדם אחד צריך לעבוד עם ארבעה או חמישה או לפעמים שישה אנשים?

סתיו שפיר: וזה קשה מאוד.

סתיו שפיר: למה לפעמים בחלק מההוסטלים שלהם – אני כבר כמעט שנתיים עושה ביקורי פתע במקומות האלה, תוך שאני משתמשת בחסינות שלי כדי להיכנס, ואני מגלה מקומות שבהם יש מנעולים על כל הדלתות של החדרים, ככה שהדיירים – שהם בני אדם, להזכירכם – לא יכולים להיכנס לחדר שלהם לבד או לנוע בחופשיות בבית; או אין שטיח בחורף, כי החברה מתקמצנת על לשים שטיח, כי היא מעדיפה לגרוף על זה רווח; ואין מספיק חופש תנועה; אין פעילויות פנאי; אין תרפיה.

סתיו שפיר: בחלקם חסרה עובדת סוציאלית במשך שנה ואין לזה טיפול.

סתיו שפיר: את כל הדברים האלה הבאנו לוועדה, אבל החברות הפרטיות לא מוכנות להגיע לוועדה.

סתיו שפיר: מה אמר לי הנציג של דנאל וחברות אחרות בטלפון?

סתיו שפיר: הוא אמר לי: לא.

סתיו שפיר: אני מספק שירות למשרד הרווחה, לא לך.

סתיו שפיר: סליחה?

סתיו שפיר: חברה שבידיים שלה הופקד שירות שהמדינה אמורה לתת לאוכלוסייה הכי מוחלשת שיש, לאוכלוסייה שהרבה פעמים לא יכולה לדבר בשם עצמה וצריכה שאנשים אחרים יצעקו את זעקתה, והחברה הזאת לא חושבת שהיא צריכה לתת דין וחשבון, לא למשפחות של הדיירים ולא לכנסת?

סתיו שפיר: היא תקבל את כל התקציב שלה מאיתנו והיא תהיה אמונה על אחד הנושאים הכי חשובים והכי יקרים למדינה שדואגת לאזרחיה, אבל היא לא תבוא להגיד, לא תבוא לענות על שאלות, לא תבוא להסביר מדוע מהכסף שהיא קיבלה היא לא דואגת לאוטיסטים?

סתיו שפיר: זה מצב הגיוני, שהכנסת מאפשרת?

סתיו שפיר: אדוני, את אותו זלזול שלפעמים אנחנו רואים על ידי פקידי ממשלה, אנחנו רואים אותו קורה על ידי חברות שמנהלות בפועל את משרד הרווחה.

סתיו שפיר: הן בעצם אלה שמספקות את השירותים הללו, זה לא המשרד.

מאיר כהן: אבל יש פיקוח ממשלה.

סתיו שפיר: אוה, יש פיקוח.

סתיו שפיר: אני, כבוד שר הרווחה לשעבר, בחלק מביקורי הפתע גם הלכתי לעשות ביקור פתע על הפיקוח, כי מאוד הסתקרנתי למה הפיקוח לא רואה כל מיני דברים שכל בן אדם שיש לו במשפחה אדם עם מוגבלות רואה כל הזמן, למשל את העובדה שהממשלה טוענת שהיא משלמת 40 שקל לשעה למטפל.

סתיו שפיר: לא פגשתי בחיים שלי מטפל בהוסטל שמרוויח 40 שקל לשעה.

סתיו שפיר: כמעט כולם על שכר מינימום, ואני מכירה אחד – הוא היה אצלי בוועדה – ש-15 שנה של ותק העניקו לו את השכר המופקע של 32 שקלים לשעה.

סתיו שפיר: איזה בן אדם מסוגל לעבוד בעבודה כל כך קשה, כל כך שוחקת, לפעמים תוך חשיפה לאלימות, עם המון קשיים – באמת עבודה מדהימה, אבל מאוד מאוד קשה; אני לא יודעת אם מישהו פה היה מסוגל לעשות אותה – ולעשות את זה בשכר מינימום לאורך שנים?

סתיו שפיר: אף אחד לא יכול.

סתיו שפיר: ובלי הכשרה.

סתיו שפיר: עכשיו, למה אין הכשרה?

סתיו שפיר: כי המקומות לא רוצים לממן אותה, והמדינה לא מציעה אותה בתמורה לעוד תקציב.

סתיו שפיר: וככה זה נראה.

סתיו שפיר: האנשים החלשים ביותר, אלה שהכי זקוקים לנו, למדינת ישראל, כדי לשמור עליהם, כדי לספק להם איכות חיים, ובפרט אלה שהמשפחות שלהם כבר לא איתם כדי להגן עליהם ולהגן על הזכויות שלהם, מופקרים לחלוטין.

סתיו שפיר: ומה עושים כשאין מספיק כוח אדם, אדוני?

סתיו שפיר: זורקים עליהם תרופות על גבי תרופות על גבי תרופות, כדורי הרגעה, כדי שיירגעו וישבו בשקט ולא יפריעו.

סתיו שפיר: על הדברים האלה המדינה אחראית.

סתיו שפיר: ואני ביקשתי היום ממשרד הרווחה שיחייב את החברות הללו להופיע לפני הכנסת, ואני מציעה גם לך: אם הדבר הזה לא ייעשה על ידי משרד הרווחה, אני מציעה שאנחנו נחוקק פה חוק שמחייב חברות שאמונות על שירותים חברתיים, אם הן מרוויחות מכך כסף, שיתייצבו וייתנו לנו דין וחשבון כדי שנוכל לשפר את איך שהן מתנהלות.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אני רוצה לדבר על הזיכרון הקצר של הציבור, של הציבור הישראלי.

עמר בר-לב: ובאיזה הקשר?

עמר בר-לב: בהקשר של מתווה הגז.

עמר בר-לב: אני נחשפתי למתווה הגז רק לפני חמש שנים, כשהצטרפתי לכנסת הקודמת.

עמר בר-לב: אבל חברת הכנסת שלי יחימוביץ נאבקה כנגד מתווה הגז במשך שנים ארוכות, וגם היו לא מעט הישגים דרך פרופ' ששינסקי וכן הלאה.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר המתווה שנחתם ויושם כלל עדיין הרבה מאוד בעיות מאוד מאוד קשות.

עמר בר-לב: וכבר אז אחת הבעיות – שוב, בתור אחד שהיה חדש ונחשף יחסית מאוחר לנושא המתווה, הבנתי דבר אחד פשוט: שברגע שהיה מצוין שמחיר הגז לחברת חשמל יהיה צמוד לדולר פלוס 1% לשנה, המשמעות היא כפולה: דבר אחד – שהוא מנותק ממחירי הגז והנפט בעולם, שירדו באופן עקבי; והדבר השני שזה אומר – שבמשך שמונה שנים מחיר אנרגיית הגז למדינת ישראל דרך חברת חשמל ילך ויעלה באופן קבוע, 1.

עמר בר-לב: על פי ההצמדה לדולר – ואנחנו רואים שבאמת מאז אותן שנים הדולר התחזק, בוודאי בזמן האחרון – ודבר שני: תוספת של 1% לשנה.

עמר בר-לב: לכן, גם אם אנחנו מסתכלים על מחיר הגז לצרכן ליחידת גז, אם ב-2013 הוא היה 5 שקלים ו-4 אגורות, היום הוא כבר 6 שקלים ו-20.

עמר בר-לב: עכשיו אנחנו מדברים על תוספת של 6% במחיר הגז, במחיר האנרגיה, במחיר ליחידת אנרגיה לחברת חשמל שיושת עלינו, על הצרכנים.

עמר בר-לב: למיטב ידיעתי החישוב הכולל עד שנת 2021, שאז יהיה אפשר לשנות את זה, זה בערך, עד כמה שאני זוכר, תוספת של קרוב ל-8 מיליארד שקל שאנחנו הציבור נצטרך, ניאלץ, לשלם.

עמר בר-לב: עבור מה?

עמר בר-לב: עבור הסכם כושל, אם לא הסכם מטופש, שהמדינה עשתה עם חברות הגז.

עמר בר-לב: הינה, עכשיו, אנחנו, הציבור, ב-1 בינואר – המחיר הולך לעלות לנו ב-6%, ואנחנו פשוט מקבלים את זה ואנחנו נשלם את זה.

עמר בר-לב: זה דבר כל כך בסיסי שאפילו אני – שכפי שאמרתי לא הייתי מומחה בנושא ולא הכרתי את מלוא הפרטים של ההסכמים המורכבים – דבר אחד הבנתי:

עמר בר-לב: שברגע שמצמידים את מחיר יחידת גז למחיר הדולר ועוד 1% לשנה, המשמעות היא שבניגוד לירידת מחירי הגז בעולם והאנרגיה בעולם, המחירים לאזרחי מדינת ישראל עד שנת 2021 ימשיכו לעלות.

עמר בר-לב: זה מה שקורה וזה מה שיקרה ב-1 בינואר, ואני מקווה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אני לא מקווה, אני בטוח שאנחנו נמשיך לעשות את כל מה שאפשר בשביל לפחות לפקוח את העיניים לציבור, שלא יאפשר טעויות נוספות כאלה לממשלה, ואם אפשר יהיה לתקן את זה, אז בוודאי.

עמר בר-לב: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, חמש דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, שוב אנחנו מעבירות חוק שכל תכליתו להתעלל במבקשי ומבקשות המקלט שהגיעו לכאן כבר לפני הרבה מאוד שנים, ובכל השנים האלה מנסה ממשלת נתניהו – פשוט אין לי מילה אחרת מאשר להתעלל ולהתעמר בהם.

מרב מיכאלי: הדיבור הוא כל הזמן דיבור על גירוש, גירוש, גירוש, אבל אי-אפשר לגרש אותם.

מרב מיכאלי: פשוט אי-אפשר.

מרב מיכאלי: אבל לעומת זאת, ממשלת נתניהו מתעקשת שלא לעשות את מה שאפשר וצריך לעשות עם האנשים האלה – לא רק לטובתם, בגלל שמדובר בבני ובנות אדם שבאו ממקומות ומאירועים קשים ביותר ומשום שזה הדבר המוסרי לעשות, אלא בשבילנו.

מרב מיכאלי: בגלל שהאנשים האלה נמצאות ונמצאים כאן בתוכנו, בריכוזים של אוכלוסייה ישראלית, וכשיש בתוכה כל כך הרבה נשים וגברים מוזנחים, מופקרות, שאין להן כתובת לפנות אליה, הם הופכות והופכים להיות בעיה גם לחברה שמסביבם.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, העובדה שאנחנו מזניחות ומזניחים ככה את מבקשות ומבקשי המקלט האלה גורמת לזה שהם ממש הופכים לבעיה ובאמת מקשים על החברה ועל האוכלוסייה שמסביבם.

מרב מיכאלי: אנחנו מסרבות לתת להם בריאות, רווחה; עכשיו אנחנו גם לא נותנים להם גישה לנכסים שלהם, לכסף שלהם; אנחנו מקשות ומקשים על כל מי שמבקש להעסיק אותם, גורמים לאנשים ישראלים לעבור על החוק בזה שיעסיקו אותם.

מרב מיכאלי: מה שזה מביא זה עוד ועוד מצוקה, כמו מוגלה, כמו מוגלה שמתפתחת בתוך החברה הישראלית.

מרב מיכאלי: ואם נדמה לכם ולכן, חבריי וחברותיי, שזה יישאר פצע סגור, אז יש לי חדשות בשבילכם, משום שהמוגלה הזאת גורמת לדלקת מסביבה וגורמת למצוקה הולכת וגדלה בתוך החברות שבהן נמצאים האנשים האלה.

מרב מיכאלי: השיטה הזאת של ממשלת נתניהו להשתמש באנשים האלה בשביל הסתה, בשביל שיסוי, בשביל פירוד ובשביל להישאר בשלטון היא פשוט שיטה אחת מרבות שגורמת נזק גדול לחברה הישראלית ולמדינת ישראל.

מרב מיכאלי: לכן, אנחנו נצביע נגד החוק הזה, ואתם תמשיכו לספר מעשיות, אבל הציבור כבר יודעת שאתם פשוט משקרות ומשקרים להם.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר – יש פה שר?

ישראל אייכלר: השרה נמצאת.

קריאה: השרה גילה גמליאל.

רויטל סויד: השרה נמצאת פה?

רויטל סויד: אני לא רואה אותה.

רויטל סויד: אין שרה.

ישראל אייכלר: היא הייתה פה.

רויטל סויד: כדאי ורצוי לקרוא לשרה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרה שאיננה נמצאת פה, יש נושא שבו לדעתי כל הבית הזה מאוחד – הוא מאוחד ברמה הזאת שכולנו יודעים ובטוחים וברור לנו שצריכת פורנוגרפיה על ידי קטינים זה דבר חמור.

רויטל סויד: חשיפת קטינים, ילדים, לתכנים פורנוגרפיים זה בוודאי דבר שמאחד פה את כל הבית.

רויטל סויד: כולנו נגד זה, כולנו רוצים למנוע את זה וכולנו נעשה באמת הרבה מאוד חשיבה וסיעור מוחין איך אפשר להימנע מהתופעה הזאת.

רויטל סויד: אבל מה שקורה כאן, בוועדה המיוחדת שהוקמה, זה דבר שהוא מסוכן.

רויטל סויד: כי תחת האצטלה של מאבק בפורנוגרפיה אנחנו רואים כיצד חבר הכנסת מיקי זוהר וחברת הכנסת שולי מועלם – שאולי הכוונות שלהם בקידום מניעת צריכת פורנוגרפיה על ידי קטינים הן טובות – מביאים חוק, והחוק הזה הוא חוק מסוכן, כי זה חוק שבא ובעצם מנסה לגרום לכך שכל הרשת תהיה מבוקרת, מסוננת ותחת שליטה.

רויטל סויד: אנחנו ממש משווים את זה למדינות כמו סין, צפון קוריאה או איראן, בטח לא משהו שמאפיין מדינה דמוקרטית.

רויטל סויד: עכשיו, כאשר אנחנו באים ואומרים לבן אדם: אנחנו נסנן לך את הרשת, זו בדיוק אותה צנזורה, אותו כוח שהממשלה רוצה לקחת לעצמה, אותו הכוח שהוא בדיוק כמו חוק הנאמנות.

רויטל סויד: כמו שיש חוק הנאמנות בתרבות – כמעט היה – זה חוק הנאמנות ברשת: אנחנו נשלוט על התכנים שעוברים לך; אנחנו בכל רגע נתון נחליט מה תראה ומה לא תראה.

רויטל סויד: אתמול, אחרי שראש הממשלה בעצמו בא ואמר שהוא מתנגד לחוק הזה, מכיוון שאנחנו לא רוצים להגביל את הרשת, בא חבר הכנסת זוהר ותיקן את החוק, והיום החוק אפילו עוד יותר חמור, כי הוא למעשה מאפשר שלוש ברירות.

רויטל סויד: מעכשיו כל אזרח שרוצה לגלוש יצטרך לעמוד מול שלוש אפשרויות:

רויטל סויד: האחת – שהוא שם קוד חסימה כדי שהוא יוכל לגלוש חופשי וילדיו יהיו תחת סינון; השנייה – שהוא אומר: אני רוצה את הרשת פתוחה; והשלישית – שהוא רוצה לחסום את הרשת.

רויטל סויד: עד כאן הכול מצוין.

רויטל סויד: מה קורה אם האזרח הגולש לא מביע את עמדתו?

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי לא בא לו.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי הוא לא רוצה.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: כי הוא רוצה להחליט לגלוש, לראות ולצפות בסרט זה או אחר בלי שאי שם בממשלה מישהו יעשה איזו רשימה כדי לראות עם תעודת זהות ושם מי גולש איפה.

רויטל סויד: ואתם יודעים מה קורה לאדם שמחליט שהוא לא בוחר באף אחת מהאופציות – לא בחסימה, לא בלתת מספר זהות שלו ולא בעובדה שהכול פתוח?

רויטל סויד: לפי הצעת החוק יורידו לו את השלטר; יחסמו אותו מכל גישה לאינטרנט.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: תחליט.

רויטל סויד: תתייחס.

רויטל סויד: זה בדיוק אותו משטר שאנחנו צריכים לרעוד ממנו.

רויטל סויד: מעבר לזה שאנחנו מדברים פה על רשימה – רשימה שחורה; כל אחד ייכנס לאותה רשימה.

רויטל סויד: ואנחנו גם יודעים מה קורה עם רשימות – עד כמה קל להדליף אותן, עד כמה יש פה פגיעה בפרטיות.

רויטל סויד: אז אנחנו רוצים בהחלט למנוע מקטינים כל צפייה בתכנים שהם תכנים אסורים, אבל אנחנו לא מוכנים לא למשטרת מחשבות, לא לממשלה שסוגרת את האינטרנט, לא להחשכה של הרשת ובכלל של החברה, לא לרשימות שחורות, לא לפגיעה בפרטיות, לא לצנזורה, ובטח ובטח שלא לוועדה שתשב שם ותקבל את ההחלטה מה מותר ומה אסור.

רויטל סויד: הפסל של מיכלאנג'לו, דוד – האם יבוא יום אחד שיהיה לנו פה איזה שר חינוך – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

רויטל סויד: – – ואולי מאיזו מפלגה, הבית היהודי, שיקבל החלטה שגם בזה אסור לנו לצפות?

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום נפל דבר.

נחמן שי: סוף-סוף המשטרה פשטה על בתיהם של 12 אנשים, שברגע זה הם נחשבים חשודים, ועצרה אותם על הונאה ומרמה של מה שקרוי "קשישים", בעקבות מחויבויות שהם יצרו כלפיהם ברשת הטלמרקטינג והחובות הגדולים שהם צברו.

נחמן שי: זוהי פריצת דרך.

נחמן שי: זוהי פריצת דרך חשובה שאני מאוד מקווה, בעקבות הלחצים שהופעלו – גם בתקשורת, ואני בהחלט צריך לתת את האשראי לחדשות ערוץ 2, שניהלו קמפיין חשוב ויפה בעניין הזה, וגם לכנסת הזאת, וגם לחברים ולשדולה, יחד עם חברי איציק שמולי ואיתי, שפעלנו ודרשנו לבלום את מסע הרמייה הזה וההטעיה והעושק של אזרחים ותיקים, שהיו פונים אליהם בטלפון בלשון חלקלקה ומציעים להם מתנות.

נחמן שי: איך הם למדו עליהם?

נחמן שי: כי בעבר אותם אנשים התעניינו ברכישת מוצר כזה או אחר, ומישהו דאג להעביר להם את מספרי הטלפון.

נחמן שי: ואז הם היו אומרים: תשמעו, יש לנו בשבילכם הצעה מצוינת, ונשלח לכם מתנה הביתה, ואנחנו נמשיך איתכם בקשר ותוכלו להזמין עוד, וכן הלאה – בקיצור, משכו אותם בדברי חלקלקות לתוך המלכודת הזאת, והתחילו לחייב אותם בתשלומים; ואולי גם שלחו להם משהו.

נחמן שי: אולי גם שלחו להם משהו.

נחמן שי: אני תמיד זוכר שביתו של אבי, זיכרונו לברכה, היה עמוס בכל מיני דברים שהוא קנה או לא קנה, הזמין או לא הזמין – הכול – – –

ישראל אייכלר: מציעס.

נחמן שי: מה?

ישראל אייכלר: מציעס.

נחמן שי: כן, מציעס.

נחמן שי: בדיוק.

נחמן שי: כשהיינו באים, אבא ז"ל היה נותן לי משהו ואומר: תיקח את זה.

נחמן שי: אני אומר לו: אבא, אני לא צריך את זה.

נחמן שי: היה אומר: לא חשוב, קיבלתי את זה.

נחמן שי: זה לא עולה כסף בכלל, קיבלנו את זה במתנה.

נחמן שי: תראה, רק על המשלוח שילמתי; הדבר עצמו – זה לא עולה כסף.

נחמן שי: תשמע, זו ממש עסקה מצוינת.

נחמן שי: טוב, לא רציתי לקלקל לו את מצב הרוח.

נחמן שי: לקחתי – זרקתי.

נחמן שי: אלה כמובן היו שטויות.

נחמן שי: אבל השיטה, השיטה הדפוקה הזאת, שבה מנצלים את חוסר הידיעה, את החולשה של אנשים מבוגרים, שלא מבינים מי טלפן אליהם, שלא יודעים מה רוצים מהם, שהם מציעים להם משהו חינם, והם אומרים: ואללה, יום טוב היה לנו – אפשר לקבל משהו בלי לשלם עליו, ואחר כך מתברר שבחינם הזה יש הרבה כסף, ושזה עולה להם, והם הולכים ומסתבכים.

נחמן שי: ובאמת, היו הרבה שותפים לשמחה הזאת היום.

נחמן שי: אני רשמתי את כל הקרדיטים: משטרת מחוז תל אביב, והרשות להגנת הצרכן, ורשות המיסים, והרשות להגנת הפרטיות, והמוסד לביטוח לאומי.

נחמן שי: אתם יודעים שכשכבר עושים משהו, אז כולם קופצים על החגיגה הזאת; המסך נופל מרוב לחץ של האנשים שכולם רוצים לקבל קרדיט.

נחמן שי: אז אני אומר לכם, זה לא סוף המערכה; זו רק תחילתה.

נחמן שי: עד שישימו יד על כל החברות האלה – ויש יותר מאחת – שמטעות ועושקות – אגב, לא רק אזרחים ותיקים, אבל יותר קל להם עם אזרחים ותיקים, בגלל אותה חולשה שהזכרתי אותה; ועד שלא יעצרו להן את העסקאות הכספיות שלהם ויבלמו אותן גם בחברות האשראי – חברות האשראי צריכות להפסיק לעבוד איתן, ואז, אם אין להם את חברות האשראי, הן נחנקות, הן לא יכולות לעבוד יותר; ורק כאשר גם יעסקו בהסברה ויגיעו בכלי התקשורת ובדרכים אחרות למיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל – טוב, לא כולם נופלים בגדר הזאת, אבל רבים כן – ויבהירו להם להיזהר מאותן הצעות מפתות שכאילו מוגשות להם, כך שהמאמץ – וכן הלאה וכן הלאה; אני יכול ליצור לכם פה תוכנית לאומית ממש לעניין הזה – אז הפעולות האלה כנראה תימשכנה, כי הן מאוד כלכליות, הן מאוד כדאיות, ואתם יודעים, זה כמו מים: אם עוצרים אותם מפה הלוא הם מוצאים לעצמם דרך אחרת לצאת ולהגיע.

נחמן שי: אני חושב שצריך להיות פה מאמץ גדול.

נחמן שי: אני הייתי מצפה מהמשרד לאזרחים ותיקים להוביל אותו.

נחמן שי: אם המשרד לאזרחים ותיקים לא יעשה את זה, אנחנו נעשה את זה ויעשו את זה אחרים, כדי לשמור על אותם אזרחים ותיקים, שלא ייפלו בפח ושלא ניתן יהיה לעשוק אותם יותר.

נחמן שי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – איננה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, מחוץ לכותלי הבית הזה מתנהל מאבק שהוא מאבק של אנשים שהם האצבע בסכר החברתי שלנו, אדוני היושב-ראש – העובדים הסוציאליים.

איילת נחמיאס ורבין: מה שמעניין במקצוע הזה של העובדים הסוציאליים הוא שאם היינו הולכים לבתי הספר לעבודה סוציאלית והיינו שואלים את האנשים האלה – במיוחד במרקם החברתי המורכב של מדינת ישראל – היינו שואלים אותם למה הם הולכים ללמוד עבודה סוציאלית, מה הייתה התשובה שלהם?

איילת נחמיאס ורבין: פשוט כי אנחנו רוצים לעזור; פשוט כי אנחנו רוצים להיות שם כדי להושיט יד למי שזקוק לעזרה.

איילת נחמיאס ורבין: מה שמעניין בתפקיד הקשה, הלא-מתגמל הזה, הכפוי-טובה אפילו, הייתי אומרת – בצער אני אומרת את זה – זה שאנחנו נוטים לחשוב שעובדים סוציאליים, אנחנו נפגשים איתם רק במחלקות הרווחה ברשויות המקומיות, ובאמת רק בסיטואציות הכי קשות של החיים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האמת היא, אדוני היושב-ראש וחבריי חברי הכנסת, שעובדים סוציאליים נמצאים במערכת החינוך, ונמצאים במערכת הבריאות, ואנחנו בממשקים איתם כל הזמן, כל אחד מאיתנו.

איילת נחמיאס ורבין: וגם מה שנהוג לכנות משפחות נורמטיביות, אותן משפחות לידינו, כשאנחנו, נדמה לנו שהכול בסדר בהן, אבל פתאום ההורים נפרדים, שלא נדע, או קורים אירועים עצובים של טרגדיות, שלא נדע, אחד ההורים נפטר או דברים מהסוג הזה, כולנו בסופו של דבר – החברה נזקקת לעובדים סוציאליים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה קורה?

איילת נחמיאס ורבין: במקום שהעובדים הסוציאליים יהיו כמו המורים וכמו הרופאים, שאנחנו לא אחת מעלים כאן על נס, שהם יהיו מהמקצועות הכי נאצלים פה, ושאנחנו באמת באמת נדאג להם לאותה מעטפת ביטחון, לא רק שהם מקבלים משכורות רעב, לא רק שכל אחד מהם – וחברי חבר הכנסת מאיר כהן כבר כמה פעמים העלה את החוק המוצדק שלו להגבלת תיקים פר עובד סוציאלי, כי כל אחד מהם מטפל בממוצע ביותר מ-250 תיקים – במקום שאנחנו נעטוף אותם ונבטיח את הביטחון שלהם, הם גם סובלים מאלימות.

איילת נחמיאס ורבין: אני העברתי הצעת חוק, יחד עם חבר הכנסת מוטי יוגב, שטיפלה בנושא של הענישה כלפי מי שפוגע בעובדי הוראה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עובדים עכשיו בוועדת העבודה והרווחה על חקיקה בנושא של אלימות כלפי צוותים רפואיים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת שגם עובדים סוציאליים – ואני מצירה על כך, כי אני יודעת שאנחנו לא נצליח להרחיב את זה בלי גבול, אבל אני יודעת שהם בדיוק מקצוע בעל אותו מאפיין, מקצוע שבו כאשר הם מותקפים, הם פשוט לא מוגנים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רואה את המחאה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: ואדוני היושב-ראש, אני אומרת את זה בצער: הממשלה הזאת, לצערי, לא רואה אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת הרבה מאוד עם שר הרווחה חיים כץ ואני יודעת שהוא דווקא כן מנסה לראות איך הוא מייצר עבורם סביבת עבודה יותר נוחה, אבל אי-אפשר, באמצעים – כשאתה מרעיב את המערכת שמכונה מערכת רווחה, את אותה מערכת שהיא חיונית כדי לשמור על חברה חזקה מבחינת החוסן הפנימי שלה, כשאתה מרעיב את משרד הרווחה, איך אתה יכול לצפות בסופו של דבר שהאנשים שהם השגרירים שלך בשטח יהיו מסוגלים לעמוד במשימות שמוטלות על כתפיהם?

איילת נחמיאס ורבין: והמחאה שלהם היא מהמחאות המוצדקות ביותר שראינו כאן, ועדיין, תראו איזה מחאה שקטה.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי שחברי איציק שמולי הצטרף אליהם אתמול להפגנה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: הצטערתי כי לא יכולתי להגיע, אבל איציק, אלה בדיוק האנשים שאנחנו אמורים – אתה יודע, נכון שיש מבחן אמון כזה, שאנשים נופלים אחורה ואתה רוצה לדעת שמישהו יכול לתפוס אותם?

איילת נחמיאס ורבין: מבחינת החברה הישראלית אלה האנשים שאני רוצה לדעת שאם מישהו בחברה הזאת נופל אחורה, הוא יוכל ליפול עליהם, כי הם יהיו מספיק חזקים להחזיק אותם.

איילת נחמיאס ורבין: במקום זאת אנחנו ממשיכים להרעיב אותם כבעלי מקצוע; ממשיכים להרעיב אותם כמשרד, כמערכת.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו חייב לשמוע את הזעקה שלהם, אדוני היושב-ראש, ואני מצפה מהממשלה, מהשרים, להידרש למחאה שלהם בהקדם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו זקוקים להם והם זקוקים עכשיו לנו, שאנחנו נדאג להם.

איילת נחמיאס ורבין: 20 שנה, אדוני היושב-ראש, הם בלי הסכם עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: 20 שנה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאנחנו נשב בשקט נוכח המאבק הכל-כך מוצדק שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בכל פעם שאני עומד כאן על הבמה, אדוני היושב-ראש, אני מתמלא בהשתוממות איך זה שחברות וחברי הקואליציה נעדרים, ובכך משקפים היעדר כבוד לכנסת הזאת, למה שהיא מסמלת.

יוסי יונה: תראו את המפגן המאוד-מאוד-מביך הזה, שאין שום חבר או חברת כנסת מהקואליציה.

יוסי יונה: מן הסתם אמור להיות שר תורן בדיונים, אז אנחנו צריכים לחפש את השר התורן.

קריאה: גילה גמליאל.

יוסי יונה: סליחה.

יוסי יונה: נכון, הינה גילה, שמנסה לחלץ את כבודה של הכנסת.

יוסי יונה: את הנציגה היחידה מקואליציה בכנסת, שימי לב.

יוסי יונה: נכון שאנחנו מתביישים שככה נראית הכנסת?

יוסי יונה: פשוט לא סופרים חברי כנסת.

מיקי רוזנטל: וגם היושב-ראש.

יוסי יונה: גם היושב-ראש, נכון.

יוסי יונה: כמה אנשים התאמצו פה כדי להיבחר, להגיע למקום המכובד הזה.

יוסי יונה: אני חייב להגיד לכם שמעולם לא התרגלתי למקום הזה.

יוסי יונה: משה מזרחי, חברי היקר, בכל פעם שאני עומד כאן יש בי איזה מין חשש, איזה מין התרגשות.

יוסי יונה: אתה בכל זאת אומר:

יוסי יונה: המקום הזה – מי עמד כאן?

יוסי יונה: עמדו גדולי הלאום שלנו, גדולי המדינה: בן-גוריון, אשכול, שרון, בגין.

יוסי יונה: עמדו גם גדולי עולם מעל הבימה הזאת ונשאו דברים.

ישראל אייכלר: קוראים לזה "אימתא דציבורא" – אימת הציבור.

יוסי יונה: אימתא דציבורא, כן.

יוסי יונה: אני בהחלט מאמץ את הביטוי הזה, אימתא דציבורא – החשש הזה שאני עומד כאן ואני מדבר אל הציבור הרחב.

יוסי יונה: אני מכבד את הכנסת הזאת, ובאמת, ליבי נחמץ בכל פעם שאנחנו נכנסים לכאן ורואים את המושבים הריקים הללו של הקואליציה, שבעצם אומרת: הביטו, בלאו הכי מעמדה של הכנסת הוא בשפל.

יוסי יונה: אנחנו לא סופרים את הכנסת.

יוסי יונה: ההחלטות מתקבלות במסדרונות אחרים – במשרדי הממשלה, אולי במסדרונות הכנסת עצמה, אבל לא פה.

יוסי יונה: ואני חושב שזה מפגן מאוד מאוד מביש.

יוסי יונה: אתה יודע מה?

יוסי יונה: אני בכל זאת חלק מזה, אז אם יש כתם על מצחו של מישהו, הכתם הוא גם על מצחנו שלנו.

יוסי יונה: אנחנו חברות וחברי כנסת, ואני חושב שאנחנו מזלזלים בתפקידנו בהיעדרות המאוד-מביכה.

יוסי יונה: עכשיו בקשר לחוק ההסתננות, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני לא רוצה להתייחס באופן ספציפי לחוק הזה, כי זה שוב – תרגילים מתרגילים משונים שממשלת ישראל מנסה לעשות כדי לכאורה להתמודד עם מה שהם רואים כבעיה.

יוסי יונה: והם לא מתמודדים איתה, כי אתם זוכרים, חברות וחברי כנסת יקרים, הייתה הצעה מאוד מאוד קונקרטית שהובאה על ידי מוסדות בין-לאומיים, ובכלל זה האו"ם, לממשלת ישראל, באשר להעברתם של המסתננים, או לפחות של חלק ניכר מהמסתננים, מהגרי העבודה והפליטים.

יוסי יונה: הם נמצאים עכשיו באיזו קבוצה, משום שיש כאן איזה כישלון – מכוון, דרך אגב – של משרד הפנים, כדי לא להתחקות אחר עקבותיהם, לומר מיהו המסתנן, מיהו מבקש המקלט הלגיטימי, מיהי או מיהו מהגר העבודה.

יוסי יונה: לא נעשתה שום עבודה רצינית.

יוסי יונה: זה באמת כישלון מביך.

יוסי יונה: הייתה הצעה, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה, ברגעים של פיקחון – ויש לו את זה; חייבים להגיד שראש הממשלה, לעיתים יש לו רגעים של פיקחון או מפוקחות – אימץ – איך נכנה זאת?

יוסי יונה: את המודל או המתווה, שמעבירים כמחציתם של האנשים מסודן ואריתריאה לארצות אחרות, וחלקם נשארים כאן וגם עוברים תהליך כדי לבדוק את מעמדם האמיתי.

יוסי יונה: והינה, כמה זמן לקח – שעתיים או יום?

יוסי יונה: אני לא זוכר – הנסיגה המאוד-מביכה של ראש הממשלה בשעה שהוא ראה – היה זה, אני חושב, בזמנו, השר בנט שעקף אותו שוב מימין, וזה היה גם השר כחלון, ששוב עקף אותו מימין, והוא מייד שינה את ההחלטה שלו.

יוסי יונה: האם אתם חושבים שבשעות הספורות הללו, משעה שראש הממשלה סמך את ידיו על המתווה עד לרגע שבו הוא שינה את עמדתו, באו לו תובנות חדשות?

יוסי יונה: קיבל אינפורמציה חדשה?

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: פשוט ראש הממשלה הוציא את אצבעו למעלה, לאוויר, ראה מה בעצם מזג האוויר, ראה את התלהטות הרוחות – שבמידה מאוד רבה הוא אחראי לקיומה, להתלהטות הזאת של הרוחות – ואמר: אוקיי, אני נסוג.

יוסי יונה: מדוע אני נסוג?

יוסי יונה: כי מאוד יכול להיות שזה יעלה לי ביוקר; לא חס וחלילה שהשמאל לא יצביע לו, אלא עוד פעם, המאבק הפנימי הזה בתוך הגוש, שאולי השר בנט – אני מסיים – או השר כחלון ינגסו באיזה רבע מנדט מהכוח שלו.

יוסי יונה: ולכן הוא שינה את עמדתו.

יוסי יונה: בעצם, השינוי של העמדה פגע באינטרסים שלנו, באינטרסים של מדינת ישראל, באינטרסים של הציבור הישראלי, וכן, גם באינטרסים של המצביעים שלו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני אצביע נגד החוק הזה, כי זהו חוק שעניינו הארכת תוקף ההתעללות באנשים אומללים – הארכת תוקף ההתעללות הן במבקשי המקלט והן בתושבי דרום תל אביב.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, הייתי נוכח היום בדיון בוועדת ביקורת המדינה.

איל בן ראובן: שלי, יושבת-ראש הוועדה, אני מניח שתסכימי איתי שהייתה סיבה טובה לצאת מהדיון היום בתחושת קבס, חוסר אונים ושאלה קשה מה עושים מול ממשלה, מול מדיניות שבמקרה הטוב אקרא לה "מבולבלת", אבל זוהי מחמאה; זה חמור בהרבה – זוהי מדיניות לעשות רע לאנשים אומללים.

איל בן ראובן: זאת התחושה שאני יצאתי איתה מהדיון היום.

איל בן ראובן: נדרש היה בעבר לעצור את שיטפון מבקשי העבודה.

איל בן ראובן: הוקמה גדר בדרום, יצאו כל מיני הנחיות – בסדר, מקובל.

איל בן ראובן: יש היום במדינה כ-30,000 אנשים, כבוד היושב-ראש, שזועקים לעזרה.

איל בן ראובן: לצערי, אני אומר, חלקם יצטרכו לעזוב.

איל בן ראובן: אני מקבל את זה בצער, אבל גם את זה – את אלה שיצטרכו לעזוב – אפשר לעשות בצורה מכובדת, בכבוד.

איל בן ראובן: אבל יש, כבוד היושב-ראש, כמה אלפים, לדוגמה יוצאי דארפור, שיש הנחיה – שמענו היום בדיון, של ראש הממשלה – לבדוק את זכאותם לזכויות של פליט, כשברור שבכל העולם הם קיבלו את הזכויות האלה; שגם פה הם יקבלו את זה.

איל בן ראובן: שאלתי: כמה זמן תיק הבדיקה של האנשים האלה?

איל בן ראובן: התשובה שקיבלתי: שנתיים וחצי.

איל בן ראובן: תגידו אתם, מי שיושב פה: לצחוק?

איל בן ראובן: לבכות?

איל בן ראובן: לצערי, במקרה הזה – לבכות, כי מדובר באנשים, במשפחות, בילדים, שמגיעה להם הזכות שנטפל בהם.

איל בן ראובן: אתם יודעים למה?

איל בן ראובן: קודם כול בגלל שאנחנו מדינה שמחזיקה מעצמה – אני כך מחזיק מעצמי – מדינה ערכית, מוסרית, הומניטרית, שכשהיא רוצה לטפל באנשים מסכנים היא יודעת ויכולה לעשות את זה, והיא הוכיחה את זה בכל מיני מקרים.

איל בן ראובן: לצערי, מה שאנחנו רואים היום, גם בחוק הזה – אנחנו הולכים ומאבדים את זה.

איל בן ראובן: אנחנו מאבדים את התחושה הזאת של עצמנו.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, הייתה ועדה בראשות פרופ' שלמה מור-יוסף, שיש לי הערכה גדולה אליו; הלב שלו נמצא במקום הנכון.

איל בן ראובן: אתה יודע, הסתכלתי עליו כשהוא הציג את הדברים.

איל בן ראובן: הוא הציב ועדה, הוא הוציא מסקנות לוועדה.

איל בן ראובן: הוא הסתכל היום, אני מניח, יחד איתי, על נציגי הממשלה, שהיו אמורים להציג לנו איך הם מממשים את מסקנות הוועדה הזאת.

איל בן ראובן: הם היו אומללים, כי הם הציגו תוכנית, רק היה חסר לתוכנית הזאת, לתוכניות שלהם, דבר אחד קטן, וזה משאבים.

איל בן ראובן: ומי כמוך יודע שזאת לא תוכנית – כשאין לתוכנית מטרות, יעדים, שיטה, איך עושים ומשאבים, זה לא תוכנית, זה קשקוש.

איל בן ראובן: וזה מה שראינו היום.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, היה פתרון.

איל בן ראובן: לראש הממשלה כבר היה פתרון ביד – פתרון סביר, נכון.

איל בן ראובן: הוא נמלט ממנו הימלטות מבישה, באמת מבישה.

איל בן ראובן: זה הזמן, אני אומר.

איל בן ראובן: בואו, תחזירו לנו את הכבוד, לנו, לאזרחי מדינת ישראל.

איל בן ראובן: תנו לראש המל"ל, לשלמה מור-יוסף, תנו לאנשים שאכפת להם, לבנות תוכנית פעולה מעשית שמדינת ישראל יכולה לעמוד בה, ואז, במקום לעסוק בחוקים כמו זה שמונח פה היום להארכת ההתעללות, נייצר תוכנית לטיפול והצלה לאנשים אומללים, לילדים שניתן לעזור להם ולהפוך אותם לשגרירים טובים – לנו, קודם כול לעצמנו, שיעזרו לנו להסתכל בראי של עצמנו, כאזרחי מדינת ישראל, שאנחנו כן יודעים ורוצים לעזור לאנשים שקופים ואומללים.

איל בן ראובן: אני משוכנע שטיפול באנשים האלה יעזור גם לטיפול נכון וחשוב בתושבי דרום תל אביב, וביתר שאת.

איל בן ראובן: לצערי, חלק מהם רואים בנו אויבים, ממש מתייחסים אלינו כאויבים, כי חשובים לנו גם אותם מבקשי מקלט.

איל בן ראובן: לא.

איל בן ראובן: אנחנו חושבים שבמדיניות נכונה ניתן לעזור גם לאנשים האומללים האלה, שהגיעו אלינו מכל מיני מקומות, וגם, וביתר שאת, לתושבי דרום תל אביב.

איל בן ראובן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת משה מזרחי.

ישראל אייכלר: חמש דקות.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שזה לא כל כך פופולרי ומפרגן לדבר על קבוצת בני האדם האלה, שאנחנו מכנים אותם בכל מיני שמות: מסתננים, מבקשי עבודה, מהגרים; לפעמים גם פליטים, כשיוצא לנו טוב מהפה.

משה מזרחי: אנחנו כל הזמן שוכחים שמאחורי ההגדרות האלה – חלקן מבישות, כמו ששמענו מכמה פוליטיקאים בכירים – עומד בסופו של דבר חבר של בני אדם, כמונו, אנשים שרוצים לחיות ולהתקיים, בלי קשר לפתרון, לאיך נפתור את מעמדם היום או מחר.

משה מזרחי: זה מזכיר לי את האוהל של אברהם והאורחים הבלתי-קרואים או קרואים שהגיעו אליו ואת קבלת הפנים שהוא נתן לזרים האלה שהגיעו למשכנו הצנוע.

משה מזרחי: אנחנו לא שם; גם לא צריכים להיות שם, זה בסדר.

משה מזרחי: ואני חושב – היום התקיים דיון בוועדה לביקורת המדינה אחרי דוחות חריפים ביותר של מבקר המדינה.

משה מזרחי: היום היה דיון מעקב כדי לראות איך מדינת ישראל המתוקנת, שאיננה עולם שלישי, הדמוקרטית, מדינת ישראל, זו שהייתה מהיוזמות של האמנה הבין-לאומית להסדרת מעמדם של הפליטים ברחבי העולם כתוצאה מהניסיון המר של העם היהודי בתפוצות – כי מי כמונו אמורים לדעת מה זה להיות פליט ואיך לטפל בו ואיך לקבל אותו, כשאותנו דחו על הסף כשחיפשנו את מקום המפלט, כדי שמישהו יציל את חיינו, וקיבלנו דלת טרוקה – ואנחנו למרבה התדהמה נמצאים בדיוק באותו מקום.

משה מזרחי: אלוהים אדירים.

משה מזרחי: שמענו היום בוועדה על תמונות מחפירות שקשה לך לקבל אותן, ואני באמת אומר את זה.

משה מזרחי: זה לא פופולרי.

משה מזרחי: עולים פה לדבר בהקשר של החוק הזה, הוראת השעה שדיברתי עליה – שהיא אות מתה; היא לא אומרת כלום – ביחד עם עוד חוקים דומים לה, שנועדו לדחוק לפינה את חבר בני האדם.

משה מזרחי: אבל מה ששמענו היום בוועדה – באמת תמונות מזעזעות של עולם שלישי, של אנשים שלא מקבלים את הטיפול הבריאותי והרווחתי האלמנטרי.

משה מזרחי: "פצצת זמן", הם קוראים לזה.

משה מזרחי: יש שם אלפי ילדים שגדלים בלי שום השגחה.

משה מזרחי: אני חושב שמדובר לא על עובד זר, אלא מדובר על פליטה או מבקשת מקלט שילדה תינוק, חלתה בסרטן, נפטרה, וקולגה שלה, שגם היא לא "מורשית" להיות פה, במירכאות – לא יודע אם ראיתם את זה בטלוויזיה; זה היה מזעזע.

משה מזרחי: אף אחד לא ידע שהיא איננה, שהותירה תינוק בן כמה ימים מאחוריה, וקולגה שלה, חברה שלה, לקחה את התינוק לטפל בו – אלוהים אדירים – והרשויות של המדינה, שעוצמות את העיניים למצב הזה, נזכרו אחרי תשעה חודשים, אם אני זוכר טוב, אפילו יותר, שיש איזה תינוק שמתגלגל אצל מישהי, שגידלה אותו במסירות בלתי נתפסת, ואז הם נזכרים להוציא אותה מידי ההורים שלקחו על עצמם לטפל בתינוקת הזאת כשהרשויות שלנו בכלל לא שם; הן מסובבות את הגב.

משה מזרחי: זה פשוט מחפיר.

משה מזרחי: אין לי מילה אחרת לומר על זה, ולא חשוב פתרונות הפלצבו, שיש איזו ועדה עכשיו – ודיבר על זה גם חברי היקר בן ראובן, על הסיפור של הוועדה ששרים מתנגדים למסקנות שלה; מסרבים לחתום עליה ולתת את התקציב הראוי.

משה מזרחי: מילא אתם דוחקים אותם בחקיקה הזאת, אלוהים אדירים, אבל למה לדחוק אותם במובן ההומני שלהם, כבני אדם, בנושא של הטיפול הרפואי, שאם אתה לא מת, אתה לא מקבל טיפול?

משה מזרחי: ואני אומר לעצמי: איזה מדינה נהיינו?

משה מזרחי: גם זה פתרון – לדחוק אותם מבחינת הרווחה והבריאות שלהם, ולהתייחס אליהם כמו בעלי חיים?

משה מזרחי: אין לי הגדרה אחרת.

משה מזרחי: מה אתם חושבים, שיותר מתים זה פחות פליטים?

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת משה מזרחי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איימן עודה – מוותר; מסעוד גנאים – מוותר; ג'מאל זחאלקה – איננו; אחמד טיבי – איננו; עאידה תומא סלימאן – לא נוכחת.

ישראל אייכלר: עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

ישראל אייכלר: חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת קיש, שעלה והציג את החוק הזה, בא ואומר – הוא רוצה באמצעות החוק הזה ללחוץ על מסתננים כדי שלא יגיעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין שקר יותר גדול מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לקחתי נתונים ואציג אותם בפני הכנסת על הנושא, בין שזה מסתננים ובין שזה מבקשי מקלט; נקרא להם איך שאתם רוצים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המספרים אומרים שמדינת ישראל הקימה גדר, ומאז אין אנשים שיכולים להיכנס – אפילו אנשים שהם בסכנת חיים; אפילו אנשים שהם נרדפים; אפילו אנשים שחובה על מדינת ישראל, שהיא חברה באו"ם, לתת להם את האפשרות להיכנס כפליטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו את זה היא לא עושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה את המספרים, כך שלא נתבלבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2012 נכנסו 10,445, ואז הוקמה הגדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2013 – 43.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם שומעים את המספר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 43 אנשים הצליחו להיכנס למדינת ישראל בכל שנת 2013.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2014 – 21.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשביל 21 אנשים אתם רוצים ללחוץ על האנשים כלכלית כדי שלא יגיעו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו מדברים ביום זכויות האדם העולמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 21 אנשים נכנסים ואתם מחוקקים חוק שאתם מקשים על האנשים, מקשים את החיים שלהם; לא נותנים להם אפשרות לעבוד, קונסים את אלה שמעסיקים אותם ואז דוחפים אותם להגיע למצב שהם גם גונבים, גם עושים מעשים בלתי חוקיים – כי אתה לא מאפשר לו לחיות; הוא נמצא פה, הוא לא מהגר, הוא לא עוזב את הארץ, ואתה לא נותן לו לעבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז במצב כזה, אתה, עם החוק – אני אמשיך גם עם המספרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2016 – 18, ב-2017, כל 2017 – אפס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא נכנס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מדבר על נתונים של מרשם האוכלוסין; לא נתונים שלי, אלא נתונים רשמיים של המדינה, שאומרת שאנשים לא נכנסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, החוק הזה הוא חוק גזעני; החוק הזה חוק שנוגד את זכויות האדם; החוק הזה חוק פוגעני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לבוא ולהגיד – תשמעו, אנחנו מדברים – שתדעו גם חלק מהמספרים: בסך הכול בכל השנים נכנסו למדינת ישראל 64,000 מבקשי מקלט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, או עד סוף 2017, תחילת השנה, יש 37,238, וחלק מהמספר הזה כבר עזבו את הארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנשים כאלה, עם במחסור בידיים עובדות, עם הצרכים שלהם, עם הילדים שלהם שנולדו פה, שנמצאים בתוך בתי הספר – ואנחנו מדברים על בני אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא בני אדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באמת, הממשלה הזאת, אין לה רגישות לחיי אדם, לכבודם, לאפשרות שלהם לחיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר הכנסת קיש רוצה למנוע, שלא תהיה מוטיבציה שיגיעו.

יואב קיש: ברור.

יואב קיש: ברור – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מגיעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד השקרים הגדולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מגיעים.

יואב קיש: לא נכון.

יואב קיש: אם הייתה פה מוטיבציה כלכלית, הם היו באים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2017 אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפס אנשים.

יואב קיש: אסור לתת להם מוטיבציה כלכלית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לתת להם לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שירצה לעזוב – יעזוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא יישארו פה לעד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד הפנים והמדינה צריכים לזרז את האפשרות של אנשים להגיש בקשה להיות פה, להיקלט פה, ויש קריטריונים בין-לאומיים – לבדוק אותם לפי אותם קריטריונים – – –

ענת ברקו: – – – לכפרים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיבוא לכפרים – הם יקבלו כבוד שאת לא מכירה.

ענת ברקו: – – – למסגדים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יגיעו, והם נכנסים למסגדים ומתפללים במסגדים.

ענת ברקו: – – – במסגדים, נכון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם נמצאים גם במסגדים, מגיעים – לא ישנים – – –

ענת ברקו: אסלאמיסטים סלפיסטים, תגיד את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא ישנים במסגדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם באים להתפלל, וזה מה שמפריע לך ומפריע לקיצונים כמותך.

ענת ברקו: סלפיסטים אסלאמיסטים שאתם קולטים במסגדים.

ענת ברקו: בגלל זה אתה רוצה שהם יישארו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו היום ביום זכויות האדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים צריכים לקבל את הזכויות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם נרדפים – נרדפים במדינת מוצאם ונרדפים פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הסאגה הזאת צריכה להסתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא חוק גזעני, חוק מיותר, וצריך להצביע נגדו ולהפיל אותו, ועדיף אם הממשלה תמשוך אותו – היא תקבל קצת כבוד שחסר לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ענת ברקו: אולי תדבר על סגן ראש העיר חיפה?

ענת ברקו: למה לא?

ענת ברקו: נשמע קצת משהו מעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא שומע אותך ולא מתעניין – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת חנין זועבי – איננה.

ענת ברקו: סגן ראש העיר חיפה – זה נושא מעניין.

ענת ברקו: נשמע דעות.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דב חנין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2017 – אפס אנשים.

ענת ברקו: יש שקט בצד הזה.

ענת ברקו: יש בצד הזה שקט.

ענת ברקו: טרור ודאעש, ותומכים, וזה לא מעניין את המחנה הציוני, שתומך בראש העיר חיפה.

ענת ברקו: יפה.

דב חנין: אתה שותף, אתה סולידרי עם המורכבות הזאת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לכל מילה מהדברים החשובים שאמר חברי חבר הכנסת חאג' יחיא כאן.

דב חנין: וחבל חבל חבל שמספסלי הימין לפעמים במקום להקשיב, צועקים וצועקות.

דב חנין: אני רוצה לקדם בברכה את נשים עושות שלום, שמכבדות אותנו כאן ביציע.

דב חנין: כל הכבוד לכן.

דב חנין: כל הכבוד על כך ששבוע אחרי שבוע אתן מגיעות לכאן, למליאת הכנסת, כדי להזכיר לכולנו שהאתגר הגדול, ההיסטורי, החשוב ביותר שלנו, הוא לעשות שלום.

דב חנין: שלום הוא הדרך לחיים; שלום הוא הדרך לעתיד.

ענת ברקו: נכון.

דב חנין: שלום הוא האלטרנטיבה שתמיד צריך להעדיף אותה.

ענת ברקו: צריך שיהיה עם מי.

אוסנת הילה מארק: השאלה היא עם מי – – –

דב חנין: אני מברך אתכן על הנוכחות שלכן כאן, ואני מבקש מכן להמשיך ולהגיע כדי להזכיר לחברי הכנסת ולחברות הכנסת מה החובה שלנו, מה התפקיד שלנו ומה אנחנו צריכים לעשות.

אוסנת הילה מארק: דווקא אחרי הפיגוע של אתמול אולי לא היית אומר שיש עם מי לעשות שלום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, ביום זכויות האדם הממשלה מקדמת חוק שעוסק בהתעללות.

דב חנין: מה החוק הזה עושה?

דב חנין: מונע מאנשים שמשתכרים שכר באופן חוקי – – –

ישראל אייכלר: חברי הכנסת ממרצ, מה יש לכם נגד דב חנין?

דב חנין: החוק הזה מונע מאנשים שמשתכרים שכר באופן חוקי להשתמש בכסף הזה למה שהם רוצים.

דב חנין: יש אנשים שרוצים בכסף לתמוך במשפחות שלהם.

דב חנין: מה רע בזה?

דב חנין: כאשר אוסרים על אנשים להעביר כסף בצורה חוקית לחוץ לארץ, למשפחות שלהם, מעודדים בעצם תעשייה לא חוקית של הוצאת הכסף הזה בצורה אחרת – –

אוסנת הילה מארק: בכלל לא – – – כסף.

דב חנין: – – פוגעים באנשים עובדים, פוגעים בשכר שלהם, פוגעים בזכויות האדם שלהם.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, את המציאות שבה למבקשי מקלט בארץ היו קרובי משפחה שהוחזקו בכל מיני מחנות עינויים כבני ערובה.

דב חנין: בעזרת הכסף שהשתכרו בארץ יכלו לשחרר, לפדות את השבויים האלה – שזו אגב מצווה גדולה, גם באסלאם וגם ביהדות – אבל עכשיו רוצים לאסור עליהם לעשות את זה.

דב חנין: זו מדיניות אכזרית, ומאחורי המדיניות האכזרית הזאת עומדת אותה תפיסה: אם לא מספיק לכם שנייסר אתכם בשוטים – נייסר אתכם בעקרבים.

דב חנין: זו המדיניות של הממשלה וזו המדיניות שאנחנו ראינו היום בדיון בוועדת העבודה – סליחה, בוועדת ביקורת המדינה של הכנסת, כאשר ראינו שלממשלה אין שום פתרונות לשאלות הרווחה הבסיסיות ביותר של בני אדם שנמצאים כאן – לנשים מוכות, ליוצאי מחנות העינויים שהיו קיימים בסיני, לבעלי מוגבלויות.

דב חנין: לכל האנשים האלה אין פתרונות, והסיבה לכך שאין פתרונות היא שהצבע שלהם שונה; שהם מבקשי מקלט.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, זו גישה ותפיסה גזענית.

דב חנין: גם בתחום הבריאות אין פתרונות.

דב חנין: הדבר היחידי שמאפשרים לאנשים זה שכשהמצב מגיע לקריסה ואנשים נזקקים לבתי החולים, הם יכולים להגיע לבתי חולים, ולפי החוק בישראל הם מקבלים טיפול בבתי חולים.

דב חנין: מה התוצאה?

דב חנין: התוצאה היא שבמקום לתת מענה רפואי בשלב המוקדם ולמנוע הידרדרות, נותנים לאנשים לקרוס, שולחים אותם לבתי חולים, ובסופו של דבר הם סובלים יותר, אבל זה גם עולה יותר לחברה הישראלית.

דב חנין: ולכן, למדיניות הזאת שהממשלה מקדמת, מדיניות ההתעללות במבקשי המקלט ובתושבי דרום תל אביב, יש קודם כול מחיר אנושי כבד למבקשי המקלט ולסביבתם, אבל יש לה גם מחיר כלכלי גדול לחברה הישראלית כולה.

דב חנין: ולכן, עמיתיי חברי הכנסת, לחוק הזה צריך להתנגד.

דב חנין: את המדיניות הזאת צריך לשנות.

דב חנין: צריך להתייחס בכבוד ובאנושיות לבני האדם שנמצאים כאן.

דב חנין: צריך לתת פתרונות לתושבי דרום תל אביב במקום להמשיך ולהשתמש בסיסמאות ריקות מתוכן ובניסיון להסית קבוצה מוחלשת אחת נגד קבוצות מוחלשות אחרות.

דב חנין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו.

ישראל אייכלר: יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום, 10 בדצמבר, הוא היום הבין-לאומי לזכויות האדם.

יוסף ג'בארין: הייתי מקווה שביום כזה נוכל לציין את ההישגים של הממשלה, של הכנסת, בתחום של זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות, מה שיש לציין, לצערי, זה דווקא הנסיגה בתחום של זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: וככה, במקום להתקדם בהגנה על הערכים הבסיסיים של זכויות האדם, ערכי השוויון, דמוקרטיה, סובלנות, נראה שדווקא הכנסת הזאת, אם נרצה להסתכל על החודשים האחרונים, צועדת ממש בכיוון ההפוך.

יוסף ג'בארין: גולת הכותרת, אולי, הייתה ב-19 ביולי, כשנחקק חוק הלאום – חוק שמנוגד לכל תפיסה אוניברסלית של זכויות אדם.

יוסף ג'בארין: חוק שמנוגד לכל תפיסה אוניברסלית של זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: במקום לדבר על אותם ערכים שציינתי, של השוויון ושל האזרחות המשותפת, מה עושה החוק?

יוסף ג'בארין: מה עושה החוק?

יוסף ג'בארין: רק מרחיב את הפערים בתוך החברה הישראלית – –

ענת ברקו: אתה לא ביקשת – – –

יוסף ג'בארין: – – ועושה קלסיפיקציה של האזרחים, ממש קלסיפיקציה פורמלית בחוק.

יוסף ג'בארין: יש אותם אזרחים ששייכים לקבוצת הרוב, שנהנים מכל ההסדרים המיטיבים שחוק הלאום מעניק, ויש קבוצת אזרחים, 20% מאזרחי המדינה, שנשארים מחוץ להסדרים הללו – אזרחים סוג ב'.

יוסף ג'בארין: אזרחים סוג ג'.

יוסף ג'בארין: זה מה שעושים בשבוע זכויות האדם בישראל.

ענת ברקו: – – – זה נכון.

ענת ברקו: יהיה חוק – – –

יוסף ג'בארין: זה מה שעושים.

יוסף ג'בארין: רואים איך באופן גס ולפעמים אפילו אלים דורסים את זכויות האדם – דורסים את זכויות האדם שעוד ב-1948 באה ההכרזה האוניברסלית כדי לקדם אותן.

יוסף ג'בארין: ואם נציין את הנוכחות של תנועת נשים עושות שלום ופעילות נשים עושות שלום, נראה לי שזה המקום, קודם כול, לברך אותן ולחזק את ידיהן, ולציין ביום הבין-לאומי לזכויות האדם שאולי ההפרה הכי גסה והכי בוטה והכי אלימה של זכויות האדם היא הימשכותו של הכיבוש זה יותר מחמישה עשורים.

ענת ברקו: – – – בחיפה?

יוסף ג'בארין: ההתנגשות החזיתית.

ענת ברקו: איפה?

ענת ברקו: תגיד, תגיד.

ענת ברקו: אז תגיד, תגיד, אנחנו – – –

יוסף ג'בארין: אמרתי, זה יותר מ-50.

יוסף ג'בארין: בלי דמגוגיה.

יוסף ג'בארין: בלי דמגוגיה.

יוסף ג'בארין: אמרתי.

יוסף ג'בארין: את יודעת איזה כיבוש היה ב-67'.

יוסף ג'בארין: לא צריכים להסביר לך.

ענת ברקו: אתה רוצה הסדרה של קולקטיב לאומי?

ענת ברקו: אתה לא מוכן להכיר שהרוב כאן הוא גם לאומי.

יוסף ג'בארין: כשמדברים על זכויות האדם, הזכות הבסיסית, שמופיעה גם במגילת זכויות האדם וגם באמנות הבסיסיות של זכויות האדם, זאת זכות העמים להגדרה עצמית.

יוסף ג'בארין: זכות העמים להגדרה עצמית.

ענת ברקו: כך הגדרנו את עצמנו.

יוסף ג'בארין: ואין ספק שכשמסתכלים על המשך הכיבוש והדיכוי וההתכחשות לזכות הבסיסית הזאת של העם הפלסטיני, אין ספק שלא רק שאין מה לחגוג ואין מה לציין ביום הבין-לאומי לזכויות האדם בישראל, אלא שזה הזמן שוב ושוב להעלות את הקריאה ואת השאיפה לשלום שמושתת על הקמת מדינה פלסטינית בגבולות 67' – –

ענת ברקו: – – – זכויות האדם בעזה, ברשות הפלסטינית, תדבר על זה גם – – –

יוסף ג'בארין: – – מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל – שתי מדינות דמוקרטיות, שתי מדינות שמכבדות את זכויות האדם ושתי מדינות שישימו כנר לרגליהן את האמנה הבין-לאומית לזכויות אדם.

יוסף ג'בארין: היום הזה, עדיין נייחל לו ונשאף אליו, למרות כל התנאים החשוכים שאני מצביע עליהם.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

ענת ברקו: אם הייתה מדינה פלסטינית היית מעדיף לגור בה?

ענת ברקו: בטח שלא, כי אתה יודע שפה יש לך זכויות אדם, ובשום מקום אחר לא.

יוסף ג'בארין: יש משהו שאת לא מסכימה איתו במה שאמרתי?

יוסף ג'בארין: לא הבנתי.

ענת ברקו: בטח.

ענת ברקו: נגיד מדינה יהודית ודמוקרטית – את זה אתה מוכן להגיד – – –

יוסף ג'בארין: מה דמוקרטית?

ענת ברקו: תגיד "יהודית", כי אתה רוצה פלסטינית בעזה, אתה רוצה פלסטינית בגדה ואתה רוצה פלסטינית פה – – –

יוסף ג'בארין: אני רוצה שתי מדינות דמוקרטיות.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ישראל אייכלר: אפשר להמשיך את הוויכוח בחוץ, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: שכולם ישמעו.

ענת ברקו: זאת האמת.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום זכויות האדם הבין-לאומי אני רוצה, על רקע חוק המסתננים, לדבר על חוק מסתננים אחר, מסוג אחר, והוא נמצא הרבה יותר קרוב אלינו.

ענת ברקו: – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת ברקו, חברת הכנסת ברקו, לא שומעים מה שאת אומרת, ובסך הכול את לא מאפשרת לאנשים לדבר.

ישראל אייכלר: חבל.

ישראל אייכלר: קריאות הביניים היו מספיקות.

ג'מעה אזברגה: טוב, לכל אחד יש תפקיד, לא?

ישראל אייכלר: אה, אם זה לא מפריע לך, לי זה ודאי לא.

ג'מעה אזברגה: היא עושה את התפקיד שלה, כנראה – להפריע.

ג'מעה אזברגה: ביום חמישי פורסם באתר ישראל היום: ועדה מחוזית פרסמה כאילו דחתה התנגדות של 5,000 אנשים בדואים שחיים בדרום, על אזור תעשייה שהולך לקום בדרום.

ג'מעה אזברגה: ולמען האמת – כאילו התנגדותם של אנשים שהתנגדו לאזור התעשייה הזה הוגשה לוועדה המחוזית ונדחתה, למרות שזה שקר וכזב; זה אפילו עדיין לא נדון.

ג'מעה אזברגה: הוועדה המחוזית מפרסמת שהעניין עדיין לא נדון.

ג'מעה אזברגה: ובכלל, כשפנו לרשות להתיישבות הבדואים – שהיא גם אחראית, הפכה להיות גם דוברת של הבדואים – הם אמרו במפורש: טעות בהעברת המידע גרמה להצגת השלב הנוכחי כאילו כבר התקבלה ההחלטה שסביר להניח שתתקבל.

ג'מעה אזברגה: תאר לעצמך, הרשות להתיישבות הבדואים – לא רק שהוועדה עדיין לא דנה בהתנגדויות של אנשים שגרים שם, הרשות הוציאה כבר הודעה לעיתונות ולתקשורת שהיא נדונה ונדחתה.

ג'מעה אזברגה: והולך להתקבל בוועדה נוהל לא תקין, חוק מסתננים מס' – לא 2, מס' 1.

ג'מעה אזברגה: המסתנן מספר אחת זה הרשות.

ג'מעה אזברגה: דבר שני, דבר לא חוקי שעושים – הוועדה המחוזית אפילו לא שמעה עדיין את האנשים, ומרשים לעצמם להוציא הודעה כאילו שמעו את האנשים, שזה דבר שלא רק שהוא לא חוקי, הוא אפילו לא לגיטימי.

ג'מעה אזברגה: דבר מינימלי ביותר – אמורים לשתף את האנשים שגרים שם.

ג'מעה אזברגה: מתכננים אזור תעשייה שאנשים נמצאים שם, ולא שואלים אותם, לא מתייעצים איתם.

ג'מעה אזברגה: דבר מינימלי ביותר.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, כביש 6 אמור לעבור שם.

ג'מעה אזברגה: הכביש אמור לקחת 100 מטר מכל צד.

ג'מעה אזברגה: אורי אריאל מפרסם שהוא הולך לפנות, במקום 100 משפחות – 5,000 משפחות.

ג'מעה אזברגה: לא מעניין אותו.

ג'מעה אזברגה: אנשים כאילו מספרים; אין להם בתים, אין להם ילדים; הם לא קיימים שם, לא בתוכניות העתידיות שלו ולא במצב הנוכחי.

ג'מעה אזברגה: דורסים את האנשים כאילו הם נמלים.

ג'מעה אזברגה: לא ייתכן דבר כזה במדינה נאורה, לא ייתכן דבר כזה במדינה דמוקרטית, לא ייתכן דבר כזה במדינה נורמלית אפילו, ביותר, שיש שם 110,000 בכפרים הבלתי-מוכרים, קיימים על הקרקע, המדינה מתכננת, וכל התכנון והפיתוח שעובר בנגב פוסח עליהם.

ג'מעה אזברגה: לא שואלים אותם, כאילו הם לא קיימים.

ג'מעה אזברגה: דבר כזה לא יכול להימשך עד אין-סוף.

ג'מעה אזברגה: דבר כזה זה לא הוגן; דבר כזה זה לא דמוקרטי; דבר כזה זה לא אנושי.

ג'מעה אזברגה: ואחר כך מדברים על חוק מסתננים.

ג'מעה אזברגה: המסתנן מספר אחת זה הרשות להתיישבות הבדואים – הרשות לטיהור הבדואים.

ג'מעה אזברגה: ואנחנו לא מסכימים לדבר כזה שימשיך לעשות את הדברים, לתכנן אותם כאילו אנשים לא קיימים.

ענת ברקו: מה עם סחר בנשים?

ענת ברקו: מה עם פוליגמיה?

ענת ברקו: מה עם פוליגמיה?

ענת ברקו: סחר בנשים?

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, זה דבר שלא רק שהוא לא חוקי – זה גם לא אנושי.

ג'מעה אזברגה: ענת, זה גם אפילו מגעיל ולא ייתכן.

ענת ברקו: מה עם זה?

ענת ברקו: מה עם פוליגמיה?

ענת ברקו: אולי תתייחס.

ג'מעה אזברגה: את יושבת פה רק על מנת לענות על דברים ולהפריע לאנשים לשמוע את עצמם.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, חמש דקות.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את תנועת נשים עושות שלום.

סעיד אלחרומי: תודה על הנאמנות לדרך והנאמנות למצע שלכן ולעשייה, שאתן מתמידות לבוא לכנסת ולהשמיע את הסיסמה שכולנו זקוקים לה: כן, לעשות שלום, כי זאת הדרך היחידה להצליח ושכולנו נחיה בשלום כאן.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום מציינים את יום זכויות האדם בכל העולם.

סעיד אלחרומי: אנחנו, מטבע הדברים, מציינים את זה כאן, בארץ.

סעיד אלחרומי: צר לי מאוד שנושא כזה וחוק כזה מביאים למליאת הכנסת דווקא ביום זכויות האדם – חוק שמתייחס לקבוצה הכי מוחלשת היום במדינה.

סעיד אלחרומי: אנחנו מדברים על מבקשי המקלט, על אנשים שעברו ארצות שונות ורובם המוחלט יצאו מגיהינום של מלחמה, מארצות שהסיכוי שלהם לשרוד שם הוא קלוש.

סעיד אלחרומי: חלק מהם היו נשלחים בחלק מהצבאות של המדינות האלה למלחמה, ואנחנו יודעים שבאזורים האלה המלחמה היא דבר שבשגרה.

סעיד אלחרומי: ומה אומר החוק שהכנסת כאן והקואליציה מבקשת מאיתנו לאשרר אותו, שכבר חמש שנים מאשררים אותו?

סעיד אלחרומי: איסור על העברת כסף – שמבקש מקלט שנמצא כאן לא יעביר כסף למשפחה שלו שנמצאת בארץ המוצא.

סעיד אלחרומי: וכאן שני מישורים שהחוק הזה נופל בהם: דבר ראשון, אם אין דרך חוקית להעביר את הכסף, אז בוודאי מבקש המקלט הזה ייפול לידי גורמים שיעבירו לו את הכסף.

סעיד אלחרומי: הכסף בסופו של דבר יעבור, אדוני היושב-ראש, אבל יעבור בדרך לא חוקית, והאדם הזה, העובד הזה – יעשקו אותו.

סעיד אלחרומי: חלק אחר עושה את זה בדרך אחרת – הוא בכלל לא ידווח שהוא עובד.

סעיד אלחרומי: יעסיקו אותו בצורה לא חוקית, הוא לא יקבל תלוש שכר, הוא יוגדר כמובטל, אבל יעסיקו אותו באופן לא חוקי, ישלמו לו בצורה לא חוקית, וכמובן, הוא לא יקבל את השכר הראוי בעד העבודה שהוא מבצע.

סעיד אלחרומי: נכון שישנה מצוקה מסוימת; נכון שהריכוז שלהם, של מבקשי המקלט, בדרום תל אביב יצר תמונת מצב של עוול לתושבי דרום תל אביב.

סעיד אלחרומי: אבל לא ככה הם פני הדברים.

סעיד אלחרומי: מי שמביא אותם לדרום תל אביב, מי שריכז אותם במקום אחד, זה המדינה.

סעיד אלחרומי: הם לא באו מעצמם וביקשו להתרכז בדרום תל אביב או במקום אחד.

סעיד אלחרומי: לפני לא הרבה זמן התבשרנו על ידי ראש הממשלה בערב אחד כזה שהינה, הגענו להסכם עם האו"ם, סוגית מבקשי המקלט באה על פתרונה ולפחות מחצית מהם, האו"ם ידאג להחזיר אותם ולדאוג לביטחונם בארצות שונות, וחלק מהם יחזרו לארץ המוצא שלהם.

סעיד אלחרומי: שומו שמיים, יומיים אחרי זה, המדינה חוזרת בה.

סעיד אלחרומי: ראש הממשלה, שר הפנים והקואליציה חוזרים בהם.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מדברים, הכנסת, כבר כמה שנים, והמדינה רועשת על עשרות אלפים.

סעיד אלחרומי: ישנן מדינות שיש בהן מיליוני פליטים, והחברות שם והמדינות שם ידעו איך להתמודד עם הסוגיה הזאת.

סעיד אלחרומי: זה לא משהו שאי-אפשר להתמודד איתו.

סעיד אלחרומי: ישראל היא מדינה חזקה.

סעיד אלחרומי: ישראל היא מדינה שיש לה היכולת להתמודד עם הסוגיה הזאת בלי לדרוס את זכויות האדם ברגל גסה, בלי לגרום לסבל נוראי לקבוצה החלשה והמוחלשת הזאת.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

ישראל אייכלר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת ניבין אבו רחמון, ואחרי זה ישיב השר אופיר אקוניס.

ניבין אבו רחמון: מוותרת.

ישראל אייכלר: מוותרת.

ישראל אייכלר: אז בבקשה, השר אופיר אקוניס.

ישראל אייכלר: בבקשה – ישיב בשם הממשלה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אדוני, במשך כמעט שעתיים אופוזיציה שלמה בישראל מתגייסת לימינם של פורעי החוק שהסתננו מאפריקה באופן בלתי חוקי, תוך רמיסת כל כלל, כל חוק של מדינת ישראל, והפכו את חייהם של עשרות אלפי – עשרות אלפי – ישראלים טובים, תמימים, שומרי חוק ולא פורעי חוק, שנולדו כאן, שגדלו כאן, שגידלו כאן את ילדיהם, הפכו את חייהם ב-15 השנים האחרונות, חבר הכנסת מזרחי, לגיהינום.

אופיר אקוניס: מתי בכלל מישהו מן הספסלים האלה היה בשכונות דרום תל אביב?

אופיר אקוניס: מתי?

אופיר אקוניס: ירים את ידו.

מרב מיכאלי: חוצפה.

מרב מיכאלי: חוצפה.

אופיר אקוניס: מתי בפעם האחרונה – את בכלל מתייצבת לצד פורעי חוק, חברת הכנסת מיכאלי.

אופיר אקוניס: מתי בפעם האחרונה, אדוני היושב-ראש, מישהו מן היושבים על הספסלים האלה היה בשכונות שלמות באילת שהן תחת כיבוש?

אופיר אקוניס: הכיבוש האפריקני.

אופיר אקוניס: תכף נגיע לכיבוש של הסיעות הערביות.

יואב קיש: השר אקוניס – פתח תקווה, קריית מלאכי.

אופיר אקוניס: מתי בפעם האחרונה מישהו מן הספסלים האלה, אדוני היושב-ראש, היה בשכונות שלמות בבני ברק, בפרדס כץ?

משה מזרחי: – – –

אופיר אקוניס: מתי?

אופיר אקוניס: ירים את ידו.

אופיר אקוניס: אין.

אופיר אקוניס: אף אחד.

אופיר אקוניס: הידיים נשארות למטה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: תרימו יד – מי היה בפעם האחרונה בפתח תקווה?

משה מזרחי: השר אקוניס, מי זרק אותם שם?

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: מי היה שם?

אופיר אקוניס: חברת הכנסת נחמיאס דיברה פה.

אופיר אקוניס: מי היה בפעם האחרונה בשכונת התקווה?

אופיר אקוניס: אין קול ואין עונה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: צעקות – זה כן.

אופיר אקוניס: צווחות – כן.

אופיר אקוניס: אף אחד לא מרים או מרימה את ידה.

אופיר אקוניס: אף אחד.

שלי יחימוביץ': – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת יחימוביץ מרימה את ידה.

אופיר אקוניס: הייתה אתמול איפה?

שלי יחימוביץ': אתמול הייתי בתחנה המרכזית הישנה.

אופיר אקוניס: בתחנה המרכזית.

אופיר אקוניס: באיזו ארץ או באיזו עיר?

שלי יחימוביץ': ולפני שלושה ימים – – –

אופיר אקוניס: האם את ראית, חברת הכנסת יחימוביץ, את הגיהינום – – –

שלי יחימוביץ': רגע, שאלת.

שלי יחימוביץ': שאלת.

שלי יחימוביץ': שאלת.

שלי יחימוביץ': ולפני שלושה ימים – בשכונת התקווה.

שלי יחימוביץ': ואני גם גרה די קרוב לאזור הזה, יותר קרוב ממך.

אופיר אקוניס: טוב, את לא גרה בדיוק באזור של שכונת התקווה.

שלי יחימוביץ': יותר קרוב ממך.

אופיר אקוניס: את גרה ליד הים, אבל לא ניכנס כאן לזה.

אופיר אקוניס: לא נחשוף את מקומך – בדיוק בצד השני.

שלי יחימוביץ': ליד הים, בדרום.

שלי יחימוביץ': אתה גר בצפון.

אופיר אקוניס: בדיוק בצד השני.

אופיר אקוניס: בדיוק בצד השני.

שלי יחימוביץ': אבל אתה גר בצפון ואני גרה בדרום, זה ההבדל בינינו.

משה מזרחי: מי שם אותם שם?

משה מזרחי: מי שם אותם שם?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, חבר הכנסת מזרחי.

אופיר אקוניס: אענה על הכול.

משה מזרחי: מי שם אותם שם?

אופיר אקוניס: לא היה כאן איש או אישה, למעט חברת הכנסת יחימוביץ, שאמרה – – –

איציק שמולי: – – – ברמת אביב ג'.

אופיר אקוניס: לא הרימו את ידם.

איציק שמולי: והמגדל ברמת אביב ג' – – – תגיד, אתה רציני – – –

אופיר אקוניס: ובכן, הגיהינום הזה, הגיהינום הזה, אשר – מסתנני אפריקה, המסתננים מאפריקה, הפכו את חייהם – –

איציק שמולי: מתי אתה היית בדרום תל אביב?

איציק שמולי: מתי היית בלוד?

איציק שמולי: מתי היית ברמלה?

איציק שמולי: מתי היית בבאר שבע?

איציק שמולי: מה אתה יודע על – – –

אופיר אקוניס: – – של תושבי דרום תל אביב לא מעניין אתכם.

איציק שמולי: מה אתה יודע על השכונות האלה?

אופיר אקוניס: אתם מייצגים את המסתננים.

איציק שמולי: מי הביא את המסתננים מאילת לדרום תל אביב?

אופיר אקוניס: אתם מייצגים את פורעי החוק.

אופיר אקוניס: אתם, שמדברים בשם הדמוקרטיה וזכויות האדם ושמירה על החוק – –

שלי יחימוביץ': למה אתם לא פותרים את זה?

שלי יחימוביץ': למה אתם לא פותרים את זה?

אופיר אקוניס: – – הראשונים שרומסים את הדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': איפה אתם?

אופיר אקוניס: הראשונים שמפירים את החוק, או לפחות נותנים תמיכה, חבר הכנסת מזרחי, למפירי חוק.

אופיר אקוניס: משום שלא יעזור שום דבר, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: שום מכבסת מילים, שום מכבסת מילים לא תשנה את העובדה שמדובר על מסתננים פורעי חוק.

אופיר אקוניס: מקומם של רוב מוחץ שלהם, חבר הכנסת פרץ, מקומם הוא בארצות, באחת מן הארצות שהם הגיעו אלינו מהן, באריתריאה או בסודן – –

שלי יחימוביץ': אז איפה אתם?

אופיר אקוניס: – – או במקומות אחרים.

שלי יחימוביץ': אז איפה אתם?

שלי יחימוביץ': איפה אתם?

שלי יחימוביץ': למה אתם לא עושים כלום?

אופיר אקוניס: ואתם, המכנים את עצמכם המפלגות החברתיות – –

שלי יחימוביץ': אבל למה אתם לא עושים כלום?

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': איפה אתם?

אופיר אקוניס: – – אנשי הצדק החברתי, עושים את הכי הרבה חוסר צדק חברתי, חבר הכנסת שמולי – –

איציק שמולי: מי הביא אותם לשם?

איציק שמולי: אולי תענה.

איציק שמולי: מי הביא אותם לשם?

אופיר אקוניס: – – לתושבי דרום תל אביב.

איציק שמולי: למה אתה משקר לציבור?

איציק שמולי: מי הביא?

איציק שמולי: מי?

אופיר אקוניס: אתה תכף תקבל תשובה גם על זה.

אופיר אקוניס: מייד תקבל תשובה.

איציק שמולי: אתם.

איציק שמולי: אתה והממשלה הזאת והקודמת.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, לא מבקשי מקלט, חבר הכנסת חנין, ולא פליטים, לחברת הכנסת מיכאלי, ובוודאי שלא, אדוני היושב-ראש, המונח החדש, העדה האריתריאית, יש להם עכשיו גם עדה.

אופיר אקוניס: עכשיו גם יש להם עדות.

אופיר אקוניס: אולי נתחיל לציין את חגיהם ומועדיהם של בני העדה האריתריאית, מסתנני אריתריאה.

אופיר אקוניס: ולא, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בוודאי שלא כל השוואה מופרכת, מקוממת, מטורפת, שנשמעת בשיח הציבורי, חבר הכנסת טיבייב, בשנים האחרונות, בעיקר בשש-שבע השנים האחרונות – משווים את מצבם של המסתננים פורעי החוק למצבם של היהודים באירופה, ובמקומות נוספים ברחבי העולם; למצבם של המסתננים.

אופיר אקוניס: תתביישו לכם.

אופיר אקוניס: האופוזיציה הזאת יש לה הרבה מאוד מה להתבייש בעצמה, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: הרבה מאוד, כל יום.

אופיר אקוניס: כל יום.

יואל חסון: – – –

יחיאל חיליק בר: מזל שיש את מי להאשים – – –

אופיר אקוניס: שלום לך, חבר הכנסת בר.

אופיר אקוניס: אני באמת שמח שחזרת אלינו מן הנכר.

יחיאל חיליק בר: תודה לך על הדאגה.

אופיר אקוניס: אני שמח.

אופיר אקוניס: תסביר לי איך היית שבועיים בסין – –

יחיאל חיליק בר: שבוע.

אופיר אקוניס: – – ואני, בשלושה ימים, בשלושה ימים חותם על הסכם חדש בשנגחאי, פותח את הביתן הישראלי בשנגחאי, עושה עשרות פגישות, חוזר – ב-72 שעות.

אופיר אקוניס: אולי הלו"ז שלי הוא יותר, לא יודע, צפוף; אולי הלו"ז שלך כזה.

אופיר אקוניס: אני מודה לך – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו שמחים שיש לך את מי להאשים – – –

אופיר אקוניס: אם כבר חזרת מסין, חבר הכנסת בר – אדוני היושב-ראש, ברוך הבא.

אופיר אקוניס: אם חזרת, צא היום, הלילה – אני נותן לך עצה ידידותית טובה, ואני יודע שאתה אדם חרוץ, ואני באמת אומר את זה, לא בסגי נהור: סע לדרום תל אביב הלילה.

אופיר אקוניס: קח איתך את חברת הכנסת זנדברג, קח איתך את מכבס המילים דב חנין – – –

מוסי רז: מה הקשר?

אופיר אקוניס: מה הקשר?

אופיר אקוניס: קשר גדול.

אופיר אקוניס: צריך לראות, צריך לראות מה קורה שם, מי אתם מתייצבים לימינם – –

יחיאל חיליק בר: אני שואל מי אשם בזה.

אופיר אקוניס: – – אוטומטית.

יחיאל חיליק בר: אבל אני שואל מי אשם בזה.

יחיאל חיליק בר: אתם בממשלה, אנחנו עדיין באופוזיציה.

אופיר אקוניס: אני חייב לתת לך תשובה ברורה.

אופיר אקוניס: לא, אתם מתייצבים אוטומטית לימינם של המסתננים, תמיד ובכל מאבק.

אופיר אקוניס: וכמובן, השקר שהופץ כאן, אדוני היושב-ראש, על פגיעה בזכויות האדם, על פגיעה בזכויות אזרח.

אופיר אקוניס: הרי מי פוגע בזכויות האדם?

אופיר אקוניס: מי?

אופיר אקוניס: בוא נחשוב.

אופיר אקוניס: האם מסתנני אפריקה – – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, שלום לך.

אופיר אקוניס: לא ראיתי אותך מזמן.

אופיר אקוניס: את המגינה מספר אחת של המסתננים.

מיכל רוזין: מה הפתרון שאתה מציע?

אופיר אקוניס: לזכותך ייאמר – – –

מיכל רוזין: מה הפתרון שאתה מציע – – – פקה פקה – – –

אופיר אקוניס: לזכותך ייאמר – אני אתן לך את הפתרון, חכי – לזכותך ייאמר שאת המגינה מספר אחת של פורעי החוק, אשת החוק, אשת הצדק החברתי, אשת המוסר, האישה המוסרית.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: תלכי לנשים, לנשים שהוכו על ידי מסתננים ומסתננות.

אופיר אקוניס: אה, זה לא.

אופיר אקוניס: מה פתאום, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: אליהן הם לא ילכו.

אופיר אקוניס: אני, חבר הכנסת פרץ, הלכתי לביתה של לא משנה מי, שהוכתה בקרש עם מסמרים על ידי מסתננת סודנית.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: את יודעת את זה ואת מעלימה.

אופיר אקוניס: את לא תוציאי גינוי.

אופיר אקוניס: את לא תגידי מילה.

אופיר אקוניס: את לא תפגיני ולא תארגני הפגנות.

אופיר אקוניס: תתביישי.

אופיר אקוניס: הוכתה בקרש על ידי סודנית אלימה – –

מיכל רוזין: – – – נפגעות ונפגעים – – –

אופיר אקוניס: – – פראית, פורעת חוק באופן כללי ואלימה באופן ספציפי.

אופיר אקוניס: והיא כמובן לא היחידה; היו עוד רבות והיו עוד רבים שהוכו על ידי החבורה הזאת שהסתננה.

אופיר אקוניס: אבל עליהם, אדוני היושב-ראש, לעולם לא תשמע, לא תקרא ציוץ, חבר הכנסת יונה.

אופיר אקוניס: מה לך ולזה?

אופיר אקוניס: מה באת לכאן – – –

יוסי יונה: מה לי ולזה?

אופיר אקוניס: מה באת לכאן להגן על מסתננים?

יוסי יונה: מה באתי לכאן?

אופיר אקוניס: אתה איש הצדק החברתי – –

יוסי יונה: ראש הממשלה שלך – תקשיב, תקשיב.

אופיר אקוניס: – – האיש שהרים את דגל הצדק החברתי.

אופיר אקוניס: אתה עושה צדק חברתי?

יוסי יונה: אקוניס, תקשיב.

יוסי יונה: ראש הממשלה שלך היה יכול להוציא חצי מהם.

יוסי יונה: הוא לא עשה את זה.

אופיר אקוניס: לא, אני אתן לך תשובה.

יוסי יונה: חצי.

יוסי יונה: כי הוא פחד.

יוסי יונה: הוא פחד.

יוסי יונה: בוודאי, הוא פחד מהידידים שלו.

אופיר אקוניס: אנחנו מתכננים להוציא את כולם, ותחכה בסבלנות.

יוסי יונה: הוא פחד מבנט.

יוסי יונה: הוא פחד מכחלון.

אופיר אקוניס: חכה בסבלנות.

יוסי יונה: אתה יודע שלא תוציאו את כולם.

יוסי יונה: אתה יודע שאתם מוליכים אותם שולל.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת רוזין, תפסיקי לצעוק.

אופיר אקוניס: אני יודע שאת מתביישת – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני יודע שאת מתביישת שאת לא מגנה פעם אחת את מעשי האלימות של העדה האריתריאית.

אופיר אקוניס: צמחה לה, אדוני היושב-ראש, קמה עדה חדשה בישראל.

אופיר אקוניס: איזו מכבסת מילים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חנין, תתבייש לך.

אופיר אקוניס: העדה האריתריאית.

אופיר אקוניס: אין דבר כזה.

אופיר אקוניס: המצאתם.

אופיר אקוניס: אתם ממציאים פה אנשים, אתם ממציאים ולא אכפת לכם כלום – לא משכונת התקווה, חברת הכנסת נחמיאס – – –

יוסי יונה: אופיר, אתם מנעתם את היציאה שלהם.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת נחמיאס, היא דיברה איתך.

יוסי יונה: אתם מנעתם.

יוסי יונה: אתם מנעתם.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: אתם מנעתם.

אופיר אקוניס: אנחנו ממש לא מנענו.

יוסי יונה: בוודאי.

אופיר אקוניס: בית המשפט העליון מנע – – –

יוסי יונה: ראש הממשלה שלך מנע.

אופיר אקוניס: אל תגיד – תדייק לפחות.

יוסי יונה: ראש הממשלה שלך מנע.

אופיר אקוניס: מי שמנע הוא בית המשפט העליון.

יוסי יונה: הייתה להם אפשרות להוציא חצי והוא לא הוציא.

אופיר אקוניס: מי שמנע הוא בית המשפט העליון, ותכף נגיע לבית המשפט העליון.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין דיברה פה.

אופיר אקוניס: ראיתי לפחות על פי תנועות הידיים – היה לך נאום מאוד נלהב, מאוד מוסרי.

אופיר אקוניס: הכול אצלכם מוסרי.

אופיר אקוניס: את גדלת בשכונה של עולי יוון ועולי טורקיה – –

איילת נחמיאס ורבין: לא אני, אבל אבא שלי כן.

אופיר אקוניס: – – ועולי בוכרה, בשכונת שפירא, סמוך לבית של ההורים של אבא שלי.

איילת נחמיאס ורבין: לא אתה ולא אני גדלנו שם.

אופיר אקוניס: בית ליד בית.

איילת נחמיאס ורבין: ההורים שלנו.

אופיר אקוניס: חצר ליד חצר.

איילת נחמיאס ורבין: אמת.

אופיר אקוניס: הם חלקו חצר משותפת.

אופיר אקוניס: ואני מסתובב, חברת הכנסת נחמיאס, בשכונה – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – בשכונה היפה הזאת.

אופיר אקוניס: ואת נותנת – – –

איילת נחמיאס ורבין: איפה אתה גר עכשיו?

אופיר אקוניס: מה זה קשור?

אופיר אקוניס: ואת נותנת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני גרה עדיין קרוב – – –

אופיר אקוניס: את נותנת בדברייך רשות, את מבינה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא הקשבת, אז למה אתה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: אני דיברתי על המאבק של העובדים הסוציאליים, השר אקוניס.

אופיר אקוניס: את מבינה את חייהם – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה יותר ממך – – –

אופיר אקוניס: – – של המסתננים ולא מבינה מה קרה לתושבי – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: מבינה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: מבינה מצוין.

אופיר אקוניס: מה קרה?

אופיר אקוניס: נו, מה קרה להם?

איילת נחמיאס ורבין: אל תטיף לנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך, תפסיק להטיף לנו.

יחיאל חיליק בר: השר, רק תגיד לנו מה אתם עושים, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתם לא יודעים לפתור את הבעיה, אל תטיף לנו.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכול.

יחיאל חיליק בר: באמת, מה אתם עושים?

יחיאל חיליק בר: תגיד מה הממשלה מתכוונת לעשות, לא מה אנחנו לא עושים.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה מטיף לנו?

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא רציתם לפתור את הבעיה בגללכם, לא בגללנו.

אופיר אקוניס: עכשיו, הצביעות שלכם, הצביעות שלכם מהדהדת מחוץ לכותלי הבית הזה, חברת הכנסת נחמיאס.

אופיר אקוניס: היא יוצאת מכאן.

אופיר אקוניס: כאן אתם נרשמים לדיון, עושים מיני-פיליבסטר, רוצים שנצא סמוך לשעת חצות – –

איילת נחמיאס ורבין: לא עושים מיני-פיליבסטר.

איילת נחמיאס ורבין: רוצים שתעבדו.

אופיר אקוניס: – – מגינים על המסתננים – –

קריאות: – – –

יעל כהן-פארן: פיליבסטר של האופוזיציה – – –

אופיר אקוניס: – – מגינים על המסתננים הבלתי-חוקיים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא מסוגלים לתת תשובות לדרום תל אביב.

אופיר אקוניס: והדבר הזה, הדבר הזה מחלחל לכל בית בישראל, בשכונת התקווה ובשכונת שפירא ובפרדס כץ ובאילת.

אופיר אקוניס: כולם רואים אותנו.

יואל חסון: מה עשית – – –

אופיר אקוניס: הבית הזה חשוף לגמרי.

אופיר אקוניס: הבית הזה חשוף לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: אני גרה לידם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני גרה לידם.

אופיר אקוניס: הבית הזה חשוף לגמרי והוא רואה הכול, וזה מחלחל – – –

איילת נחמיאס ורבין: איפה בגין?

אופיר אקוניס: גם חבר הכנסת בן ראובן דיבר בעד.

איילת נחמיאס ורבין: איפה בגין?

אופיר אקוניס: מחלחל לציבור הישראלי, והם רואים – –

יוסי יונה: אופיר, שפי פז הפגינה נגדכם.

יוסי יונה: שפי פז הפגינה נגד ראש הממשלה.

יוסי יונה: לא שאנחנו אוהבים אותה, אבל הפגינה נגדכם.

אופיר אקוניס: – – מי מגן עליהם ומי מגן על המסתננים, מי מגן על המסתננים פורעי החוק.

יחיאל חיליק בר: במה אנחנו מפריעים לכם לעשות?

אופיר אקוניס: אגב, אם אתם מפריעים לנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו מפריעים לך, בעצם?

איילת נחמיאס ורבין: למה אתה לא עושה מה שצריך בשביל תושבי דרום תל אביב?

יחיאל חיליק בר: תגיד מה אתם עושים ואיפה אנחנו עכשיו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אם אתם רוצים לסייע לנו – –

יחיאל חיליק בר: מאוד רוצים.

אופיר אקוניס: – – תצביעו בעד החוק.

מיקי רוזנטל: במיוחד לך, בפריימריז, אנחנו רוצים לסייע.

אופיר אקוניס: אם אתם – חבר הכנסת רוזנטל, אני מאוד מודה לך על דאגתך לפריימריז שלי – –

מיקי רוזנטל: אני מאוד דואג – – –

אופיר אקוניס: – – או של חבריי בליכוד.

מיקי רוזנטל: המצב לא נשמע מלהיב.

אופיר אקוניס: תאמין לי, כולם יסתדרו, כולם ייכנסו.

אופיר אקוניס: יהיו פה עוד 40 מנדטים בזמן שאתם נאבקים על שמונה.

מיקי רוזנטל: אבל 40 עורכי דין יש כבר.

אופיר אקוניס: אתם נאבקים של תשעה.

איילת נחמיאס ורבין: אז למה אנחנו הבעיה שלך – – –

מיקי רוזנטל: אתם – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אל תתחיל איתי.

אופיר אקוניס: אל תתחיל – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל למה אנחנו הבעיה שלך?

אופיר אקוניס: אל תכניס לכאן, אל תכניס לבית הזה את סוגיות הבחירות המקדימות במפלגות, כיוון שאני מאמין שכל היושבים על הספסלים הללו משמאלי – –

מיקי רוזנטל: אתה רוצה להתערב?

אופיר אקוניס: – – יהיו כאן – – –

מיקי רוזנטל: אתה רוצה להתערב על זה?

אופיר אקוניס: כן, אני רוצה להתערב על זה.

מיקי רוזנטל: אוקיי.

מיקי רוזנטל: על מה התערבנו?

אופיר אקוניס: בוא נראה כמה מנדטים יהיו למפלגת העבודה.

יעל כהן-פארן: – – –

מיקי רוזנטל: לא, בוא נתערב שלא כולם יהיו.

מיקי רוזנטל: מחציתם לא יהיו.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אל תדאג.

אופיר אקוניס: כמה מנדטים יהיו?

מיקי רוזנטל: התערבנו.

אופיר אקוניס: כמה?

מיקי רוזנטל: לא, התערבנו, הכול בסדר.

אופיר אקוניס: בוא.

אופיר אקוניס: אתה רוצה?

מיקי רוזנטל: על מה?

מיקי רוזנטל: על מה נתערב?

אופיר אקוניס: הרי הדברים מוקלטים.

מיקי רוזנטל: על ארוחה.

אופיר אקוניס: יהיו לכם שמונה או 11.

מיקי רוזנטל: מצלמים.

מיקי רוזנטל: מצלמים.

מיקי רוזנטל: התערבנו.

אופיר אקוניס: אגב, אני יכול להגיד לך משהו אופטימי.

אופיר אקוניס: משהו אופטימי.

מיקי רוזנטל: – – –

אופיר אקוניס: מ-12 אפשר להשתקם – הינה, נתתי לך אופטימיות זהירה.

אופיר אקוניס: מ-12 – – –

איילת נחמיאס ורבין: השר אקוניס, אני לא מבינה למה אנחנו הבעיה שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתם רוצים להוציא מכאן את המסתננים, בבקשה תעשו את הפעולות הנדרשות כדי להוציא את המסתננים.

יחיאל חיליק בר: זה מה שאתה לא מסביר – מה אתם עושים.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם – – –

מיקי רוזנטל: אנחנו אשמים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא מתנגדים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים שתטפל בבעיית האלימות בדרום תל אביב, חד-משמעית.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אתה תולה את האימפוטנטיות שלכם במנדטים שלנו?

אופיר אקוניס: מ-12, תאמינו לי, אפשר להשתקם, אז אל תדאג.

אופיר אקוניס: אני לא מדבר על כל מה ששוריין לכם שם בהצבעתכם, חבר הכנסת רוזנטל.

אופיר אקוניס: זה כבר עניין שלכם.

אופיר אקוניס: ולעצם העניין – – –

יוסי יונה: אופיר, אופיר, רק שנייה.

יוסי יונה: האו"ם מודיע שהתוכנית שלו לגבי הוצאתם של חצי מהמסתננים עדיין עומדת בעינה.

יוסי יונה: ראש הממשלה כושל, הוא לא רוצה לעשות את זה, כי הוא פוחד מבנט ומכחלון.

יוסי יונה: על מה אתה מדבר?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, שאלה טובה.

אופיר אקוניס: ממש שאלה מצוינת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת יונה, הצעת האו"ם דיברה – זאת הייתה הצעה שאכן הציעה – – –

איילת נחמיאס ורבין: ראש הממשלה קיבל אותה – – –

יוסי יונה: זו הצעה שמפלגת העבודה הביאה.

יוסי יונה: מפלגת העבודה הביאה את ההצעה הזאת.

אופיר אקוניס: מה אתם צורחים פה?

אופיר אקוניס: תמתינו בסבלנות.

אופיר אקוניס: מה אתם צועקים?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו תמכנו בכם.

יחיאל חיליק בר: כי אתה לא עונה לנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו שואלים מה אתם עושים.

אופיר אקוניס: אני עונה לכם.

אופיר אקוניס: התוכנית הזאת הייתה עלולה – עלולה – זה נכון שהייתה אמורה להוציא מחצית, אבל הייתה אמורה – עלולה, וגם זה בספק – – –

יוסי יונה: תגיד עוד פעם, תגיד עוד פעם: אמורה להוציא מחצית.

אופיר אקוניס: הייתה עלולה להשאיר כאן – הייתה עלולה להשאיר כאן את המחצית השנייה, ואת זאת אנחנו לא רוצים.

יוסי יונה: אה, אז בגלל זה השארתם את כולם?

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, בניגוד להתייצבותה האוטומטית של האופוזיציה בעד המסתננים, החוק הזה יסייע – יהיה אחד מן הצעדים שיסייעו לאזרחי ישראל להיאבק בתופעה הזאת; לממשלת ישראל להיאבק בתופעה הזאת.

אופיר אקוניס: ובעזרת השם, לא נוציא חצי, חבר הכנסת יונה – נסלק מכאן את כל המסתננים פורעי החוק שחדרו לכאן בניגוד לחוק הישראלי.

אופיר אקוניס: תודה רבה.

יוסי יונה: עד כה נכשלתם.

יוסי יונה: עד כה נכשלתם.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר אקוניס, לשר אופיר אקוניס, שר המדע.

ישראל אייכלר: אני רוצה להסב את תשומת ליבכם לכך שלחוק הזה אין הסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה על כל החוק כפי שנוסח בוועדה, ואחר כך – קריאה שלישית.

ישראל אייכלר: ובכן, מי בעד הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, בקריאה שנייה?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 69 נגד – 39 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ישראל אייכלר: 69 בעד, 39 נגד ואין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו נצביע בקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת החוק למניעת הסתננות בקריאה שלישית?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 69 נגד – 39 נמנעים – אין חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: 69 בעד, 39 נגד.

ישראל אייכלר: הצעת החוק למניעת הסתננות התקבלה בקריאה שלישית, וכך החוק ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: [מס' מ/811; דברי הכנסת, חוב' ד', ישיבה 372, עמ' 31685; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135), התשע"ט–2018.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

דב חנין: – – –

ישראל אייכלר: אתה תיגש אליי, אני אסביר לך.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת ענת ברקו, שאושרה על ידי ועדת החוקה לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: היום מי שגונב בגנבה רגילה, דינו שלוש שנות מאסר.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה ואומרת שאנחנו רוצים להחריג גנבת נשק שבה נרצחים בני אדם, מכל המגזרים – להחריג אותה ולהחמיר את העונש עליה, שלא תהיה כמו גנבה רגילה.

ניסן סלומינסקי: צריכים גם להעניש וגם להרתיע.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: הינה, סיימתי.

ניסן סלומינסקי: לכן, הצעת החוק הזאת באה ואומרת שהעונש על גנבת נשק יהיה עשר שנים.

ניסן סלומינסקי: צריכים לדעת שבפועל אין שינוי ממשי, כי גם היום בתי המשפט מאשימים מי שגונב נשק גם בנשיאת נשק, ואז העונש על נשיאת נשק הוא כבר עשר שנים, רק שהחוק הזה בא לומר שאנחנו רוצים להבדיל ולייחס חשיבות לשמירת חיי אדם, כך שהגנבה כשלעצמה תהיה גם היא עשר שנים.

ניסן סלומינסקי: אין לזה הסתייגויות, ואני מבקש מחבריי להצביע בעד.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, להצעת חוק העונשין לא הוגשו הסתייגויות ולא בקשות דיבור, ולכן אנחנו ניגשים מייד להצבעה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק העונשין?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1 – 92 נגד – 2 נמנעים – 3 סעיף 1 נתקבל.

ישראל אייכלר: 92 בעד, שני מתנגדים ושלושה נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק עבר בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: ועכשיו אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: חברת הכנסת יחימוביץ הצביעה נגד בטעות, והיא בעד, כן?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: אני לא משנה את התוצאה.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 89 נגד – 2 נמנעים – 3 חוק העונשין (תיקון מס' 35), התשע"ט–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: בקריאה שלישית: בעד – 89, שניים נגד, שלושה נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק עבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת ענת ברקו, יוזמת החוק, מבקשת לברך בקצרה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: ראש הממשלה, שרים, כנסת נכבדה, החוק הזה להחמרת ענישה לגנבי נשק מוקדש למילואימניקים, לאלה ששומרים, לחיילים שלנו, אלה שבבסיסים הצבאיים שמתוכם נגנב הנשק הזה, שקוטל באזרחי ישראל, ובכולם.

ענת ברקו: הצעת החוק שהבאתי לכם בקריאה שנייה ושלישית מבקשת להוסיף לספר החוקים את הגנבה כעבירה בפני עצמה, כי היום, עד היום, גנבת תמונה, יצירת אומנות, זכתה לענישה מחמירה יותר.

ענת ברקו: נשק לא נגנב למטרות צדקה; הוא פצצה מתקתקת והוא משמש כלי מסוכן לפשיעה ולטרור.

ענת ברקו: אני רוצה להודות לשרת המשפטים איילת שקד, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, למנהל הוועדה אסף פרידמן, ליועצים המשפטיים גור ונעמה ולצוות שלי, סופי, סוזי ומאיר.

ענת ברקו: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: [מס' מ/1262, פ/3852/20, פ/4775/20, פ/5242/20; דברי הכנסת, חוב' ד', ישיבה 371, עמ' 31635, מושב רביעי, חוב' כ"ג, ישיבה 330, עמ' 28550 ועמ' 29552; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: ההצעה הבאה – סעיף מס' 4 בסדר-היום: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 136), התשע"ט–2018, גם היא לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: תציג את הצעת החוק יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 136), התשע"ט–2018.

ישראל אייכלר: הצעה זו היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית ושל שלוש הצעות חוק פרטיות שהוגשו על ידי חברות הכנסת יפעת שאשא ביטון, אורלי לוי אבקסיס ועליזה לביא, יחד עם חברות כנסת נוספות.

ישראל אייכלר: סעיף 352 לחוק העונשין קובע עבירה פלילית שלפיה מי שמפרסם ברבים שם או פרטים מזהים של נפגע עבירת מין או מתלונן בעבירת מין, דינו – מאסר שנה.

ישראל אייכלר: איסור הפרסום רחב, וכולל כל פרט שיכול להוביל לזיהוי הנפגע, כמו קול, סביבה או דמויות הקרובות לו.

ישראל אייכלר: סעיף קטן (ב) קובע סייג שלפיו המפרסם לא יישא באחריות פלילית אם הנפגע או המתלונן ששמו או זהותו פורסמו נתן את הסכמתו לפרסום בפני בית המשפט, או אם בית המשפט התיר את הפרסום מטעמים מיוחדים שיירשמו.

ישראל אייכלר: מטרת הסעיף הייתה לאפשר לנפגעות עבירת מין להגיש תלונה במשטרה ללא חשש שזהותן תיחשף בניגוד לרצונן.

ישראל אייכלר: במהלך השנים שחלפו מאז נחקק הסעיף נשמעה ביקורת מצד נפגעות עבירות מין על כך שהתרת הפרסום נעשית רק אם ניתנת הסכמה בפני בית המשפט, והדבר מגביל מתלוננות ונפגעות – – אני לא שומעת את עצמי.

ישראל אייכלר: שקט.

ישראל אייכלר: אפשר לדבר, אבל בשקט, בבקשה.

ישראל אייכלר: – – לחשוף סיפורן האישי באמצעים שונים כמו כלי תקשורת, בהשתתפות בדיוני ועדות הכנסת ועוד.

ישראל אייכלר: בנוסף, התברר שבפועל כמעט לא בוצעה אכיפה של איסור הפרסום, וכלי תקשורת רבים פרסמו פרטים של נפגעות עבירות מין והתבססו רק על הסכמתה של הנפגעת לפרסום, ולעיתים – אף על רצונה של הנפגעת לחשיפת שמה.

ישראל אייכלר: כמו כן, נפגעות לא פנו לבית המשפט על מנת להתיר את פרסום שמן.

ישראל אייכלר: אנו מכירות רק מקרה אחד של פנייה לבית המשפט, של בחורה אמיצה בשם לי זוהר, שביקשה לחשוף את שמה בדיון של הוועדה שלנו, ואכן, ניתנה החלטה של בית המשפט שאפשרה לה לעשות כן.

ישראל אייכלר: בשל כל אלה, הוגשו כמה הצעות חוק פרטיות בנושא שביקשו לשנות את הסעיף כך שאיסור הפרסום יוסר ככל שהמתלוננת מבקשת לעשות כן ללא צורך לפנות לבית המשפט.

ישראל אייכלר: הצעות החוק הפרטיות עברו בקריאה טרומית בחודש מאי השנה, אולם לבקשת הממשלה ההצעות לא קודמו והמתינו להצעת חוק ממשלתית בנושא.

ישראל אייכלר: כאמור, ההצעה שלפני

ישראל אייכלר: כם היא מיזוג של הצעת החוק הממשלתית והצעת החוק הפרטית.

ישראל אייכלר: הצעת החוק מבקשת לקבוע – תרצו לדעת על מה אתם מצביעים?

ישראל אייכלר: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי מתלונן בעבירת מין או נפגע עבירת מין יוכל להביע את הסכמתו בכתב לפרסום פרטיו או זהותו בלי שיידרש כי ההסכמה תינתן בפני בית המשפט.

ישראל אייכלר: ההסדר האמור חל על בגירים בלבד, בעוד בכל הנוגע לקטינים יישמר המצב החוקי הקיים, שמעוגן בחוק הנוער, שלפיו לא ניתן לתת הסכמה לפרסום פרטיו של קטין נפגע עבירת מין.

ישראל אייכלר: מאחר שהקראתי את הניסוחים המשפטיים, ברצוני להגיד שבדיונים שהתקיימו בוועדה לקידום מעמד האישה להכנת הצעות החוק האלה נשאלנו ושאלנו את עצמנו אם די בהסכמה בכתב של הנפגעת, וכיצד נוודא כי הנפגעת שנותנת את הסכמתה לפרסום מודעת להגנה הרחבה שהיא מוותרת עליה ולהשלכות שיכולות להיות לפרסום שמה.

ישראל אייכלר: עוד הובהר בדיון שברגע שהנפגעת מסכימה לפרסום פרטיה, הרי שמדובר בהסכמה רחבה ולא מסויגת לפרסום פרטיה ושמה בכל אמצעי הפרסום האפשריים, לרבות כלי תקשורת שונים.

ישראל אייכלר: אנו מקוות כי התיקון שלפני

ישראל אייכלר: כם לא יוביל להפעלת לחצים פסולה ובלתי הוגנת על מתלוננות, כמו שאנחנו עדות לה בתקופה האחרונה, אם זה על ידי מדיה שמנסה או על ידי הפוגעים עצמם, ואם על ידי כל מי שחפץ בחשיפה כזאת כדי להשמיץ, ולהפעיל לחצים על הנפגעת עצמה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד שברגע שהתלבטנו בדיון בוועדה אם החתימה שלה מספקת, הזהרנו את עצמנו: בל נהיה משחקות את אותו תפקיד של – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: זה דווקא חוק חשוב.

יואל חסון: דווקא, כשאנחנו עושות את זה, אנחנו לא משחקות תפקיד, במקום של פטרנליזם – של מטרנליזם, בניסיון להגן על הנפגעות.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת – ואני רוצה לברך את המציעות, וגם את שרת המשפטים, שהתגייסה לנושא הזה – היא נקודה היסטורית במאבקן של הנשים באופן כללי, וגם של נפגעות תקיפה מינית.

יואל חסון: אנחנו היום מחזירות לנשים את השליטה ואת היכולת להחליט איך הן מתמודדות עם הפגיעה שלהן.

יואל חסון: אני מאוד מקווה שכל המצבים האבסורדיים שעמדנו בפניהם כיושבי-ראש ועדות, שהצטרכנו לכבות מצלמות, עברו כבר מהבית הזה, כשנפגעות תקיפה מינית יתחילו להופיע בפני הוועדות, ואי-אפשר שלא לציין שעידן ה-Me Too כנראה השפיע גם על המחוקקות והמחוקקים.

יואל חסון: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות, אבל יש בקשות דיבור של ארבע חברות כנסת.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

ישראל אייכלר: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב בראש.

אורלי לוי אבקסיס: חבריי חברי הכנסת, חברתי עאידה תומא סלימאן – שבאמת לא בזבזה זמן, וברגע שקיבלה את האישור להתחיל ולקדם את הצעות החוק הפרטיות אכן עשתה זאת, ועשתה זאת בישיבות ארוכות, תמציתיות, שיורדות לשורש הבעיה ומנסות לתקן את המצב האבסורדי שבו אנחנו נמצאים.

אורלי לוי אבקסיס: את הצעת החוק הזאת אני כתבתי כמעט לפני שנה וחצי, שנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: היא נפלה פה בכנסת כאשר העליתי אותה להצבעה בנובמבר 2017.

אורלי לוי אבקסיס: מייד לאחר מכן כתבתי אותה שוב.

אורלי לוי אבקסיס: את זוכרת, חברת הכנסת עליזה לביא, שניהלנו פה מאבק הירואי מול הקואליציה, ואפילו דרשנו מראש הממשלה שלא יהפוך להיות אצבע שמורמת, כי זה לא רק לא נכון לו – זה לא נכון לפני החברה הישראלית שראש הממשלה ירים את ידו כנגד אותה נפגעת תקיפה מינית שבסך הכול רוצה לספר את הסיפור שלה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, האבסורד הזה, שאני חושבת שחלק גדול מאוד מאותם צופים בטלוויזיה הרבה פעמים לא הבינו, שכאשר היה מדובר בנפגעת תקיפה מינית – מדוע פניה מוסתרות; מדוע שמים עליה פיקסלים; מדוע שמים פאות ומצלמים בזוויות, שלעיתים גם יכולות להיות מאוד מפחידות; מעוותים את הקול, שחלילה וחס לא יבינו שמדובר באישיות, בבן אדם, בנפש פגועה שבאה ואומרת: זה אפילו חלק מהטיפול שלי.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת היא בעצם פועל יוצא של תיקון, שלצערי הרב הרבה פעמים מתרחש הרבה אחרי שהחברה שלנו משתנית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כל הזמן צריכים לעמוד עם האצבע על הדופק מול ספר החוקים של מדינת ישראל ולחפש את אותם חוקים שלא רלוונטיים כדי להוציא אותם החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: לא היה קל לעמוד מול משרד המשפטים ולשכנע אותם לתמוך בהצעת החוק הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק שקמפיין Me Too הפך את העבודה שלנו לטיפה יותר עם יכולת להביא לתוצאות, כאשר גם ראש הממשלה, ובהמשך גם שרת המשפטים איילת שקד, אימצו את הרעיון, ויכולנו להתקדם בחקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הזאת, אומנם אני כתבתי אותה, אבל היא הייתה פרי שהגיע אליי מתוך ריאיון נורא אמיץ ברדיו שהובילה השדרית האמיצה העיתונאית יעל דן.

אורלי לוי אבקסיס: למי שלא יודע, החוק עד היום, עד לעצם תיקון זה, אמר והכריז שכל נפגעת תקיפה מינית שרוצה לספר את הסיפור שלה לא יכולה לעשות זאת.

אורלי לוי אבקסיס: אם תחליט לעשות זאת – – – אני נורא אבקש שקט, כי זה נושא באמת באמת חשוב, וזה שהח"כים מוצאים להם עיסוקים אחרים, זה קצת – חברים בקואליציה.

ישראל אייכלר: אפשר לדבר בשקט, בבקשה, רבותיי.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, אנחנו בכל מקרה נמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הצעת החוק הזאת, בעצם, הייתה בה מידה מסוימת של פטרוניזם, שבא ואומר:

אורלי לוי אבקסיס: אני יודע יותר טוב מן האישה מה נכון לה.

אורלי לוי אבקסיס: היא פגיעה.

אורלי לוי אבקסיס: היא עלולה לקבל החלטה לא מושכלת להיחשף לתקשורת, לספר את הסיפור, אז אנחנו, כאנשים בוגרים ואחראים, נפרוס את חסותנו על אותה ילדה תמימה, שעלולים להוליך אותה שולל.

אורלי לוי אבקסיס: ומתייחסים אליה עוד פעם כאל קורבן שלא יודעת מה היא רוצה או לא רוצה, שלוקחים לה את הקול ואת הפנים ואת הסיפור.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אנחנו באים ושמים לזה סוף.

אורלי לוי אבקסיס: זה התחיל באמת באותה תוכנית רדיו של יעל דן, ששם היא חשפה את הסיפור של אורלי פרוינד.

אורלי לוי אבקסיס: ואורלי פרוינד האמיצה הזאת אמרה: גם אם העונש על החשיפה הוא שנה בכלא – ודרך אגב, שתבינו, לא רק לאותה נפגעת עבירה שחושפת את עצמה, שנחשבת לעבריינית עד לתיקון הזה, אלא גם למי שנתן לה את הבמה, זאת אומרת לגופי התקשורת ולעיתונאים שנותנים את הבמה להביע או לספר את הסיפור שהוא חלק מהטיפול, ולא יכולים לעשות זאת הרבה פעמים בגלל יועצים משפטיים שבאים ואומרים: אנחנו מסתכנים בתביעה.

אורלי לוי אבקסיס: אז החוק הזה עובר היום אחרי מאבקים רבים ובזכות עבודה קשה עם לוחמות ולוחמים אמיתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא יכולים שלא להזכיר מצד אחד את אותן נפגעות אמיצות, ובהן גם נשים מדהימות שרצו לספר את הסיפור שלהם גם פה בכנסת והחשיכו את התמונה פה, במגדל השן – מה שאמור להוות מגדלור לחברה, במיוחד בקמפיין Me Too.

ישראל אייכלר: תזכרי את התודות שאת רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני רוצה קודם כול להודות לנשים האמיצות האלה, כמו אורלי פרוינד, עירד מרציאנו צייגר, לי זוהר, שרצו לעמוד עם הזהות שלהן, עם ההשתקפות שלהן, בקולן ובדמותן, ונוסף לזה לאותם כלי תקשורת אמיצים, ובהם בפרט ליעל דן, והייתה גם התוכנית הצנרת עם גיא לרר, שליוו פעם אחר פעם, ונתנו את הבמה, וחשפו את הנפגעות שרצו לספר את הסיפור שלהן.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: ובנקודה זו אני רוצה לומר כמה תודות.

אורלי לוי אבקסיס: אז פרט לנשים שהובילו את המאבק הזה, ובעקבותיהן אני כתבתי את הצעת החוק הזאת ואחר כך הגיעו הצעות חוק נוספות, אני רוצה להגיד תודה לצוות המשרד שלי – אני רוצה להגיד תודה לעידן, לרעות, לגלעד סממה, ואני רוצה לומר תודה גם לבר החדשה שלנו, כי בסופו של דבר אנחנו עומדים פה על הפודיום – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חברת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: – – אבל הרבה פעמים שוכחים שזו תוצאה של עבודה לא פשוטה גם של אלו שעומדים מאחורי הפרגוד ועושים לא פחות, אז כאן יש הרבה שותפים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – עליזה לביא.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שולי מועלם-רפאלי: חבריי וחברותיי השרים וחברי הכנסת, אנחנו נמצאים בפני עוד נקודה על רצף התיקונים שעושה הבית הזה בשילוב כוחות שבין קואליציה לאופוזיציה, בין נשים לגברים, של אנשים ונשים שיש להם עמדות שונות בהרבה מאוד נושאים, אבל בתיקון העולם במלכות שדי ביחס למוסריות, לאנושיות, לערכיות, לפנים האמיתיות שהחברה הישראלית מגלה כלפי נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, אנחנו משתפים פעולה בכל הכוח.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להודות מאוד לעאידה על הובלת הנושא הזה בכל הכוח והבאתו לידי סיום בזמן קצר וממוקד; לחברתי שרת המשפטים, שהבינה שמדינת ישראל, שמשרד המשפטים של מדינת ישראל, לא יכול שלא לתת את הבחירה לנפגעות ולנפגעים, שמבקשים בעצמם לקחת שליטה על החיים שלהם – לקחת שליטה, להחזיר לעצמם את אותה שליטה שהתערערה עד היסוד בתקיפה המינית שהם חוו, להחזיר לעצמם את השליטה, לאפשר לכל אחד ואחת מהם את הבחירה איך להתמודד.

שולי מועלם-רפאלי: כשאנחנו נפגשים עם נפגעות ונפגעי תקיפה מינית שמבקשים לספר לנו את הסיפור, הרי אנחנו מבינים שגם בסיפור עצמו, שהוא קשה להם כקריעת ים סוף – מי שלא חווה אובדן טוטלי של העצמיות שלו בתקיפה המינית לא באמת יכול להבין לא מה הם עוברים ולא מה החשיבות של לספר בעצמם ובעצמן את הסיפור.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר הזה בעצם מביא עכשיו תיקון.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו אומרים שני דברים עיקריים: האחד – אנחנו מאמינים לכם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מאמינים לכן, הנפגעות; אנחנו מאמינים לכם, הנפגעים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בצד שלכם, אנחנו לא בצד של התוקפים.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד ואף אחת מחברי הכנסת שיצביעו תכף בעד הצעת החוק הזאת לא יצטרך יותר להוכיח שהוא לא בצד של התוקפים.

שולי מועלם-רפאלי: באמירה הזאת, בהצבעה בעד השינוי המהותי הזה, אנחנו אומרים אמירה ברורה: אנחנו מאמינים לכם – גם לאלה שבוחרים ובוחרות לספר את הסיפור, ובעיקר לאלה שבחרו לשתוק עד היום, ואולי בזכות התיקון הזה יסכימו לספר.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר השני שאנחנו אומרים להם זה שאנחנו לא מחליטים בשבילם מה הדרך הנכונה להתמודד.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחת ואחד יבחרו את הדרך שלהם בעצמם: יהיו כאלה שימשיכו לשתוק, ואנחנו נכבד את הבחירה הזאת שלהם – אנחנו נכבד את הבחירה שלהם לשתוק, ואנחנו נכבד אפילו את הבחירה שלהם להישאר בעילום שם במקומות מסוימים; יהיו כאלה שיבחרו לשתף, מעבר לשיתוף שהן תעשינה בתהליכי הטיפול שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נכבד את הבחירה שלהם לשתף גם בכלי התקשורת, כי אני חושבת שהמאבק הזה, להגיד: אנחנו מאמינות לנפגעות ולנפגעים בתקיפות המיניות – אנחנו חייבים לתת להם את הדרך הזאת של לבחור במדיום שבו הם בוחרים לשתף.

שולי מועלם-רפאלי: ואחד הדברים המזעזעים ביותר שייפסקו, בעזרת השם, בעקבות התיקון הזה, זה שכשתבואנה לכאן נפגעות תקיפה מינית, אל הבית הזה, לקבל תמיכה, אנחנו לא נצטרך להגיד להן יותר: רגע, צריך לסגור את מערכת השידור; רגע, צריך לא לאפשר שיזהו את קולכן, או שמא יזהו את השם שלכן.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו אומרים לכן ולכם מכאן: אנחנו מאמינות לכם.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו בצד שלכם, נפגעי ונפגעות תקיפה מינית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מועלם-רפאלי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

ישראל אייכלר: יש לך חמש דקות, כולל התודות.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, זה באמת רגע מרגש מאוד, אבל הוא רגע מרגש פעמיים: פעם אחת, כי החזרנו לנפגעות ולנפגעים את הקול שלהם, ופעם שנייה – תאמינו בעצמכם ובעבודה שלכם.

עליזה לביא: גם אם מצביעים נגדכם, וגם אם החוק שלכם נופל, אבל אתם מאמינים בו ואתם יודעים שהוא נכון וצודק וראוי והכרחי, תמשיכו את העבודה.

עליזה לביא: זה מה שאנחנו עשינו כאן.

עליזה לביא: לפני שנה החוק הזה נפל, וצחקתם עלינו, והרמתם אצבע נגדנו.

עליזה לביא: ועשינו פה עבודה, גם מול המשרדים, ובעיקר מול שרת המשפטים איילת שקד, שזה המקום – גברתי, אני מודה לך, השרה שקד.

עליזה לביא: אני מודה לך.

עליזה לביא: אז באמת אני רוצה לברך על הרגע ההיסטורי והחשוב הזה, שהנפגעות והנפגעים יוכלו להיחשף על פי הרצון שלהם, במידה שהם ירצו, במינון שלהם, ללא אישור בית המשפט וללא סנקציה פלילית של מאסר.

עליזה לביא: וכמו ששמעתם עד עכשיו, אז החוק הזה אסר על נפגעת עבירה לפרסם את השם ואת סיפור, וזה באמת מנותק מכל השינוי החברתי המבורך שאנחנו עוברים בתקופה הזאת, בעידן שבו מתרחש קמפיין Me Too, שמעודד נשים רבות וגברים לדבר, לספר, לשתף.

עליזה לביא: וגם כאן חברות כנסת שיתפו, אז מה, הן עברייניות?

עליזה לביא: אז מה, צריכה להיות נגדן סנקציה פלילית?

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: ממש לא.

עליזה לביא: והחוק הזה, כמו שפתחתי ואמרתי, הוא דוגמה לכך שהכנסת מובילה את הממשלה גם בחוק הזה, והכנסת אומרת את דברה.

עליזה לביא: העלינו את זה, והחוק נפל, ואנחנו מחזירות את זה, חברות הכנסת אורלי לוי ויפעת שאשא ביטון.

עליזה לביא: לא נכנענו, ואנחנו מעלות את החוק הזה שוב, ובאמת תודה.

עליזה לביא: ואני רוצה להודות ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חברתנו חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עליזה לביא: ממך צריך ללמוד מה זה חוק בזק – איך מחוקקים חוק בזק, כמו שהבטיח לנו ראש הממשלה על חוק האיזוק האלקטרוני: אני אעביר אותו כחוק בזק.

עליזה לביא: החוק הזה היה אמור להגיע היום לכנסת ישראל.

עליזה לביא: אתמול הוא עבר בוועדת שרים, ואפשר היה להעביר אותו, כי כשהממשלה רוצה להעביר חוקי בזק, היא יודעת לעשות את זה.

עליזה לביא: תראו מה היה עם חוק הקולנוע – הוא עבר בוועדת שרים, מייד הגיע אלינו פה לכנסת, ולמוחרת כבר היה דיון בוועדת החינוך.

עליזה לביא: אז כשהממשלה רוצה להעביר בזק, היא יודעת.

עליזה לביא: אז למדנו ממך שבאמת אפשר.

עליזה לביא: וכאן צריך להבין שזה קול מציל חיים, משום שנפגעת/נפגע שמדברים בשמם ומספרים את הסיפור – הם מעצימים, הם מחזקים.

עליזה לביא: במושב הקיץ הזמנתי לדיון בוועדה על חוק האיזוק את לי זוהר, ולי רצתה לשתף אותנו.

עליזה לביא: היא נפגעת תקיפה מינית, ורצתה לספר ולשתף את הסיפור ואת הקושי שאיתו היא חיה.

עליזה לביא: האישה האמיצה הזאת רק רצתה לשתף ולספר, והמבוכה שאחזה בכל מי שהיה בחדר נוכח האיסור שהוטל עליה היה מאוד מעיק.

עליזה לביא: והיא כותבת – ואני רוצה לשתף אתכם במה שהיא כותבת:

עליזה לביא: הגעתי כדי לספר לכם את הסיפור שלי.

עליזה לביא: אולי אני נאיבית, כי חשבתי שכאן, בכנסת, יקשיבו לי.

עליזה לביא: אבל החוק ציווה עליכם להשתיק אותי, ובזמן שדיברתי המצלמות בערוץ הכנסת כבו, הצלמים התבקשו לצאת, והייתה הוראה מפורשת לטשטש את שמי.

עליזה לביא: מי שכבר נשאר בחדר, לא הצליח למצוא פתרון עבורי.

עליזה לביא: אז נאלצתי לעבור מסע מפרך שדרש המון כוחות נפשיים, זמן וכסף מכספי הפרטי כדי שאני לא אצטרך להתחבא עוד, להשיג אישור מבית המשפט רק כדי שתסכימו להשמיע את קולי.

עליזה לביא: אבל זאת הזכות הבסיסית.

עליזה לביא: אז לי, אנחנו מחזירים היום את הזכות הבסיסית הזאת – את הזכות הזאת להשמיע את הקול.

עליזה לביא: וזה קרה רק בזכות

עליזה לביא: כן, נשים יקרות, שלא מוכנות לשתוק; שמוכנות לפרסם, לשתף ולהעצים נשים אחרות.

עליזה לביא: הדרך של המתלוננות מלכתחילה היא קשה, היא מייגעת.

עליזה לביא: הפחד להיחשף, האטימות של הרשויות, שופט ששואל שאלות מחפיצות ומשפילות, מפכ"ל לשעבר שאמר פעם שתלונות אנונימיות לא ייבדקו – אז במציאות הזאת נשים בוחרות לבוא, לשתף, לדבר, ואנחנו מסירים את האיסור, האיסור שבעבר אולי ביקש להגן, אבל במציאות שנוצרה, תודה לאל, אפשר להחזיר להן את קולן על פי בחירתן.

עליזה לביא: נשים מבקשות לשתף, מבקשות לספר – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

עליזה לביא: – – ואנחנו רוצים לעזור ולסייע, ולפעמים החשיפה והשיתוף הם שמונעים את הפגיעה הבאה.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון תגיד תודה אחרי החוק.

ישראל אייכלר: אז אנחנו ניגשים עכשיו להצבעה.

ישראל אייכלר: אפשר לשבת, בבקשה.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 136)?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: בקריאה שנייה, ואחריה נעשה קריאה שלישית.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 62 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

ישראל אייכלר: 62 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו ניגשים לקריאה שלישית – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 136).

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 62 נגד – אין נמנעים – אין , נתקבל.

ישראל אייכלר: בעד – 62, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק הועבר בקריאה שלישית וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון תעלה להודות.

סתיו שפיר: – – –

ישראל אייכלר: מה?

סתיו שפיר: אתה יכול להוסיף אותי?

סתיו שפיר: אני בעד.

סתיו שפיר: לא הספקתי להצביע.

ישראל אייכלר: לא הספקת להצביע.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מודיעה שהיא לא הספיקה להצביע.

סתיו שפיר: אני לא ישבתי, אבל אני בעד.

ישראל אייכלר: כן, אבל אני לא משנה את התוצאה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: מה?

ישראל אייכלר: לפרוטוקול, גם חברת הכנסת איילת נחמיאס רצתה להצביע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: חבריי חברי הכנסת, אני מברכת מאוד על החוק הזה שעבר בזה הרגע.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הייתי בדיוני הוועדה היה חשוב לי מאוד להעביר מסר אחד: שצריך להפסיק את עידן הפטרונות.

יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן להפסיק לחשוב שכל אחד או כל אחת יודעים יותר טוב עבור אנשים או עבור כל נפגע מה טוב להם ומה נכון להם.

יפעת שאשא ביטון: נכון שהצעת החוק מדברת על כל נפגע בכלל, בין שהיא אישה ובין גבר, אבל באמת השיח היה בעיקר סביב הנושא של נשים.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שיש פה מסר חברתי שמאוד מאוד חשוב לנו להוציא החוצה: אישה היא ישות עצמאית.

יפעת שאשא ביטון: היא יכולה להיות אחראית לעצמה.

יפעת שאשא ביטון: היא מספיק חזקה ומספיק נבונה לדעת מה נכון לה ומה טוב לה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, אני באמת מברכת קודם כול את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה, שניהלה את הדיונים בצורה רצינית ומעמיקה, אז תודה רבה; לשרה איילת שקד, על התמיכה בהצעת החוק; לחברות הכנסת השותפות – חברת הכנסת שולי מועלם, חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שמסתבר שכולנו נרתמנו מייד לפנייה של יעל דן, שמסתבר שזה באמת באמת בנפשה; וכמובן לכם, כל חברי הבית, על התמיכה פה אחד בהצעת חוק חשובה זו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

ישראל אייכלר: [מס' כ/812; דברי הכנסת, חוב' ה', ישיבה 374, עמ' 31779; נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לסעיף הבא – הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 36), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מירב בן ארי, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ישראל אייכלר: אין הסתייגויות, יש רק בקשת דיבור של חברת הכנסת רויטל סויד, ואנחנו נאפשר לך את זה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב בראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס׳ 36), התשע"ט–2018.

מירב בן ארי: הצעת החוק הזאת מקורה בהצעת חוק פרטית שיזמה חברתי חברת הכנסת רויטל סויד יחד עם חברי כנסת נוספים.

מירב בן ארי: חוק הביטוח הלאומי קובע כי המוסד לביטוח לאומי מממן שירותי קבורה לנפטר רק אם הקבורה נעשית ברשות המקומית שבה התגורר הנפטר או ברשות המקומית שבה הוא נפטר, אולם במצבים שבהם מבקשים קרוביו של אדם לקוברו ביישוב אחר הם נדרשים לשאת בעלויות הקבורה בעצמם.

מירב בן ארי: כאשר מדובר באדם שנפטר כתוצאה מפעולת איבה, נאלצים קרובי משפחתו להתמודד עם שאלת מקום הקבורה, וגם עם מימון עלויות הקבורה, דווקא בשעות הקשות ביותר.

מירב בן ארי: בשל כך, בהצעת החוק שבפניכם מוצע לקבוע כי קרוב של נפגע פעולת איבה שנפטר יהיה זכאי לבחור את מקום קבורתו ללא תלות במקום מגוריו של הנפטר או במקום פטירתו, בדומה להוראה הקבועה לעניין חיילי צה"ל שנפטרו בחוק בתי קברות צבאיים.

מירב בן ארי: בנוסף, מוצע לקבוע כי קרובי המשפחה של הנפטר לא יישאו בתשלום כלשהו בשל הקבורה, וכי כל התשלום בשל רכישת חלקת הקבר עבור הנפטר יועבר ישירות מהמוסד לביטוח לאומי לחברה שמטפלת בקבורה.

מירב בן ארי: הסכום שיועבר יהיה לפי הנהוג והמקובל לגבי קבורה באותו בית עלמין ובאותה חלקה, ולא יעלה על כפל התעריף הקבוע לקבורה באותו יישוב לפי חוק שירותי הדת היהודיים.

מירב בן ארי: הצעת החוק מבהירה כי הכלל יחול גם על בתי עלמין סגורים וגם על חלקות חריגות שהוקצו במיוחד לחברות הקבורה על פי הסכם בין הביטוח הלאומי לחברות הקבורה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לרויטל שמדובר בהצעת חוק חשובה, שאמורה להקל ולו במעט את הסבל של המשפחות של נפגעי פעולות האיבה, שדווקא בימים הכי קשים צריכות להתמודד עם פרוצדורה ורגולציה.

מירב בן ארי: החוק הזה הוא חוק כל כך משמעותי עבורן, אז אני רוצה להודות לך.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף, שניהל את הדיון, וכמובן לכל הצוות הנפלא והנהדר של ועדת העבודה והרווחה, שהביא את החוק הזה, קידם אותו ודאג באמת שהוא יגיע לכאן, לקריאה שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: ההצעה אושרה בוועדה פה אחד ואין לה הסתייגויות.

מירב בן ארי: אני פונה ומבקשת מהכנסת ומכולכם לאשר את הצעת החוק החשובה בקריאה שנייה ושלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מירב בן ארי: תודה רבה וברכות לך.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: כמו שאמרנו, אין הסתייגויות לחוק הזה.

ישראל אייכלר: יש בקשת רשות דיבור של חברת הכנסת רויטל סויד, שיזמה את הצעת החוק הזאת יחד עם קבוצת חברים.

אופיר אקוניס: מה, מברכים לפני הצבעה?

ישראל אייכלר: לא, יש לה זכות דיבור.

אופיר אקוניס: חשבתי שהיא מברכת.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השרים, חבריי חברי הכנסת, אתמול בערב התבשרנו על עוד פיגוע טרור שפצע ופגע בשבעה אזרחים, ובהם אם צעירה, שהייתה בהיריון ולאחר מכן גם ילדה תינוק, ושניהם עדיין במצב קשה.

ישראל אייכלר: ברשותך, מסרו לי את השמות: היולדת – שירה יעל בת ליאורה שרה, והרך הנולד – בן שירה יעל.

ישראל אייכלר: לרפואה שלמה.

רויטל סויד: שירה יעל והרך הנולד בן שירה יעל, שתהיה באמת רפואה שלמה.

רויטל סויד: כולנו פה מתפללים להחלמתם המהירה ובאמת נאחל להם פה, מעל הדוכן, החלמה מהירה ונתפלל שאלה יהיו, בעזרת השם, הפצועים האחרונים, ושלא נזכה, חס וחלילה, לעוד פיגועים פה בארץ.

רויטל סויד: מימיה הראשונים של התנועה הציונית נאבקו העולים והתושבים בארץ בטרור שגבה מאיתנו פה את מיטב בנותינו ובנינו, לוחמי ולוחמות צה"ל.

רויטל סויד: מעל 27,000 חיילים וחיילות, אזרחים ואזרחיות, נפלו במערכות ישראל ובפעולות האיבה.

רויטל סויד: רק בשנה האחרונה הטרור הרצחני גבה את חייהם של 11 ישראלים, ובהם קצין צה"ל ושלושה חיילים, וגרם לפציעתם של עשרות נוספים.

רויטל סויד: מתחילת השנה אירעו 32 אירועי טרור שונים ברחבי הארץ.

רויטל סויד: לצערי הרב, החוק שעומד לפניכם נדרש נוכח המציאות הביטחונית שישראל מצויה בה מיום היווסדה.

רויטל סויד: הצעת החוק הזאת נולדה לאחר הפיגוע הרצחני הנורא בשרונה בחודש יוני 2016.

רויטל סויד: שני מחבלים נכנסו אל לב המרכז המסחרי, הגיעו למסעדה ופתחו באש על היושבים.

רויטל סויד: מהירי נרצחו עידו בן-ארי, זיכרונו לברכה, מיכאל פייגה, זיכרונו לברכה, מילה מישייב, זיכרונה לברכה, ואילנה נבעה, זיכרונה לברכה.

רויטל סויד: לאחר הפיגוע הנורא פנה אליי חברי שהיה אז ראש המועצה בעיר יבנה, מאיר בן הרוש, וסיפר לי על משפחתו של עידו בן-ארי, זיכרונו לברכה, שהותיר אחריו הורים, שלושה אחים ואחיות, אישה ושני ילדים, בן ובת, משפחה המומה וכואבת.

רויטל סויד: כשהם היו בהכנות ללוויה של עידו הם ביקשו לטמון אותו סמוך אליהם, בעיר הולדתו, עיר נעוריו, יבנה, למרות שאז התגורר ברמת גן.

רויטל סויד: פה התחילה סאגה אין-סופית, איומה, של ביורוקרטיה, שבסופה גם הגיעה דרישה לתשלום כספי שיכול להגיע עד 120% מעבר לסכום, לעלות הקבורה, שלא לדבר על כך שהם ביקשו לטמון אותו ביבנה, ובעצם האישור היה רק לטמון אותו ברמת גן.

רויטל סויד: הסיטואציה הזאת, שבה בן משפחה נרצח בפיגוע טרור והמשפחה שמאבדת את יקירה נאלצת בשעות הכי קשות להתעסק עם הביורוקרטיה, לשאת בהוצאות כספיות, להילחם רק כדי לטמון אותו קרוב אליהם, היא בלתי נסבלת.

רויטל סויד: זה עיוות.

רויטל סויד: מכאן הגיעה הצעת החוק, שאותה הקדשתי לעידו בן-ארי, זיכרונו לברכה, וגם הייתי בקשר עם אימו ומשפחתו לאחר מכן.

רויטל סויד: היא באה לתקן את העוול, באה להסדיר את הקבורה של נפגע פעולת הטרור ולאפשר לטמון אותו ללא עלות כספית בכל מקום, בדיוק כמו חיילי צה"ל.

רויטל סויד: עלינו מוטלת האחריות והמחויבות כמדינה וכחברה להעניק למשפחת השכול את כל התמיכה הראויה.

רויטל סויד: אני שמחה שכולנו הצלחנו להירתם כדי שהחוק הזה יעבור.

רויטל סויד: הוא חוצה מפלגות, חוצה סיעות – גם ביטוח לאומי, חברה קדישא, חברות הקבורה ושאר חברי הכנסת.

רויטל סויד: וכאן זה המקום להודות – להודות קודם כול לשר דוד אזולאי, זיכרונו לברכה, שר הדתות, שמייד כאשר פניתי למשרדו עם הצעת החוק הזאת הוא לא היסס לשנייה והעביר אותו, וגם לצוות וגם לעוזר המסור שלו, שטיפל בהצעת החוק הזאת; לשר הבריאות דאז, השר ליצמן, היום סגן השר, שמשרדו כמובן נרתם לכך; וגם לשר הרווחה; ולשר האוצר משה כחלון; ותודה מיוחדת ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, שנמצא פה, שניהל את הדיונים ביד רמה, לא הסכים להתפשר על אף אחת מההסתייגויות שהייתה שם, לא הסכים שהמשפחה תישא ולו בעלות של שקל אחד – גם מול הביטוח הלאומי, גם מול משרד הדתות, גם מול האוצר.

רויטל סויד: תודה רבה לך, אלי אלאלוף, על ההירתמות.

רויטל סויד: ותודה רבה לצוות היקר שלי, ובמיוחד לעו"ד אדר הרשקוביץ, היועצת הפרלמנטרית שלי, שעשתה הכול כדי שהצעת החוק הזאת תעבור.

רויטל סויד: ואין לי אלא לסיים: הצעת החוק הזאת תעבור עכשיו, וכולי תקווה שהצעת החוק הזאת תהיה אות מתה בספר החוקים של מדינת ישראל, ושלא נשתמש בה לעולם.

רויטל סויד: תודה.

ישראל אייכלר: קודם כול, יישר כוח על החוק הזה, אבל הגיע הזמן אולי לחשוב על עוד אפשרויות.

ישראל אייכלר: היום החוק מאוד נוקשה בעניין הזה.

ישראל אייכלר: לעשות איזושהי ועדה מיוחדת למקרים טרגיים מיוחדים, שלא יעמדו בתוקף שרק במקום המגורים, ובשום פנים ואופן.

ישראל אייכלר: יש הרבה מקרים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך.

ישראל אייכלר: צריך לתת עוד אופציות, אפשרויות, שהביטוח הלאומי יאשר לא רק במקום המגורים.

ישראל אייכלר: תודה רבה לך.

רויטל סויד: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה.

ישראל אייכלר: אין מסתייגים ואין בקשות דיבור נוספות.

ישראל אייכלר: מי בעד הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 36), בקריאה שנייה?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–2 – 53 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

ישראל אייכלר: 53 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק עבר בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

ישראל אייכלר: כל מי שלא הספיק בקריאה השנייה יכול לעשות את זה בקריאה השלישית.

ישראל אייכלר: מי בעד ומי נגד הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 36)?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 57 נגד – אין נמנעים – 2 חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 36), התשע"ט–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: 57 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה ושלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי חברת הכנסת רויטל סויד ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ביטול תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, שמספרה פ/2903/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: [מס' מ/1248; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 366, עמ' 31305; נספחות.

ירדנה מלר-הורוביץ: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב, לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: בבקשה, איתן.

ישראל אייכלר: לחוק זה אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור, אז מייד אחרי הדברים שלו אנחנו ניגש להצבעה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, רשמות פרלמנטריות, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב, התשע"ו–2016, נכנס לתוקף ב-18 באוקטובר 2016, ומסדיר באופן מקיף תחומים שונים בענף הרכב, ובהם יבוא רכב, שירותי תחזוקה לרכב ושמאות רכב.

איתן כבל: אחת ממטרותיו של החוק הייתה לקבוע הסדרים עדכניים בחקיקה ראשית לעניין ענף הרכב שיחליפו את צווי הפיקוח – חמישה צווים מכוח חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, התשי"ח–1957, שהם חקיקה לשעת חירום ובה הוסדרו תחומים אלו עד חקיקת החוק.

איתן כבל: לשם יישום מלא של הוראות החוק, הכולל למעלה מ-250 סעיפים, יש צורך בהתקנת מספר רב של תקנות, חלקן באישור ועדת הכלכלה.

איתן כבל: כדי לאפשר למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים להשלים את הליך התקנתן של אותן תקנות נקבע בסעיף 247 לחוק כי צווי הפיקוח, וכן הוראות נוהל שנקבעו מכוחם, ימשיכו לעמוד בתוקף לכל המאוחר עד תום שנתיים מיום תחילתו של החוק, כלומר עד 18 באוקטובר 2018, אלא אם כן יותקנו קודם לכן תקנות שיחליפו אותם.

איתן כבל: מאז נכנס החוק לתוקף הושלמה התקנתן של חלק מהתקנות לפי החוק, וכתוצאה מכך בוטל צו הפיקוח בנושא יבוא רכב, אולם תקנות בנושאים נוספים, למשל בתחום ייצור הרכב, טרם הותקנו, ולכן ביקשה הממשלה להאריך את תוקפם של צווי הפיקוח בשנה נוספת, עד 18 באוקטובר 2019.

איתן כבל: בעת הדיון שקיימה ועדת הכלכלה בהצעת החוק, דיון שבו מילא את מקומי חבר הכנסת יעקב אשר, ביקשו נציגי משרד התחבורה הארכה נוספת של התקופה שבה צווי הפיקוח יהיו בתוקף, בשל החשש שעד לחודש אוקטובר 2019 לא ניתן יהיה להשלים את התקנתן של כל התקנות שיאפשרו את ביטול הצווים.

איתן כבל: על אף החשיבות הרבה שאנו מייחסים לביטול חקיקה לשעת חירום ולהחלפתה בחקיקה עדכנית, החליטה הוועדה לקבל את בקשת המשרד ולקבוע כי צווי הפיקוח והוראות הנוהל שנקבעו מכוחם יוסיפו לעמוד בתוקף לכל המאוחר עד ל-31 בדצמבר 2019, בין היתר בהתחשב בכך שהשנה הקרובה צפויה להיות שנת בחירות.

איתן כבל: מאחר שב-18 באוקטובר 2018 פקעו למעשה צווי הפיקוח, מוצע לקבוע שהתיקון ייכנס לתוקף באותו מועד, כדי להימנע ממצב של לקונה משפטית בהסדרת תחומים מסוימים בענף הרכב.

איתן כבל: אני מקווה שבשנה הקרובה המשרד יפעל במלוא המרץ להשלמת התקנתן של כל התקנות הנדרשות ליישום החוק.

איתן כבל: אני רוצה להודות שוב לחברי יעקב אשר, חבר הכנסת יעקב אשר, על שהוביל את הדיון.

איתן כבל: זוהי הזדמנות להודות גם לעו"ד איתי עצמון מהלשכה המשפטית של ועדת הכלכלה, שליווה את הכנת הצעת החוק, וכמובן ללאה ורון, מנהלת הוועדה, ולכל צוות הוועדה.

איתן כבל: חברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ישראל אייכלר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה.

ישראל אייכלר: הצעת חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018 – מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 51 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 12– נתקבלו.

ישראל אייכלר: 51 בעד, 5 מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק הועברה בקריאה שנייה.

ישראל אייכלר: ועכשיו אנחנו ניגשים להצבעה לקריאה שלישית – הצעת חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב (תיקון מס' 4).

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, בלוח זאת הצעת חוק נפגעי פעולות איבה.

מירב בן ארי: כן, יש בעיה.

מירב בן ארי: הצבענו על החוק הלא-נכון.

שולי מועלם-רפאלי: הצבענו לא נכון.

ישראל אייכלר: המזכיר יבדוק את העניין הזה.

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 48 נגד – 3 נמנעים – אין חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, נתקבל.

ישראל אייכלר: 48 בעד, נגד – שלושה.

ישראל אייכלר: חוק רישוי שירותים ומקצועות בענף הרכב (תיקון מס' 4), התשע"ט–2018, עבר בקריאה שלישית.

רויטל סויד: רגע, תוסיף אותי.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה להוסיף לפרוטוקול את חברי הכנסת רויטל סויד, יואל חסון ונחמן שי.

ישראל אייכלר: הצעת החוק הועברה בקריאה שנייה ושלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1272); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים עכשיו לקריאות ראשונות עם רשימות דוברים.

ישראל אייכלר: הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול (תיקון), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג לפניכם ולבקש מכם לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול (תיקון), התשע"ח–2018.

גלעד ארדן: עניינו של תיקון החוק הוא שינוי הרכב הוועדה המייעצת לעניין מאבק בסמים ובאלכוהול כפי שנקבע בסעיף 6(ב) לחוק.

גלעד ארדן: חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, התשע"ז–2017, קובע כי במשרד לביטחון הפנים תוקם הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול אשר תפעל למניעה של אלימות, עבריינות והתנהגות אנטי-חברתית, וכן למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול, ומונה את הפעולות שרשאית הרשות לבצע לשם כך.

גלעד ארדן: לאור חשיבותו ומורכבותו של נושא המאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול ונגיעתו לכמה משרדי ממשלה וגופים נוספים, ועל מנת לסייע לרשות במילוי תפקידיה, נקבע בהוראת סעיף 6(ב) לחוק כי השר לביטחון הפנים ימנה ועדה מייעצת לעניין מאבק בסמים ובאלכוהול, שתייעץ לרשות בהתוויית המדיניות בנושא, וכן, לבקשת הרשות, בכל עניין אחר הנוגע לתפקידיה.

גלעד ארדן: בהתאם להוראות הסעיף, בוועדה המייעצת יהיו חברים נציגי משרדי ממשלה רלוונטיים, נציג משטרת ישראל ונציגי ציבור.

גלעד ארדן: סעיף 6(ב)(1) לחוק קובע כי מנהל הרשות ישב בראש הוועדה.

גלעד ארדן: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לערוך שינוי בהרכב הוועדה כפי שנקבע בחוק, ולקבוע כי כיושב-ראש הוועדה ישמש אחד מנציגי הציבור שימונה כחבר הוועדה במקום מנהל הרשות, אשר מופיע כיום בחוק, ויימחק מרשימת חברי הוועדה – זאת, משום שייעודה של הוועדה המייעצת הוא, כמשתמע משמה, לייעץ לרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, שהמנכ"ל בעצם עומד בראשה, והגענו למסקנה שזה לא סביר ולא הגיוני שהמנכ"ל ישב גם כיושב-ראש הוועדה המייעצת לעצמו או לרשות שאותה הוא מנהל.

גלעד ארדן: ועדת השרים לענייני חקיקה אישרה את הצעת החוק.

גלעד ארדן: לאור האמור, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה הראשונה ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכבוד השר.

ישראל אייכלר: יש לנו סך הכול 55 נרשמים.

מיקי רוזנטל: מה?

מיקי רוזנטל: מה זה?

ישראל אייכלר: אז אני סוגר את הרשימה.

ישראל אייכלר: ראשון הדוברים – דב חנין.

ישראל אייכלר: איננו?

ישראל אייכלר: כן, ישנו.

ישראל אייכלר: מה זה?

ישראל אייכלר: תמיד פה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות לכל דובר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, "מאבק באלימות" – זו הכותרת של הצעת החוק הזאת, וזה אחד הכישלונות הגדולים ביותר של הממשלה הזאת.

דב חנין: הממשלה הזאת מדברת על ביטחון.

דב חנין: איפה הביטחון?

דב חנין: איפה הביטחון של נשים ברחובות?

דב חנין: איפה הביטחון באוכלוסייה הערבית?

דב חנין: ביישובים של האוכלוסייה הערבית?

דב חנין: איפה הביטחון ברחובות של דרום תל אביב?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הממשלה לא מטפלת באלימות; הממשלה לא מקדמת מאבק באלימות; הממשלה נכשלת בהתמודדות עם האלימות הקשה נגד נשים ובתוך ציבורים רחבים מאוד בחברה הישראלית.

דב חנין: אנחנו ראינו, אדוני היושב-ראש, מחאה מרשימה של נשים שאמרו – בהתייצבות מרשימה של ארגונים, של נשים, של גברים, יהודיות, ערביות, בכל רחבי הארץ, בפעולת מחאה רחבה וחסרת תקדים – אמרו לממשלה הזאת: די.

דב חנין: אנחנו לא מסכימות יותר לתירוצים; אנחנו לא מסכימות יותר לגרירת רגליים.

דב חנין: אנחנו דורשות עשייה אמיתית.

דב חנין: אנחנו דורשות שינוי אמיתי.

דב חנין: כאן, בכנסת הזאת, ההצעה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, שהובלה על ידי חברתי יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, הופלה בקולות הקואליציה.

דב חנין: תתביישו לכם.

דב חנין: היום לדבר על מאבק באלימות?

דב חנין: איפה אתם ואיפה המאבק באלימות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מאבק הנשים שהתרחש לאורך כל הימים האחרונים הוא לא מאבק שהולך להיכנס בחזרה לאיזשהו ארון; הוא לא מהלך שהולך להיסגר מחדש באיזושהי קופסה.

דב חנין: המהלך הזה דורש שינוי אמיתי, דורש קידום של צעדים אמיתיים, דורש התחלה של שינוי בכיוון הנכון.

דב חנין: אבל איפה נמצאת הממשלה, אדוני היושב-ראש?

דב חנין: הממשלה הולכת בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: השר לביטחון פנים, שדיבר כאן לפני כמה דקות, הוא שמקדם בכנסת ובממשלה את המהלך המופקר והמסוכן של הרחבת התפוצה של כלי הנשק בחברה שלנו.

דב חנין: המחקרים מראים שככל שיש יותר כלי נשק יש יותר פציעות, יש יותר הריגות, יש יותר מעשי רצח.

דב חנין: המחקרים והמהלכים הרבים שהובלו על ידי קואליציית "אקדח על השולחן במטבח" מלמדים אותנו שכלי נשק רבים הם יותר אלימות, יותר פגיעה בנשים, יותר פגיעה בחפים מפשע.

דב חנין: אבל זה בדיוק הדבר שהממשלה הזאת מקדמת, אז איך אתם יכולים לדבר איתנו על מאבק באלימות?

דב חנין: כשמדברים על מאבק באלימות, אתם, ממשלת נתניהו, אתם לא יכולים להיות הפתרון, כי אתם הבעיה.

דב חנין: אתם הבעיה.

דב חנין: אתם אלה שמקדמים את המהלכים הכי מסוכנים, הכי בעייתיים; מפיצים נשק, אינפלציה של כלי נשק בחברה הישראלית.

דב חנין: איזה מהלך יותר חמור, יותר מופקר ויותר מסוכן אפשר לתאר מהמהלך הזה?

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, הדרישה שלנו בכנסת צריכה להיות מאבק אמיתי באלימות, צעדים בכיוון הנכון, אבל קודם כול, תפסיקו להוליך אותנו בכיוון ההפוך.

דב חנין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חיים ילין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, מזה כמה חודשים אני מטפל מול השר שטייניץ, שר האנרגיה, בעניין חיבור לחשמל, ביישוב ג'ת וביישובים נוספים, של עשרות בתים ששילמו לפני 15 שנה לפי צו פואד בן-אליעזר.

אחמד טיבי: רבים חוברו לפי הצו וחלק לא חוברו למרות ששילמו, כך שהמדינה נשארת חייבת להם, כי היא קיבלה כסף והם לא התחברו.

אחמד טיבי: נערכו כמה פגישות עם השר שטייניץ ואנשי משרדו והיועץ המשפטי.

אחמד טיבי: היו כמה חסמים משפטיים.

אחמד טיבי: אתמול קיבלתי העתק ממכתבו של השר ליושב-ראש הנהלת חברת החשמל יפתח רון טל שמסיים את העניין, וכעת זו בשורה לתושבי ג'ת וחלק מהיישובים שהבתים של כל אלה שלפני 15-10 שנים שילמו יחוברו לחשמל.

אחמד טיבי: (אומר דברים בערבית: זו בשורה משמחת לתושבי ג'ת.

אחמד טיבי: ) הייתי בקשר עם עו"ד מוחמד ותד, ראש המועצה, יחד עם עמיתי אוסאמה סעדי, ואכן, זה מאבק שנמשך שנים ומגיע לסופו.

אחמד טיבי: אבל זה פתרון חלקי לקבוצה של כמה עשרות בתים.

אחמד טיבי: יש לפתור את כל הבעיות של אלפי בתים שלא מחוברים בגלל שאין טופס ארבע.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: טופס ארבע.

אחמד טיבי: ) זה מחייב השקעת מאמץ, בעיקר מול הייעוץ המשפטי לממשלה, ונמשיך לפעול בנושא הזה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: זה הוא מסר חשוב לתושבי ג'ת שראש המועצה, האח החבר מוחמד ותד, אוסאמה סעדי ואני, הצלחנו במאמץ משותף לדלג על כל החסמים המשפטיים, ותוך ימים ספורים יתחיל, אינשאללה, חיבור הבתים האלה לחשמל.

אחמד טיבי: מזל טוב.

אחמד טיבי: )

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אה, נשארו לי דקה וחצי.

ישראל אייכלר: הוספתי לך, כי – לא משנה.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר על נושא הכנס שערך חברי חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אחמד טיבי: היום הוא קיים ביוזמתו כנס מתמחים, מתמחי משפטים, שקופחו – עבדו קשה כדי להצליח בבחינה, והבחינה נועדה לא לבדוק את הידע שלהם אלא להכשיל.

אחמד טיבי: 2018-2017.

אחמד טיבי: ואתה ראית את האנרגיות, והרצון להיעזר בנו, חברי הבית הזה, בכנס הזה, בוגרים, מתמחים, יחד עם המשפחות שלהם, שהשקיעו חודשים כדי ללמוד, כסף, כאב, מאמץ, ובסוף מישהו מסנן אותם.

אחמד טיבי: למה מסנן?

אחמד טיבי: היא מתנהגת, הלשכה, כאילו היא רגולטור של השוק.

אחמד טיבי: זה לא תפקיד הלשכה.

אחמד טיבי: יש גם כאלה שיורדים, עושים עליהום על תלמידי המכללות.

אחמד טיבי: זה לא הוגן.

אחמד טיבי: זה לא פייר.

אחמד טיבי: אני מכיר כמה בוגרי מכללות שזכו בתואר שני, לומדים ב- London School of Economics – LSE, בברקלי, באוניברסיטאות יוקרתיות בארצות הברית ואירופה.

אמיר אוחנה: יש כמה שהלכו ונהיו חברי כנסת.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אחמד טיבי: חלק מהם הגיעו לכנסת.

אחמד טיבי: לכן, תפסיקו עם הסטריאוטיפים, תפסיקו עם ההכפשות.

אחמד טיבי: התפקיד של הבחינה הוא לבדוק ידע ומקצועיות, ולכן היא לא מסננת כדי לתאם כמה עורכי דין יש, כמה יש במכללות, כמה יש באוניברסיטאות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אחמד טיבי: עמדנו יחד כולנו, מכל סיעות הבית.

אחמד טיבי: הנושא היה עד כדי כך חשוב, שתמכנו בהצעה של אמיר אוחנה ואוסנת מארק, מכל סיעות הבית.

אחמד טיבי: נמשיך במאבק הזה עד שיקבלו את מה שמגיע להם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום חמישי, בלי הרבה תקשורת – הפעם לא צילמו את זה – הועברו 15 מיליון דולר לשלטון הטרור של החמאס בתוך רצועת עזה.

חיים ילין: קטונתי מלהבין את הסוגיה הזאת, כאשר ראש הממשלה נואם ואומר שיש מדינות אירופיות שרוצות לעצור את הטרור דרך זה שהן עושות עסקאות כלכליות עם איראן, ושהן חושבות שאם הן יעבירו כסף לאיראן, כבוד היושב-ראש, אז לא יהיה טרור.

חיים ילין: לכן, אחרי שהוא אומר את כל הדבר הזה הוא יכול להרשות לעצמו להעביר כסף לחמאס, כי אין לו שום בעיה.

חיים ילין: אבל זאת לא הסוגיה.

חיים ילין: הסוגיה היא שקטאר בעצם באה ואמרה שהיא לא מוכנה יותר לסאגה הזאת – אם היא כבר נותנת כסף – שישפילו אותה.

חיים ילין: אז דרמר, שגריר ישראל בארצות הברית, בא ואומר תודה לקטאר על שהיא רוצה לשקם את רצועת עזה – כן, שיקום עזה ב-15 מיליון דולר – וככה מדינת ישראל מודה לקטאר על שהיא מעבירה את הכסף.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כל האנציקלופדיה שראש הממשלה כתב בנוגע למלחמה מול הטרור ירדה לטמיון, לחלוטין.

חיים ילין: לחלוטין.

חיים ילין: אני מצפה מראש הממשלה לשנות מדיניות ולהחזיר את ההרתעה, אבל מצד שני, אם הוא רוצה באמת לשקם את רצועת עזה, שלא יעביר 15 מיליון.

חיים ילין: זו פשוט בושה.

חיים ילין: ועכשיו מגיעה סאגה נוספת, שכולנו מכירים אותה מוועדת החוץ הביטחון: 60% מהמיסים, בעצם מכל מה שמועבר לתוך רצועת עזה, עובר לטרור, לטילים ולמנהרות.

חיים ילין: אז כבוד היושב-ראש, אני קטונתי מלהבין את הסוגיה הזאת שנקראת אצל ראש הממשלה ושר הביטחון "המלחמה מול הטרור".

חיים ילין: זו הזדמנות גם להגיד לכל מי שנפצע בפיגוע החבלני המתועב הזה אתמול החלמה מהירה, אבל מי שחושב שאין קשר בין העברת הכסף להמשך הטרור הוא טועה ומטעה, כי אנחנו רואים את זה.

חיים ילין: היום בזיקים – כרגיל; ביום שישי היו 12,000.

חיים ילין: הטרור לא נעצר על ידי זה שמעבירים פרוטקשן וכסף; הטרור נעצר בגלל שנלחמים.

חיים ילין: הערה אחרונה, כבוד היושב-ראש: יושב פה השר ארדן, עובד קשה כשר לביטחון פנים.

חיים ילין: תשאל אותו אם הוא מצליח לישון בלילה ואם הוא מצליח להשלים את כל המשימות שלו, כי היום הוא קצר, הוא באמת קצר.

חיים ילין: הוא צריך עוד כמה שעות.

חיים ילין: אני אומר את זה לזכותו, כי אני יודע מה הוא עושה.

חיים ילין: אבל קטונתי מלהבין איך ראש הממשלה יכול להיות ראש ממשלה, שר החוץ, שר הביטחון, שר הקליטה, שר הדתות ושר הבריאות.

חיים ילין: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אנחנו מציינים את יום זכויות האדם, העולם מציין את היום הזה, אבל באותו זמן אנחנו מציינים, לצערי הרב, מספר גדול מאוד של הרוגים ושל נרצחים, ובעיקר של נשים שנרצחו השנה במדינה, כאשר מחצית מהנשים האלה הן נשים ערביות.

סעיד אלחרומי: לצערי הרב, אלה נשים שלא נספרו, ואף אחד לא דיבר על הזכויות שלהן, ואף אחד לא דיבר על הזכות שלהן לחיים – ולהעניש את העבריין ולהעניש את הגורמים שהביאו לכך שהנשים האלה אינן בין החיים.

סעיד אלחרומי: אבל מה יש בחוק הזה?

סעיד אלחרומי: מה מוצע עכשיו?

סעיד אלחרומי: במקום לטפל ברצינות באלימות ובפשיעה, ובעיקר במגזר הערבי, אנחנו מקבלים הצעה שהרשות הזאת תהיה תחת המשרד לביטחון פנים.

סעיד אלחרומי: הרי אנחנו יודעים שרק לפני חודש וחודשיים בערך, אחת הסיבות שלא הוארכה הכהונה של המפכ"ל רוני אלשיך הייתה הטיפול בפשיעה במגזר הערבי.

סעיד אלחרומי: כאשר המשרד לביטחון הפנים נכשל בטיפול בפשיעה, בעבריינות, ברצח של אנשים, ושל נשים בפרט – בעצם מבקשים מהכנסת גם לאשרר את המצב הקיים, במקום להקים רשות עצמאית לטפל באלימות, לתקצב אותה, וזו אולי תהיה אחת הדרכים – לא כולן, אבל אחת הדרכים לטפל בנושא האלימות.

סעיד אלחרומי: הפשיעה, יש דרך אחת לטפל בה ולמגר אותה, והיא ענישה, הקצאת משאבים למשטרה, הקצאת חוקרים – זה הקצאת כל מה שצריך כדי לטפל בפשיעה ולגרום לכך שאנשים ילכו ברחוב ולא יחששו לחייהם.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש הפעם את הדקות שעומדות לרשותי לדבר על ההחלטה ההזויה של חברת הכנסת נאוה בוקר לתת פרס מטעם שדולת הזמר העברי לזמר אייל גולן.

יואל חסון: מטעם עצמה.

מיכל בירן: דה פקטו זה מטעם עצמה, אבל הציבור לא מבין את הרזולוציות האלה.

מיכל בירן: מבחינת הציבור, הכנסת נותנת פרס לאייל גולן.

מיכל בירן: עמדה מולי חברת הכנסת נאוה בוקר ואמרה, בצדק, שהאיכויות והיכולות המוזיקליות של אייל גולן – ואני מסכימה לזה – הן ללא עוררין.

מיכל בירן: ואני מודה שטרם הפרשייה גם אני נהגתי לזמזם משיריו של אייל גולן, והיכולות שלו, אין עליהן עוררין.

מיכל בירן: אבל אי-אפשר להפריד בין הדברים.

מיכל בירן: לא מדובר בשתי תופעות לא קשורות, כי למעשה, כל מה שעמד מאחורי הפרשייה – בחלק שהוא מודה בו, בחלק שהוא מקבל אותו, לא בחלק שיש עליו ויכוח עובדתי – בחלק הזה היה ברור שאייל גולן, במערכת משומנת של אביו – ואני לא אנקוב פה מעל הדוכן בשם של הרכב שבו הם נהגו לאסוף נערות, וזה דבר שאייל גולן לא מכחיש – הם השתמשו במעמדו כזמר; הם השתמשו במעמדו כסלבריטאי בשביל לנצל נערות צעירות, מעריצות.

מיכל בירן: עכשיו, זה שמשהו לא הגיע לרף החוקי – וחבל.

מיכל בירן: הוא לא זוכה מחוסר אשמה.

מיכל בירן: בסופו של דבר לא הוגש נגדו כתב אישום מחוסר ראיות.

מיכל בירן: אבל רף מוסרי נורמטיבי של חברה, וודאי של כנסת ישראל, זה רף אחר.

מיכל בירן: אין עוררין על זה שהוא השתמש במעמדו כזמר בשביל לנצל נשים, בשביל לנצל נערות צעירות.

מיכל בירן: אבא שלו הפך את זה לפס ייצור.

מיכל בירן: נאווה בוקר מחליטה לא לעמוד לצידן של נערות ונשים שנוצלו אלא לעמוד לצידו של המנצל.

מוסי רז: מיכל, מחר היא שרה איתו דואט.

מיכל בירן: היא שרה איתו דואט?

מיכל בירן: זה נשמע מזעזע מסיבות אחרות, בלי קשר.

מיכל בירן: אבל אני לא יודעת איך היא שרה.

מוסי רז: אני רק מצטט מהטלוויזיה.

מיכל בירן: הדבר הזה הוא בושה לכנסת ישראל.

מיכל בירן: הוא עלבון צורב לכל אישה באשר היא, גם כזאת שנוצלה מינית וגם, אם יש, באופן תיאורטי, כאלה שלא.

מיכל בירן: עוד לא מאוחר.

מיכל בירן: זה קורה מחר.

מיכל בירן: נאוה בוקר עוד יכולה להתחרט ולא לבזות את המשכן הזה, ולא לבזות את כל נפגעות התקיפה המינית לדורותיהן.

מיכל בירן: הדבר הזה פשוט יהיה כתם שלא יימחה על כנסת ישראל, למרות שבעצם זה פרס מטעם עצמה.

מיכל בירן: אני קוראת לחברת הכנסת נאוה בוקר: זה עוד לא מאוחר.

מיכל בירן: תחזרי בך מההענקה המזעזעת של הפרס מטעם עצמך לאייל גולן.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מוסי רז – מוותר.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אולי אנחנו, אולי הבית הזה, מרוב שאנחנו משתתפים בחקיקה שהיא לפעמים בלתי נסבלת במהירות שבה היא מועברת, שוכחים שב-2017 פורקה הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול כרשות סטטוטורית והועברה כרשות – הוסף לה נושא האלימות, והיום היא רשות מתחת למשרד הבט"פ.

עאידה תומא סלימאן: במקרה היום הגשתי שאילתה דחופה: ברצוני היה לדעת במה עוסקת הרשות היום.

עאידה תומא סלימאן: האם הוקצו לה התקציבים?

עאידה תומא סלימאן: למרות שבזמנו אנחנו התנגדנו למעבר הזה וחשבנו שרשות, קודם כול, צריך שתישאר רשות סטטוטורית, אבל גם צריך לא לעשות את הערבוב הזה בין סמים ואלכוהול לאלימות.

עאידה תומא סלימאן: הטיפול באלימות מחייב שיתוף פעולה הרבה יותר רחב בין כמה וכמה משרדים, ונכון, במיוחד כאשר מדובר באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: ואני הפסקתי מזמן לדבר על זה בשפת "אלימות"; זה יותר פשע, ופשע מאורגן, מה שקורה באוכלוסייה הערבית – שנכשלו כל משרדי הממשלה לא בלטפל; נכשלו אפילו בלחשוב על הבעיה ולתכנן איך רוצים לטפל בה.

עאידה תומא סלימאן: היום מביאים לנו עוד שיפור או עוד שינוי שהוא לא כל כך מהותי ברשות – מי יעמוד בראשה ואם נציגי ציבור יכולים לעמוד בראשה או לא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ששינויים קוסמטיים אנחנו לא רוצות ואנחנו לא רוצים.

עאידה תומא סלימאן: מה שאנחנו דורשים, מתוך אחריות לגורלם של האנשים והנשים שבחרו בנו, זה שהממשלה תיקח על עצמה אחריות ותעשה שינוי מהותי בגישה שלה לנושאים שהם לא סתם נושאים שבוערים בנפשנו ולא נושאים שהם פוליטיים, אלא הם דיני נפשות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר משנת 2000 עד היום יותר מ-1,300 צעירים וצעירות, נשים וגברים ערבים, נרצחו בתוך האוכלוסייה, זה אמור לזעזע כל אחד מאיתנו.

עאידה תומא סלימאן: מישהו יודע איך הרשות הזאת שהוקמה, למאבק באלימות, סמים ואלכוהול – איך היא מתפקדת?

עאידה תומא סלימאן: מישהו יודע כמה תקציבים הוקצו לרשות הזאת?

עאידה תומא סלימאן: איזה תוכניות בכלל יש להם?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל עוד אין דין וחשבון, כל עוד אנחנו לא יודעים מה בדיוק הרשות עושה, אנחנו לא מחויבים לשום שינויים קוסמטיים שאולי גם עומדים מאחוריהם דברים שלא מעלים אותם בהצעת חקיקה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה שנעשה איזשהו ניסוי, ניסוי קצר, ונדבר על משהו שלפעמים, לרובנו, במהלך היום-יום קצת קשה לדבר עליו – כפוליטיקאים, כחברי כנסת, כאנשים – וזה להודות, להודות שטעינו ולהתנצל.

רויטל סויד: ההגדרה של התנצלות היא פעולה של גורם שפגע בגורם אחר ובה הפוגע מודה באשמה, מביע חרטה ומבקש את הסליחה של הנפגע.

רויטל סויד: ההתנצלות נעשית לעיתים באופן אישי, בין הפוגע לנפגע, ולעיתים היא בפומבי כחלק מתיקון העוול שנגרם.

רויטל סויד: החוקרת ברברה קלרמן אמרה שמאפייני התנצלות מושלמת חייבים לכלול הודאה בטעות, לקיחת אחריות, הבעת חרטה, הבטחה שהפגיעה לא תחזור על עצמה, ושהכול יהיה בעיתוי הנכון.

רויטל סויד: ובכן, חברי הכנסת, מעולם לא היה עיתוי יותר נכון מאשר עכשיו שממשלת הימין שנמצאת פה תגיע לדוכן ותתנצל – תתנצל בפני השופט גולדברג וועדת גולדברג על העוול שהם עשו לה.

רויטל סויד: שרת המשפטים איילת שקד, היית הראשונה להתבטא נגד ועדת גולדברג.

רויטל סויד: קראת לבטל אותה.

רויטל סויד: את צריכה להתנצל.

רויטל סויד: השר יריב לוין, שבכל דבר שהממשלה הזאת נכשלת אתה מפנה אצבע מאשימה למערכת המשפט, ומאיים עלייה כל יום מחדש – גם אתה צריך להתנצל.

רויטל סויד: השר בנט, שר החינוך, זה שמוביל קמפיין ה"לא מתנצלים", תקום עכשיו ותתנצל בפני כבוד השופט גולדברג.

רויטל סויד: אתם מוזמנים לחזור ולהתנצל.

רויטל סויד: השופט גולדברג לא התרגש מכל הקריאות, והוכיח שוב ושוב שלא ניתן לסמוך על הממשלה הזאת – מכל קריאה שיוצאת ממנה.

רויטל סויד: זאת הייתה סאגה, וזאת הייתה פארסה.

רויטל סויד: אבל בואו נודה על כמה דברים: האחד – כמה טוב שיש את ועדת גולדברג.

רויטל סויד: דווקא מה שקרה עם מינוי המפכ"ל מוכיח יותר מתמיד עד כמה ועדת גולדברג נחוצה; השני – אתם לא מפספסים שום הזדמנות בממשלה הזאת, בקואליציה הזאת, לרמוס את שומרי הסף, לרמוס את החוק, לרמוס את בית המשפט העליון ולנסות להחליש אותו.

רויטל סויד: מה יש לכם, לעזאזל, נגד חוקים ונגד החוק?

רויטל סויד: והדבר השלישי והאחרון – אתם רוצים שומרי סף מוחלשים; אתם רוצים מפכ"ל שיתיישר איתכם, יצדיע, יהיה כפוף לכם לפני, אחרי ותוך כדי.

רויטל סויד: אז אנחנו לא נאפשר לכם את זה.

רויטל סויד: ובטח ובטח לא הוועדה.

רויטל סויד: הגיע הזמן שתתנצלו, תביעו חרטה, קחו אחריות.

רויטל סויד: תודה.

ישראל אייכלר: בדיוק על השנייה, איך תכננת את זה – זה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אם את מדברת על סליחה, מישהו בערב יום כיפור הלך למישהו להתנצל, אבל הוא לא היה מסוגל.

ישראל אייכלר: אז הוא דפק בדלת ואמר: סליחה, גרה כאן משפחת כהן, אולי?

ישראל אייכלר: אז הוא כבר אמר סליחה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה.

ישראל אייכלר: עיסאווי פריג', בבקשה.

יוסי יונה: – – –

עיסאווי פריג': כן, כן, תחזור למקורות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, אני רוצה לדבר בנושא כנס עורכי הדין שהיה היום, כנס מתמחים.

עיסאווי פריג': חברים, הכי קשה, שאתה נותן ציפייה לאדם ונותן לו לחיות באשליות.

עיסאווי פריג': זה דבר שעושה הרס עצמי שאין לו גבולות לאדם.

עיסאווי פריג': היום התקיים דיון לגבי המתמחים שניגשו לבחינות ההסמכה בשני המועדים האחרונים.

עיסאווי פריג': ביום חמישי יש בחינת הסמכה שחלק ניכר מהנוכחים אמור לקחת בה חלק.

עיסאווי פריג': מסתובבת בווטסאפ בקרב החברים תחושה שאו-טו-טו, בעוד יום, יומיים, הכנסת תעביר הצעת חוק ותיתן פקטור של 15 נקודות, ואז כולם עוברים, או 80%, 90% מהם עוברים.

עיסאווי פריג': זה גורם לתחושת רפיון וחוסר הכנה אצל התלמידים.

עיסאווי פריג': זה קיים ברגע זה.

עיסאווי פריג': היום בכנס של המתמחים עמדו נציגי המפלגות, ואני אחד מהם; עמדו על הבמה.

עיסאווי פריג': היו 500 איש, אולם מלא.

עיסאווי פריג': והתחיל יואל חסון, נציג המחנה הציוני, ואמר: בשם המחנה הציוני, אנחנו מצביעים בעד הצעת החוק.

קריאה: מה יש לך נגד יואל חסון?

עיסאווי פריג': עלה אחריו אחמד טיבי בשם המשותפת, ואמר:

עיסאווי פריג': אנחנו 13 קולות – מצביעים בעד החוק; עלתה קארין אלהרר אחריו ואמרה: אנחנו 11 קולות – מצביעים בעד החוק; אני עליתי, אמרתי: מרצ – חמישה קולות; עלתה מירב בן ארי ואמרה: אנחנו, כולנו, עשרה קולות – מצביעים בעד החוק; עלה מלכיאלי מש"ס: אנחנו שבעה קולות – מצביעים בעד החוק; ואוחנה ואוסנת, יוזמי הצעת החוק.

עיסאווי פריג': יחד הגיעו ל-75 קולות.

עיסאווי פריג': קמו המתמחים מהכיסאות, ומחיאות כפיים, ויצאו – וזה עד עכשיו, עד עכשיו זה הולך בתחושה שאנחנו עוברים.

עיסאווי פריג': ועכשיו, ביום חמישי הקרוב, יש בחינה, וחלקם הגדול של הנוכחים היום מתכוננים לבחינה.

עיסאווי פריג': ועכשיו הוא אומר: מה אני צריך ללמוד?

עיסאווי פריג': החוק או-טו-טו עובר, עומד לעבור, 75 ח"כים.

עיסאווי פריג': תראו איזו ציפייה היום אנחנו, כח"כים, יצרנו אצל המתמחים.

עיסאווי פריג': אנחנו עושים גול עצמי, ומי שהוביל לגול העצמי הזה צריך להיות ער לכך – אני מסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': ער לכך.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת אמיר אוחנה, שיזם – ומבורך – את הכנס הזה, מוטלת עליו אחריות, אחריות כבדה.

עיסאווי פריג': הוא יצר אשליה, ואם הוא לא יקיים אותה, היא תקבור אותו.

עיסאווי פריג': ואני אומר בשם המתמחים: אני התחייבתי בשם מרצ, ואנחנו נעמוד בזה, אבל לאשליות – –

ישראל אייכלר: תודה.

עיסאווי פריג': – – שהיו שם היום אנחנו לא אחראים.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, ואחריו – איציק שמולי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שתי הערות שנוגעות לציבור של האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: אני לא יודע כמה מכם ראו את הידיעה שהופיעה בדה-מרקר בשבוע שעבר, שעסקה בפסק דין שקיבל בית משפט לתביעות קטנות בהרצליה.

נחמן שי: הוא קבע כי מדיניות של בנק אוצר החייל לא לאשר באופן קטגורי ערֵבים שגילם גבוה מ-55 בהלוואות שעולות על עשר שנים וערֵבים מעל גיל 65 בהלוואות קצרות יותר היא אפליה אסורה – –

ישראל אייכלר: עיסאווי, הקול שלך עובר מסוף האולם ועד סופו.

נחמן שי: כן, אלה בטח דברים חשובים.

נחמן שי: – – אסורה ללא הצדקה עניינית שאינה מתחייבת ממהות השירות.

נחמן שי: הרשם הבכיר צחי אלמוג אמר כי אפליה כזאת אף פוגעת, מעליבה, שכן היא משדרת לאנשים בני גילו של התובע כי הם בעייתיים או לא שווים מספיק לבנק.

נחמן שי: הוא הוסיף: ספק בעיניי אם הבנק היה מסרב לקבל כערב טייקון כלכלי מוכר בגילו של התובע, וכו'.

נחמן שי: דרך זה עליתי כמובן על בעיה של הגילנות – ההתייחסות לאנשים בשל גילם.

נחמן שי: אבל תשימו לב, נניח שאנשים – תמיד ההגדרה מה זה קשיש, מתי אתה מתחיל להיות קשיש.

נחמן שי: אנחנו קוראים לזה "אזרחים ותיקים"; אני חושב שהטרמינולוגיה הזאת היא הכי נכונה.

נחמן שי: אבל אני מדבר על כך שחברות במשק, למשל ביטוח, מסרבות לבטח לנסיעות ארוכות אנשים מעל גיל מסוים.

נחמן שי: הן לא לוקחות את הסיכון, כי אולי יקרה להם משהו.

נחמן שי: בגיל מסוים, מבחינתם אנשים כבר צריכים להסתגר בבית ולא לצאת יותר.

ישראל אייכלר: אין איזה חוק נגד אפליה מטעמי גיל?

נחמן שי: אנחנו בודקים כל דבר ודבר במכתבים, בפניות וכדומה.

נחמן שי: ברור שיש, אבל הם מוצאים כל מיני שיטות, כי יכול להיות שיש איזה – ברור שאנשים בגיל 80 הם כבר חולים, או שהם קובעים תעריף ביטוח כל כך גבוה שאנשים אומרים: בעלויות האלה אני לא מוכן לנסוע.

נחמן שי: אבל כאן יש לנו מקרה מאוד קונקרטי, שבנק אוצר החייל פוסל אנשים בגיל 55 מלחתום על ערבות לעשר שנים קדימה, או בני 65 – אפילו על הלוואות יותר קצרות.

נחמן שי: אני חושב שזה מחייב פעולה.

נחמן שי: אני לא מתכוון לעבור על הדברים האלה לסדר-היום.

נחמן שי: אני מצפה שהממונה על שוק ההון והביטוח יטפל בעניין הזה ויפעיל את סמכויותיו.

נחמן שי: לא יכול להיות, לא 55, לא 65 וגם לא 75, ולא רק מפני שתוחלת החיים במדינת ישראל כבר עוברת את גיל 80 – ואו-טו-טו נקבל את ההערכה של שוק הביטוח כמה הוא הולך וגדל וכל הבעיות.

נחמן שי: צריך להתייחס לאנשים בכבוד וצריך לכבד את הגילים האלה, בוודאי ובוודאי 55 ו-65.

נחמן שי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, בשבוע שעבר פורסם נתון שזעזע אותי מאוד.

איציק שמולי: הנתון פורסם דווקא ביום שבו ציינו את שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלות.

איציק שמולי: פורסם כי 89% מההורים לא היו רוצים לראות שהילד שלהם משתתף באותו החוג עם ילד שיש לו מוגבלות.

איציק שמולי: ואני שואל: מי המוגבל פה?

איציק שמולי: מי המוגבל פה, ועד איזה שפל החברה הישראלית רוצה להגיע?

נחמן שי: איפה ראית את זה, איציק?

נחמן שי: איפה ראית?

איציק שמולי: בסקר בידיעות אחרונות.

איציק שמולי: והדבר הזה מדכא, כי מסתבר שדור הילדים הוא הרבה יותר מתקדם מהדור של ההורים, מכיוון שבגני הילדים ובבתי הספר ילדים עם מוגבלויות שונות כבר משולבים, והילדים הקטנים לומדים כבר בגילם הצעיר להבין ש"המפלצת", במירכאות כפולות ומכופלות, לא נוראה כל כך, למעשה, ושכל הצדדים יכולים להפיק ממנה הרבה מאוד.

איציק שמולי: ואנחנו צריכים לזכור ולהזכיר כל הזמן בבית הזה: אנחנו אומנם מנגישים מדרכות ותחנות אוטובוס ואולמות ספורט.

איציק שמולי: מה שאנחנו לא מנגישים מספיק זה את התודעה שלנו – את התודעה ואת ההבנה שלנו שאנשים עם מוגבלות הם קודם כול אנשים ורק אחר כך בעלי מוגבלות.

איציק שמולי: כמו לכל בן אדם יש להם קשיים ומגבלות, אבל יש להם גם יכולות וכישורים.

איציק שמולי: והעובדה שהחברה הישראלית בוחרת בכל פעם מחדש להסתכל עליהם רק דרך הפריזמה של הנכות, הדבר הזה הוא בלתי נסבל וצריך להסתיים.

איציק שמולי: אנחנו כאן, בכנסת – וצריך להגיד את זה לזכותה – הכנסת יזמה כבר לפני הרבה מאוד שנים את ההעסקה של אנשים עם מוגבלות כאן, בכנסת, ולפני כשנתיים או שלוש שנים, ביום המיוחד, אני, בנוכחות מנכ"ל הכנסת ויושב-ראש הכנסת, העליתי בקשה, ציפייה, שצעירים עם מוגבלות ישתלבו בעבודת הכנסת, אבל לא רק במסדרונות; שלא יהיו רק עוזרים וסדרנים – שיעסקו בליבת העבודה של הכנסת.

איציק שמולי: ואחרי מאמץ מאוד מאוד גדול הצלחנו להביא למימוש של החלום הזה, שבו צעירים מדהימים שיש להם מוגבלות, כן, אבל הם אקדמאים, יש להם הכשרה, יש להם ניסיון, יש להם הרבה מאוד מוטיבציה ורצון להוכיח את עצמם – שמונה או תשעה מתמחים כאלה נכנסו ללשכות של הח"כים, וח"כים ממפלגות שונות רואים איזו ברכה הדבר הזה מביא.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: בסופו של דבר זה רק הספתח, ואני חושב שהאחריות של כולנו היא לוודא שכמה שיותר צעירים ישתלבו בשוק התעסוקה בכלל, ובכנסת ישראל בפרט.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, אדוני, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי, אם היא תיכנס אל האולם.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מן הסתם חלקנו יודעים שלמעשה היום מציינים את יום זכויות האדם העולמי.

יוסי יונה: אני רוצה לומר כמה מילים בהקשר הזה, וגם בהקשר שלנו, ההקשר הישראלי.

יוסי יונה: מדינת ישראל מאז ומתמיד ראתה את עצמה כדמוקרטיה ליברלית.

יוסי יונה: ואחד מהמאפיינים של סוג כזה של דמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, זה השילוב בין האופי היהודי שלה – ורובנו, אני מתאר לעצמי, סומכים את ידם ומחזקים את האופי היהודי הזה, את האופי היהודי של מדינת ישראל, אבל יד ביד אנחנו מעלים על נס את החשיבות של זכויות אדם.

יוסי יונה: מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית היא מדינה שבו בזמן צריכה גם להגן על הזכויות הללו, ומפה, כפי שגם המקורות היהודיים אומרים לנו, אור לגויים, כן, שענייננו הוא באמת בזכויות האוניברסליות הללו של האדם.

יוסי יונה: וזכויות – אנחנו יודעים היום, חברות וחברי כנסת יקרים, עד כמה אנשים הם נעדרים זכויות, עד כמה אנשים לא נהנים מביטחון אישי, עד כמה אנשים חיים בעוני מרוד, עד כמה אנשים הם חסרי דיור בעולם בכללותו, ובוודאי גם בחברה שלנו.

יוסי יונה: לכן אני רוצה להקדיש את הדברים שאני אומר כאן עכשיו, אדוני היושב-ראש, לעניין הזה, מה גם שאני לא יודע אם חלקכם יודעים על העובדה שהאגודה לזכויות האזרח בישראל היום יצאה בקמפיין להתרים את הציבור הרחב כדי לאפשר את הפעילות שלה.

יוסי יונה: אני מאלה שנעתרו, ואני מקווה שגם רבים אחרים יעשו זאת.

יוסי יונה: נעתרתי לתרום לאגודה כדי שתעשה את העבודה המופלאה שלה בהגנה על זכויות האדם בישראל באשר הן, ללא הבדלי דת, גזע, מין, לאום, מעמד כלכלי, זהויות מיניות ועוד כהנה וכהנה.

יוסי יונה: ואני קורא לכולנו לתמוך בפעילות שכזאת, משום שהפעילות הזאת היא אחד מהאדנים המאוד-מרכזיים שמשמרים את החברה שלנו כמדינה דמוקרטית.

יוסי יונה: זאת אומרת, אני מדגיש את החשיבות של ארגוני חברה אזרחית, שזה עניינם.

יוסי יונה: דמוקרטיה ליברלית או דמוקרטיה בכלל שנעדרת ארגוני חברה אזרחית היא דמוקרטיה לוקה.

יוסי יונה: לכן אנחנו התברכנו הן בארגון הזה והן בארגונים אחרים שזה תפקידם.

יוסי יונה: אני רוצה מכאן לנצל את ההזדמנות ולברך את האגודה לזכויות אדם שהיא תוכל להמשיך את הפעילות שלה כל עוד פעילותה נדרשת, ועל פניו, פעילותה תידרש להמון זמן.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יואל חסון: רגע, רגע, אדוני, אני מוצא קטע מסוים, אם תיתן לי רגע.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול לחפש אותו במשך קצת פחות משלוש דקות, ואז להקריא אותו כמה שניות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תקשיבו טוב לטקסט הזה: יפה, אז עכשיו, כשסוף-סוף מותר להשתמש במילה הזאת, אני אגיד את מה שכולם במדינה חושבים.

יואל חסון: עמותות השמאל במימון ממשלות זרות ועוינות, הפוליטיקאים מהשמאל ואנשי התקשורת שמצדדים תמיד בצד של האויב ותמיד נגד האינטרס היהודי, ליבם גס גם בקורבנות מתנחלים או קורבנות של המסתננים, ומצד שני, ליבם מלא חמלה לכל מתפרע פלסטיני שנפצע על גבול עזה – הם בוגדים.

יואל חסון: הגיע הזמן לומר את האמת הפשוטה.

יואל חסון: על פי כל סטנדרט אנושי בסיסי ומוסכם על כל לאום בהיסטוריה, הם בוגדים לכל דבר ועניין.

יואל חסון: מי אמר את זה?

יעל גרמן: יאיר נתניהו.

יואל חסון: יאיר נתניהו, בנו של ראש הממשלה.

יואל חסון: מעולם לא דיברתי על בנו של ראש הממשלה או על אשתו של ראש הממשלה.

יואל חסון: יש לי מה להגיד רק לראש הממשלה, ואני אגיד לראש הממשלה את הדברים האלה.

יואל חסון: ראש הממשלה, שמיהר להסתייג מדברי בנו, לא מיהר לעשות את זה במקרים אחרים, כאשר הוא שהלהיט את הרוחות, והוא שהיום משלם את המחיר גם בבית שלו על הלהטת הרוחות בחברה הישראלית, כי מה שאומר היום בנו של ראש הממשלה – לצערי, בחסות נתניהו – אומרים גם ברחוב ואומרים גם במקומות אחרים, ועכשיו פתאום ראש הממשלה רואה שזה גם נכנס אליו הביתה.

יואל חסון: זה גם נכנס אליו הביתה.

יואל חסון: זה מסוכן, חברים.

יואל חסון: זה מסוכן מאוד, מה שקורה בחברה הישראלית.

יואל חסון: הפילוג והשיסוי אחד בשני שנתניהו מוביל ועושה כאן

יואל חסון: בחברה הישראלית שנים – אז עכשיו זה אצלו בבית.

יואל חסון: ועכשיו, ראש האופוזיציה, שאת זוכרת שביקשת ממנו להתנער מאמירות של בוגדים, הוא עכשיו מתנער מהאמירה של הבן שלו.

יואל חסון: זה הגיע אליך הביתה, אדוני ראש הממשלה, אבל האמת היא שזה מציף את החברה הישראלית כבר שנים, ואתה זה שנושא באחריות על הדברים הללו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': עד שחברת הכנסת כהן-פארן עולה – ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יעל כהן-פארן: אמן.

יעל כהן-פארן: אמרת בפעם השנייה נכון את שמי.

יעל כהן-פארן: בפעם הראשונה לא.

יעל כהן-פארן: תודה, היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברי וחברות הכנסת, אתם זוכרים שלפני שבוע היינו כאן ביום שני בשעה 13:00, ואני, כנציגת המחנה הציוני, הצגתי את הצעת האי-אמון בממשלה בשל היחס שלה לכל הנושא של רצח הנשים, ודיברו דוברים נוספים – הצעות האי-אמון היו מכל סיעות הבית.

יעל כהן-פארן: ובאופן מדהים לא היה כאן אף אחד מחברי הקואליציה; היה רק סגן יושב-ראש הכנסת, שנאלץ להיות בדיון כי זה היה התור שלו, ושר הרווחה כץ, שנאלץ להיות כי זה היה התור שלו.

יעל כהן-פארן: וממה שאני הבנתי כששאלתי חברי קואליציה ברחוב, מחוץ למליאה, אמרו להם שאין שום דבר.

יעל כהן-פארן: אין כלום.

יעל כהן-פארן: אמרו לכם לא להגיע, ולא רק לא להגיע כי אתם לא רוצים להצביע באי-אמון הזה, כי כנראה הבנתם שלא תהיו כאן מספיק אנשים וזאת תהיה פדיחה, אלא פשוט אמרו לכם שאין כלום במליאה.

יעל כהן-פארן: עבר שבוע מאז, אבל לא התכנסנו כאן כל כך הרבה, ולי זה יושב כאן, בבטן, מה זה כואב, מה זה מעליב.

יעל כהן-פארן: אין עלבון יותר גדול מזה שאתם אמרתם, בנוסף להצבעה נגד ועדת החקירה בנושא רצח הנשים שהצענו כאן, חברת הכנסת תומא סלימאן, חברת הכנסת מיכל רוזין, חברת הכנסת עליזה לביא ואני – מעבר לזה, גם באי-אמון אמרתם שאין כלום במליאה.

יעל כהן-פארן: הזלזול הזה, הציניות שלכם – לאן אנחנו מגיעים?

יעל כהן-פארן: למוחרת, ביום שלישי, היו הפגנות.

יעל כהן-פארן: כל הנשים כמעט בכל הארץ שבתו; הפגנות מבוקר עד ערב; עשרות אלפים אם לא מאות אלפים שבתו ויצאו לרחובות.

יעל כהן-פארן: ואז התעורר ראש הממשלה, וכינס איזושהי ישיבה ביום רביעי ב-09:00, ומה יצא מהישיבה שכינס ראש הממשלה?

יעל כהן-פארן: נחשו.

יעל כהן-פארן: ניחשתם נכון: כלום.

יעל כהן-פארן: עוד פעם כלום, כי הרי אין כלום במליאה, ולא היה כלום ולא יהיה כלום, וגם בנושא רצח הנשים לא תהיה ועדת חקירה; לא יהיה תקציב לתוכנית למניעת אלימות במשפחה ואלימות נגד נשים.

יעל כהן-פארן: הדבר היחיד – יצאה הודעה מאותה ישיבה לגבי הצעת החוק של איזוק אלקטרוני, אזיקים אלקטרוניים לגברים אלימים, כדי שלא יתקרבו לנשותיהם או לבנות זוגם אם הם נמצאים במצב של הרחקה.

יעל כהן-פארן: והיום היינו אמורים להצביע עליה בקריאה ראשונה, אבל נחשו מה?

יעל כהן-פארן: כלום.

יעל כהן-פארן: אין כלום.

יעל כהן-פארן: אז חבריי חברי הכנסת בקואליציה, תתביישו לכם שוב, גם על ההצבעה על ועדת החקירה, גם על כך שכשהיה פה אי-אמון אמרתם שאין כלום במליאה, וגם במיוחד ראש הממשלה, על זה שכשהוא מכנס סוף-סוף איזושהי ועדה בנושא הזה – אני אפילו לא יודעת מי ישב שם – לא יוצא ממנה כלום.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב בראש.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה שעות פה בכנסת שבהן אנחנו מתווכחים, מתקוטטים, רבים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתכונת להתייחס לאופן שבו כינה אחד מקרובי המשפחה של ראש הממשלה את עמותות השמאל או את חברי הכנסת מהשמאל.

איילת נחמיאס ורבין: אני החלטתי לעלות ולדבר על משהו קטן וטוב וחשוב – תנועת נוער מדהימה שקוראים לה "כנפיים של קרמבו".

איילת נחמיאס ורבין: כנפיים של קרמבו היא תנועה שהוקמה לפני עשור על ידי בחורה מדהימה, שלימים נבחרה לאחת המנהיגות העתידיות של העולם הזה, ששמה עדי אלטשולר.

איילת נחמיאס ורבין: היא אותה יזמית חברתית שהקימה את זיכרון בסלון; אותה יזמית חברתית שהקימה השנה לראשונה והתניעה את בתי הספר המכילים, כלומר בתי ספר שיש בהם ילדים שאינם סובלים ממוגבלויות וילדים שכן סובלים ממוגבלויות.

איילת נחמיאס ורבין: ועמותת כנפיים של קרמבו פתאום מצאה את עצמה מול שוקת שבורה לפני כמה שבועות, והיא לא ידעה אם היא יכולה להתחיל את שנת הפעילות הבאה שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על תנועה שיש בה 3,000 חניכים.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר המדהים בה הוא השילוב בין חניכים שיש להם מוגבלויות מסוגים שונים לבין מדריכים וחניכים אחרים שאין להם מוגבלויות – כמובן, מוגבלויות נראות לעין.

איילת נחמיאס ורבין: העמותה הזאת מצאה עצמה מול שוקת שבורה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר שמשרדי הממשלה – גם משרד האוצר, גם משרד הרווחה, גם משרד החינוך – מנסים למצוא פתרון לבעיה הזאת, אבל הסיבה שהחלטתי לעלות ולדבר על כנפיים של קרמבו היא שבימים כל כך כל כך עכורים, אדוני יו"ר הקואליציה, כנפיים של קרמבו היא קרן אור.

איילת נחמיאס ורבין: ויש את הרגעים האלה – הרבה פעמים אנחנו נשפטים על הוויכוחים האלה, אבל אני רוצה לדבר דווקא על המקומות של הכוח, של העוצמה של החברה הישראלית, שבאה לידי ביטוי במקום כמו כנפיים של קרמבו.

איילת נחמיאס ורבין: כנפיים של קרמבו היא תנועה שחייבת להיות מתוקצבת על ידי המדינה באופן שבו לעולם לא יהיה לה חשש שהיא לא תוכל לפעול.

איילת נחמיאס ורבין: ואז מתחילים – תסלחו לי, אני מאמינה בפרוצדורה, היושב-ראש סמוטריץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתעלמת ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני ממש ממש מבקשת מאיתנו.

איילת נחמיאס ורבין: יש רגעים שבהם הפרוצדורה הופכת לביורוקרטיה, וזה מה שקרה בכנפיים של קרמבו.

טלי פלוסקוב: הבעיה נפתרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת פלוסקוב, הרי אמרתי פה ששר האוצר – לא צריך לעזור לי אם ממילא אמרתי את זה, אבל עדיין אני אומרת לך: א.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות באמת שזה מגיע לכדי פתרון, ואני רוצה לראות באמת שהם עומדים במבחני התמיכות, שעכשיו הם אמורים להצדיק את קיומם – שהם התנועה היחידה, והיחידה שעושה את זה, וכו' וכו' וכו'.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הרגשתי צורך, למרות שזה נמצא בפעולה – וצריך לומר תודה לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי, שבאמת יוצאת מגדרה כדי לעזור בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מעורבת בכנפיים של קרמבו בהרבה צורות שחברי כנסת לא תמיד מדברים עליהן, על הפעילות האישית שלנו, אבל אני אומרת לכם, עליתי לדבר עליהם משום שהרגעים המוארים האלה של החברה הישראלית לא תמיד מגיעים לידי ביטוי כאן, על הפודיום, ואני הייתי חייבת לדבר על כנפיים של קרמבו, כי זו תנועה שנותנת גם לי כנפיים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבועות האחרונים אנחנו פוגשים כמה סקטורים, אנשים, נשים במיוחד, שיוצאים לרחובות וזועקים את הזעקה שהבית הזה היה צריך לזעוק.

לאה פדידה: כן, גם מחר ישבתו העובדים והעובדות הסוציאליות, אבל אין מה לעשות, 89% מהם הם נשים, ובבית הזה – שקט בחלק הזה.

לאה פדידה: והן צועקות והן זועקות את זעקתם של החלש והחלשה ביותר, והם נתקלים ב-124 תיקים לכל עובדת סוציאלית, ו-360 איש זה הרי לא אנושי, זה הרי בלתי אפשרי.

לאה פדידה: אנחנו הרי לא מסוגלים לעשות את זה בשום מסגרת, לא בגן הילדים ולא בבית הספר ולא בבית הפרטי.

לאה פדידה: כיצד אנחנו מצפים מאותה עובדת שתקשיב ותהיה קשובה ותיתן טיפול הולם ובאותו רגע ובאותו הזמן ותוכל לתת פתרון אם אנחנו מעמיסים עליה 150 תיקים, 360 איש?

לאה פדידה: וכן, הקהל הזה, שקשה לו וצר לו, מגיב בבוטות ולעיתים באלימות, אבל האשמה היא בחוסר התקינה, בחוסר היחס, בחוסר תשומת הלב.

לאה פדידה: אנחנו עוד פעם רואים איך הקואליציה הזאת מפנה עורף לחלש ולחלשה ביותר בחברה.

לאה פדידה: אנחנו עוד פעם רואים את אותה ממשלה שקוראת לעצמה חברתית, את אותה ממשלה שקוראת לעצמה מדינת רווחה, מצפצפת, מזניחה ולא שמה לב ולא נותנת תשומת לב.

לאה פדידה: למה אתם מצפים, שיקרה עוד מקרה נורא ומזעזע כמו עם האחות?

לאה פדידה: מה אתם רוצים, שהן תקרוסנה?

לאה פדידה: שמערכת הרווחה שעובדות סוציאליות מחזיקות אותה בשיניים ובידיים, שזאת שליחות בעיניהן – הרי מי היה הולך לעבוד בעבודה כזאת תמורת 6,500 שקלים?

לאה פדידה: רק מי שמרגיש שליחות; רק מי שהלב והאוזן שלו שווים; רק מי שיכול לעשות את זה מתוך אמונה.

לאה פדידה: אז מה, נדרוך עליהן?

לאה פדידה: הן, השליחות, נשים אותן בחזית בלי הגנה?

לאה פדידה: לא שולחים ככה עובדות סוציאליות.

לאה פדידה: לא שולחים ככה אנשים לאוכלוסייה שצריכה אותנו, לאוכלוסייה שמסתכלת עכשיו על הבית הזה, פותחת טלוויזיה, מביטה ואומרת: הם אמורים לדאוג לי.

לאה פדידה: אז הגיע הזמן שכיסאות הקואליציה יהיו טיפה יותר מלאים, ויממשו את מה שהם אמורים לעשות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

לאה פדידה: – – להיות הרבה יותר חברתיים, כי העובדות הסוציאליות צודקות.

לאה פדידה: ותפסיקו להראות לנו שאתם ממש ממש לא חברתיים.

לאה פדידה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אברהם נגוסה – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא, גברתי רוצה לדבר?

עליזה לביא: כן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': גברתי, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי, חברי הכנסת, לפני כשבוע ראש הממשלה הבטיח לנו שמכל החבילה הזאת של התוכנית למאבק באלימות הוא מזהה דבר אחד שצריך להעביר אותו מהר, והוא הבטיח שהוא יעביר את זה בחקיקת בזק, ואתמול באמת החוק, חוק האיזוק האלקטרוני, שאני מנסה להוביל אותו פה כבר שלוש שנים, עולה לוועדת שרים לענייני חקיקה.

עליזה לביא: את החוק הזה הנחתי ב-2014, אחרי הרצח של אביטל רוקח, אישה יקרה, זיכרונה לברכה, שמגיעה לבית המשפט ומבקשת שלא ישחררו את בעלה.

עליזה לביא: היא מתלוננת, והשופט שהיה שופט תורן מחליט על צו הרחקה, והבעל, שגר בנפרד, לא מקפיד על צו ההרחקה, ויותר חמור מזה – הוא בא ורוצח אותה.

עליזה לביא: ואז אמרתי לעצמי: מה עושים?

עליזה לביא: ומאז אני מנסה לקדם את הצעת החוק הזאת.

עליזה לביא: ואני אומרת לכם כאן, אתמול החוק עולה בוועדת שרים אחרי שלוש שנים – שלוש שנים שיכולנו למנוע רצח של נשים.

עליזה לביא: והחוק היה צריך להגיע היום לכנסת.

עליזה לביא: כאן, עכשיו, אדוני היושב-ראש, הכנסת הייתה צריכה להצביע עליו כמו שהכנסת יודעת והממשלה הזאת יודעת להעביר חקיקת בזק.

עליזה לביא: ראינו את זה בחוק הקולנוע: זה היה בוועדת שרים, מייד הגיע לפה, לכנסת, ועוד לא גמרנו להצביע – כבר היה דיון בוועדת החינוך.

עליזה לביא: אז זהו, שחוק האיזוק האלקטרוני – שעבר פה לפני שנה; העברתי אותו בטרומית יחד עם חברתי חברת הכנסת תומא סלימאן – החוק הזה לא נמצא פה היום, הוא לא נמצא פה למרות שראש הממשלה הבטיח לנו חקיקת בזק.

עליזה לביא: מהבדיקות שעשיתי, במקרה הטוב הוא יגיע לכאן בעוד שלושה שבועות, חודש.

עליזה לביא: אז זאת חקיקת בזק?

עליזה לביא: אז לא, חברים.

עליזה לביא: אל תעבדו עלינו.

עליזה לביא: כשאתם רוצים בבהילות – בבהילות יצאנו ממצרים, אז חוק האיזוק האלקטרוני הוא "בבהילות יצאנו ממצרים", הוא חוק מציל חיים.

עליזה לביא: ואנחנו כולנו חייבים לראות איך עושים את זה.

עליזה לביא: ואני רוצה מכאן להזכיר לראש הממשלה: הבטחת מהירות בזק לחוק הזה.

עליזה לביא: אדוני ראש הממשלה, אתה הבטחת במילים שלך לפני שבוע.

עליזה לביא: תעמוד במילותיך.

עליזה לביא: זה לא עוד נושא, זה לא עוד משהו.

עליזה לביא: זה משהו מרכזי.

עליזה לביא: בשנת 2018 24 נשים נרצחות.

עליזה לביא: מחצית מהן היו מוכרות לשירותי הרווחה, למשטרה; הן הגישו תלונות.

עליזה לביא: חוק האיזוק האלקטרוני, בתרגום, זה ידע טכנולוגי – אנחנו מדינת הסטרטאפ ניישן – ידע טכנולוגי שיסייע בידי נשים שיש נגד הגברים צו הרחקה על ידי שופט, ואם הן לא רוצות ללכת למקלט – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עליזה לביא: – – יש אפשרות טכנולוגית לבוא ולסייע.

עליזה לביא: אז במשפט הסיום אני רוצה לחזור מכאן לראש הממשלה ולבקש שיממש את ההתחייבות שלו.

עליזה לביא: אדוני ראש הממשלה, הבטחת חקיקת בזק.

עליזה לביא: חוק מציל חיים; אפשר לחוקק אותו בחודש.

עליזה לביא: אנא, תעמוד בהבטחה שלך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים, אני רוצה להעלות נושא, ואני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הרווחה שהחליט להעלות את הנושא לדיון מיוחד השבוע ולהתחיל בו בעצם דיון.

יהודה גליק: חברים, אני רוצה לספר לכם שילדי ישראל מחולקים בישראל לתת-קטגוריות, וכך המדינה מכירה בהם ודנה בחובות שלה כלפיהם.

יהודה גליק: מעמד היתומים בישראל מעולם לא נדון במדינת ישראל, אלא אם כן היה מדובר ביתומי צה"ל או ביתומים של טרור.

יהודה גליק: אבל יתומים אזרחיים מעולם לא קיבלו הכרה ומעמדם מעולם לא נדון.

יהודה גליק: ילד יתום מגיע לבית הספר אחרי השבעה על אביו או על אימו, ומשרד החינוך לא מגיש עבורו אפילו חוזר מנכ"ל.

יהודה גליק: טוב ליבה, גודל השראתה של המנהלת, היועצת, המחנכת, הם יקבעו את גורלו.

יהודה גליק: תבדקו ותגלו שיש חוזר מנכ"ל לילדים אחרי גירושין, לילדים חולים, לילדים עם אלרגיות, אבל במשרד החינוך מעולם לא דנו והכירו בילדים יתומים אזרחיים.

יהודה גליק: ילד יתום לא מקבל מענה נפשי ורגשי בשל מעמדו כיתום.

יהודה גליק: משרדי הבריאות והרווחה, באמצעות קופות החולים, לא משתתפים בהוצאות פסיכולוג לילד יתום.

יהודה גליק: ילד יתום עם הפרעת קשב וריכוז יקבל איזושהי הכרה מכיוון שמדינת ישראל מכירה בהפרעות קשב וריכוז, אבל מדינת ישראל לא מכירה במעמד של ילד יתום.

יהודה גליק: הביטוח הלאומי מקציב להורה 700 שקל לילד יתום בחודש בקצבת שאירים, אבל 1,000 שקל לזוג הורים עובדים עבור ילד עם סוכרת.

יהודה גליק: לפני שבועיים ביקרתי בנתניה אצל משפחה שהגורל התאכזר אליה: האבא נפטר לפני כשמונה חודשים ולפני חודשיים האימא נפטרה.

יהודה גליק: מחלקת הרווחה בנתניה עושה לילות כלילות, אבל מקבלת לידיה מקרה כזה ומתחילה לשבת על המדוכה.

יהודה גליק: אין חוקים עוקפים, אין צו שעה למקרים טרגיים כמו המקרה הזה.

יהודה גליק: הילדים היתומים יכולים לחכות ולהיות נעים ונדים עד שהאחות תחליט שהיא לוקחת את הילדים אליה כאומנה.

יהודה גליק: היא תצליח לעבור ועדות, לבנות את שני החדרים עבורם על הגג של דירתה.

יהודה גליק: הסבתא שרה בת ה-74 תתמסר וכו' וכו'.

יהודה גליק: בעזרת השם, ביום רביעי הקרוב, ביוזמת יושב-ראש הוועדה, ובאמת בהמלצה של עמותה חדשה בשם "אמיצים", שלקחה על עצמה לטפל באלמנות ויתומים צעירים, אנחנו נתחיל סדרה של דיונים כדי להסדיר את מעמדם של ילדים יתומים בישראל.

יהודה גליק: אני מזמין אתכם להצטרף לדיון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת פנינה תמנו – מוותרת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חברת הכנסת ענת ברקו – מוותרת; חבר הכנסת דן סידה – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: באמת אני צריך להגיד כמה מילים על הצעת החוק, אבל אני רוצה לחסוך לעצמי את הזמן ולדבר על דברים אחרים.

רוברט טיבייב: הסאגה שהייתה בשבוע שעבר – מה לא כתבו עליי.

רוברט טיבייב: היום הגעתי לישיבת סיעה, ישיבת סיעה של המחנה הציוני, ושאלתי שתי שאלות פשוטות, הכי פשוטות שיש: האם הם חושבים שאני צריך לחזור לרוסיה, אדוני היושב-ראש?

רוברט טיבייב: פה אחד אמרו: לא.

רוברט טיבייב: אתה צריך להישאר פה.

בצלאל סמוטריץ': מזל.

רוברט טיבייב: שאלתי עוד שאלה אחת: האם אתם, רבותיי, חושבים שקיבלתי איזשהן טובות בגלל הסאגה באותה הצבעה?

רוברט טיבייב: רק אחת הייתה אמיתית, חזקה.

רוברט טיבייב: רק אחת – מיכל בירן.

רוברט טיבייב: אני מאוד מברך את זה שהייתה אמיתית ואמרה לי: כן, אני חושבת שקיבלת משהו.

רוברט טיבייב: אבל בוא נמשיך הלאה.

רוברט טיבייב: ממש אחרי עשר דקות קיבלתי טלפונים מכל אנשי התקשורת מכל העולם עם השאלה הכי פשוטה: האם הקלטתי את ישיבת הסיעה?

רוברט טיבייב: זה בדיוק העניין.

רוברט טיבייב: אני אף פעם לא מקליט אף אחד, אבל תבינו איך הסיעה מתנהלת.

רוברט טיבייב: זאת בדיוק הבעיה של הסיעה של המחנה הציוני.

רוברט טיבייב: אם מישהו לא רוצה לקבל את הביקורת, שלא יקבל, אבל התפקיד שלי – להגיד את הביקורת.

רוברט טיבייב: פעם אמרה לי יושבת-ראש האופוזיציה ציפי לבני שאני בן אדם אמיץ, חזק ואמיתי.

רוברט טיבייב: גברתי יושבת-ראש האופוזיציה, אני לא אאכזב אותך.

רוברט טיבייב: אני אהיה אמיץ, חזק ואמיתי.

רוברט טיבייב: ואנחנו ממשיכים.

רוברט טיבייב: חבריי הליכודניקים, אתם איתנו, לא? דודי אמסלם.

רוברט טיבייב: אומרים שאני איתכם ואתה יושב עם הגב אליי.

רוברט טיבייב: זה בדיוק המצב, והם חושבים שאני איתכם, וזה לא.

רוברט טיבייב: בבקשה.

דוד אמסלם: קודם כול, אתה איתנו בארץ ישראל.

רוברט טיבייב: אני מבקש מכם, אל תשחקו איתי ככלי במשחקים של הקואליציה, כמו שאני מבקש – אל תשחקו איתי ככלי במשחקי האופוזיציה.

רוברט טיבייב: ואני שואל אותך, דודו אמסלם: אתה יודע מה זה גח"ל?

רוברט טיבייב: יודע או לא? אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: נו, ו-

רוברט טיבייב: מה נו, ו- – כן או לא?

דוד אמסלם: מה אתה חושב?

רוברט טיבייב: מה שאני יודע זה גוש חרות ליברלי, נכון?

רוברט טיבייב: נכון?

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: שמולי – – – לא הצענו לא דבר.

דוד אמסלם: אתה הכפשת אותו סתם, על לא עוול בכפו.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: עשית עליו סיבוב, מה שנקרא.

דוד אמסלם: אבל היות שאתה איש טוב – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת אמסלם, אתה רוצה לגייס כאן באמצע הלילה?

רוברט טיבייב: אז אתה יודע מה זה גח"ל או לא?

דוד אמסלם: גוש חרות ליברלי.

רוברט טיבייב: יופי, יופי, מצוין.

רוברט טיבייב: ואנחנו יודעים שהסטיגמה על מפלגת העבודה – שהמפלגה אוכלת ראשיה, נכון?

רוברט טיבייב: וזה לא בדיוק נכון להיום.

רוברט טיבייב: אתה יודע מה זה גח"ל?

רוברט טיבייב: גח"ל, עכשיו, על חשבון מפלגת העבודה אוכלת ראשיה, זה גבאי, חסון ולבני.

רוברט טיבייב: הם מנהלים את מפלגת העבודה – הליכודניקים.

רוברט טיבייב: אתם שלחתם אותם לשם.

רוברט טיבייב: אתם שלחתם אותם לשם.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר – מוותרת; חבר הכנסת עודד פורר – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת איווט ליברמן.

בצלאל סמוטריץ': אני מתלבט, חבר הכנסת ליברמן, אם זה תענוג לקרוא לך חבר כנסת איווט ליברמן או לא – או שזה צער גדול.

אביגדור ליברמן: אחרי שאני אדבר אתה – – –

בצלאל סמוטריץ': עשיתי לך את זה במודע, אתה יודע.

בצלאל סמוטריץ': בשמחה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח את דבריי בבקשה תפילה לרפואתם של הפצועים של הפשע של אתמול בלילה, ניסיון הרצח, הפיגוע במשפחה הצעירה, עמיחי ישי בן פייגא גיטל גלילה והאישה שעכשיו, בעזרת השם, מקווים שהיא תצא מזה, אבל בינתיים היא נאבקת על חייה, שירה יעל בת ליאורה שרה, והרך, התינוק בן שירה יעל, לרפואה שלמה.

ישראל אייכלר: האירוע הזה והמצב של הפצועים מקשר אותי לנושא קרוב, אבל לא ממש הנושא של הפיגוע.

ישראל אייכלר: היה אמור להיות מחר משהו מביש ומזעזע – הפגנה של עשרות, אולי מאות כלי רכב, אופנועים של איחוד הצלה, להפגין נגד משרד הבריאות בגלל שהם לא מקבלים מידע ממד"א, שיש לה איזשהו מונופול על המידע, על פצועים ועל נזקקים.

ישראל אייכלר: אני קודם כול רוצה לבשר לכנסת: התבשרתי לא באופן רשמי שיש איזשהם מגעים עכשיו למנוע את השביתה המבישה הזאת, המבזה כל אחד, כל אזרח בישראל, כי משרד הבריאות הגיע לאיזושהי נוסחה שתאפשר שיתוף פעולה.

ישראל אייכלר: אני ממש בוש לעמוד פה ולדבר על זה, כי אנחנו יודעים שהצלת חיים, פיקוח נפש, זה הדבר היקר ביותר.

ישראל אייכלר: אין דבר יותר יקר בחיים מאשר החיים עצמם, שהקדוש ברוך הוא נתן מתנה לאדם שהוא חי.

ישראל אייכלר: זה פלא ונס שאדם יכול לחיות, הוא יכול לנשום, הוא יכול להתקיים כמה שנים שהקדוש ברוך הוא נותן לו.

ישראל אייכלר: הצלת חיים זה המצווה הגדולה ביותר, אז לכאורה, אנשים שעוסקים בהצלת חיים היו צריכים לפעול באהבה ואחווה ושלום ורעות בצורה הכי מותאמת, לדווח אחד לשני, למסור מידע, לפעול ביחד, להציל נפשות ביחד.

ישראל אייכלר: ואנחנו בושים ונכלמים שבמשך השנים אנחנו שומעים כל הזמן שיש סכסוכים.

ישראל אייכלר: ואני לא נוקט שום צד, לא לצד מד"א ולא לצד איחוד הצלה; ברוך השם, בקהילה שלנו יש לנו מתנדבים גם כאן ומתנדבים גם כאן.

ישראל אייכלר: אבל לא ייתכן דבר כזה.

ישראל אייכלר: במשך שנים אנחנו שומעים שיש איזושהי תחרות, לא קנאת סופרים תרבה חוכמה, אלא תחרות שמסכנת חיים של חולים ושל פצועים בתאונות או באירועים.

ישראל אייכלר: ולכן, אני רוצה לברך את שר הבריאות שנכנס לעניין ואני מקווה שהפעם, בניגוד לפעמים קודמות, יהיה הסדר ברור וחד-משמעי שבהצלת חיים אין הבדל בין ארגונים; כולם צריכים לפעול במשותף ובסינכרוניזציה.

ישראל אייכלר: וכבר הציע פעם מישהו, אני לא זוכר מי, הצעת חוק שיהיה 199 – נדמה לי שזה בארצות הברית – שזה טלפון הצלה לכל הארגונים.

עודד פורר: 911.

ישראל אייכלר: 911.

ישראל אייכלר: אותו דבר צריך לעשות גם פה.

ישראל אייכלר: לא ייתכן שמישהו ישמור איזה נכס של מידע כשיש איזה אדם שזקוק לעזרה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איווט ליברמן, ואחריו יסכם השר לביטחון הפנים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אנחנו מדברים על אלימות, ואני רוצה לדבר על אלימות מסוג אחר.

אביגדור ליברמן: היום ראשי חמאס בירכו על פיגוע הטרור ליד עפרה; הם בירכו על הפגיעה באישה הרה.

אביגדור ליברמן: יתרה מזו, הם אמרו היום, בהודעה רשמית של חמאס, שזאת הדרך היחידה של ההתנגדות שהציונים מבינים, קרי, צריך להמשיך בפיגועי הטרור.

אביגדור ליברמן: לא שמעתי שום ציוץ מממשלת ישראל.

אביגדור ליברמן: לא שמעתי שום תגובה מהקבינט.

אביגדור ליברמן: אבל ראיתי שגם היום מחמוד א-זהאר, מראשי חמאס, נותן ריאיון.

אביגדור ליברמן: ומה הוא אומר?

אביגדור ליברמן: מעולם, לא ישראל, לא הקטארים, לא התנו בשום דבר העברת 90 מיליון דולר.

אביגדור ליברמן: הם לא ביקשו שום התניה – לא הפסקת האלימות, לא הפסקת ייצור הרקטות ולא החזרת החיילים והאזרחים השבויים בידי חמאס.

אביגדור ליברמן: כלומר, אנחנו נמשיך להעביר 15 מיליון דולר גם בפעם הבאה, גם בחודש הבא, אחרי שחמאס בירך היום על הפיגוע הזה ליד עפרה.

אביגדור ליברמן: איפה הממשלה הלאומית?

אביגדור ליברמן: אדוני, אתה חבר, דומני, במפלגה שנחשבת למאוד מאוד לאומית.

אביגדור ליברמן: לא שמעתי מהמפלגה שלך ציוץ אחד בנושא.

אביגדור ליברמן: מה זה צריך להיות, ההפקרות הזאת?

אביגדור ליברמן: גם ברגע הזה שאנחנו נמצאים בכנסת חמאס ממשיך לפתח תשתיות טרור ביהודה ושומרון.

אביגדור ליברמן: ראינו רק לפני שבועיים ששב"כ חשף תשתית טרור ביהודה ושומרון, חוליות תחת הפעלה ישירה של ראשי חמאס מעזה, לא משוחררי שליט, עם הוראה ברורה לבצע פיגוע חמור בתוך מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: הם ממשיכים את זה גם עכשיו.

אביגדור ליברמן: אנחנו, מעבר ל-15 מיליון דולר, מספקים שמונה שעות נוספות של חשמל לרצועת עזה, קרי, המחרטות שמייצרות רקטות עובדות גם היום, גם עכשיו.

אביגדור ליברמן: ברגע זה אנחנו יושבים בכנסת ובעזה מייצרים רקטות.

אביגדור ליברמן: גם אגף המו"פ, מחקר ופיתוח של חמאס, עובד כרגע על הגדלת הרש"ק – להגדיל את הטווח של הרקטות, לשפר את הדיוק – הכול בכסף שאנחנו מעבירים לרצועת עזה.

אביגדור ליברמן: גם בנושאים אחרים – אני פשוט לא מבין מה ממשלת ישראל, שהיא נחשבת לממשלה ימנית – למה היא עוד מצפה?

אביגדור ליברמן: הרי אותו – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, אדוני.

אביגדור ליברמן: אותו מערך של מנהרות בעזה – גם עכשיו, תדע, גם היום, ברצועת עזה ראשי חמאס עבדו על השיפור, על הארכה והרחבה של תשתיות מנהור בעזה.

אביגדור ליברמן: גם היום הם עבדו על הרחבת מנהרות בעזה.

אביגדור ליברמן: הם עבדו היום על ייצור רקטות, והם היום עבדו על הקמת עוד חוליות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אביגדור ליברמן: אני דורש מממשלת ישראל – ואני חושב שזאת חייבת להיות דרישה שלכם – להודיע לאלתר: אין יותר העברת כסף.

אביגדור ליברמן: אין יותר 15 מיליון דולר.

אביגדור ליברמן: אין יותר חשמל נוסף.

אביגדור ליברמן: אנחנו מעבירים שמונה שעות נוספות, הוספנו חשמל.

אביגדור ליברמן: אין יותר פינוקים.

אביגדור ליברמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': לוקח זמן לתקן שנתיים מדיניות שלך במשרד.

בצלאל סמוטריץ': זה לא קורה ביום.

בצלאל סמוטריץ': יסכם את הדיון השר לביטחון הפנים, חבר הכנסת גלעד ארדן.

בצלאל סמוטריץ': אני הרשיתי לעצמי להגיב רק כיוון שהוא דיבר עליי לא מעט בתוך הנאום.

בצלאל סמוטריץ': בדרך כלל אתה יודע שאני נמנע מזה בשבתי כיושב-ראש הדיון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אני לא שמעתי שהוא דיבר עליך, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: שמעתי שהוא דיבר על מפלגת הבית היהודי.

בצלאל סמוטריץ': דיבר אליי, על מפלגתי, אז הזכרתי.

גלעד ארדן: רק הזכיר שאדוני חבר במפלגה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': נכון, המפלגה הזאת שביקשה לקבל את תיק הביטחון כדי לתקן ולא קיבלה.

גלעד ארדן: אבל לעומת זאת שמעתי גם את ידידי ראש המפלגה שלך – באמת ידידי – שאומר שאנחנו לא ממשלת ימין.

גלעד ארדן: גם את זה שמעתי.

גלעד ארדן: אז אני לא מסכים לא עם ידידי שר הביטחון לשעבר ולא עם ידידי שר החינוך בהווה.

גלעד ארדן: לצערי, כל הדברים כנראה נאמרים, אולי, כי ריח הבחירות עולה באפם של ראשי מפלגות אחרים, והם קצת שוכחים את המדיניות שלהם ואת המעשים שלהם.

גלעד ארדן: אבל הכול בסדר.

גלעד ארדן: הציבור רואה ושומע וחכם.

גלעד ארדן: נחזור לחוק, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': מאוד חשוב.

גלעד ארדן: – – שאותו נתבקשתי – או ביקשתי – לסכם.

גלעד ארדן: החוק הזה הוא, על פניו, לא חוק בעל חשיבות אדירה, אבל הוא עוסק בגוף ממשלתי שיש לו חשיבות אדירה.

גלעד ארדן: ולכן, אני מבין שיש פה היום רצון להפגין כישורים כאופוזיציה, אבל אני בטוח שאם חבריי מהאופוזיציה יעיינו בתיקון המונח בפניהם, הם יבינו שמוטב לתמוך בו; כי בסך הכול לא מדובר פה בתיקון חוק שיש בו איזושהי משמעות אם אתה מהקואליציה או מהאופוזיציה.

גלעד ארדן: הרי מה שיש בפניכם זו הצעת חוק שמדברת על רשות ממשלתית חדשה שלקחה ואיחדה כמה תוכניות ממשלתיות למניעת אלימות.

גלעד ארדן: לאחת קראו "עיר ללא אלימות", לאחת קראו "מצילה".

גלעד ארדן: ביחד עם הרשות הלאומית למאבק בסמים ואלכוהול, התובנה של ועדה מקצועית במשרד לביטחון הפנים הייתה שצריך לאחד את כל התוכניות הללו והגופים למניעת אלימות, סמים ואלכוהול, כי זה יצר כפילויות וניהול בלתי יעיל.

גלעד ארדן: כשאנחנו מבינים ששימוש מופרז באלכוהול או שימוש בסמים קשורים בקשר ישיר לפעמים גם לנושא של אלימות ו-vice versa, אז הרשות הזאת לקחה על עצמה את האחריות לטפל בכל החוליים הללו בחברה הישראלית.

גלעד ארדן: ולכן האינטרס שלנו, קואליציה ואופוזיציה כאחד, הוא שהרשות הזו תתפקד באופן המיטבי.

גלעד ארדן: מה שקרה, כדי שהרשות הזאת תהיה יעילה ותעבוד בצורה אפקטיבית יותר, הוחלט גם לשנות את המבנה הניהולי שלה.

גלעד ארדן: קודם הייתה לה מועצה מייעצת של עשרות חברים, והמועצה החדשה הורכבה כמועצה הרבה יותר מצומצמת, יעילה, שיכולה לייעץ למנכ"ל הרשות לגבי הנושאים שצריך לתת לגביהם את הדגש: איזה אוכלוסיות, איזה מקומות, דרכי טיפול חדשות שמקובלות בעולם, מה הציבור חושב וכן הלאה וכן הלאה.

גלעד ארדן: מה שקרה הוא שבהרכב של המועצה המייעצת, המחשבה הייתה – שוב, כדי למנוע סרבול ודיונים מיותרים וארוכים עם יותר מדי נציגות ונציגים – נקבע בהצעת החוק המקורית שאושרה שמנכ"ל הרשות הוא גם יושב-ראש הוועדה המייעצת.

גלעד ארדן: הרשות הזו התחילה לפעול, דומני, במרס השנה – פברואר או מרס השנה.

גלעד ארדן: לאחר כמה חודשים היה די ברור שהמבנה הזה הוא לא מספיק טוב, כי מנכ"ל הרשות נמצא בעומס כל כך אדיר, שוודאי – אפילו מעבר לסוג של ניגוד עניינים אולי שיש בין האמירה שמנכ"ל הרשות גם יהיה בראשות הוועדה המייעצת שאמורה לייעץ לו, שזו בעיה מובנית, אבל גם מבחינת העומס שמוטל עליו זה פשוט מהווה פספוס אם אדם שאמור לעמוד בראש הוועדה המייעצת לא מגיע בכלל להרחבת היריעה ולהסתכלות על הנושאים הציבוריים הנוספים שהיינו רוצים שהרשות תעשיר את עשייתה בהם.

גלעד ארדן: ולכן, התיקון שמונח בפניכם מציע דבר מאוד מאוד פשוט: הוא מציע שבמקום שמנכ"ל הרשות הלאומית למאבק באלימות, סמים ואלכוהול – במקום שהמנכ"ל יהיה גם יושב-ראש הוועדה הציבורית המייעצת, במקומו אחד מאנשי הציבור שחברים במועצה הזאת הוא זה שהשר ימנה כיושב-ראש הוועדה המייעצת.

גלעד ארדן: משרד האוצר – כמובן, הדבר המרכזי שהטריד אותו זה אם יושב-ראש הוועדה המייעצת, אם זה איש ציבור, אם זה אומר שהוא גם, חס וחלילה, יקבל שכר או הוצאות.

גלעד ארדן: הסיכום היה – כרגע בהצעת החוק אין התייחסות לנושא הזה, כי זה לא העניין ולא המהות.

גלעד ארדן: המהות זה לטייב ולשפר את עבודת הרשות הזאת, ולכן, כאשר החוק יגיע – אני מקווה, אם הוא יאושר – כאשר הוא יגיע, דומני – זה אמור ללכת לוועדת הפנים והגנת הסביבה, נכון?

גלעד ארדן: לאן זה מיועד, אדוני היושב-ראש?

קריאה: – – –

גלעד ארדן: אז כאשר החוק יאושר והוא יגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה, אנחנו נבקש באמת לכלול כחלק מהדיון גם את השאלה הזו לגבי החזר ההוצאות ליושב-ראש הוועדה המייעצת של הרשות הלאומית למאבק בסמים ואלכוהול.

גלעד ארדן: ולכן, כפי שאמרתי, חבריי וחברותיי, כיוון שמדובר בהצעת חוק שעוסקת בגוף שהוא לא גוף שיש לו איזשהן השלכות פוליטיות אלא להפך – השלכות חברתיות פר אקסלנס – ואני בטוח שכולנו, אופוזיציה וקואליציה כאחת, רוצים שהגוף הזה יפעל באופן מיטבי, אז אני מבקש מכל חברות וחברי סיעות הבית לתמוך בהצעת החוק – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: טוב.

גלעד ארדן: כנראה לא שכנעתי מספיק, את אומרת, בחשיבות הצעת החוק.

גלעד ארדן: בסדר.

גלעד ארדן: אז אני עוד פעם חוזר ומדגיש.

גלעד ארדן: לרשות הזאת היו הישגים אדירים.

גלעד ארדן: דרך אגב, למיטב זיכרוני, מכיוון שדיבר כאן קודם יושב-ראש ישראל ביתנו, השר ליברמן, אין לי ספק שישראל ביתנו תתמוך בהצעת החוק הזאת, כי למעשה, מי שהקימה את הרשות הלאומית למאבק בסמים ואלכוהול – זה היה בזמן כהונת השר אהרונוביץ, ואני חושב שזו הייתה יוזמה של תנועת ישראל ביתנו במקור, יוזמה מבורכת, לרכז מאמץ בכל הנושא הזה של מאבק בסמים ואלכוהול.

גלעד ארדן: ולכן, כאשר אנחנו היום מנסים לשפר את פעילותה של הרשות הלאומית, אז אין לי ספק שגם מפלגות ששייכות לאופוזיציה, ואפילו ישראל ביתנו, למרות הדברים הקשים שאמר כאן קודם יושב-ראש המפלגה, אין לי ספק שגם אתם תתמכו בהצעת החוק הזאת.

גלעד ארדן: ואני שוב, לסיכום, פונה לכל חברות וחברי הכנסת ומבקש לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעביר אותה לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לביטחון הפנים.

בצלאל סמוטריץ': חברים, נא תפסו את מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול (תיקון), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54 נגד – 50 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול (תיקון), התשע"ט–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 54 תומכים, 50 מתנגדים.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי זוהר מבקש – לפרוטוקול – אמר שהוא טעה בהצבעתו והוא מבקש להצטרף למצביעים בעד.

ג'מעה אזברגה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, היית במקום?

ג'מעה אזברגה: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא נלחץ לך?

ג'מעה אזברגה: – – –

בצלאל סמוטריץ': מבקש לצרף גם את הצבעתו, נגד.

בצלאל סמוטריץ': על כל פנים, התוצאה היא כזאת שהצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה והיא עוברת, בעזרת השם, להמשך הכנה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1275); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 34) (חלקה תלת-ממדית), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': תציג את הצעת החוק שרת המשפטים?

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לנו מישהו מהממשלה שמציג את הצעת החוק במקום שרת המשפטים?

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה.

קריאה: השר קרא.

בצלאל סמוטריץ': השר קרא.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מציג את הצעת חוק המקרקעין?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': השר קרא, בשמה של שרת המשפטים, יציג את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

יואב קיש: – – –

בצלאל סמוטריץ': לאדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 34) (חלקה תלת-ממדית), התשע"ט–2018, נועדה להגביר את יכולת הניצול של הקרקע באמצעות האפשרות להפרדת הבעלות במקרקעין לחלקות תלת-ממדיות, שיהוו נושא נפרד לעסקאות ולזכויות בשכבות השונות של הקרקע – תת-הקרקע, פני הקרקע ומרחב הרום.

איוב קרא: התיקון נדרש שכן במצב המשפטי הקיים אין אפשרות להעביר ולרשום זכויות בעלות בחלקים של שכבות קרקע שונות.

איוב קרא: בנוסף לכך, גם בפן הרישומי, בהיות מרשם המקרקעין דו-ממדי, הוא אינו מאפשר רישום של זכויות בעלות בחלק מסוים מן המרחב האנכי.

איוב קרא: מגבלות הדין הקיים מובילות לקשיים משפטיים ומעשיים שונים אשר הולכים ומתעצמים בשנים האחרונות, ובמיוחד במקרים שבהם מדובר באזורים צפופים שנדרשים לשטחים לצורכי ציבור ותשתיות, כאשר אין בנמצא קרקע פנויה שיכולה לספק מענים אלו.

איוב קרא: על רקע כל אלה, בשנים האחרונות הולך ומתבהר כי קיים צורך חיוני לאפשר חלוקה גמישה יותר של מקרקעין, ובפרט במדינת ישראל, אשר נדרשת להתמודד עם משאבי קרקע מוגבלים.

איוב קרא: באמצעות התיקונים תתאפשר התאמה של הדין הקנייני לתכנון הדינמי הקיים היום, המאפשר שימושי קרקע שונים בשכבות השונות של הקרקע, דוגמת מנהרות תת-קרקעיות וגשרים עיליים לתחבורה או לתשתיות.

איוב קרא: הצעת החוק תאפשר לרשום עסקאות ברבדים השונים של הקרקע.

איוב קרא: גבולותיה של חלקה תלת-ממדית ייקבעו ויירשמו בפנקסי המקרקעין באופן תלת-ממדי כך שהבעלות בה תהיה מוגבלת גם בממד הגובה.

איוב קרא: בכך יתאפשר ניצול יעיל יותר של הקרקע, וכן יהיה בכך כדי להקל את הפיתוח, בפרט במקומות שבהם שימושי הקרקע מעורבים.

איוב קרא: גם במצבים שבהם נדרשת הפקעת קרקע ניתן יהיה במקרים המתאימים להפקיע רק את חלק הקרקע ההכרחי להפקעה.

איוב קרא: יצוין כי על מנת להבטיח את המשך קיומו של מוסד הבית המשותף, על הוראותיו הייחודיות המסדירות את היחסים בין בעלי הדירות, הצעת החוק קובעת כי דירה בבית משותף לא תוכל להירשם כחלקה תלת-ממדית.

איוב קרא: נוכח האמור לעיל, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': זה פלא גדול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, חבר הכנסת דב חנין, אדוני רוצה לדבר?

דב חנין: – – –

מיקי רוזנטל: אתה לא חייב לדבר – – – אתה לא חייב.

בצלאל סמוטריץ': רשימת הדוברים סגורה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, אני מציע לחברי הכנסת להסתכל ולראות אילו נזקים הממשלה הזאת מתכוונת להמשיך ולעשות בתקופת הזמן הקצרה שעוד נותרה לנו.

דב חנין: מה עוד יש לכם בקנה?

דב חנין: אילו עוד דברים הזויים, מוזרים, משונים ובעייתיים אתם מתכוונים להטיל עלינו?

דב חנין: אני שומע שביום רביעי מתכוונים להביא בפני הכנסת את הצעת החוק שמתכוונת לצמצם את סמכויות שיקול הדעת של נשיא המדינה בתפקידו כמי שמחליט על מי הוא מטיל את הרכבת הממשלה.

דב חנין: למה בעצם מביאים את הצעת החוק הזאת?

דב חנין: האם המערכת הזאת של נשיא המדינה כשלה?

דב חנין: האם אנחנו רואים איזושהי בעיה בלתי אפשרית שצריך לתקן אותה?

דב חנין: ואולי נשיא המדינה הנוכחי לא ראוי לאמון?

דב חנין: אולי הוא לא מפגין מספיק נאמנות?

דב חנין: למה צריך לתקן את החוק הזה?

דב חנין: אני שומע שחבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר גדעון סער מקים מחנה בליכוד.

דב חנין: אז בשביל זה משנים חוקי-יסוד?

דב חנין: יש לכם בעיות פנימיות בליכוד ואתם לא יכולים לפתור אותן, אז אתם רוצים לשנות את המבנה הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל?

דב חנין: עמיתיי חברי הכנסת, האם לכנסת הזאת אין גבולות?

דב חנין: האם כל משחק פרסונלי ואישי צריך להתגלגל בסופו של דבר לשינוי חוק?

דב חנין: האם כל רעיון, כשמישהו קם על הצד הלא-נכון, צריך להוביל לשינוי קונסטיטוציוני כאן?

דב חנין: הדברים האלה ימשיכו לקרות כל עוד בבית הזה יהיו להם משתפי פעולה.

דב חנין: כל עוד יהיו משתפי פעולה במרכז לחוקי הנאמנות בתרבות, חוקי הנאמנות בתרבות יקודמו; כל עוד במרכז יהיו כאלה שישתפו פעולה עם עונש מוות, חוקי עונש מוות יקודמו; כל עוד במרכז יהיו כאלה שישתפו פעולה עם מהלכים הזויים, כמו חוק גדעון סער או חוק נשיא המדינה או כל שם אחר שאתם תיתנו לחוק הזה, מהלכים כאלה יקודמו, עמיתיי חברי הכנסת.

דב חנין: ולכן, אל תבואו בטענות על זה שהממשלה השתגעה.

דב חנין: אתם, עמיתיי חברי הכנסת, יכולים להחליט.

דב חנין: אתם יכולים להפיל את החוקים ההזויים, הבעייתיים, המסוכנים, שהממשלה הזאת מביאה עלינו, וזה מה שצריך לעשות עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי הכנסת, יש פה חוק מקרקעין.

ישראל אייכלר: דואגים למי שיש לו כמה קרקעות בתלת-ממד – איך לרשום את זה.

ישראל אייכלר: יש רבבות זוגות צעירים ומשפחות ברוכות ילדים שאין להם קורת גג; יש רבבות אנשים שחיים בשכירות יקרה מאוד.

ישראל אייכלר: העוול הגדול ביותר שנעשה לכל האזרחים האלה זה עניין המקרקעין.

ישראל אייכלר: כאשר מדינת ישראל שולטת ב-90% מהקרקעות היה אפשר לאזן ולווסת את זה באופן שמי שרוצה לקנות דירה ראשונה יכול לקבל קרקע, וזה לא היה עולה כסף.

ישראל אייכלר: ברגע שעברו לעניין של מכרזים, של קרקעות במכרזים לכל המרבה במחיר, לפני 15 שנה בערך או יותר, גרמו לכך שהאוצר יתעשר מקרקעות הבנייה, ממכרזי הבנייה, והציבור יתרושש.

ישראל אייכלר: רוב האנשים היום לא יכולים להגיע לדירה; לא רק בירושלים, שבה רק משקיעי חוץ יכולים לקנות, אלא אפילו באזורים שהיו פעם פריפריה, שהיה אפשר להשיג בהם דירה, היום אי-אפשר.

ישראל אייכלר: זוג צעיר לא יכול לקבל דירה.

ישראל אייכלר: אז הוא רוצה לגור בשכירות – אז השכירות עולה עד השמיים.

ישראל אייכלר: וכאשר אני הצעתי הצעת חוק פיצול דירות – להכיר במציאות: שאנשים שיש להם דירות גדולות של יותר מ-100 מטר, יאפשרו להם לעשות יחידות להשכרה לצעירים, שזה היה עוזר גם לזקנים וגם לצעירים, וזה היה מוריד את מחירי הדירות – מה עשו מזה?

ישראל אייכלר: אנשי כולנו הלכו ועשו מהחוק הזה – רק במקומות שיש שם בניין של שתי קומות וקרקעות לחניות.

ישראל אייכלר: בקיצור, רק לעשירים עשו את פיצול הדירות.

רחל עזריה: אני בעד – – –

ישראל אייכלר: אני יודע שאת בעד, אבל את חוקקת חוק שמאפשר רק לעשירים לעשות פיצול דירות ולא לעניים.

רחל עזריה: לראשי הערים – – – בואו נעשה שכל ראש עיר – תקשיב – – –

ישראל אייכלר: פשוט הזמן שלי קצר פה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד עוד משהו.

ישראל אייכלר: מחיר למשתכן – זאת הייתה בשורה של השר כחלון.

ישראל אייכלר: אבל הוא היה עושה יושר אם הוא היה אומר: רק קבלן שיש לו היתר בנייה יכול להיכנס במחיר למשתכן, או דירה, בניין, שנמצאים בשלבים האחרונים של אישור.

ישראל אייכלר: אבל מה עשו?

ישראל אייכלר: הוציאו עשרות אלפי זוגות צעירים משוק הדירות על ידי אשליה – על ידי דירות שאין להן עדיין אישור תוכניות בנייה.

ישראל אייכלר: עוד יותר מכך, עשו תוכניות מחיר למשתכן, ואלפי זוגות צעירים זכו בהגרלה לדירה כשאפילו לא הוגשה בקשה להיתר בנייה.

ישראל אייכלר: תקשיבו טוב: האנשים האלה לא יקבלו בעוד שבע שנים, כי עד שהקבלן יגיש את התוכניות ועד שיעבור את כל הוועדות הסטטוטוריות ועד שיתחיל לבנות, יעברו שבע שנים.

ישראל אייכלר: איפה יגור הזוג הצעיר הזה בשבע שנים?

ישראל אייכלר: בשכירות גבוהה, והוא ישלם גם משכנתה.

ישראל אייכלר: אדוני ראש הממשלה, יש לך, ברוך השם, הצלחות גדולות מאוד בזירה הבין-לאומית, ויש לך הצלחות גדולות בכל התחומים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: בעניין הדיור אני לא יודע איך אנחנו ניגשים לבחירות כאשר לזוגות צעירים אין דירות.

ישראל אייכלר: זו המשימה הכי חשובה עכשיו, עוד לפני הבחירות: לעשות תוכניות להוריד את מחירי הדירות או לפחות את מחירי השכירות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אין ספק שנושא האלימות בחברה הערבית – הנשק המשתולל, פשיעה גוברת ביישובים רבים, רצח נשים – זה הנושא הכואב והכאוב ביותר בפני החברה הערבית.

אחמד טיבי: אם עושים סקר, זה מקום ראשון בדאגות, 40%–45%, ומאחוריו נושאים אחרים: חינוך, מצב כלכלי, העוני, תכנון ובנייה; בהפרש גדול.

אחמד טיבי: ולמה אני אומר את זה?

אחמד טיבי: כי יש מעשי רצח שמתרחשים והתרחשו.

אחמד טיבי: מאז שנת 2000 – 1,303 הרוגים, מספר נורא בכל קנה מידה.

אחמד טיבי: ולעיתים יש דברים שחושבים שהם פחות מרצח, אז כאילו זה לא נורא, אבל זה נורא.

אחמד טיבי: למה זה נורא?

אחמד טיבי: למשל בג'דיידה-אל-מכר ירו על בית ספר עדי לנהיגה.

אחמד טיבי: ירו.

אחמד טיבי: בית הספר שייך, אגב, לראש המועצה הנבחר, סוהיל מלחם.

אחמד טיבי: יש אנשים שהנשק בידיהם הוא דבר נורא ומשתמשים בו כדי להפחיד, לאיים, לפגוע, לירות, לפצוע; להרוג, לפעמים; או לירות על בית, או על בית ספר, או על בית ספר לנהיגה, כמו שהיה כאן, בג'דיידה-אל-מכר.

אחמד טיבי: זה נורא.

אחמד טיבי: זה מחייב את המשטרה לעשות הרבה יותר מאמץ.

אחמד טיבי: זה מחייב את הממשלה והמשטרה לגדוע את מסלול ההברחות מבסיסי הצבא אל היישובים הערביים.

אחמד טיבי: 90% מהנשק שמגיע ליישובים הערביים מקורו בהברחות מבסיסי הצבא.

אחמד טיבי: זה מחייב מאמץ מערכתי, מאמץ יתר.

אחמד טיבי: והמאמץ הזה לא קורה מספיק.

אחמד טיבי: לא קורה מספיק.

אחמד טיבי: התוצאות – בשטח, חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: יש התקדמות רבה.

אחמד טיבי: לך תסביר למי שירו עליו, הרגו את הבן שלו, שיש התקדמות.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: זה נורא, ולכן זה מחייב את המשטרה ליותר מאמץ, אבל זה גם מחייב את הפושעים לדעת שהם בוגדים בחברה שלהם, והם מפעילים פחד ואימה, והם עושים דבר נורא, נורא ביותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אם הוא יהיה כאן.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים – אדוני ראש הממשלה, אם תואיל להקשיב אני אשמח מאוד.

מאיר כהן: אני רוצה לנצל את הדקות האלה לדבר על הנגב ועל שאלת הבדואים בנגב.

מאיר כהן: אדוני שר החקלאות, הסיפור הזה קרוב אליך.

מאיר כהן: אנחנו כולם מדברים, אדוני היושב-ראש, על חשיבות יהודה ושומרון, ועושים כל אחד על פי תפיסתו ואמונתו, אבל הנגב הולך ונעלם.

מאיר כהן: מדיניות הסתר הפנים שאתה מוביל, אדוני ראש הממשלה, המדיניות הזאת סופה להתנפץ מול פנינו באכזריות בלתי רגילה.

מאיר כהן: ועל מה אני מדבר?

מאיר כהן: אני נוסע כל יום מדימונה לירושלים.

מאיר כהן: אני חי בנגב.

מאיר כהן: לצערי הגדול, האי-הסדרה של שאלת הבדואים הופכת את הנגב למערב הפרוע של מדינת ישראל.

מאיר כהן: ההתיישבות חסרת המעצורים הופכת כל פינה וכל גבעה מוריקה בנגב.

מאיר כהן: בכל בוקר כשאני עובר יש עוד פחון ועוד צריף ועוד אוהל.

מאיר כהן: אדוני בני בגין, אתה זוכר שטיילנו על הגבעות.

מאיר כהן: ליוויתי אותך, וכתבת חוק מצוין, והצעת הסדרה יוצאת מן הכלל.

מאיר כהן: לצערי הגדול, דווקא ממשלת ימין, שהעומד בראשה מדבר על חשיבות ארץ ישראל, מפקירה את הנגב.

מאיר כהן: זו לא שאלה שצריך לא – – –

זאב בנימין בגין: מאיר, כל הספסלים האלה יצביעו נגד.

מאיר כהן: כולם, גם אתם.

מאיר כהן: זו לא שאלה של טובים ורעים, חלילה.

מאיר כהן: אני לא מטיל דופי באזרחים הבדואים.

מאיר כהן: אבל במקום שמדינת ישראל לא מתנהגת כריבון, במקום שמדינת ישראל נוהגת בהסתר פנים – במקומות כאלה אנחנו מאבדים את הריבונות.

מאיר כהן: חבריא, אדוני היושב-ראש, מה שקורה בנגב הוא חסר מעצורים.

מאיר כהן: מה שקורה בנגב זה התפתחות של מערכת חוק שהיא רק של הנגב.

מאיר כהן: אלה מקומות שהם אקס-טריטוריאליים.

מאיר כהן: יש יישובים בלתי מוכרים שלא נכנסים אליהם – המשטרה לא נכנסת וגם אנחנו לא נכנסים, לא עם רפואה ולא עם חינוך.

מאיר כהן: על כן, אנחנו צריכים להתחיל לנהוג כריבון.

מאיר כהן: אני לא פונה אליך בטענות.

מאיר כהן: אני יודע כמה שהמדיניות של החבר'ה שעובדים – אתה יודע איפה – עושים כמיטב יכולתם.

מאיר כהן: אבל זה לא הסיפור.

מאיר כהן: הסיפור הוא שצריכים להתנהג כריבון.

מאיר כהן: במקום שהם פולשים צריכים להוציא אותם מיידית, ובמקום שהם יושבים על פי חוק צריכים לתת להם את כל הזכויות שלהם.

מאיר כהן: אבל חייבים להפסיק עם זה.

מאיר כהן: אני זועק את הזעקה הזאת כבר כמה שנים, וזעקתי נופלת על אוזניים ערלות.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, תתעורר.

מאיר כהן: אנחנו מאבדים את הנגב.

מאיר כהן: ואל תגיד בעוד עשר שנים: לא ידענו.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

בצלאל סמוטריץ': אני סגרתי את הרשימה.

בצלאל סמוטריץ': אם אדוני לא רשום – הודעתי קודם שהרשימה סגורה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: האחרון שרציתי לשמוע ממנו את הדברים האלה זה אתה, מאיר.

סעיד אלחרומי: האחרון שידבר על הבדואים ועל השתלטות על הנגב זה אתה, מאיר.

סעיד אלחרומי: אתה ראש עיר של דימונה, שרצינו לעשות אחווה ודו-קיום.

סעיד אלחרומי: כורנוב, אבו סולב, לידך – כמה שנים המדינה לא מכירה בהם?

סעיד אלחרומי: אתה האחרון שצריך לדבר בצורה הזאת.

מאיר כהן: אתה טועה.

קריאות: – – –

סעיד אלחרומי: אתה האחרון שצריך לדבר על זה, מאיר.

סעיד אלחרומי: אתה האחרון שצריך לדבר על הבדואים בצורה הזאת.

סעיד אלחרומי: מצער אותי מאוד.

קריאות: – – –

סעיד אלחרומי: בשנת 2017 נהרסו 2,200 בתים של האוכלוסייה הבדואית בנגב.

סעיד אלחרומי: 35 יישובים לא מוכרים בנגב.

זאב בנימין בגין: לא – – –

סעיד אלחרומי: אל תדבר על פלישה.

סעיד אלחרומי: אין פלישה בנגב.

סעיד אלחרומי: היום הורסים כל בנייה בנגב.

סעיד אלחרומי: האנשים לא חיים, חיים בתת-תנאים בנגב, כי המדינה לא נותנת שירות; כי האנשים עומדים כאן, מעל הבמה הזאת, ומסיתים נגד האוכלוסייה הבדואית.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לשמוע אותך בא ואומר שביישובים שבהם המדינה הכירה אין חשמל, אין מים, אין כבישים.

סעיד אלחרומי: באום בטין – איפה הממשלה באום בטין?

סעיד אלחרומי: איפה הממשלה בדריג'את?

סעיד אלחרומי: איפה הממשלה באל-הדאג', בקסר א-סר?

סעיד אלחרומי: על כך תדברו.

סעיד אלחרומי: אל תדברו על השתלטות.

סעיד אלחרומי: אתם יודעים על כמה שטח יושבים הבדואים?

סעיד אלחרומי: על פחות מ-3% משטח הנגב.

סעיד אלחרומי: לזה אנחנו קוראים השתלטות?

סעיד אלחרומי: תפסיקו, רבותיי.

סעיד אלחרומי: תפסיקו עם ההסתה הזאת.

סעיד אלחרומי: תפסיקו.

סעיד אלחרומי: זה לא יגיע לשום מקום.

סעיד אלחרומי: זה ידרדר אותנו, כי אנחנו בעצם משסים את האוכלוסייה, במקום לדבר על המצוקות.

סעיד אלחרומי: יישובים שהמדינה כבר מכירה בהם, שהיו בהם בחירות לפני כמה ימים – לאן הגענו?

זאב בנימין בגין: תסלח לי, אדוני.

זאב בנימין בגין: סליחה, תחזור רגע, אני רוצה לשאול אותך שאלה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג – בטלפון; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת מוסי רז – לא מקשיב; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, בבקשה, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': מבטיח לא לעצור אותך באמצע.

בצלאל סמוטריץ': את מכירה אותי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השרים, חבריי חברי הכנסת, בימים האחרונים מתנהלת מחאה, יותר נכון זעקה, של אלפי אנשים, עובדים סוציאליים שכל מהותם ומיהותם זה רק לעזור, לסייע ולהציל אנשים ונפשות בחברה הישראלית.

רויטל סויד: הם זועקים על תנאי השכר שלהם; הם זועקים על העומס הרב שהם נמצאים בו – תחשבו שבכל רגע נתון לכל עובד סוציאלי יש 650 תיקים לטפל בהם על השולחן; והם זועקים בעיקר על אוזלת היד ועל העובדה שהם הופכים לשק אגרוף של כל מי שהם לא מצליחים לטפל בו, והם חווים אלימות על בסיס יומי וקבוע.

רויטל סויד: שר הרווחה, שר האוצר, ראש הממשלה, שעכשיו היה פה במליאה – איפה אתם?

רויטל סויד: למה אנחנו מחכים?

רויטל סויד: רק בשבוע שעבר עובדת סוציאלית נפגעה על ידי אישה שהכתה בה בפטיש.

רויטל סויד: זה התווסף לעוד חמישה מקרים של עובדים סוציאליים שנפגעו והותקפו במקום העבודה שלהם.

רויטל סויד: זאת חבורת אנשים יוצאת מן הכלל, מסורים, שכל מה שהם עושים הם עושים בשליחות, במסירות, למען שכבות חלשות בחברה.

רויטל סויד: הם מוצאים פער עצום בין העשייה שלהם, הרצון שלהם, לבין העובדה שאין אף אחד שיעמוד ויגן עליהם.

רויטל סויד: ממש ברגעים האלה עומדים ומפגינים מאות אנשים.

רויטל סויד: היום זה היה באשקלון ובבאר שבע, ושלשום זה היה בצפון – במוקדים בכל רחבי הארץ.

רויטל סויד: למה הם צריכים להגיע למצב שהם משביתים את העבודה שלהם כדי שמישהו פה בכלל יסתכל עליהם ויראה אותם?

רויטל סויד: למה אי-אפשר לטפל בזה עכשיו?

רויטל סויד: למה צריך להגיע למצב שהם מדווחים שהם נמצאים בחוסר אונים מוחלט?

רויטל סויד: הם לא יכולים לבצע את העבודה שלהם – לא עם תנאי השכר האלה, לא עם העומס, אבל בעיקר לא עם תחושת האלימות ועם האלימות שהם סופגים על דברים על בסיס קבוע.

רויטל סויד: הם מגיעים למקום העבודה שלהם והם לא מוגנים.

רויטל סויד: צריך לשמוע את זעקת העובדים הסוציאליים ולטפל בה.

רויטל סויד: הם לא אמורים להיות עכשיו ברחובות.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': השר אקוניס, אנחנו לא מוותרים על התענוג, זה לא שהוא לא מוותר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, חבל, השר אקוניס, שראש הממשלה לא נמצא כאן.

אופיר אקוניס: אנחנו מייצגים אותו.

עיסאווי פריג': מייצגים אותו.

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך שאלה: כמה ילדים, שיהיו בריאים, יש לך, אדוני השר?

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': שניים.

עיסאווי פריג': שיהיו בריאים.

עיסאווי פריג': בני כמה הם?

אופיר אקוניס: 15 – – –

עיסאווי פריג': 15 – די בוגר ומבין עניין.

אופיר אקוניס: הוא הבין את – – –

עיסאווי פריג': ואתה מחנך אותו בצורה יפה; איך אומרים?

עיסאווי פריג': מלח הארץ.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': ומה שהוא אומר בבית זה בדרך כלל מה שהוא שומע, נכון?

עיסאווי פריג': אז אני רציתי לדבר על הבן של מר נתניהו, וחבל שהוא לא נמצא כאן.

איימן עודה: – – –

עיסאווי פריג': לא, חבל שהוא לא נמצא כאן.

עיסאווי פריג': תראה, בשבועות ובחודשים האחרונים אנחנו שומעים כל מיני אמירות של בריון קטנצ'יק, כל מיני דברים, ולוקחים את זה – יאללה.

עיסאווי פריג': היום ראש הממשלה אמר:

עיסאווי פריג': אני דוחה את השימוש במילה "בוגד".

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי ג'וניור נתניהו אמר, והאשים את עמותות השמאל, את התקשורת ואנשי השמאל, בבגידה.

עיסאווי פריג': פתאום ראש הממשלה קם ואמר וצייץ: אני דוחה את השימוש במילה "בוגד".

עיסאווי פריג': ואני שואל את ראש הממשלה – איך אמר חברי חבר הכנסת טיבי?

עיסאווי פריג': שומעים את זה פעם אחת בבית, ומבקשים סליחה, אבל כשזה חוזר על עצמו כל הזמן, כל הזמן – הוא שומע זמירות אחרות בבית.

עיסאווי פריג': לימדו אותנו: אתה רוצה לדעת את האמת של מישהו?

עיסאווי פריג': תשאל את הילדים.

עיסאווי פריג': ושואלים את הילדים, כי זה מה שהם שומעים בתוך הבית.

עיסאווי פריג': ואכן, זה החינוך שמקבלים: מקבלים חינוך שכולם בוגדים – אני הגיבור.

עיסאווי פריג': על דברים כאלה, חברים, אני שואל אתכם: האם דברים כאלה לא מהווים הסתה לאלימות?

עיסאווי פריג': האם הדברים האלה לא מחייבים פתיחת חקירה פלילית נגד הטוען לכתר?

עיסאווי פריג': אנחנו במרצ פנינו לפתוח בחקירה פלילית נגד בנו של ראש הממשלה על הסתה לאלימות, כי זה החוק – כי בגידה זאת העבירה הקשה ביותר שנמצאת בספר החוקים של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': זה החינוך, אדוני ראש הממשלה, שאתה נותן.

עיסאווי פריג': וכל האמירות והזמירות שתשמיע לנו – חלאס, די, רואים את זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אנחנו שמענו אתמול, בצער רב, את הידיעה על מותו של יגאל בשן.

נחמן שי: השמועות במדינת ישראל עוברות יותר מהר מהאור, וכמובן נפוצו שמועות לגבי סיבת המוות.

נחמן שי: אבל היום אלמנתו מיקה שמה קץ לרכילות הזאת ואמרה בגלוי, בריאיון רדיו, כי יגאל בשן שם קץ לחייו.

נחמן שי: היא אמרה: כשאדם בוחר את הסוף שלו, שום דבר אינו עוזר.

נחמן שי: והיא תיארה את השנים האחרונות שהובילו לקראת אותו רגע שבו הוא שם קץ לחייו.

נחמן שי: ואני חושב שבתוך הכאב הגדול הזה על זמר, יוצר, שגם לי היה הכבוד להכיר אותו הרבה הרבה שנים, אני חושב שהדברים של אלמנתו, של מיקה, הם חשובים ביותר, כדי להציף את הנושא הזה ולהביא אותו לתודעה הלאומית שלנו.

נחמן שי: אני חושב שזה היה בתקופתך, יעל גרמן, כשהיית שרת בריאות, שהקצית בפעם הראשונה תקציב לנושא של מלחמה באובדנות, נכון?

נחמן שי: וגם סייעת – – –

יעל גרמן: – – –

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: ואני חושב שסייעת גם לעמותה בשביל החיים, ואפילו צעדת איתנו ברחובות תל אביב פעם.

יעל גרמן: כל שנה.

נחמן שי: כל שנה אפילו.

נחמן שי: ואני מאוד מודה לך על זה, ומעריך את זה, כי אני חושב שצריך לסייע להכרה הציבורית שמחלת נפש היא מחלה כמו כל מחלה אחרת, ושהיא גם בת-טיפול.

נחמן שי: וחלק מהטיפול הוא להכיר בקיומה, לא לדחוק אותה ולא לטאטא אותה ולא להתעלם ממנה, ולא להסתייג מאנשים שמתמודדים עם מחלות נפש.

נחמן שי: לפני שבוע כינסו חברותיי פנינה תמנו-שטה ולאה פדידה שדולה פה, בכנסת, למען המתמודדים, והתייצבו שם הורים, וסיפרו בגלוי למצלמות ולנוכחים בחדר על הקשיים שעוברים ילדיהם שלוקים במחלת נפש.

נחמן שי: וגם בזה אני רואה מעשה אמיץ ממדרגה ראשונה, כי שוב, נהוג היה להסתיר ולמנוע ולהרחיק ולהתעלם.

נחמן שי: עצם העובדה שאנחנו מוכנים היום, אני מקווה, יותר ויותר להניח את הנושא הזה לפנינו ולטפל בו – אני לא יודע אם התוכנית ממשיכה להיות מתוקצבת.

יעל גרמן: הורידו את התקציב, אנחנו לא יודעים מדוע, והיא לא פועלת.

נחמן שי: זה מה שחששתי.

נחמן שי: הייתה לי התחושה שמשום מה השר היום קיצץ.

נחמן שי: אני לא יודע, זה שווה שנבדוק את זה מחדש.

נחמן שי: אבל אני חושב שהחברה הישראלית כן צריכה תקציבים, כי בלי תקציבים אי-אפשר.

נחמן שי: והיא צריכה גם הכרה ציבורית ופומבית בכך שיש בתוכנו אנשים שמתמודדים התמודדות קשה ביותר עם מחלות נפש, ואפשר להציל אותם – אפשר להציל אותם אם מגישים להם עזרה ואם פועלים למענם.

נחמן שי: ואני חושב שאפשר שזאת תהיה אולי קרן אור אחת מהמקרה העצוב מאוד והקשה ביותר של חברנו יגאל בשן, זיכרונו לברכה.

נחמן שי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: אדוני, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד חבריי חברי הכנסת, כבוד השרים שנמצאים פה – ואני מבקש שתקשיבו, כי אני הולך להגיד פה דברים שלא קשורים לאופוזיציה–קואליציה אלא לעניין אמיתי – אני רוצה לדבר על נושא שבעיניי חייב לעמוד בראש סדר העדיפות היום, והוא נושא מיגון הצפון.

איל בן ראובן: בשבועיים האחרונים שמענו את ראש הממשלה מדבר – אני קורא לזה: מפחיד אותנו בנאומים חוצבי להבות – על התקופה הרגישה שבה אנחנו נמצאים, על ההקרבה שתידרש מאיתנו, על תוכניות חיזבאללה לכיבוש הגליל, על הטילים.

איל בן ראובן: הכול נכון, אבל יש דרך להציג את הדברים.

איל בן ראובן: לא חייבים לגרום לפחד – ובציניות אני אומר:

איל בן ראובן: לגרום לתושבי זרעית, יערה, משגב עם, היישובים שבצפון, אני קורא לזה "לישון עם נעליים".

איל בן ראובן: צה"ל עושה את עבודתו נאמנה, ואני מזכיר לכולנו שחיילי צה"ל ומפקדיו נמצאים בשעה זו, שאנחנו יושבים פה, עכשיו, במבצע חשוב מאין כמוהו בצפון, ואני כמובן מברך אותם.

איל בן ראובן: דבר אחד, כבוד השרים, נשכח, ולאורך זמן, וזה הגנת תושבי הצפון במיגון אישי, בממ"דים, שחשיבותם אדירה.

איל בן ראובן: וראינו את זה בעזה, ובצפון הדבר הזה הרבה הרבה הרבה יותר משמעותי.

איל בן ראובן: עמדתי פה והתרעתי בנושא, על דוכן זה, כבר כמה פעמים, ואני אומר לכם: המצב רע.

איל בן ראובן: רבים מהאזרחים – כבוד היושב-ראש, אתה מכיר את זה – אינם ממוגנים במה שנדרש.

איל בן ראובן: ומה שנדרש הוא מיגון אישי; עשר שניות מאזעקה צריך להיות לכל אזרח את היכולת למגן את עצמו.

איל בן ראובן: ויותר מדי אזרחים היום, יהודים וערבים – ואינני רוצה לנקוב כאן במספרים, זה לא חשוב כרגע – אין להם את המיגון הזה.

איל בן ראובן: במאי האחרון הכריזה הממשלה – האוצר, שר הביטחון – על תוכנית רחבת היקף למיגון יישובי הצפון בטווחים של עד 45 ק"מ מהגבול.

איל בן ראובן: אני בירכתי על התוכנית.

איל בן ראובן: עם חברי חיים ילין ביטלנו כינוס עם ראשי רשויות בנושא, אבל הבטחנו שנעקוב אחרי ביצועה.

איל בן ראובן: צר לי, אני עוקב אחרי הביצוע, וכרגע אנחנו בסעיף כותרות.

איל בן ראובן: בסעיף כותרות – בשטח לא קורה מה שצריך לקרות.

איל בן ראובן: 150 מיליון ש"ח שהוקצבו לפני ההכרזה הגיעו ליעדם.

איל בן ראובן: שאר הכסף, שתוכנן לזמן הקרוב, חצי מיליארד שקל – 360 מיליון כבר היו לפני זה במשרדי ממשלה, ולכן זה לא בסדר העדיפויות, זה לא לממ"דים; 110 מיליון שקל שמתוכננים כרגע לאפס ק"מ עד 1 ק"מ מהגבול גם הם אינם כרגע בשטח.

איל בן ראובן: אני רואה שזמני נגמר, אז אני רוצה לסכם ולומר: המצב כרגע – כבוד השר אריאל, אני מבקש מכם להעביר את זה הלאה.

איל בן ראובן: זה ממש עניין מהותי.

איל בן ראובן: לפחות תנו לתושבים בצפון את ההרגשה שמישהו באמת מתעסק עם זה, כי הייתה הכרזה, וכרגע אין בשטח שום דבר שקורה בנושא הזה.

איל בן ראובן: ולכן, מול המצב המתפתח, אני חושב שחייבים לתת לזה הרבה הרבה יותר תשומת לב, ושנראה דברים שקורים בשטח.

איל בן ראובן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אלעזר שטרן – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – איננו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה; חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

נאוה בוקר: – – – רוצים ללכת – – – חבל שנכנסת לכנסת בכלל.

אמיר אוחנה: די, די, די, נו.

נאוה בוקר: לא לא לא, אל תגיד לי די.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

יואל חסון: מה את רוצה, ללכת לכתוב את התעודה לאייל גולן?

יואל חסון: מה, למה את לחוצה ללכת הביתה?

יהודה גליק: אדוני – – –

נאוה בוקר: – – –

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבריי – ששש, אני לא יכול – חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים, בשנתיים האחרונות הותקפתי והושמצתי מעל גבי הבמה הזאת פעמים רבות על ידי חברי כנסת רבים על כך שאני מעז להיפגש עם שטראכה.

יהודה גליק: שטראכה – הרי שטראכה הוא נאצי.

יהודה גליק: לא משנה ששטראכה מביע את תמיכתו במדינת ישראל, לא משנה ששטראכה פועל נגד אנטישמיות – שטראכה הוא נאצי.

יהודה גליק: איך אתה מעז לפגוש אותו?

יהודה גליק: חברים, בעיר חיפה, אתם, אותם אנשים שתקפתם אותי, השבוע פעם אחרי פעם הגנתם – על מי הגנתם?

יהודה גליק: על רג'א זעאתרה, שאומר שהוא מעריץ של נסראללה, הוא מעריץ של אסד.

יהודה גליק: אתם, במפלגת העבודה ומרצ, תומכים בו.

יהודה גליק: האיש הקים את – –

מוסי רז: – – –

יהודה גליק: – – ארגון ה-BDS הישראלי.

יהודה גליק: אל תפריע לי, בבקשה.

יהודה גליק: הוא התבטא בצורה גסה כלפי נשים – הוא פנה לאישה, פעילת חד"ש, ואמר לה שהוא יחשוף את העבר המיני שלה.

יהודה גליק: כן, הוא אמר את זה.

יהודה גליק: אבל אפשר לתמוך בו, כי הוא שמאל.

יהודה גליק: הוא פנה לפעילה פמיניסטית והוא אמר לה: מעניין כמה את עולה בשוק השפחות של דאעש.

יהודה גליק: הוא אמר: סוריה לא תיפול, אל-קודס לא תאבד.

יהודה גליק: הוא אמר שדאעש למד את כל הפשעים שלו מהציונות.

יהודה גליק: חברים, הוא בסדר, עליו אתם הגנתם, אבל אני, שהעזתי לפגוש את האיש שמכריז מעל כל במה, ומעיף כל אנטישמי מהמפלגה שלו – איתו אסור להיפגש.

יהודה גליק: חברים, לפני כמה שבועות היה פיצוץ בשכונת דאחייה, של החיזבאללה, והאיש הזה העלה תמונה לפייסבוק שלו, ככה: שולח לכם מחיפה לדאחייה.

יהודה גליק: זה האיש, והוא בסדר; הוא יכול להיות סגן ראש עיר בישראל.

יהודה גליק: אבל כשאני נפגש עם אנשים שמגנים אנטישמיות, ופועלים למען מדינת ישראל, ופועלים נגד אנטישמיות ונגד גזענות, אז אתם משמיצים אותי?

יהודה גליק: הא הא הא הא.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאה: יהודה.

איילת נחמיאס ורבין: יהודה, אני לא יודעת מה זה היה.

איילת נחמיאס ורבין: לא משנה מה – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי – איננה.

קריאה: היית גדול, יהודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

אילן גילאון: עם מי נפגשת?

אילן גילאון: עם מי נפגשת?

אילן גילאון: יהודה, אוהבים אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, אני אמשיך את מה שאמרתי בנאום הדקה, בקשר לוועדות קבלה, אבל אני אדבר מהכיוון של הנגב, כי דובר פה על הנגב ועל החוק מ-2011 שאישר ועדות קבלה, ועל כך שיישובים יהודיים מסוימים לא יקבלו ערבים לתוכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא איכנס לסיבות כמה זה גזעני, אבל אני אוכל להגיד לכם שאז, באותו חוק, היו 434 יישובים שלא יקלטו, והקריטריונים היו שמספר התושבים שלהם הוא פחות מ-400.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תוהה: כשמדברים על 35 יישובים בנגב, שהם לא מוכרים; אחד מהם אני מכיר מקרוב, ביקרתי שם, מכיר אנשים, יש לי חברים – א-זרנוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: א-זרנוק – גרים בו 5,000 אזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אותו רוצים לפנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 434 יישובים עם פחות מ-400 תושבים – משאירים אותם, ומכירים בהם, ונותנים להם את כל השירותים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גזענות לשמה, וזה מה שנקרא לפגוע באזרחים, חוץ מזה שבאים ורוצים לתקן את החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני, לחוק שאנחנו מדברים עליו, חלקה תלת-ממדית, אני אתנגד מכמה סיבות – אני רואה שהזמן קצר – כי הם יכולים לפגוע בבעלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שקנה דירה, הוא קנה אותה בתוך מבנה שיש בו כמה דירות, כמה תושבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוספת הזו, שאתה יכול ללכת ולקחת את הגג, לקחת את הקרקע – אתה עושה לו פקקים, אתה פוגע בקניין שלו, ואתה גם יכול ליצור בתוך המבנה עצמו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דובר על זה שאתה יכול להקים חניונים תת-קרקעיים באותו יישוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, אפילו לחיזוק מפני רעידת אדמה – אתה צריך את ההסכמה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה בא באופן דורסני, פוגע בכל הזכות של הקניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שקנה את הדירה – יש לו את הזכויות עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא יכולה להיות במערב פרוע ולגנוב לאנשים את הזכויות שלהם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: לא, לא, אני מדבר על מצב הדיור.

מוסי רז: גיור?

מנחם אליעזר מוזס: בדל"ת, דיור.

מנחם אליעזר מוזס: אם לא יהיה דיור, איפה יהיה גיור?

מנחם אליעזר מוזס: איפה יארחו אותם?

אלעזר שטרן: דבר, דבר על גיור, מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: אם לא יהיו דירות, לאיפה יבואו הגרים?

מנחם אליעזר מוזס: איפה הם יגורו?

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: כן, תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: חבריי חברי הכנסת, שרי הממשלה, תשמעו, במשרד השיכון עדיין קיימים כאלה דברים מוזרים, שצריך להיות גאון כדי להבין איך הדברים האלה קורים.

מנחם אליעזר מוזס: השתתפות בשכר דירה – אתם יודעים שזוג צעיר – דבר מאוד מעניין: רק אם אחד משני ההורים, משני הזוגות, מרוויח בין 5,700 ל-7,000 שקל, אז מקבלים השתתפות בשכר דירה.

מנחם אליעזר מוזס: אם שני ההורים מרוויחים את זה – לא מקבלים.

מנחם אליעזר מוזס: הרי אתם מדברים כל הזמן על לעודד יציאה לעבודה, אז למה אם ההורים, שני ההורים, יוצאים – תסבירו לי, מדוע לא מגיעה להם השתתפות בשכר דירה?

מנחם אליעזר מוזס: רק אחד צריך להרוויח סכום של בין 5,700 ל-7,000, אחרת הוא לא זכאי.

מנחם אליעזר מוזס: וגם, מה ההשתתפות בשכר הדירה?

מנחם אליעזר מוזס: תשמעו איזה אבסורד: בין 570 שקל, אם יש ילד אחד, ל-1,750, אם יש שלושה ילדים.

מנחם אליעזר מוזס: משלושה ואילך – אין עלייה; לא מכירים בילדים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: כאלה דברים שאני לא יודע מי הממציא הגאוני של הדברים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: איזה היגיון יש בדברים האלה – מישהו יכול להסביר לי?

מנחם אליעזר מוזס: זה בדיוק כמו סיפור מחיר למשתכן.

מנחם אליעזר מוזס: אני לוקח את בית שמש כדוגמה.

מנחם אליעזר מוזס: בא האוצר ומפרסם שהסבסוד הממוצע בבית שמש לדירה זה 200,000 שקל, אבל אתם יודעים מה מחיר הפיתוח לדירה בבית שמש?

מנחם אליעזר מוזס: למה מחיר הפיתוח צריך להיות 300,000 שקל?

מנחם אליעזר מוזס: ויש דירות של 350,000 שקל, הפיתוח.

מנחם אליעזר מוזס: מישהו לחש לי באוצר, הוא אומר: מה, אתה חושב שאנחנו פראיירים כאלה?

מנחם אליעזר מוזס: מה, נותנים כאלה מתנות?

מנחם אליעזר מוזס: הרי צריכים את כביש 38, בית שמש–שער הגיא עד בית ג'וברין; צריכים את המט"ש, מפעל טיהור שופכין של בית שמש, שעולה קרוב ל-400 מיליון.

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה נממן את זה?

מנחם אליעזר מוזס: בוודאי, מממנים את זה על גבם של הזוגות הצעירים, או על גבם השפוף של ההורים שלהם, ושוכחים לגמרי שב-2017 הכנסות רמ"י, רשות מקרקעי ישראל, היו – אתם יודעים כמה?

מנחם אליעזר מוזס: 15 מיליארד שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: 15 מיליארד שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: אילו היו מכניסים את זה למשק סגור ובאמת רוצים לעזור לזוגות צעירים, אז הינה, יש מקור כספי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה לעשות, האוצר לקח את זה כאחד מהמקורות לתקציב המדינה, את רמ"י, כמו שהוא לקח את הביטוח הלאומי.

חמד עמאר: תודה רבה.

מנחם אליעזר מוזס: לסיכום, אני לא רואה עדיין את הפתרון למצוקת הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – איננה; חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו; חברת הכנסת נורית קורן – מוותרת.

חמד עמאר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדיי השרים, דיבר לפני כמה זמן ידידי וחברי מאיר כהן, שאכפת לו מהבדואים, והוא פנה וביקש משר החקלאות, המופקד על תיק הבדואים, להגיע להסדרה.

טלב אבו עראר: אני שואל מכאן, מעל דוכן זה: מה הפירוש?

טלב אבו עראר: מה ההגדרה להסדרה?

טלב אבו עראר: האם הסדרה מתבטאת בהפקעת קרקעות ובהריסת בתים?

ענת ברקו: שלא תוכל לעשות – – –

טלב אבו עראר: אני רוצה לומר לכל שר בממשלת ישראל, כולל אורי אריאל: הריסת הבתים היא לא הפתרון.

טלב אבו עראר: הפתרון – וכך ציפיתי ממאיר כהן, שאכפת לו מהבדואים, ואנחנו יודעים שלאף אחד מאלה לא אכפת מהבדואים – הפתרון הוא להכיר ביישובים.

טלב אבו עראר: להכיר ביישובים.

טלב אבו עראר: אני רוצה לשמוע את יש עתיד אומרת מכאן: הפתרון הוא להכיר ביישובים.

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת לעקור יישוב בדואי כדי להקים שם יישוב יהודי?

טלב אבו עראר: בדיוק כך אתם מבקשים – –

יעל גרמן: טלב, אתה יודע – – –

טלב אבו עראר: – – ואם לא, יהיה מערב פרוע, כך אתם אומרים.

טלב אבו עראר: אתם האחראים לכל מה שיקרה שם.

טלב אבו עראר: ומה אתה אומר, מכובדי שר החקלאות, לגבי הרשות שעליה אתה מופקד, רשות העקירות, רשות ההריסות, רשות השחיתות?

טלב אבו עראר: כ-1,000 משפחות, 5,000 תושבים, הגישו התנגדויות להקמת מפעל תעש בנגב.

טלב אבו עראר: בא האיש שלך, אורי אריאל, בא יאיר מעיין, יושב-ראש המינהלת, ואומר שכל ההתנגדויות האלה נדחו על ידי הוועדה המחוזית.

טלב אבו עראר: איך אתה תתנהג, מכובדי שר החקלאות, איך אתה תפעל מול אדם שקרן, רמאי, כמו אדם כזה?

טלב אבו עראר: ואתה מינית אותו להיות מופקד על כ-100,000 בני אדם.

טלב אבו עראר: בן אדם רמאי ושקרן, וגם נוכל.

טלב אבו עראר: לא הגיע הזמן לפרק את המינהלת הזאת?

טלב אבו עראר: לפרק את המינהלת.

טלב אבו עראר: ודרך אגב, אני רוצה לקנטר אותך, מכובדי השר: כל אלפי הבתים שהרסת לא עזרו לך.

טלב אבו עראר: אף בדואי אתה לא תצליח לפנות; אף בדואי לא יהגר ממקום יישובו, מושבו ומולדתו.

טלב אבו עראר: זו האדמה שלנו לפני שאתה עלית, לפני שמישהו מכם עלה.

טלב אבו עראר: זו האדמה שלנו, ואנחנו לא נשכח את טבח אל-עזאזמה, טבח דוואימה.

טלב אבו עראר: כשקמה המדינה הרגתם מאות וגירשתם אלפים.

טלב אבו עראר: אנחנו כך, נמשיך בחיים.

טלב אבו עראר: ישב כאן שר הרווחה, שהוא מנוע, הוא וגם שר התחבורה – אתם מנועים מלעשות, בוא נגיד, שירותי בריאות, רווחה – –

חמד עמאר: תודה.

טלב אבו עראר: – – גם שירותי תחבורה.

טלב אבו עראר: עד היום בימי הגשם היישובים האלה מנותקים מהעולם, לא יכולים לצאת, לא יכולים להיכנס ליישובים שלהם.

טלב אבו עראר: לכן, מכובדי – משפט סיכום: שר החקלאות אורי אריאל, אתה מתבקש להכיר ביישובים, יישוב-יישוב.

טלב אבו עראר: להכיר ביישובים.

טלב אבו עראר: לא נאפשר לך ולתוכניות שלך לעקור את היישובים הערביים ולהקים במקומם יישובים יהודיים.

חמד עמאר: תודה רבה, תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אמרתי בדבריי קודם לכן שהיום, 10 בדצמבר, זה היום הבין-לאומי לזכויות האדם, היום שמציין את ההכרזה הבין-לאומית לכל באי העולם בדבר זכויות האדם מ-1948, שנחתמה ב-10 בדצמבר.

יוסף ג'בארין: אני שמח לבשר לאלה שעוד לא יודעים ולא קיבלו את הבשורה שהיום, בלשכת משרד המשפטים הצרפתי, הוענק פרס הרפובליקה הצרפתית לזכויות האדם לשני ארגונים מובילים בתחום הזה של הגנה על זכויות האדם: ארגון בצלם והארגון הפלסטיני אל-חאק.

יוסף ג'בארין: שני המנכ"לים של הארגונים, חגי אלעד, המנכ"ל של בצלם, ושעואן ג'בארין, המנכ"ל של אל-חאק, קיבלו מטעם הארגונים שלהם את הפרס המכובד הזה.

יוסף ג'בארין: אז כאן, מעל דוכן הכנסת, אני רוצה לשלוח להם את ברכותיי ולהגיד להם שהם עושים עבודת קודש בקידום זכויות האדם, בהגנה על זכויות האדם, ושהם בעצם מובילים את המאבק למען סיום הכיבוש והקמת מדינה פלסטינית בגבולות 67', לצד מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר לדבר על היום הבין-לאומי לזכויות האדם בלי להדגיש את הנושא הזה שהעם הפלסטיני עד היום, עד היום, משולל ושוללים ממנו את זכותו הבסיסית להגדרה עצמית.

יוסף ג'בארין: במקום ליהנות ממדינה עצמאית ריבונית, כמו שאר עמי העולם, המציאות שלו היא מציאות של דיכוי, מציאות של הרג ומציאות של נישול.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן לסיים את המציאות הזאת.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן לעבור לעתיד אחר, שמכבד את זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: ואם ירבו ארגוני זכויות האדם כמו בצלם ואל-חאק, ואם ירבו מגיני זכויות האדם כמו חגי ושעואן, הדרך של כולנו למען עתיד יותר טוב תתקצר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח – איננו נוכח; חבר הכנסת אברהם נגוסה – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אתמול ביקרנו בכמה יישובים בנגב, כולם במצב סוציו-אקונומי 1, בתחתית הסולם; כולם חיים – חלק גדול מהתושבים חיים במצב של פחד תמידי שמא ייהרס ביתם.

ג'מאל זחאלקה: אנשים שדיברנו איתם אמרו:

ג'מאל זחאלקה: איך אנחנו יכולים לחשוב על דברים אחרים כאשר הבית שבו אנחנו גרים אינו בטוח?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יודעים מתי יבואו ויהרסו לנו את הבית.

ג'מאל זחאלקה: ממשלת ישראל יכולה לטעון הרבה דברים; יכולה ללכת לאו"ם.

ג'מאל זחאלקה: יכולים לעלות כאן חברי כנסת ולדבר על דמוקרטיה, על זכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: בנגב לא שמעו על זה.

ג'מאל זחאלקה: 2,200 בתים – מבנים, סליחה, לא בתים, כי זה כולל גם חנויות ודברים אחרים – נהרסו בשנה שעברה.

ג'מאל זחאלקה: ישנה עלייה תלולה בהרס הבתים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה, במקום לבנות – הורסת.

ג'מאל זחאלקה: וזה אחד המקומות היחידים בעולם שבו הורסים לקבוצה אחת ובונים לקבוצה אחרת וטוענים שזאת דמוקרטיה.

ג'מאל זחאלקה: גם לחוצפה אין גבול.

אורי אריאל: ולשקר?

ג'מאל זחאלקה: אין גבול לחוצפה.

ג'מאל זחאלקה: אין גבול לנישול.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להזמין משלחת של האו"ם – –

איילת נחמיאס ורבין: אוה.

איילת נחמיאס ורבין: אוה.

ג'מאל זחאלקה: – – שתחקור מה קורה בנגב כאשר ממשלה מתעללת באזרחים, כאשר ממשלה מנשלת אותם, עוקרת אותם, הורסת את בתיהם, ולא נותנת להם אופק לחיים נורמליים.

ג'מאל זחאלקה: זה דבר – – –

נורית קורן: זאת בנייה בלתי חוקית.

ג'מאל זחאלקה: הבנייה של הכיבוש של הנגב, הכיבוש של הקרקע, מה שאתם קוראים גאולת קרקע, הוא הלא-חוקי.

איילת נחמיאס ורבין: הכיבוש של הנגב?

ג'מאל זחאלקה: לנשל אנשים, להרוס בתים שלהם, זה הלא-חוקי.

ג'מאל זחאלקה: אתם עוברים על החוק הבסיסי: אל תהרוס.

ג'מאל זחאלקה: גם חמורבי הטיל עונש כבד מאוד על אותו בנאי שברשלנותו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – נהרס – בגלל רשלנותו נהרס הבית.

ג'מאל זחאלקה: מה נגיד על אותם שהורסים במו ידיהם בכוונה תחילה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – בזדון, בפשע ידוע מראש?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת אלה צריך להעניש – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – ולא את התושבים המסכנים שאתם הורסים להם את הבית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – מוותר; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

קריאה: אוה.

קריאה: על כל חוק צריכה לדבר.

יהודה גליק: מה קרה?

יהודה גליק: מה יש?

יהודה גליק: מה קרה?

מיקי לוי: אם תמשיכו ככה כולם יעלו.

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יהודה גליק: תעזבו אותה.

יהודה גליק: לפחות היא מדברת לעניין.

מיקי לוי: כל תגובה כזאת – עוד עשרה איש יעלו.

קריאה: וואו, איך אני מפחדת.

קריאה: אני כולי ברעידות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: האמת היא, גברתי היושבת-ראש וחבריי חברי הכנסת, לא הייתי בטוחה שאני רוצה לעלות, אבל אז הקשבתי לחבר הכנסת זחאלקה, שמדבר על כיבוש הנגב; שמעתי את חבר הכנסת ג'בארין, שמדבר על יום זכויות האדם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שזכויות אדם זה דבר מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: זכויות אזרח ודאי הן דבר חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל ביום שבו נלחמת בבית החולים האימא שירה על חייה שלה, והתינוק אביחי, שנולד אחרי שטרוריסט מפגע עלוב נפש, ארור יהיה הוא ומשפחתו, ירה לה בבטן – אתה, עם כל הכבוד, אדוני, לא תדבר איתנו על כיבוש הנגב.

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: כי אתה, אתה זה שמשמר את הנרטיב שבו לעולם לא יהיה אפשר יהיה להגיע להסדר עם הפלסטינים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא מוכנה להאמין שהפלסטינים הם כמוך, חבר הכנסת זחאלקה.

איילת נחמיאס ורבין: אני משוכנעת שיש בינם אנשים שבאמת רוצים להגיע בסופו של דבר לשלום.

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם אם הצד הזה לא מאמינים בזה, בצד הזה אנחנו עדיין מאמינים בזה.

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אל תעזור לי, חבר הכנסת גליק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתדרת לבד.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא חייב להקשיב לי, אבל אני גם לא חייבת להקשיב לך, חבר הכנסת זחאלקה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פעם אחת בחיים שלך תגיד משהו על זה שהרשות הפלסטינית משלמת תמריצים כספיים לטרוריסטים עלובים.

איילת נחמיאס ורבין: פעם אחת בחיים שלך תגיד משהו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: פעם אחת תוקיע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה שאתה תוקיע את זה?

איילת נחמיאס ורבין: למה שאתה תוקיע את זה?

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא התכוונתי להתפרץ ככה.

איילת נחמיאס ורבין: וכל מה שאני רוצה עכשיו זה שהאם הזאת שירו לה בבטן תשרוד ושהתינוק שלה ישרוד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אמן.

טלי פלוסקוב: קשה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

פנינה תמנו: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, תחילה אני רוצה להצטרף לדברים של איילת, שבאו מעמקי ליבה, ולאחל החלמה מהירה לשירה ולתינוק ולכל הפצועים.

פנינה תמנו: מדינת ישראל מחויבת וחייבת לרדוף את המפגעים צמאי הדם.

פנינה תמנו: ולנושא אחר.

פנינה תמנו: היום אנחנו מציינים – השבוע – את יום זכויות האדם.

פנינה תמנו: הבוקר דנו בדוח הגזענות, דוח פלמור, שראה אור, אפשר לומר, בעקבות מחאת יוצאי אתיופיה ב-2015, כשמדינת ישראל בפעם הראשונה הייתה מוכנה לבדוק את עצמה, להסתכל באומץ רב ולראות איזה פעולות צריך לנקוט כדי למגר אפליה וגזענות.

פנינה תמנו: ואני חייבת לומר שבתוך הדיון, מצד אחד הייתה אופטימיות זהירה על דברים שמתבצעים, לדוגמה מינוי של מתאם המאבק באפליה וגזענות בכל משרד ממשלתי, אבל לצד זה נדמה שהממשלה עדיין לא באמת מסוגלת לקחת אחריות על אדם או אזרח פרטי שנפגע מגזענות ואפליה.

פנינה תמנו: השבוע עלתה הצעת חוק שלי בשנית – הצעה לתיקון חוק איסור אפליה במוצרים ושירותים ציבוריים שבאה להגדיל את הפיצויים ללא הוכחת נזק בגין אפליה וגזענות מ-50,000 שקל ל-100,000 שקלים.

פנינה תמנו: ייאמר לזכות שרת המשפטים שהיא הסכימה, כתוצאה מכך שאני הוכחתי לה שהממוצע היום של אזרח שנפגע מגזענות – כי עשו לו סלקציה במועדון, לא מכרו לו מוצרים, לא הכניסו אותו לחנות כזאת או אחרת – והוכחתי שבאמת בסופו של דבר הממוצע בפיצויים שבתי המשפט פוסקים עומד על בין 20,000 ל-30,000 שקלים.

פנינה תמנו: הרי זאת בדיחה – זאת בדיחה מכיוון שמי שלא חווה גזענות מימיו לא יכול להבין מהי ההשפלה של אדם שצריך להתמודד איתה רק בגלל שהוא זה הוא, בגלל שצבע עורו זה הצבע שלו, בגלל שהוא נולד לעדה המסוימת או בגלל שהלאום שלו שונה.

פנינה תמנו: ובאמת הייתה לי תקווה שממשלה תסתכל על זה באומץ ותגיד: אנחנו מאותתים לבתי המשפט שאנחנו לא נסכים שאף אזרח ישראלי ייפגע מגזענות ואפליה.

פנינה תמנו: אבל עוד פעם, הוועדה בחרה לדחות, והתשובה שאני קיבלתי: בגלל החרדים.

פנינה תמנו: ואני שואלת: מה מפריע לחרדים?

פנינה תמנו: כי גם חרדים אמורים ליהנות מהחוק הזה, בטח לא להתבדח או לבוא ולעשות צחוק מהאזרחים.

פנינה תמנו: גם ככה רואים שיש מיעוט של תביעות על פי החוק זה, והמיעוט נובע מזה שאם אתה לוקח עורך דין שעולה לך 50,000 שקלים, אתה מתרוצץ בבתי משפט, נאלץ להתמודד עם עוגמת הנפש, ובסוף יגידו לך: לא הכניסו אותך לאוטובוס כי אתה ילד אתיופי, אז לא נורא – קח 10,000 שקלים ולך הביתה.

פנינה תמנו: בעיניי זו בושה וכלימה.

פנינה תמנו: ואין בזה ימין ושמאל ואין בזה מרכז.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

פנינה תמנו: מה שיש זה שמדינת ישראל צריכה לדעת לכבד זכויות אזרחים וזכויות אדם בלי להסתכל פוליטית.

פנינה תמנו: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת דן סידה – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו, אם תהיה באולם, ואחרונת הדוברים – חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רוברט טיבייב?

טלי פלוסקוב: אצלי לא רשום.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

ג'מעה אזברגה: חבריי חברי הכנסת, עלה לפני כמה דוברים חברי מאיר כהן, שאני מעריך אותו מאוד, ודיבר דברים כאן במליאה כאילו הוא מאשים את הקורבן, לא מאשים את זה שמשתלח בקורבן.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהדברים של אדוני, גברתי היושבת-ראש ואדון מאיר כהן – אני רוצה לשאול רק כמה שאלות:

ג'מעה אזברגה: דבר אחד – האם קיים דבר כזה רשות התיישבות הבדואים או רשות חוץ מאשר בנגב?

ג'מעה אזברגה: והיושב-ראש שלה, אורי אריאל, שעובד מתוך טעמים אידיאולוגיים גרידא, מה שמבקשים ממנו, אפילו הממשלה, הוא עושה פי שניים – פי שניים לרע, זאת אומרת.

ג'מעה אזברגה: לא קיים גוף כזה לא בצפון ולא במרכז, ולא רשות התיישבות היהודים ולא רשות התיישבות הגליל.

ג'מעה אזברגה: אך ורק ממשלה בתוך ממשלה – יש ראש ממשלה שנקרא אורי אריאל ויש שר ביטחון פנים שנקרא בצלאל סמוטריץ ועמותת רגבים, ויש צבא שנקרא יחידת יואב.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה לראות במדינה מתוקנת איפה יש מקום בעולם שהורסים 2,200 בתים בשנה ואף אחד לא מסתכל על עצמו בראי; לא קיים אחד שיסתכל על עצמו בראי.

ג'מעה אזברגה: ולמה הורסים?

ג'מעה אזברגה: אין שום סיבה.

ג'מעה אזברגה: ומה הפתרון?

ג'מעה אזברגה: אין פתרונות.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה לראות – הנגב עובר פיתוח אדיר, וזה דבר מבורך, אבל הפיתוח הזה פוסח על אוכלוסייה שלמה של 250,000 תושבים, שהם 32% מאוכלוסיית הנגב.

ג'מעה אזברגה: בשביל לעשות שינוי – והממשלה רוצה לעשות שינוי דרסטי בצורת החיים של אנשים – צריך לעשות שני דברים: דבר אחד – לדאוג למקור פרנסה של האנשים שהם משנים את צורת החיים שלהם.

ג'מעה אזברגה: מי שחי על חקלאות ועל גידול צאן, הוא לא יכול להיות אקדמאי וללכת לגור בעיר ולגדל כבשים.

ג'מעה אזברגה: אין דבר כזה.

ג'מעה אזברגה: ודבר שני – לדאוג למגורים, אבל המגורים, שיהיו בהתייעצות עם התושבים.

ג'מעה אזברגה: לא עושים את זה בממשלה הזאת.

ג'מעה אזברגה: שר החקלאות, שהיה פה קודם ועזב, הוא לא עושה, ובכוונה תחילה; הורס בשביל להרוס.

ג'מעה אזברגה: והיום הגיעו למצב כזה שאנשים אפילו הורסים בתים שלהם במו ידיהם, ואם אתה לא הורס קונסים אותך, מזמינים אותך לחקירות.

ג'מעה אזברגה: מרחק של שבעה מטר מתוכנית המתאר, לא מוכנים להרחיב את המתאר.

ג'מעה אזברגה: למה?

ג'מעה אזברגה: כי הסמכות בידו.

ג'מעה אזברגה: לא יכול להיות מצב כזה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מעה אזברגה: ואנחנו מתריעים שהמצב הזה לא טוב לאף אחד, לא ליהודים ולא לערבים.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש פה קצת שינוי – רוברט טיבייב, סופה לנדבר, עודד פורר וציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

רוברט טיבייב: תודה, גברתי היושבת-ראש.

רוברט טיבייב: אני רוצה להמשיך את הנושא שהתחלתי בנאום הקודם, ואני חושב שלרובם ברור מה הנושא.

רוברט טיבייב: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה תזכיר לי מי יושב לידך.

רוברט טיבייב: אני שכחתי איך קוראים לו.

איציק שמולי: זה אדון דוד ביטן.

רוברט טיבייב: אה, אוקיי.

רוברט טיבייב: עכשיו אני זוכר.

רוברט טיבייב: זה אדון דוד ביטן.

רוברט טיבייב: אז אני ממשיך.

רוברט טיבייב: כשירדתי מהנאום הראשון מתקשרת אלי עיתונאית, דפנה מערוץ 2, והיא אומרת: אמרו לי שאחרי שירדת מהנאום סגרת עם מישהו שאתה מקבל את תיק הקליטה.

רוברט טיבייב: רבותיי, תפסיקו.

רוברט טיבייב: אני באמת לא מבין מי עושה את זה.

מיקי רוזנטל: יש נושא אחר שהוא לא רוברט טיבייב שאתה יודע לדבר עליו?

מיקי רוזנטל: כי עד היום שמעתי רק רוברט טיבייב.

מיקי רוזנטל: לא, באמת.

רוברט טיבייב: אני לא אשם ואני לא התחלתי.

רוברט טיבייב: מישהו מהמפלגה שלך התחיל, ואני יודע שאתה קצת מתוסכל.

רוברט טיבייב: אני מבין את זה, אני יורד לסוף דעתך, אבל מה לעשות.

רוברט טיבייב: למדו אצלי: מישהו עשה לך טוב?

רוברט טיבייב: תחזיר לו פעמיים.

רוברט טיבייב: מישהו עשה לך רע?

רוברט טיבייב: לא, מה פתאום, אני לא התחלתי את זה.

רוברט טיבייב: אני לא התחלתי את זה, רבותיי.

קריאה: – – –

רוברט טיבייב: תודה.

רוברט טיבייב: אני מאוד מכבד אותך, אבל תודה.

רוברט טיבייב: הבנתי את זה, ואני ממשיך בדרכי.

רוברט טיבייב: אני כבר יודע ששלחו אנשים ליועץ המשפטי של הכנסת בשביל לתפוס אותי במשהו.

רוברט טיבייב: תמשיכו, תמשיכו.

רוברט טיבייב: אני רק התחלתי, ואני אומר לכם שרק התחלתי.

רוברט טיבייב: דרך אגב, איציק שמולי, חבר הכנסת – סליחה, איך קוראים לו?

איציק שמולי: זה החבר הטוב שלי, חבר הכנסת דוד ביטן.

רוברט טיבייב: חבר הכנסת דוד ביטן.

רוברט טיבייב: תודה, איציק.

רוברט טיבייב: אתם מחפשים מספר 62?

רוברט טיבייב: למה אתם עובדים קשה?

רוברט טיבייב: יש לכם: יואל חסון.

רוברט טיבייב: הוא מוכן.

רוברט טיבייב: תנו לו איזשהו תיק של שר – הוא יעבור לממשלה.

רוברט טיבייב: לא צריך לעבוד קשה.

רוברט טיבייב: לא צריך.

רוברט טיבייב: למה אתם עובדים קשה?

רוברט טיבייב: למה אתם מפזרים כל מיני שמועות גם מהצד הזה וגם מהצד הזה?

רוברט טיבייב: שלום לך, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אתה מבייש את עצמך, רוברט.

רוברט טיבייב: אני לא מבייש את עצמי.

יואל חסון: אתה מבייש את עצמך.

רוברט טיבייב: אה, אוקיי, כואב לך.

רוברט טיבייב: כואב לך.

רוברט טיבייב: הפעילו פה משרדי פרסום.

יואל חסון: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה.

יואל חסון: אתה מבייש את עצמך, זה הכול.

רוברט טיבייב: אני ממשיך עם האמת שלי, ואני רוצה שחבר'ה שמצביעים "אמת" ידעו שמי שמנהל אותם אף פעם לא הצביע "אמת".

רוברט טיבייב: תודה רבה.

יואל חסון: הצבעתי "אמת" בבחירות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט טיבייב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת; חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים.

איילת שקד: לא אני?

טלי פלוסקוב: היא כחברת כנסת, את מסכמת.

איילת שקד: אבל היא סגנית שר.

טלי פלוסקוב: היא יכולה לדבר גם כחברת כנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי חוטובלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול בערב, ליל נר שמיני של חנוכה, כולנו הזדעזענו מהפיגוע הקשה והנורא בעפרה.

ציפי חוטובלי: בזמן שאנחנו הדלקנו נרות ורצינו להאיר את העולם, יש אנשים שליבם הוא לב קר ואכזר ורוצים להביא חושך.

ציפי חוטובלי: והאנשים האלה לא מבדילים בין אישה בהיריון, בחורה בת 21 – כולנו כאן שותפים לתפילות האלה לרפואתה של שירה סילברשטיין.

ציפי חוטובלי: אני מכירה אותה כשירה סילברשטיין, בתו של חיים סילברשטיין, מהאנשים היקרים שנלחמים למען ירושלים.

ציפי חוטובלי: ואני רוצה לומר לכם על האחריות שלנו כמדינה במסגרת המאבק בטרור.

ציפי חוטובלי: גברתי שרת המשפטים, אני רוצה לפנות אלייך, כי אנחנו חלק מממשלה שבה יועץ משפטי לממשלה, היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, אמר כאן בפומבי שהרצח של עדיאל קולמן לא היה רצח על רקע לאומני.

ציפי חוטובלי: יש משהו יותר מביך מהתבטאות כזאת?

איילת שקד: הוא לא אמר את זה.

ציפי חוטובלי: בעצם מערכת המשפט מתגייסת כדי לנקות אחרי רוצחים שפלים והופכת להיות כלי שרת בידי מערכת הטרור והרשע, במקום לעשות צדק ולהביא טוב.

מוסי רז: היועץ המשפטי – – – הרוצחים?

ציפי חוטובלי: אמרו בפקולטה למשפטים שבה למדתי שדמוקרטיה נלחמת בטרור עם יד אחת קשורה מאחורי הגב, כי אנחנו שוחרי זכויות אדם.

ציפי חוטובלי: אבל לא יעלה על הדעת שדמוקרטיה תילחם בטרור עם שתי ידיים קשורות מאחורי הגב.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת, שבה הממשלה מחליטה על הריסת בתי מחבלים, והתוצאה המשפטית, בגלל מערכת המשפט, היא דקדוקי עניות שאין להם דבר וחצי דבר עם צדק, שלמשפחות שמהן יצאו מחבלים שפלים, שתמכו, ועודדו טרור, בוחרים להחריב חדר אחד מתוך בית שלם – הדבר הזה פוגע בהרתעה.

ציפי חוטובלי: ואני חושבת שזה התפקיד שלנו לומר שמערכת המשפט הישראלית צריכה לשרת עקרונות של צדק, ולא להגן על מחבלים.

ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום במציאות בלתי אפשרית.

ציפי חוטובלי: כשאנחנו רואים את משפחות הנפגעים – היום כינס חבר הכנסת בן צור שדולה חשובה למען משפחות שכולות, משפחות שכולן נפגעות טרור, והייתה להן רק בקשה אחת; לא חוקים לתגמולים ולא חוקים להטבות, אלא רק בקשה אחת: שהן יהיו המשפחות האחרונות שיבואו כאן כדי לדבר על העניין הזה של טרור אזרחי.

ציפי חוטובלי: עכשיו, הטרור הזה מלווה אותנו כבר 100 שנה.

ציפי חוטובלי: מגבים אותו ראשי ההנהגה הפלסטינית, וגם היושבים בבית הזה לא טורחים לגנות אירועים מהסוג שראינו אתמול.

ציפי חוטובלי: לא משנה כמה הם אכזריים – – –

שולי מועלם-רפאלי: וגם סגן ראש עיריית חיפה החדש.

ציפי חוטובלי: וגם סגן ראש עיריית חיפה החדש.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

ציפי חוטובלי: אבל האחריות שלנו כאן היא אחת: לקזז את הכספים מהרשות הפלסטינית, שהעומד בראשה מצהיר שגם אם יהיה לו שקל אחרון הוא יקדיש אותו למען השהידים.

טלי פלוסקוב: תודה.

ציפי חוטובלי: והתפקיד שלנו זה לדאוג לכך שמערכת המשפט הישראלית לא תמנע מאיתנו להרוס בתי מחבלים; לא תמנע מאיתנו לעשות את מה שמוטל עלינו כדי לייצר הרתעה אפקטיבית.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

ציפי חוטובלי: ושרת המשפטים, אני רוצה לומר לך שעניין עדיאל קולמן מצוי לפתחך.

טלי פלוסקוב: תודה.

ציפי חוטובלי: כי לא יעלה על הדעת – –

טלי פלוסקוב: השרה עולה להשיב.

ציפי חוטובלי: – – שבגלל שיש איזושהי טענה שהאיש לא היה שפוי – כל מי שמבצע רצח כזה אכזרי הוא לכאורה לא שפוי, אבל מכאן ועד לשלול שזה היה רצח על רקע לאומני זו פשוט איוולת, ואנחנו לא צריכים לאפשר לזה לקרות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי חוטובלי.

טלי פלוסקוב: תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: תודה, גברתי היושבת-ראש.

איילת שקד: סגנית השר ציפי חוטובלי, עליי אל תעשי סיבובים מעל דוכן הכנסת.

איילת שקד: תפני קודם – תפני בבקשה לראש הממשלה, שהוא גם שר הביטחון.

איילת שקד: הוא עכשיו עומד בראש הפירמידה.

איילת שקד: הפצ"ר קיבל את ההחלטה הזאת, לכן לא היה לך קשה לבוא ולהגיד – – –

ציפי חוטובלי: – – –

איילת שקד: נוח לך לבוא ולהגיד – – –

קריאה: בחירות, בחירות.

ציפי חוטובלי: את עומדת בראש המשרד הזה.

איילת שקד: אני חושבת שאת פוליטיקאית ישרה, אז לפחות תהיי ישרה.

ציפי חוטובלי: אני ישרה, אבל הנושא הזה הוא לא סביר.

איילת שקד: מי שנותן את חוות הדעת זה הפצ"ר.

איילת שקד: אני שמחה שהצלחתי לעורר את האופוזיציה המנומנמת.

איילת שקד: אחלה.

קריאה: בחירות, בחירות.

טלי פלוסקוב: חברים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי.

איילת שקד: אני לא יודעת איך החוק של חלקה תלת-ממדית תמיד מצליח לעורר כאלה אמוציות.

איילת שקד: אולי שיעור קצר: מי שנותן את חוות הדעת על הריסות בתים זה הפצ"ר.

איילת שקד: סיימנו את השיעור.

איילת שקד: הצעת חוק המקרקעין (חלקה תלת-ממדית) נועדה להגביר את יכולת הניצול של הקרקע באמצעות האפשרות להפרדת הבעלות במקרקעין לחלקות תלת-ממדיות שיהוו נושא נפרד לעסקאות ולזכויות בשכבות השונות של הקרקע – תת-הקרקע, פני הקרקע ומרחב השמיים.

חיים ילין: – – –

איילת שקד: העיקר שהצלחתי להעיר אתכם.

איילת שקד: אני לא אוהבת שעושים עליי סיבובים שקריים.

איילת שקד: סיבובים אמיתיים אפשר.

איילת שקד: התיקון נדרש שכן במצב המשפטי הקיים אין אפשרות להעביר ולרשום זכויות בעלות בחלקים של שכבות קרקע שונות.

איילת שקד: בנוסף לכך, גם בפן הרישומי, בהיות מרשם המקרקעין דו-ממדי, הוא אינו מאפשר רישום של זכויות בעלות בחלק מסוים מן המרחב האנכי.

איילת שקד: אתם לא רוצים להצביע בעד ונסיים עם זה?

חיים ילין: לא.

איילת שקד: החוק הזה הולך אליך?

איילת שקד: סיכמנו, איתן?

איילת נחמיאס ורבין: לוועדת פנים.

איילת שקד: לוועדת פנים.

חיים ילין: איילת, אל תעשי עלינו סיבוב, בבקשה.

איילת שקד: למה?

איילת שקד: זה חוק שאתם בעדו.

קריאות: – – –

איילת שקד: הם סתם הפילו אותו.

איילת שקד: מגבלות הדין הקיים מובילות לקשיים משפטיים ומעשיים שונים, והם הולכים ומתעצמים בשנים האחרונות, ובמיוחד במקרים שבהם מדובר באזורים צפופים שנדרשים לשטחים לצורכי ציבור ותשתיות, כאשר אין בנמצא קרקע פנויה שיכולה לספק מענים אלו.

איילת שקד: על רקע כל אלה, בשנים האחרונות הולך ומתבהר כי קיים צורך חיוני לאפשר חלוקה גמישה יותר של מקרקעין, ובפרט במדינת ישראל, אשר נדרשת להתמודד עם משאבי קרקע מוגבלים.

איילת שקד: באמצעות התיקונים תתאפשר התאמה של הדין הקנייני לתכנון הדינמי הקיים היום, המאפשר שימושי קרקע שונים בשכבות השונות של הקרקע, דוגמת מנהרות תת-קרקעיות וגשרים עיליים לתחבורה ולתשתיות.

איילת שקד: הצעת החוק תאפשר לרשום עסקאות ברבדים השונים של הקרקע.

איילת שקד: גבולותיה של חלקה תלת-ממדית ייקבעו ויירשמו בפנקסי המקרקעין באופן תלת-ממדי כך שהבעלות בה תהיה מוגבלת גם בממד הגובה.

איילת שקד: בכך יתאפשר ניצול יעיל יותר של הקרקע, ויהיה בכך להקל את הפיתוח, בפרט במקומות שבהם שימושי הקרקע מעורבים.

איילת שקד: גם במצבים שבהם נדרשת הפקעת קרקע, ניתן יהיה במקרים המתאימים להפקיע רק את חלק הקרקע ההכרחי להפקעה.

איילת שקד: יצוין כי על מנת להבטיח את המשך קיומו של מוסד הבית המשותף על הוראותיו הייחודיות המסדירות את היחסים בין בעלי הדירות, הצעת החוק קובעת כי דירה בבית משותף לא תוכל להירשם כחלקה תלת-ממדית.

לאה פדידה: כן, אבל זה עד קומה חמישית.

איילת שקד: בסדר, כן, אני אסביר תכף.

איילת שקד: אם יש בעיות, תתקנו בוועדה.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: מה שהחוק אומר זה שאפשר יהיה עכשיו לרשום זכויות בתת-הקרקע ומעל הקרקע, וזה דבר שיפתור הרבה מאוד בעיות תכנוניות.

איילת שקד: אגב, מי שיזמו את החוק הם ארז קמיניץ וכרמית יוליס מהמשרד שלי, ואני מודה להם על כך.

איילת שקד: עכשיו אני אספר לכם משהו משמעותי שקרה היום, שמשום מה פחות עניין את אמצעי התקשורת, אבל זה דבר מאוד מאוד משמעותי עבור מדינת ישראל, הישג בלתי רגיל.

איילת שקד: מדינת ישראל היום התקבלה לארגון FATF, שזה ארגון בין-לאומי מאוד חשוב שאחראי לאיסור הלבנת הון ומימון טרור.

איילת שקד: מדינת ישראל היא המדינה הראשונה שמתקבלת בניסיון הראשון, על הפעם הראשונה.

ציפי לבני: תנצלי את ההזדמנות לציין שההזמנה הגיעה ב-2014.

איילת שקד: ציפי לבני אומרת פה שההזמנה הגיעה ב-2014.

איילת שקד: באמת, מאז אנחנו עובדים במשרד בצורה אינטנסיבית על מנת שזה יקרה.

איילת שקד: מגיע הרבה תודה לאמי פלמור מנכ"לית המשרד ולשלומית ווגמן, מי שעומדת בראש הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור, וגם למשרד האוצר ולמשטרה, למשרד הבט"פ.

איילת שקד: שלושת המשרדים האלה ביחד בעצם הובילו את המהלך המשמעותי הזה.

איילת שקד: מדינת ישראל היא המדינה ה-36 – – –

שולי מועלם-רפאלי: תדייקי – – – במקום שלוש – – –

איילת שקד: תכף אני אסביר, עוד לא הגעתי.

איילת שקד: מדינת ישראל היא המדינה ה-36 בלבד שמצטרפת לארגון הזה.

איילת שקד: עד היום היו 35 מדינות, ואנחנו במקום השלישי אחרי ארצות הברית ואנגליה באפקטיביות.

איילת שקד: זאת אומרת, מבחינת אפקטיביות, המלחמה שלנו בהלבנת הון ומימון טרור – אנחנו במקום השלישי.

איילת שקד: תחשבו מה זה.

איילת שקד: כשמדברים על שלטון חוק ועל אכיפה, אז תראו באיזה מקום נמצאת ישראל.

איילת שקד: זה דבר שכמובן יתרום משמעותית לכלכלת ישראל, יאפשר השקעות, ואני חושבת שזה הישג בלתי רגיל למדינה ולממשלה.

איילת שקד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נא לשבת.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 48 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 34) (חלקה תלת-ממדית), התשע"ט–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 57 חברי כנסת, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: השר בנט, אתה מבקש להירשם כתומך בהצעת החוק – לפרוטוקול, תודה.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' 1278); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 14 והוראת שעה), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושבת-ראש.

מירי רגב: חבריי חברי הכנסת, השרים, הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 14) – ב-1 בינואר 2019, בעוד חודש מהיום, ייכנס לתוקף חוק ההתייעלות הכלכלית.

מירי רגב: חוק ההתייעלות הכלכלית לשנת 2019 קבע כי החל מ-1 בינואר 2019 יחולקו כספי התמיכה בספורט מתקציב משרד התרבות והספורט, וזאת, כמובן, בסיכום עם שר האוצר.

מירי רגב: בהמשך לזאת, המשמעות היא שהמועצה להסדר ההימורים בספורט תפסיק לחלק תמיכה לגופי הספורט השונים.

מירי רגב: מטרת השינוי בחוק ההתייעלות היא לנתק את התלות של תחום הספורט מרווחי ההימורים בספורט ולקבוע כי הטוטו יהיה מוסמך לארגן ולערוך הימורים על תוצאות של משחקי ספורט ותחרויות ספורט בלבד, וכי חלוקת התמיכות לספורט תיעשה על ידי המדינה מתקציב המדינה.

מירי רגב: במסגרת זו, כלל התמיכות בתחום הספורט ירוכזו על ידי גוף אחד, האמון על קביעת המדיניות הכוללת וארוכת הטווח בתחום הספורט, וכך נביא להקצאה אופטימלית של תמיכות, מתוך ראייה רוחבית של התחום ושל צורכי הגופים, כפועל יוצא, ולהקניית ודאות תקציבית לגופי הספורט הנתמכים, אשר ייתמכו באותה מדיניות.

מירי רגב: במהלך ההיערכות ליישום חוק ההסדר החדש התברר כי יש צורך להקים מערך כולל אשר יבטיח את רציפות חלוקת התמיכות לגופי ספורט השונים, ולכן אנחנו נדרשים לזמן נוסף.

מירי רגב: משכך, מוצע ליצור הסדר ביניים, שבו הדיון בבקשת התמיכה ייעשה בוועדה משותפת, שתכלול נציגים מהמדינה ומהמועצה להסדר ההימורים בספורט.

מירי רגב: לצד זאת, בשנת 2019 המערך הקיים שיש בטוטו ימשיך לחלק את התמיכות לאגודות הספורט ולמרכזי הספורט.

מירי רגב: עוד מוצע כי העברת סכום התמיכה תיעשה בכפוף להסכם שייערך בין המדינה למועצה, וכי הסכם זה יכלול, בין היתר, הוראות לעניין בקרה ופיקוח של המדינה על העברת סכום התמיכה כאמור בידי המועצה לגופים הנתמכים.

מירי רגב: הסדר זה, אשר כאמור נקבע לתקופה קצרה, כהסדר ביניים, יבטיח מצד אחד בקרה של המדינה על כספי התמיכה שניתנים על ידי המדינה, ומצד שני יותיר זמן לשם היערכות כוללת ליישום ההסדר שנקבע בחוק ההתייעלות.

מירי רגב: מוצע כי ההסדר יחול עד 31 בדצמבר 2019, ושר התרבות – שרת התרבות – ושר האוצר יהיו אחראים כמובן להסדר הזה לשנה נוספת.

מירי רגב: בשל דחיפות העניין, וכיוון שההסדר החקיקתי במסגרת הרפורמה עתיד להיכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019, נדרש לקיים הליכי חקיקה בדחיפות על מנת למנוע פגיעה בהעברת הכספים לגופי הספורט.

מירי רגב: לכן, אני מבקשת להצביע בעד הארכה ומבקשת להעביר את החוק לדיונים בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה.

מירי רגב: אנחנו צריכים דיון, לא?

טלי פלוסקוב: כן, כמובן.

טלי פלוסקוב: יש רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת הספורט חברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים, ובכך אני גם נועלת את הרשימה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת דב חנין – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת עאידה תומא סלימאן – מדברת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, אני לא הולכת להתייחס להצעת החוק, כי עכשיו בדיוק קיבלתי הודעה שהערב היה ירי בכפר ירכא שבו נורו שתי צעירות, אחת מהן בת 19, ולצערי הרב, לפחות לפי הידיעה שקיבלתי, כנראה התווספה עוד אישה, נרצחה בדיוק עכשיו, ואם דיברנו עד עכשיו על 24 נשים שנרצחו, כנראה, לצערי הרב, ספירת הגופות נמשכת ונשים עדיין נרצחות.

עאידה תומא סלימאן: ואני, קשה לי להגיד את זה, אבל דיברו לפניי חברות כנסת, דיברו על חקיקת בזק ועל תהליכים מואצים – שאנחנו בינתיים לא רואים אותם; מה שאני רואה בינתיים זה רצח בזק שמתבצע יום אחרי יום.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו עומדות פה וצועקות ואומרות שוב ושוב שצריך לנקוט אמצעים יותר קשים ולזרז תהליכים ולהקצות תקציבים.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, ראש הממשלה לא נמצא עכשיו במליאה, אבל אני פונה שוב ואני אומרת: כנראה המציאות היא הרבה יותר מהירה מאשר החלטות הממשלה, ואם רוצים לעשות משהו בנושא הזה – שיכריזו עכשיו, עכשיו, על תקציב שיוקצה לתוכנית הקיימת והתחלת פעולה יותר אינטנסיבית.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לסבול את המצב הזה יותר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר סעיד אלחרומי – מוותר; חבר מוסי רז – מוותר; חבר איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת פנינה תמנו – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת עליזה לביא – מוותרת; חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, למה החלטתי לדבר?

עיסאווי פריג': בהצעת החוק הזאת אני לקחתי חלק.

עיסאווי פריג': הייתה רפורמה – אתה מכיר, כשמתחילים תקציב מדינה, מתחילים רפורמות.

עיסאווי פריג': הרפורמה שהצעת החוק הזאת באה לעשות נקראת "רפורמת שוד כספי הטוטו".

עיסאווי פריג': הייתה רפורמה ששמה "שוד כספי הטוטו": גנבו את כספי הטוטו לאוצר בשביל שלשרה רגב יהיה אבו עלי לחלק כסף לקבוצות.

עיסאווי פריג': זה מה שהיה.

עיסאווי פריג': אני לקחתי חלק בדיונים, ואמרנו שכולו כלאם פאדי, לא תעמדו בזה.

עיסאווי פריג': הרפורמה הייתה אמורה להיכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019, והינה, הגענו למועד.

עיסאווי פריג': היה דיון בוועדת החינוך, ומנכ"ל משרד התרבות הודיע: חברים, אני מודאג, אנחנו לא מוכנים.

עיסאווי פריג': וגם ב-small talking הוא אמר: לא נעמוד בזה ולא נהיה מוכנים.

עיסאווי פריג': העיקר שעשיתי רפורמה.

עיסאווי פריג': העיקר שלקחתי את הכסף.

עיסאווי פריג': אז התיקון שבא היום, והוא הוראת שעה לדחות את יישום שוד כספי הטוטו, יישומו, בשנה – הם השאירו אצלם את הדג הגדול: את הכספים של התשתיות, החלוקה לבניית מגרשים.

עיסאווי פריג': הם שחרורו את האגודות ואת המרכזים והשאירו את התקנים אצלם.

עיסאווי פריג': בין היתר, חברים, כשהביאו את הרפורמה הזאת, שוד כספי הטוטו, הועברו לאוצר יותר ממיליארד שקל; ב-1 בינואר יועברו לאוצר יותר ממיליארד שקל, כספים שהיו מיועדים לבניית מתקנים, מתקני ספורט, שעד עכשיו אף אחד לא יודע מה הולך לקרות איתם.

עיסאווי פריג': הצעת החוק המביישת שעברה כאן, עכשיו שרת התרבות בבושה נוספת מבקשת ארכה לשנה נוספת, כי אין לה ברירה – המשרד לא מוכן ליישום, כי לא היה ואין לו שום סיכוי ליישום.

עיסאווי פריג': ואני אומר לכם: היא ביקשה דחייה לשנה.

עיסאווי פריג': אנחנו בעוד שנה – תזכרו טוב – אנחנו בעוד שנה נבקש דחייה נוספת או תיקון לחקיקה.

עיסאווי פריג': זה מה שקורה כשעושים דבר שמבוסס על פוליטיקה.

עיסאווי פריג': בינתיים שר האוצר נגד הימורים ולוקח את הכסף של ההימורים אליו.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת לאה פדידה – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כשאנחנו מדברים על הימורים, יש צד אחר מעבר לכסף: אם מניבים ומכניסים לאוצר המדינה, ויש ויכוח מי יחלק וכמה, ואם יקנה משהו בחלוקה הזאת או לא יקנה, מה יעשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעבר לזה יש משהו אנושי יותר חשוב: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שנכנסים להימורים, ויש כאלה שמכורים להימורים, הם נכנסים לחובות, בתיהם חרבים עליהם, את כל הרכוש שלהם, של המשפחה, הם מאבדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וכל מה שחשוב לממשלה – כמה כסף ייכנס ואיך נחלק אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הכרטיסים של הלוטו, של הטוטו – רשומות עליהם אזהרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תוהה: האזהרות האלה, גם כשמגיעים ליישובים הערביים – לא יכולות להיות האזהרות האלה בשפה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוב האנשים, בלי שירגישו, מאבדים את הכסף שלהם בווינר, כשהם יושבים מול המחשב, על הנייד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שם אין אזהרות בשום שפה – לא בעברית, לא בערבית ולא כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אלה המקומות שבלי להרגיש, הוא רק משחק עם המקלדת ומפסיד הון תועפות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב שאם מישהו חושב שיש תועלת – אין תועלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מאמין שיש תועלת בהימורים האלה, אפילו אם עושים מזה כסף ובונים פה ושם, ועוזרים לזה ולאחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שקורה במשפחות, מה שקורה לאזרחים, הנזק שנגרם להם הוא יותר חשוב ויותר גבוה מהתועלת שמישהו חושב שיש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני פונה לאנשים לא להגיע, לא להמר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר בשפה הערבית כמה מילים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני פונה לציבור הערבי: הישמרו לכם מההימורים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קוראים להם "משחקי מזל".

עבד אל חכים חאג' יחיא: משחקי המזל אסורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איזה רווח שיהיה מההימורים האלה, אם בכלל, הוא רווח אסור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא תהיה ברכה ברווח זה והוא יביא להפסד, לכם ולמשפחותיכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הביטו סביבכם ותראו שמי ששיחקו במשחקי מזל הפסידו את בתיהם, משפחותיהם ורכושם, וחלקם ברחו מהארץ בגלל הלוואות שלקחו בשוק השחור במטרה לכסות את הוצאות ההימורים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני פונה באופן אישי לכל תושב ערבי במדינה הזאת: הישמר לך מכל סוג של משחקי מזל, שכן הם אסורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים חברי אוסאמה סעדי ואני ביקרנו בכמה יישובים ערביים יחד עם נציגי משרד התחבורה, אגף הרישוי, והוחלט לפתוח משרד לתיאוריה בטייבה ובתמרה וקורס ריענון – ניקוד – בשני היישובים, בשתי הערים.

אחמד טיבי: הדברים האלה הם חלק מהנגשת השירות הממשלתי אל תוך היישובים הערביים, כי למה חייב אזרח מטייבה לנסוע – – –

חמד עמאר: משרד הרישוי שנפתח היה כשליברמן היה שר התחבורה, ואני פתחתי אותו בשפרעם.

אחמד טיבי: איפה?

חמד עמאר: שפרעם.

אחמד טיבי: זו זכותם של תושבי שפרעם.

חמד עמאר: נכון.

רוברט טיבייב: אנחנו לא שומעים אותך, אחמד.

רוברט טיבייב: אנחנו סקרנים לשמוע.

רוברט טיבייב: אני לא שומע.

חמד עמאר: אנחנו מנהלים שיחה.

אחמד טיבי: מנהלים שיחה.

אחמד טיבי: למה תושב שפרעם צריך לנסוע לעיר שכנה?

אחמד טיבי: למה תושב טייבה צריך לנסוע לנתניה?

חמד עמאר: נכון מאוד.

אחמד טיבי: למה מטמרה צריך לנסוע ליישוב יהודי שכן, או מסח'נין לנסוע לכרמיאל, או אעבלין, או ג'דיידה-מכר, או כפר מנדא, או ריינה, או אִכסאל?

אחמד טיבי: לא סביר.

אחמד טיבי: ולכן זה חלק מהנגשת השירותים האלה.

אחמד טיבי: אנחנו עושים את זה כך גם בסניפי דואר – אוסאמה סעדי עושה.

אחמד טיבי: זה מקרב את השירות אל האזרח.

אחמד טיבי: ביטוח לאומי, למשל, שהבאתי לטייבה – במקום שתושבי טייבה וקלנסווה ייסעו לנתניה – הרי מי צריך ביטוח לאומי?

אחמד טיבי: אנשים נזקקים, אנשים מבוגרים, נשים.

אחמד טיבי: כשאתה שם להם את זה ליד הבית, אתה חוסך להם מאמץ ומתח ביישוב אחר.

אחמד טיבי: כשאנחנו פותחים לשכת משרד פנים, בטייבה למשל, במקום לנסוע לנתניה הם מקבלים את כל השירות, וגם הסביבה של טייבה מקבלת את השירותים.

אחמד טיבי: כך צריך לעשות ביישובים רבים באזורים שונים, וכך אתה חוסך מאנשים את הנסיעה, הטרחה, העייפות והטרוניות מכלל האזרחים.

רוברט טיבייב: חבר הכנסת טיבי, אנחנו רוצים לשמוע.

אחמד טיבי: שו בידכ?

רוברט טיבייב: רוצים לשמוע.

אחמד טיבי: סליחה?

רוברט טיבייב: רוצים לשמוע.

רוברט טיבייב: אתה מדבר – – – ואנחנו לא שומעים אותך.

אחמד טיבי: הוא ניהל איתי שיח בנושא של הנגשת שירותים ממשלתיים לאזרח – להביא את השירותים של משרד הפנים, משרד התחבורה, תיאוריה, אל תוך היישובים הערביים.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: לא שמעתי.

קריאה: אנחנו לא שומעים.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: נא להתחיל מחדש.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – איננו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – איננו; חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו; ענת ברקו – איננה; מרב מיכאלי; חבר הכנסת עפר שלח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; חבר הכנסת אברהם נגוסה – מוותר; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, קשה לתמוך בהצעת חוק שעושה העברה של סמכויות בין משרד התרבות והספורט לבין המועצה להימורים בספורט, הטוטו, כי ההעברות האלה אינן כוללות את המתחייב מצד הממשלה והמדינה כאשר היא מקבלת לידיה סמכות כזאת וכספים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: אם הצעת החוק הייתה כוללת מימון דיפרנציאלי על פי מצב סוציו-אקונומי של יישובים, על פי הצרכים של יישובים, על פי הצרכים בתשתיות ובתמיכות בקבוצות ספורט הישגי וספורט עממי, היינו תומכים בזה.

ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו לא יכולים לתמוך בהצעת החוק הזאת ביודענו שהשימוש שייעשה בה, במקרה הטוב ישמר את המצב הקיים, ובמקרה הרע מתעורר בליבנו חשד שהשרה הנוכחית יכולה לעשות שימוש לרעה בסמכות שניתנת לה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, קודם כול אני מקווה שההצעה לא תעבור ושתבוא הצעה אחרת במקומה, אבל אם חס וחלילה היא תעבור, אני חושב שיש לערוך בה תיקונים רציניים, שיבטיחו חלוקה צודקת והוגנת.

ג'מאל זחאלקה: אחת המילים שנעלמו ונדרסו בגסות בכנסת היא המילה הגינות.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת ליצמן, המילה הגינות ביהדות, יש לה משקל; בכל הדתות, אבל ביהדות, אני יודע, וגם באסלאם וגם בנצרות.

ג'מאל זחאלקה: להיות הוגן או לא הוגן זה לא דבר קל.

ג'מאל זחאלקה: להגיד למישהו שאתה אדם לא הגון זה תוכחה קשה ביותר, זה לא דבר קל.

ג'מאל זחאלקה: אמרתי לו: הוא לא הוגן.

ג'מאל זחאלקה: מה זה לא הוגן?

ג'מאל זחאלקה: כאילו, בדיבורים זה דבר לא נחשב.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שמשרד ממשלתי שמחלק תקציבים בצורה לא הוגנת נכשל בתפקידו, ולמשרד כזה לא צריך לתת עוד כספים לחלק בצורה עוד יותר לא הוגנת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת שרן השכל; חבר הכנסת דן סידה – מוותר; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת מאיר כהן; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; חבר הכנסת עמיר פרץ; חברת הכנסת רחל עזריה.

חמד עמאר: חבר הכנסת רוברט טיבייב.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני רוצה להמשיך בכיוון שהתחלתי בו לפני – אדוני השר אופיר אקוניס, בבקשה אל תפריע לי.

רוברט טיבייב: לפני כשבוע קיבלתי עונש.

רוברט טיבייב: מה העונש?

רוברט טיבייב: אסור לי להצביע בוועדות.

רוברט טיבייב: השאלה היא באיזה ועדות.

רוברט טיבייב: גם זה תקדים בכנסת, שלושה חודשים מאז שנכנסתי לכנסת – לא קיבלתי שום ועדה.

רוברט טיבייב: כתבתי מיילים לאבי גבאי, לציפי לבני.

דוד אמסלם: גבאי?

רוברט טיבייב: אל תפריע לי, בבקשה.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

רוברט טיבייב: ואמרו לי: זה לא בסדר.

רוברט טיבייב: בסופו של דבר, עם מלחמה קיבלתי את ועדת הקליטה בראשות אברהם נגוסה, שאני גאה להיות חבר בה.

רוברט טיבייב: אבל זה העונש שקיבלתי.

רוברט טיבייב: על מה קיבלתי עונש?

רוברט טיבייב: על מה?

רוברט טיבייב: אף אחד לא מבין.

רוברט טיבייב: אף אחד לא יכול להסביר לי על מה קיבלתי עונש.

ג'מאל זחאלקה: תעלה את הקול.

ג'מאל זחאלקה: לא שומעים אותך.

רוברט טיבייב: אשתדל להעלות את הקול.

רוברט טיבייב: עכשיו אתה שומע אותי?

רוברט טיבייב: תודה רבה.

רוברט טיבייב: רבותיי, אני רוצה להגיד לכם.

רוברט טיבייב: אני באמת במצב לא כל כך פשוט.

רוברט טיבייב: הליכוד הוא באמת כמו תמנון – זורק את הזרועות שלו לכל מקום; הגיע גם למחנה הציוני ומנהל אותו.

רוברט טיבייב: מחזיק אותם על גחלים – לא גחלים שאתם התכוונתם; גח"ל אחר לחלוטין, אחר לגמרי.

אמיר אוחנה: גוש חרות ליברלי.

רוברט טיבייב: אני באמת לא יודע, ולא נעים לי וכואב לי שזה ככה.

רוברט טיבייב: אבל עוד פעם, אני לא התחלתי את הסיפור, אבל אני בטוח – אני אסיים אותו.

רוברט טיבייב: אתה ממהר?

אופיר אקוניס: אני נהנה לשמוע אותך.

רוברט טיבייב: חבל שאתה נהנה, הצד הזה לא נהנה.

רוברט טיבייב: זה באמת חבל.

רוברט טיבייב: אני באמת חושב ובטוח שצריך להחליף את הממשלה, אבל לא בכלים שהאופוזיציה משתמשת בהם.

רוברט טיבייב: אין להם כלים אחרים.

רוברט טיבייב: כל הכלים שיש להם הם מפעילים נגדי, ואם הם חושבים שאני החוליה החלשה, ואם הם חושבים שאפשר לשלוח אותנו לרוסיה – תרשה לי, אדוני היושב-ראש, משפט אחד ברוסית.

חמד עמאר: שניים.

רוברט טיבייב: (אומר דברים ברוסית.

רוברט טיבייב: )

חמד עמאר: תסכם את הדיון שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

חמד עמאר: בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: חבריי חברי הכנסת, לצערי, שמענו כאן דברים של חברי כנסת שבאמת לא מכירים את החוק, אבל זה לא מפתיע אותי.

עיסאווי פריג': את לא מכירה את החוק.

מירי רגב: זה לא מפתיע אותי, שהרי הכי נוח לי היה להישאר במצב הנוכחי – –

עיסאווי פריג': את לא מכירה את החוק.

מירי רגב: – – שהטוטו יחלק את התקציבים של ההימורים.

מירי רגב: אבל משום שראינו שתקציב ההימורים רק הולך ויורד, ולכן גם תקציב הספורט הולך ויורד – –

עיסאווי פריג': – – –

מירי רגב: – – באנו בהצעה שהיא באמת בעייתית לכאורה לקופת המדינה, אבל היא צודקת.

עיסאווי פריג': את לא מכירה את החוק.

מירי רגב: אמרנו: אנחנו נפריד, בעצם נקטע את אותו קשר בין ההימורים לתקציב הספורט.

מירי רגב: תקציב הספורט יבוא מבסיס תקציב המדינה, תקציב ספורט קבוע, וכך נוכל לתכנן אותו.

עיסאווי פריג': אם לא יהיו הימורים, מה תעשי?

מירי רגב: קודם כול, אני רוצה להגיד לך שהלוואי שלא יהיו הימורים.

עיסאווי פריג': אז המדינה תשלם?

מירי רגב: אגב, היום המדינה משלמת.

מירי רגב: היום המדינה משלמת יותר מ-200 מיליון שקלים בתקציב לספורט.

עיסאווי פריג': זה קרן מתקנים.

עיסאווי פריג': זה לא נכון.

מירי רגב: אתה טועה.

מירי רגב: מעולם המדינה לא נתנה את זה, ואתה יודע את זה.

מירי רגב: אתה יודע שמעולם המדינה לא נתנה את זה, ואתה יודע שבפעם הראשונה חצי מתקציב המיליארד הם מתקני הספורט – אתה יודע גם את זה – ותקציב הספורט בכלל.

עיסאווי פריג': לא נכון.

מירי רגב: מה עשינו?

מירי רגב: ניתקנו את ההימורים מתקציב הספורט.

מירי רגב: אמרנו: ההימורים יעלו, ההימורים ירדו – זה לא ישפיע על תקציב הספורט.

מירי רגב: לאן ילך הכסף?

מירי רגב: לאוצר המדינה.

מירי רגב: אנחנו מביאים תקציב קבוע שבבסיסו 800 מיליון שקלים לספורט הישראלי.

עיסאווי פריג': לכמה שנים התחייבתם ל-800,000?

מירי רגב: לשום שנים לא התחייבנו.

מירי רגב: אתה טועה.

עיסאווי פריג': זה יהיה אחרת.

מירי רגב: הספורט, הדבר היחיד שהתחייב משרד האוצר זה שעל זה לא יהיה flat.

מירי רגב: את זה אתה יודע?

עיסאווי פריג': לא נכון.

עיסאווי פריג': יהיה flat.

עיסאווי פריג': אני שאלתי את זה.

מירי רגב: תקציבי הספורט יהיו תקציבים קבועים, ונוכל לחלק אותם בצורה מסודרת לענפים האולימפיים, הפראלימפיים, ל"אילת", לספורט עממי, לחלק אותם על פי הקריטריונים של המועצה הלאומית לספורט.

מירי רגב: אתה יודע – בעצם אתה לא יודע, כי אתה לא מסתובב מספיק ביישובים הערביים.

מירי רגב: אתה רואה את הפריחה במתקני הספורט ביישובים הערביים,

עיסאווי פריג': לא נכון.

מירי רגב: ובמקום לבוא ולהגיד: ואללה, אני מתווכח איתך, אנחנו לא מסכימים על הכול, אבל בנושא הספורט ובנושא התרבות אנחנו יודעים להגיד תודה.

עיסאווי פריג': אני – – –

מירי רגב: אבל אתה יודע מה, תלמד מהחברים שלך – – –

עיסאווי פריג': תעזבי את החברים.

עיסאווי פריג': את חברה של אחמד?

מירי רגב: תלמד מהחברים שלך – –

עיסאווי פריג': תיקחי את אחמד לראש העין.

מירי רגב: – – שמסתובבים בשטח וקצת יודעים מה קורה.

עיסאווי פריג': זה לא נכון.

עיסאווי פריג': זה שקר.

מירי רגב: אבל אתה לא מסתובב ואתה לא יודע.

עיסאווי פריג': זה שקר.

מירי רגב: ולכן, כל הדברים שאתה אומר – אין להם קשר בכלל – –

עיסאווי פריג': זה שקר.

מירי רגב: – – למציאות.

מירי רגב: אכן, אנחנו נאריך בשנה את אותו סיכום שעשינו עם האוצר, כדי שההעברה תהיה העברה מסודרת, עניינית, שיהיו מספיק תקנים.

מירי רגב: ולמה לא העברנו את המרכזים ואת האגודות?

מירי רגב: כדי לא לפגוע ביחידות הקצה שלנו, כדי לא לפגוע בקבוצות בפריפריה, כדי שהביורוקרטיה לא תהרוג אותם, ולכן החרגנו אותם.

מירי רגב: אבל גם בזה אתה לא מבין, וגם בזה אתה לא יודע, אבל לדבר – אתה, כנראה, לא מפריע לך לדבר וגם לשקר.

מירי רגב: ולכן, החוק הזה יעבור.

מירי רגב: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי לדבר ולהגיד כמובן כמה מילים על יגאל בשן, זכרו לברכה.

מירי רגב: מחר יערכו גם ההלוויה וגם טקס האשכבה בהבימה.

מירי רגב: יגאל בשן היה אחד מענקי הזמר הישראלי, ודורות גדלו על שיריו.

מירי רגב: הוא כמובן זכה גם בפרס אקו"ם על מפעל חיים.

מירי רגב: הוא היה שייך ללא ספק לפסקול נפלא של הזמר שלנו, והוא יהיה חתום עליו לעד.

מירי רגב: הוא הותיר יותר מציפור אחת בלב – הוא הותיר מורשת נפלאה של זמר שכולנו אהבנו, ילדים ומבוגרים; מוזיקה שהיא חוצת גילים, מגזרים וז'אנרים.

מירי רגב: המנגינות שהותיר יגאל בשן בלכתו הן בהחלט מנגינות חיינו, ואנחנו במשרד התרבות נחשוב באיזו דרך אנחנו ננציח את המורשת הנפלאה של יגאל בשן.

מירי רגב: חשבנו לצרף את המורשת הזאת לפרס שאנחנו מעניקים לאומנים ותיקים על שם אריק איינשטיין, אבל חשבנו שלא יהיה נכון לחבר את הפרסים, ולכן, נחשוב על דרך אחרת, יחד עם המשפחה, שתנציח כמובן את יגאל בשן, על כל התרומה האדירה שלו לתרבות הישראלית ולמוזיקה הישראלית.

מירי רגב: במעבר חד, אני רוצה לדבר על הפיגוע בעפרה, הפיגוע הנוראי.

מירי רגב: מעל בימת הכנסת אני רוצה לאחל איחולי החלמה לאם ולתינוק, שמצבם עדיין קשה, ולהתפלל יחד עם אזרחי המדינה להחלמתם ולהחלמת הפצועות והפצועים מהפיגוע.

מירי רגב: אנחנו עדים שוב לפיגוע טרור חמור, שמבוצע על ידי מחבלים שפלים, פחדנים, ששולפים נשק מתוך רכב ויורים, כמו במטווח, על אישה הרה ועל אזרחים חפים מפשע.

מירי רגב: איזו בושה.

מירי רגב: מול איזו אוכלוסייה של בהמות אנחנו נמצאים, של חיות אדם, שאינם מתביישים לפגוע בנשים הרות, בילדים, בקשישים.

מירי רגב: זה דבר נורא ואיום.

מירי רגב: ואנחנו חייבים לעשות את הכול כדי שאותה משפחה של המחבל תגורש מהארץ, שהבית שלו ייהרס, וכדי שלא תמשיך הדלת המסתובבת הזאת, שאותו מחבל ישתחרר מהכלא אחרי שנה.

מירי רגב: הם צריכים להירקב בכלא.

מירי רגב: המחבלים האלה צריכים להירקב בכלא, ואנחנו, כממשלה, צריכים לעשות הכול כדי להחזיר את הביטחון ליהודה ושומרון.

מירי רגב: אני מציעה לכם, כמובן, ואני מבקשת להצביע בעד החוק שמונח בפניכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – חברי הכנסת, נא לשבת – על הצעת החוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 14 והוראת שעה), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 66 נגד – 26 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת החוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 14 והוראת שעה), התשע"ט–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 66, נגד – 26, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה, ותועבר לוועדת הכספים להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: – – – תוריד אחד.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי, לפרוטוקול, לחץ פעמיים, פעם בשבילו ופעם בשביל – בשביל מי פעם שנייה?

נחמן שי: בגלל שאני מאחור – – –

נחמן שי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1280); נספחות.

נחמן שי: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק שדה התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות) (תיקון), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה.

קריאות: – – –

יצחק כהן: אני אתפוס אותך במילה.

יצחק כהן: חיליק, ערב טוב.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק שדה התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות) (תיקון), התשע"ט–2018 – שדה התעופה בתל אביב על שם דב הוז משמש כשדה תעופה לתעופה צבאית ולתעופה אזרחית.

יצחק כהן: ביום א' בניסן התשע"ז, 28 במרס 2017, נחקק חוק שדה התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות), התשע"ז–2017, ובו נקבע כי על אף האמור בכל דין או הסכם, שדה דב ימשיך לשמש שדה תעופה לתעופה אזרחית כל עוד משמש השדה לתעופה צבאית.

יצחק כהן: כמו כן קבע החוק כי שר הביטחון יודיע לשר התחבורה לפחות 60 יום מראש על המועד שבו תופסק הפעילות בשדה התעופה הצבאי.

יצחק כהן: כמו כן קבע החוק כי על המדינה להתחיל לפעול ללא דיחוי, ולא יאוחר מהמועד הנקוב בחוק, להעברת שירותי התעופה האזרחית הניתנים במסוף הנוסעים הקיים בשדה דב לשדה אחר, לשדה המשמש את שירותי התעופה הצבאית, ובו להקים מסוף חדש, זמני, שישמש למתן שירותי תעופה אזרחיים עד למועד הפסקת הפעילות.

יצחק כהן: איציק שמולי, אתה לא מקשיב.

יצחק כהן: מועד המעבר המאוחר ביותר של שירותי התעופה האזרחית למסוף הזמני, שנקבע בנוסחו המקורי של סעיף 3(א) לחוק, הוא יום י"ג בכסלו התשע"ח, 1 בדצמבר 2017.

יצחק כהן: מועד זה נדחה על ידי שר האוצר, בהתאם לסמכותו לפי אותו סעיף, ליום י"ט באב התשע"ח, 31 ביולי 2018, לפי צו שדה התעופה דב הוז (שינוי מועד המעבר) התשע"ח–2017, ולאחר מכן נדחה ליום כ"ג בטבת התשע"ט, 31 בדצמבר 2018, לפי צו שדה התעופה דב הוז (שינוי מועד המעבר) (תיקון), התשע"ח–2018.

יצחק כהן: ביום כ"ד בסיוון התשע"ח, 13 ביוני 2018, הודיע שר הביטחון לשר התחבורה והבטיחות בדרכים, בהתאם לסעיף 2(ב) לחוק, על הפסקת הפעילות הצבאית בשדה דב החל מיום כ"ח בסיוון התשע"ט, 1 ביולי 2019.

יצחק כהן: לאור הודעת שר הביטחון, ובהתאם לסעיף 3 לצו רשות שדות התעופה (מתן שירותים בשדה התעופה דב הוז [תל אביב]), התש"ן–1989, פרסם משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, ביום כ"ו באלול התשע"ח, 6 בספטמבר 2018, הודעה באתר האינטרנט של המשרד, ולפיה עד ליום כ"ח בסיוון התשע"ט, 1 ביולי 2019, תופסק התעופה האזרחית בשדה התעופה דב הוז.

יצחק כהן: במסגרת בדיקת יישומה של הוראת סעיף 3 לחוק, המחייבת את הקמתו של המסוף הזמני, נבחן מפרט הבינוי הנדרש שלו ושל התוספות הנלוות לו בהיבטים שונים, ונמצא כי העלות המשוערת של הקמת המסוף הזמני עומדת על כ-60 מיליון ש"ח, ומשך הזמן הנדרש להקמתו הוא כשמונה חודשים.

יצחק כהן: מכיוון שעד היום טרם החלו העבודות להקמת המסוף הזמני, המועד המשוער המוקדם ביותר להשלמתן הוא יולי 2019.

יצחק כהן: בהינתן האמור, אין טעם בבניית המסוף הזמני, שכן מועד הפסקת הפעילות הצבאית בשדה, שהוא כאמור ביום כ"ח בסיוון התשע"ט, 1 ביולי 2019, יחול עוד בטרם המועד המשוער להשלמת הבנייה.

יצחק כהן: בהתחשב בעלות הכספית הגבוהה הנדרשת להקמת המסוף הזמני ובעובדה שככל הנראה לא ייעשה בו שימוש, מוצע בהצעת חוק זו לבטל את החיוב להקמת המסוף הזמני.

יצחק כהן: אבקש מחבריי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת יהודה גליק; חבר הכנסת אברהם נגוסה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: עיסאווי, עיסאווי, אפילו אתה לא יודע שאני הייתי תושב אילת שנתיים.

עמר בר-לב: אה, תודה שלא ידעת.

עיסאווי פריג': אני יודע שאתה גר בכוכב יאיר, והיה לך עסק ליד כפר – – –

עמר בר-לב: יש לי קילומטרז' על הכביש.

עמר בר-לב: הייתי שנתיים תושב אילת, ואני אומר לכם ששדה התעופה שדה דב הוא ערוץ חמצן של אילת.

עמר בר-לב: אנשים רבים באילת, שחיים באילת, קמים בבוקר, טסים לשדה דב, נוחתים ב-07:00, ב-08:00, בבוקר, עושים יום עבודה, וחוזרים חזרה בסוף היום לאילת.

עמר בר-לב: אותו הדבר הפוך – אנשים כאלה ואחרים, בעיקר אנשי עסקים שבאים מהמרכז, נוסעים וחוזרים.

עמר בר-לב: החלופה הנוכחית, שהיא לא חלופה, שזה נתב"ג – זה סיפור.

עמר בר-לב: תאר לך, אדוני היושב-ראש, אילתי שקם בבוקר, נגיד ב-06:00, לוקח מטוס, נוחת ב-08:30 בנתב"ג, ואז תקוע בפקקים עד תל אביב.

עמר בר-לב: ואותו דבר בדרך חזרה, ב-17:00, 18:00, אחר הצוהריים, בפקקים שיוצאים מתל אביב.

עמר בר-לב: זה ערוץ החמצן של אילת, וברגע שרוצים לבטל את שדה דב, בעצם סוגרים את ערוץ החמצן.

עמר בר-לב: אדוני סגן השר, אדוני סגן השר, בתור תושב אילת לשעבר אני מדבר איתך.

עמר בר-לב: זה ערוץ החמצן, ואתם צריכים למצוא חלופה.

עמר בר-לב: הייתה לכם אפשרות.

עמר בר-לב: יש רעיונות לחלופות, יש חלופות כאלה וחלופות אחרות, ועד שלא תהיה חלופה אזרחית – – –

יצחק כהן: מה אומר החוק?

יצחק כהן: החוק אומר שאותו מסוע, שעולה 60 מיליון שקל, ולא ישתמשו בו – – –

עמר בר-לב: אני מבין, אני מבין, אבל המטרה שלכם, אדוני סגן השר, זה ברגע שהשדה הצבאי יתקפל, לקפל את השדה האזרחי.

עמר בר-לב: אדוני סגן השר – אה, אתה מסביר לשלי.

עמר בר-לב: אוקיי.

עמר בר-לב: אז אני אדבר במקביל.

יצחק כהן: אני מקשיב למה שאתה אומר.

עמר בר-לב: הביטול הזה יגרום לכך שבתוך זמן מאוד קצר לתושבי אילת לא יהיה שדה תעופה.

עמר בר-לב: ולכן, למרות שמדובר במסוף זמני – וכפי שאנחנו יודעים, במדינת ישראל הזמני זה הקבוע ביותר – אנחנו צריכים כן לעמוד על כך שייבנה מסוף זמני.

עמר בר-לב: אני בטוח שאפשר לבנות מסוף זמני גם בפחות מ-60 מיליון שקל, וזה ישמש את תושבי אילת עד שתימצא חלופה ראויה.

עמר בר-לב: והחלופה של נתב"ג היא לא חלופה ולא ראויה, ולכן אנחנו נתנגד להצעה הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, עד שלוש דקות, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני מבטיחה לך להיות קצרה ולעניין – בערך קצרה ולעניין כמו שלוקח לתושב אילת להגיע מאילת לתל אביב אם הוא יהיה תלוי אך ורק בשדה התעופה בן-גוריון.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, אני עליתי לדבר, משום שאני חושבת שאני מבינה לאן הממשלה מכוונת.

איילת נחמיאס ורבין: במקרה צריך להגיד ולהודות על האמת שחלק גדול מהזמן אני לא מבינה לאן הממשלה מכוונת, אבל במקרה הזה יש פה איזושהי סוגיה משפטית כבדת משקל.

איילת נחמיאס ורבין: לאורך שנים יש בעלי זכויות בשטח של שדה התעופה דב, וצריך לראות איך מאפשרים להם לממש את זכויותיהם.

איילת נחמיאס ורבין: עניין לגיטימי לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה?

איילת נחמיאס ורבין: מדינת ישראל היא מדינה שסובלת ממחסור קיצוני בשדות תעופה נגישים.

איילת נחמיאס ורבין: ומי הכי מושפעים מזה, באופן טבעי, חבר הכנסת חמד עמאר?

איילת נחמיאס ורבין: תושבי הפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: אילת סובלת מניתוק אינהרנטי.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: שר התחבורה פועל להרחיב את קווי הרכבת במדינת ישראל – מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: עד שתהיה רכבת לאילת, שזה עדיין חזון רחוק – מה לעשות – צריך לראות איזה פתרון אנחנו מציעים לתושבי אילת, ובמיוחד, בדרך כלל, לאלה, צריך להגיד, שסובלים מבעיות רפואיות.

איילת נחמיאס ורבין: ועם כל הכבוד, מה לעשות, בית החולים יוספטל לא יכול לענות על הצרכים, לפחות על רוב הצרכים הרפואיים של תושבי אילת, ואז הם צריכים לטוס למרכז.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כמובן שאם הם יצטרכו לטוס לנתב"ג, אנחנו מבינים מה אנחנו מזמנים להם.

איילת נחמיאס ורבין: מה הקטע?

איילת נחמיאס ורבין: יש פתרון הנדסי מצוין, שמצד אחד שומר על תוכנית שבחלקה, ברובה לפחות, היא ממומשת – כלומר, בעלי הזכויות הפרטיים יקבלו את רוב הזכויות שלהם – ועדיין שומרת על מסלול אחד אזרחי, שזה המסלול הקריטי.

איילת נחמיאס ורבין: ואת הבעיה הזאת ניתן היה לפתור.

איילת נחמיאס ורבין: במקום שהממשלה תלך לפתרון שמשלב בין הצרכים – – –

יצחק כהן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, סגן השר איציק כהן, שאתה פה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד אוהבת ומעריכה אותך, אבל אני חושבת שאתם טועים כאן.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לשמר איזושהי תצורה של שדה תעופה אזרחי בשדה התעופה דב הוז, משום שאחרת אין לכם פתרון לתושבי אילת, ואין לכם דרך להנגיש להם את המרכז.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתם יודעים שאנחנו חסרים שדות תעופה אזרחיים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת וקנין, שהוא יושב-ראש ועדת המשנה בנושא שדות תעופה בוועדת הכלכלה, לא נמצא כרגע במליאה, אבל גם הוא היה אומר לכם, אילו היה נמצא כאן, שאין פתרונות נוספים במרכז הארץ.

איתן כבל: הוא פה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני אשים לכבודך משקפיים.

איילת נחמיאס ורבין: איפה חבר הכנסת וקנין?

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא שומע.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת וקנין, אני מדברת עליך.

איילת נחמיאס ורבין: מדברת עליך – לא אליך, אלא עליך.

איילת נחמיאס ורבין: הזכרתי שאתה יושב-ראש ועדת המשנה לשדות תעופה בוועדת הכלכלה ושגם אתה יודע להגיד שיש מחסור קיצוני בשדות תעופה במרכז מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: איציק כהן, רצית להגיד לי משהו, אבל כבר הסתיים לי הזמן.

יצחק כהן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתם לא פותרים את הבעיה, אבל אתם לא פותרים את הבעיה, חבר הכנסת איציק כהן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתפתרו את הבעיה לתושבי אילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני ואתם יודעים שזאת בעיה שצריכה להיפתר, ואתם לא מציעים חלופה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חברת הכנסת שרן השכל; חברת הכנסת חנין זועבי; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת מאיר כהן; חברת הכנסת מיכל רוזין; חבר הכנסת יוסף ג'בארין; חברת הכנסת מירב בן ארי; חבר הכנסת ג'מעה אזברגה; חברת הכנסת סתיו שפיר; חבר הכנסת טלב אבו עראר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא; חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חבר הכנסת סעיד אלחרומי; חברת הכנסת תמר זנדברג; חברת הכנסת מרב מיכאלי; חברת הכנסת קארין אלהרר; חברת הכנסת ענת ברקו.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, תראו, החוק הזה מבטא דבר אחד ברור לחלוטין: אתם הולכים לסגור את שדה התעופה האזרחי שדה דב, ואתם עושים טעות גדולה.

איל בן ראובן: לצערי, במאבק שבין הפריפריה לבין הטייקונים והנדל"ן והכסף, פעם נוספת, בממשלה הנוכחית, הכסף והנדל"ן מנצחים.

איל בן ראובן: אתם, במודע, הולכים לגרום נזק בלתי נסבל לפריפריה בכלל ולאילת ולאזור שלה בפרט, שהן, כבוד היושב-ראש, צריך להודות, הן מרחב מיוחד – הן מרחב מיוחד, רחוק, שדורש וצריך את המרכז.

איל בן ראובן: אנחנו בחוק הזה, אם הוא יעבור ושדה התעופה ייסגר, מייצרים מצב של ניתוק תושבי אילת והסביבה מהמרכז.

איל בן ראובן: המענה שמוצע להם היום, שדה התעופה בן-גוריון, איננו מענה רציני ורלוונטי בשום אופן.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, במקום 40 דקות טיסה ועוד חצי שעה לחולה שצריך להגיע לטיפול בתל השומר, אנחנו מדברים על חצי יום שהוא יצטרך להיסחב בדרך לשם, ואחר כך בדרך חזרה.

איל בן ראובן: תחשבו על אנשים שצריכים את הטיפול הזה.

איל בן ראובן: פה אני מדבר על העניין הרפואי; אני מדבר על עניינים עסקיים, שבן אדם צריך להגיע בבוקר למשרד, לעבוד, לחזור בלילה.

איל בן ראובן: יש אנשים באילת שככה הם חיים.

איל בן ראובן: אנחנו סוגרים להם את האופציה הזאת.

איל בן ראובן: זה פשוט בלתי אפשרי.

איל בן ראובן: עכשיו, תראו, אם לא היה פתרון אחר – אבל ישבנו בדיונים, באו מומחים, אני הייתי בשדה עם מנכ"ל ארקיע, שהוא אחד מהמשתמשים.

איל בן ראובן: יש פתרונות אחרים, ויש פתרונות אחרים בשדה דב, בשדה עצמו.

איל בן ראובן: יש חלופה של הארכת המסלול, יצירת שדה שימשיך לשרת את אזרחי אילת.

איל בן ראובן: הקשר עם המסלול הצבאי, עם הפינוי הצבאי, הוא מיותר.

איל בן ראובן: צריך לבנות מסוף זמני צנוע עד שתיבנה חלופה ראויה, וראוי שתהיה שם בשדה התעופה שדה דב בתל אביב.

איל בן ראובן: בכל העולם היום פותחים שדות תעופה, ואנחנו סוגרים.

איל בן ראובן: זה פשוט שטות מוחלטת, וחבל שאנחנו לא עוצרים את התהליך הזה בזמן.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד לחבריי בקואליציה: אני מתפלא.

איל בן ראובן: לפני זמן לא רב ישבנו כאן

איל בן ראובן: כולנו מאוחדים והצבענו בעד זה ששדה התעופה שדה דב ימשיך לחיות, ועכשיו אנחנו הולכים לסגור את השדה הזה.

איל בן ראובן: אז אני מבקש מחבריי לקואליציה: תשקלו עוד פעם מה אתם עושים בעניין הזה.

איל בן ראובן: החוק הזה עושה טעות גדולה מאוד ברמה הלאומית לתושבי אחד האזורים החשובים ביותר שיש לנו בדרום.

איל בן ראובן: אנחנו, כמובן, נצביע נגד החוק הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה, שלוש דקות, בבקשה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייבת להבין, איך אפשר לסמוך עליכם, חברי הכנסת מהקואליציה?

לאה פדידה: יושבים בוועדת הפנים, רוב חברי הכנסת של הליכוד נכנסים, מסתכלים לראש עיריית אילת בעיניים, מסתכלים לתושבים של אילת:

לאה פדידה: אנחנו איתכם, נילחם, שדה דב לא ייסגר, והופס, הינה הצעת חוק שסוגרת את שדה דב.

לאה פדידה: איך אתם ישנים בלילה, חברי קואליציה, חברי כנסת?

לאה פדידה: אחד בפה, אחד בלב.

לאה פדידה: עד מתי?

לאה פדידה: כמה אפשר לשחק ולתעתע?

לאה פדידה: הרי אתם יודעים, בדיוק כמו שהסברתם בוועדה, ששדה דב הוא חיוני, הוא חיוני ביותר לתושבי אילת.

לאה פדידה: אני ירדתי לפני שבועיים בנתב"ג, מאילת.

לאה פדידה: זה לוקח חצי יום כדי להגיע לסידור בתל אביב.

לאה פדידה: אז אותם אנשים מאילת שצריכים ביקור רפואי בתל אביב, אתם גוזרים עליהם גזר דין.

לאה פדידה: אותם אנשי עסקים, אותם אנשים שרוצים ללכת ללימודים, אקדמיה – אתם מנתקים את אילת.

לאה פדידה: ואתם מנתקים את אילת כי החשיבה שלכם היא בדיוק אותה חשיבה לאורך כל השנה בבית הזה, שהדרום והצפון – יאללה, סתם אזרחים; יסתדרו גם אם לא ניתן להם.

לאה פדידה: מה נסגר?

לאה פדידה: איך אפשר?

לאה פדידה: חבל שחבר הכנסת יואב קיש לא נמצא פה.

לאה פדידה: באיזה פתוס בוועדת הפנים: אני אילחם איתכם, לא ייסגר, אילת חשובה.

לאה פדידה: מה קרה?

לאה פדידה: כמה פעמים אתם יכולים לשקר לציבור בעיניים?

לאה פדידה: כמה פעמים אתם יכולים לוותר על הפריפריה הצפונית והדרומית?

לאה פדידה: כמה פעמים אפשר להגיד ולא להתכוון?

לאה פדידה: בואו נסתכל על זה בצורה רציונלית, בצורה רציונלית לטובת האזרח והאזרחית.

לאה פדידה: איך אפשר לנתק את אילת?

לאה פדידה: הרי לא דאגתם למערכת בריאות מפוארת בעיר אילת, לא דאגתם לכל השירותים שצריכים להיות בעיר הכי דרומית בארץ, אז לפחות תנו לה נגישות, תנו לה אפשרות, תנו לה יכולת.

לאה פדידה: אל תעצמו עיניים ושוב תורידו מסך על הפריפריה: תסתדרו, לא אכפת לנו.

לאה פדידה: כמה פעמים אפשר להיות אטומים?

לאה פדידה: כמה פעמים אפשר לסגור את הלב, להסתכל בעיניים של תושבי אילת ולהגיד להם: לא אכפת לנו מכם?

לאה פדידה: כן, הם תושבים.

לאה פדידה: הם צריכים מערכת בריאות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

לאה פדידה: – – הם צריכים מערכת לימודים.

לאה פדידה: תפסיקו להגיד ולעשות דבר אחר.

חמד עמאר: תודה.

לאה פדידה: תדאגו לאנשים כמו שצריך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפר שלח; חבר הכנסת יוסי יונה; בצלאל סמוטריץ.

חמד עמאר: רוברט טיבייב, חבר הכנסת רוברט טיבייב.

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: שלוש דקות, אדוני.

רוברט טיבייב: חבריי חברי הכנסת, אני מדבר עכשיו על העונש שקיבלתי מהמחנה הציוני.

רוברט טיבייב: אני רוצה להיזכר ולהזכיר להם את אותו סיפור בדיוק בכנסת השמונה עשרה.

רוברט טיבייב: אני זוכר את הלילה ששאול מופז רצה להצטרף לקואליציה.

רוברט טיבייב: אני זוכר את ישיבת הסיעה ב-02:00.

רוברט טיבייב: העירו את כולם ופתאום הכריזו שאנחנו – חבר הכנסת דוד אמסלם, דודי.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, בבקשה תעזור לי.

רוברט טיבייב: תעזור לי.

חמד עמאר: אתה מפריע לו.

חמד עמאר: הוא רוצה שאתה תקשיב לו.

חמד עמאר: חבר הכנסת בני בגין, חשוב לו מאוד.

רוברט טיבייב: אני זוכר את אותו לילה בישיבת הסיעה שהכריזו שאנחנו מצטרפים לקואליציה.

רוברט טיבייב: לא הבנתי כלום אז – אתמול, לפני כמה שעות, קיללנו את בנימין נתניהו, ואחרי שעתיים אנחנו רוצים להצטרף לאותה קואליציה של בנימין נתניהו.

רוברט טיבייב: אז הייתה הצבעה בישיבת הסיעה.

רוברט טיבייב: הצבעתי נגד.

רוברט טיבייב: ואני לא אגיד את שמו – אחר כך אני אזכיר לו, ואני משאיר לעצמי איזושהי אופציה – הוא אמר: למה?

רוברט טיבייב: אותו בן אדם אמר לי: אתה לא רוצה שאני אהיה שר?

רוברט טיבייב: אמרתי: אני רוצה, אבל אני נגד ממשלת בנימין נתניהו.

רוברט טיבייב: דרך אגב, גם עכשיו אני מתנגד.

רוברט טיבייב: אז קיבלתי עונש.

רוברט טיבייב: למה קיבלתי עונש?

רוברט טיבייב: שאני מתנגד להיכנס לממשלת נתניהו.

רוברט טיבייב: ועכשיו למה קיבלתי עונש?

רוברט טיבייב: שמישהו חשב שאני רוצה להיכנס לממשלת נתניהו.

אחמד טיבי: – – –

רוברט טיבייב: אחמד.

רוברט טיבייב: אחמד.

אחמד טיבי: בוא נפתח את זה.

רוברט טיבייב: אחמד, איזו אמת אתה רוצה לשמוע?

רוברט טיבייב: וממי?

רוברט טיבייב: ממני?

רוברט טיבייב: אני אמרתי את כל האמת על השולחן.

אחמד טיבי: לא הקשבתי, כי אני שומע את פיירוז.

רוברט טיבייב: אז בפעם הבאה, בבקשה, תקשיב.

רוברט טיבייב: יש גם כאלה שלפעמים לא מקשיבים ואחר כך משלמים על זה חשבון, וישלמו על זה חשבון.

רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת סופה לנדבר – מוותרת.

חמד עמאר: מסכם את הדיון – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא.

בצלאל סמוטריץ': אני, אני.

חמד עמאר: קראתי את השם שלך.

חמד עמאר: בטח.

בצלאל סמוטריץ': לא קראת.

חמד עמאר: בטח.

קריאה: קרא.

קריאה: קרא.

חמד עמאר: עכשיו קראתי.

חמד עמאר: אני אאפשר לך, אבל אני קראתי את השם שלך.

בצלאל סמוטריץ': אני רשמתי את עצמי אחרון.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': לי קוראים בצלאל סמוטריץ, אדוני.

חיים כץ: הוא קרא.

בצלאל סמוטריץ': קרא?

חמד עמאר: קראתי.

בצלאל סמוטריץ': שם יפה יש לי?

בצלאל סמוטריץ': אז תקרא לי שוב.

איתן כבל: הוא דיבר בטונים גבוהים.

איתן כבל: בצלאל, הוא דיבר בטונים גבוהים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תקרא לי שוב.

בצלאל סמוטריץ': יש לי שם יפה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, צר לי שאני מדבר בשעה מאוחרת זו של הלילה, אבל הנושא סופר-קריטי.

בצלאל סמוטריץ': סגירת שדה התעופה שדה דב היא איוולת שאסור לקבל בשום פנים ואופן.

לאה פדידה: אז אתה מצביע נגד?

בצלאל סמוטריץ': ראשית, היא פוגעת בעורק חמצן הכרחי לאילת, על תושביה, על עובדיה, על חוליה, שהשם ישלח להם רפואה שלמה.

בצלאל סמוטריץ': היא פוגעת בכל טיסות הפנים של מדינת ישראל – אף אחד לא יכניס מטוסים לטיסות פנים רק בשביל מחניים.

בצלאל סמוטריץ': היא פוגעת בפריפריה כולה.

בצלאל סמוטריץ': סגירת שדה דב בשנת 2018 זה אומר להשאיר את מטרופולין תל אביב ללא שדה תעופה.

בצלאל סמוטריץ': זאת איוולת שמנוגדת לכל עיקרון תכנוני שמקובל בעולם.

בצלאל סמוטריץ': סגירת שדה דב היא איוולת חברתית, היא איוולת כלכלית.

בצלאל סמוטריץ': צריך לזכור, אדוני היושב-ראש: זאת התחבורה הציבורית לאילת.

בצלאל סמוטריץ': אין כמעט אוטובוסים.

בצלאל סמוטריץ': יש כביש אחד שהוא כביש דמים.

בצלאל סמוטריץ': אגב, זאת איוולת ברמת חיי אדם אם הנסועה בכביש הדמים של כביש הערבה תגדל כתוצאה מזה שהטיסות שם ייסגרו.

בצלאל סמוטריץ': נתב"ג לא ערוך, וחברי איציק שמולי ואנוכי מלווים את הסיפור הזה כבר תקופה מאוד ארוכה.

בצלאל סמוטריץ': היינו שם, בדקנו.

לאה פדידה: זה רק עוד עשר שנים.

בצלאל סמוטריץ': לא ערוך.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לאזרחי ישראל: אתם, שעומדים בתורים הארוכים בתקופות השיא בנתב"ג, תחשבו מה זה יעשה לתורים שלכם.

בצלאל סמוטריץ': אין סלוטים – אין יכולת היום להוסיף סלוטים לנחיתות ולהמראות בנתב"ג כדי לקבל את טיסות הפנים האלה.

בצלאל סמוטריץ': סגירת שדה דב היא אירוע שאסור בשום פנים ואופן לקבל אותו.

בצלאל סמוטריץ': ויש כאן קואליציה גדולה מאוד, אגב, מקיר לקיר, קואליציה-אופוזיציה, מכל סיעות הבית, שמתנגדת למהלך, שהעבירה את הצעת החוק הקודמת שאפשרה את פעילותו של השדה עד היום.

איל בן ראובן: איפה היא?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הצעת חוק נוספת, שגם עליה חתמו למעלה מ-60 מחברי הבית הזה – ימין, שמאל, קואליציה, אופוזיציה – שמאפשרת גם בינוי – –

לאה פדידה: נו, אז מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': – – גם להשאיר את המסלול הקיים, עם טרמינל קטן בצידו, גם פינוי חלק גדול מהשטח של שדה דב כדי לבנות 8,000 יחידות דיור, שלא לפגוע בזכויות אנשי הגוש הגדול.

לאה פדידה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יש כאן פער תקציבי מסוים, יש על זה ויכוח – בין 8 ל-10 מיליארד שקלים למימון של צה"ל דרומה.

בצלאל סמוטריץ': מדובר על תקציב שיהיה פרוס להרבה מאוד שנים, ואפשר וצריך למצוא אותו ממקורות אחרים.

בצלאל סמוטריץ': יש גם קרקעות נוספות בצפון, באזור תל אביב, הרצליה, שאפשר לשווק במקום.

איילת נחמיאס ורבין: – – – באמת – – –

בצלאל סמוטריץ': לצבע אין כסף.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר כאן מעל הבמה.

בצלאל סמוטריץ': שר התיירות תומך בהשארת השדה פתוח; שר הבריאות תומך בהשארת השדה פתוח; רוב השרים הרלוונטיים תומכים.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר, הצעת החוק הזאת חמקה לי מתחת לרדאר.

בצלאל סמוטריץ': ראיתי אותה רק היום.

בצלאל סמוטריץ': איציק שמולי עורר אותי לעניין.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר כאן ומתחייב כאן:

בצלאל סמוטריץ': הניסיון של הממשלה לבטל עכשיו את ההתחייבות לבנות טרמינל זמני לא יביא לסגירת שדה דב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נביא בשבועות הקרובים את הצעת החוק החדשה, שרובכם חתומים עליה.

בצלאל סמוטריץ': רובכם חתומים עליה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נביא אותה להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': נביא אותה לוועדת שרים ונביא אותה להצבעה במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אני סמוך ובטוח שהיא תעבור.

בצלאל סמוטריץ': בשנת 2018 לא סוגרים את שדה דב.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': לא משאירים את מטרופולין תל אביב בלי שדה תעופה ולא פוגעים פגיעה כל כך אנושה בתושבי אילת.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה הוא בפירוש לא סוף פסוק.

בצלאל סמוטריץ': אגב, גם יושב-ראש ועדת הפנים – –

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': – – חבר הכנסת קיש מאוד בעניין.

לאה פדידה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם שגם את החוק הזה הוא לא יזרז, בלשון המעטה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו על זה – מותר לי להגיד לכם להצביע נגד?

מאיר כהן: סמוטריץ, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה על זה?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה על זה?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': גם אם החוק הזה יעבור בקריאה ראשונה, זה רחוק מלהיות סוף פסוק.

בצלאל סמוטריץ': אני אצביע עכשיו בעד, בגלל מחויבות קואליציונית, אבל החוק הזה עובר עכשיו רק בקריאה ראשונה, הוא לא סוף פסוק.

בצלאל סמוטריץ': יבוא חוק שישאיר בעזרת השם את שדה התעופה שדה דב פתוח, כי לדעתי 90% מהיושבים בבית הזה חושבים שזה המהלך הנכון.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, סמוטריץ.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: תצביע נגד.

יעל כהן-פארן: אז תצביע נגד.

מאיר כהן: שמולי, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי, אחרון הדוברים.

לאה פדידה: אל תצביע בכלל.

לאה פדידה: סמוטריץ, אל תצביע בכלל – – –

קריאות: – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: רבותיי השרים – –

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

מאיר כהן: אחרון הדוברים.

איציק שמולי: – – חבריי וחברותיי חברי הכנסת, זה נכון שלכאורה, מה שיש בחוק הזה זה פינוי של טרמינל קטן כדי לחסוך כסף למדינה.

איציק שמולי: 60 מיליון שקל זה לא סכום שהולך ברגל, וזה למעשה מה שכתוב בחוק.

איציק שמולי: אבל יש פיל בחדר, יש פיל באמצע אולם המליאה, והפיל הזה זה פינוי שדה דב.

איציק שמולי: ופינוי שדה דב כאשר אין חלופה אחרת שהיא רלוונטית – לא מבחינת הצרכים הבריאותיים של תושבי הדרום וחבל הערבה, לא מבחינת הצרכים התיירותיים – כל המומחים, כולל משרד התחבורה, שדיבר על זה גם בבית המשפט, אמרו והודו בצורה ישרה: המעבר של הפעילות משדה דב לנתב"ג אומר בהכרח חיתוך משמעותי של מספר הטיסות לאילת, וזה אומר גם עלייה של המחיר.

איציק שמולי: וההחלטה הזאת לקחת את צינור החמצן העיקרי של העיר הזאת, של חבל הארץ הזה, ולחתוך אותו בלי שיש חלופה ראויה אחרת זה דבר שהוא חסר אחריות.

איציק שמולי: צריך להגיד באמת מילה של הערכה לכל הבית הזה, שלפני כשנתיים התגבר על כל המחלוקות וביחד כל המפלגות העבירו כאן

איציק שמולי: את הצעת החוק שבאה ואמרה בקול ברור: השדה האזרחי לא יפונה כל עוד פועל השדה הצבאי; אנחנו התבשרנו שבהחלט שר הביטחון הודיע לשר התחבורה שהשדה הצבאי הולך להיות מפונה, אבל היה עוד תנאי אחד – אמרנו לאורך כל הדרך שחייבת להיות חלופה, וכל מי שאומר בנקודת הזמן הזו שנתב"ג הוא חלופה, טועה ומטעה.

איציק שמולי: נתב"ג הוא לא חלופה, לא מבחינה אטרקטיבית בנוגע לתיירות, לא מבחינה של הצרכים התיירותיים והכלכליים של העיר אילת, ואנחנו אומרים את זה כל הזמן.

איציק שמולי: ההחלטה – – –

אלי אלאלוף: – – –

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: צודק חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: צריך להגיד גם מילת הערכה לסגן שר הבריאות יעקב ליצמן, שעמדתו בעניין הזה ברורה.

איציק שמולי: ואנחנו אומרים – זה גם התיירות, זה גם הכלכלה, זה גם הצרכים הבריאותיים של העיר אילת.

איציק שמולי: אנשים פה עולים לפודיום הזה ואוהבים לחבק את הפריפריה ולהצדיע לפריפריה, ומה שאתם רוצים.

איציק שמולי: בסוף בסוף בסוף, המשמעות של לקחת את שדה התעופה הזה – שנכון, הוא יושב בתל אביב, אבל הוא משרת בעיקר את תושבי הפריפריה הרחוקה, שבלי השדה הזה פשוט ינותקו ממדינת ישראל – הדבר הזה לא יכול לקרות ולא יקרה.

איציק שמולי: אנחנו נילחם וניאבק על הצעת החוק – –

מאיר כהן: תודה.

איציק שמולי: – – שעליה דיבר קודם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, למעשה העתק של הצעת החוק הקודמת שהעברנו – –

לאה פדידה: – – –

איציק שמולי: – – לפני כשנתיים בתמיכה של 80 חברי כנסת.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

מאיר כהן: סגן השר איציק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא מבין מה הכעס.

יצחק כהן: כולנו דואגים לאילת.

יצחק כהן: אין פה אחד שלא דואג לאילת.

יצחק כהן: אילת יקרה לנו וחשובה לנו.

איציק שמולי: שמים רגל – – –

יצחק כהן: חס וחלילה.

יצחק כהן: יש חלופות.

קריאה: מה החלופות?

יצחק כהן: נתב"ג.

יצחק כהן: טסים מנתב"ג לאילת.

יצחק כהן: טסים.

איציק שמולי: נתב"ג הוא לא חלופה.

יצחק כהן: למה לא חלופה?

יצחק כהן: הפקקים מצפון תל אביב הרבה יותר חמורים מהפקקים לנתב"ג.

איציק שמולי: אני לא בא מצפון תל אביב, אני לא יודע.

יצחק כהן: משדה דב.

יצחק כהן: על כל פנים, אתם לא הבנתם את מהות החוק.

יצחק כהן: החוק בסך הכול בא לבטל סעיף שמחייב לבנות מסוף ב-60 מיליון שקל, שייהפך להיות פיל לבן.

יצחק כהן: אתה לא רוצה לבזבז כספי ציבור, איציק.

יצחק כהן: החוק, מה שאנחנו מבקשים להצביע עכשיו – – –

איציק שמולי: מי שלא רוצה טרמינל, לא רוצה גם שדה תעופה.

איציק שמולי: זה נורא ברור.

יצחק כהן: רגע, אתה רוצה שיבנו את המסוף הזה?

איציק שמולי: אני רוצה את שדה דב, את השדה האזרחי.

יצחק כהן: אבל יש שיקולים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: מה?

איציק שמולי: מצידי שאנשים לא יעברו בטרמינל, שיעברו – – –

יצחק כהן: אוהו.

יצחק כהן: המון שיקולים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני יודעת מה השיקולים שם, אני מכירה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה – – –

לאה פדידה: למה תמיד נותנים לך להגיד בשורות – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, באמת.

עמר בר-לב: נדל"ן במרכז.

עמר בר-לב: נורא פשוט.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני אגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יש שם בעלי זכויות מועטים.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: יש תוכנית שהיא רלוונטית, היא שומרת על מרבית הזכויות למי שלא משנעים אותם, ועדיין יש מסלול אזרחי.

יצחק כהן: על כל פנים, אני לא מאמין שאחד מהאופוזיציה יתנגד לחוק שבא למנוע בזבוז כספי ציבור, לבנות מסוף מיותר ב-60 מיליון שקל – – –

נחמן שי: – – – פתרון לאילת.

נחמן שי: מה הפתרון שלך לאילת?

איילת נחמיאס ורבין: מה שאתם עושים זה בזבוז כספי ציבור – – –

קריאות: – – –

לאה פדידה: אנחנו דואגים לפריפריה.

נחמן שי: מה עם אילת?

איילת נחמיאס ורבין: תציעו חלופה – – –

יצחק כהן: אילת יקרה לי לא פחות מאשר היא יקרה לך.

נחמן שי: יקרה לכולנו.

נחמן שי: יש לך פתרון לתושבי אילת?

יצחק כהן: כן, בטח.

נחמן שי: מה הפתרון?

יצחק כהן: הוא קיים.

איילת נחמיאס ורבין: מה?

איילת נחמיאס ורבין: מה?

יצחק כהן: יוצאות טיסות מנתב"ג.

נחמן שי: לאן – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: טסה לאילת מנתב"ג?

איילת נחמיאס ורבין: איציק, תראה לי – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: סגן השר, תראה לנו, תראה לנו – – –

עמר בר-לב: בחייך, איציק – – –

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: אוקיי, תודה רבה.

יצחק כהן: אנא תמנעו בזבוז כספי ציבור ותצביעו בעד החוק.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על הצעת חוק שדה התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות) (תיקון), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – 28 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שדה התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות) (תיקון), התשע"ט–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: 55 בעד, 28 מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הפנים להכנה לשנייה ושלישית.

מאיר כהן: הודעה למזכירת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין המועצה הפדרלית השווייצרית בדבר שירותי אוויר סדירים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק בתי המשפט (תיקון מס' 90) (מינוי מומחה מטעם בתי המשפט), התשע"ז–2017.

מאיר כהן: יציג את הצעת הוועדה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: ניסן, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סלומינסקי, אנא.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חבריי חברי הכנסת, חבריי חברי הממשלה – בקשה של הוועדה לפיצול.

ניסן סלומינסקי: יש הצעת חוק ממשלתית למינוי מומחה מטעם בית המשפט; הצעת חוק רחבה מאוד.

ניסן סלומינסקי: יש הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שרוצה לדבר על הנושא של מינוי מומחה מטעם בית המשפט בתביעת נזיקין בשל עבירות מין.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לאחד אותן, הוועדה רוצה לאחד אותן, ולכן, לצורך זה, אנחנו רוצים לפצל את הצעת החוק הממשלתית, שכל הנושאים האחרים של מומחה לבית משפט יהיו מפוצלים, ונשאיר בהצעת החוק הזאת רק את הנושא של תביעת נזיקין בשל עבירות מין, ואז זה יאוחד – הצעת החוק הממשלתית עם הצעת החוק הפרטית.

ניסן סלומינסקי: אבקש מכולם לתמוך בזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת ורבין – מוותרת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה, ברשותכם.

מאיר כהן: נא לשבת.

מאיר כהן: הצעת ועדת החוקה – מי בעד ומי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה – 86 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול , נתקבלה.

מאיר כהן: 86 בעד, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, החלטת ועדת החוקה אושרה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/821); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק האחרונה בסדר-היום: הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 4) (מניעת שחרור על תנאי ממאסר של מי שהורשע ברצח או בניסיון לרצח), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עודד פורר.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: סדר-היום סגור.

מאיר כהן: בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: חבריי חברי הכנסת, אני שמח להציג בפני הכנסת לקריאה ראשונה – – –

מאיר כהן: חברים, מציגים הצעת חוק, אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה.

עודד פורר: חברים, אני שמח להציג בפני הכנסת את הצעת חוק המאבק בטרור (מניעת שחרור על תנאי ממאסר של מי שהורשע ברצח או בניסיון לרצח).

עודד פורר: תראו, חברים, מדינת ישראל נאבקת לאורך תקופה ארוכה מאבק מאוד מאוד חשוב – – –

מאיר כהן: אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם שקט.

מאיר כהן: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה, אנא ממך.

מאיר כהן: השר לוין.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה, עודד.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: מדינת ישראל נאבקת מאבק מאוד מאוד חשוב בטרור, ובעיקר, אפשר לומר שבתקופה האחרונה ובקדנציה הזאת הושם דגש על הנושא הזה של מלחמה בטרור.

עודד פורר: לא זו בלבד אלא שאפילו טרחנו לחוקק כאן את חוק המאבק בטרור ולהבדיל את העבירות שנעשות בהתאם לחוקי העונשין והעבירות על דיני העונשין מן עבירות שנעשות בטרור, כתוצאה מפעילות טרור, כחלק מהעובדה שאנחנו מבחינים בין רצח שבוצע בנסיבות פליליות לרצח שבוצע בנסיבות של טרור.

מוסי רז: אז רצח נשים זה סבבה, אבל רצח – – –

עודד פורר: ובסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, מסתבר שדווקא אנשים שהורשעו ברצח או בסיוע לרצח – –

מיכל רוזין: ראש הממשלה אמר שזה טרור מגדרי.

עודד פורר: – – דווקא האנשים האלה מוצאים את עצמם נהנים, או מצליחים ליהנות, מכל מיני הטבות כאלה ואחרות כשיש רצון לשקם – רצון לשקם אסירים כאלה ואחרים.

עודד פורר: אממה, כמו שאומרים?

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, טרוריסטים זה לא משהו שהוא בר-שיקום.

עודד פורר: זה לא שעכשיו מישהו יעבור איזשהו תהליך, והאידיאולוגיה שלו, הרצח כתוצאה ממניע אידיאולוגי – אפשר לשקם אותו בזה שנלמד אותו מקצוע מסוים בכלא, או השכלה.

עודד פורר: עד עכשיו גם ראינו שכל ההשכלה שרכשו האסירים הביטחוניים בין כותלי בית הסוהר הופנתה בסופו של דבר כדי למקסם את היכולות שלהם בארגוני הטרור אחרי שהם משתחררים מהכלא.

עודד פורר: לשמחתי, אדוני, הקואליציה קיבלה את עמדתנו ותמכה בחוק הזה מתחילת הדרך.

עודד פורר: אני חייב לציין כאן גם את חבר הכנסת מיקי זוהר, שלקח את הנושא הזה וקידם אותו במהירות כדי שנוכל להביא אותו לקריאה ראשונה, ובוודאי גם את חברת הכנסת ענת ברקו, שעוד תעלה פה בוודאי אחריי, שהגישה הצעת חוק דומה ומיזגנו את שתי הצעות החוק.

עודד פורר: אחד המניעים להצעת החוק הזאת, אדוני, היה העובדה – – –

שולי מועלם-רפאלי: חשבתי – – –

עודד פורר: סליחה?

עודד פורר: אחד המניעים להצעת החוק הזאת היה העובדה שמצאנו מישהו, או שנחשפנו לכך, שמי שסייע לרצח הדס מלכה אמור להשתחרר על תנאי; ככה עבר בתוך ועדת השחרורים.

עודד פורר: זה מה שהוביל לאותה הצעת חוק, הצעת החוק הזאת.

עודד פורר: לצערי, בהתאם להסכמות שהגענו עם ועדת השרים לענייני חקיקה – עדיין לא ממקסמת את מה שרצינו.

עודד פורר: היא חלה, לפחות בתנאים האלה, רק על מי שהורשע ברצח או בניסיון לרצח.

עודד פורר: אבל אנחנו חושבים בהחלט שצריך להרחיב אותה לכלל העבירות הביטחוניות.

עודד פורר: אם אני מסתכל למשל על אחד מרוצחי קטי דוד, השם ייקום דמה, שהשתתפו בריצוץ גולגולתה וברצח מזוויע, רצח ממניע טרור – כשהודיעו למשפחה שהוחלט לקצוב את עונשו של הרוצח, המשמעות היא שבשלב מסוים הוא יוכל לבקש וגם לקצר שליש ממאסרו.

עודד פורר: לשמחתי, כשנעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה שנייה ושלישית אפשר יהיה למנוע מכל אותם מחבלים להשתחרר בשליש.

עודד פורר: יחד עם זאת, אדוני היושב-ראש, לפני סיום אני חייב לציין: מלחמה בטרור – עושים אותה בכל החזיתות, גם בחזית של מניעת מימון טרור.

עודד פורר: אדוני ראש הממשלה כתב ספר מאוד מאוד רחב על נושא המלחמה בטרור.

עודד פורר: בין היתר מפרט שם ראש הממשלה שאחת הדרכים להילחם בטרור היא מניעת המימון של הטרור.

עודד פורר: לצערי, אדוני, הממשלה הזאת גם מעבירה כספים לארגוני טרור.

עודד פורר: רק ביום חמישי האחרון ראינו אותם מעבירים 15 מיליון דולר, מאפשרים העברה של 15 מיליון דולר לארגון חמאס.

עודד פורר: צריך להבין איך העניין הזה התבצע.

עודד פורר: צריך להבין איך העניין הזה התבצע.

נורית קורן: גם ב-2016 – – – היה שר הביטחון.

נורית קורן: גם אז הועברו – – –

עודד פורר: נחת מטוס קטארי בשדה התעופה בן-גוריון – לא בשדה התעופה דב, אני חייב לומר.

עודד פורר: הוא נחת בשדה התעופה בן-גוריון.

עודד פורר: ירד ממנו השליח הקטארי עם מזוודות עם 15 מיליון דולר במזומן, ולווה אחר כבוד על ידי קציני צה"ל כדי להעביר אותם לארגון חמאס, שכמובן בירך על הפיגוע שהתבצע בעפרה רק לאחרונה.

מוסי רז: ומי היה שר הביטחון?

עודד פורר: אני הייתי מאוד מאוד שמח אם חבריי, שבאמת כתף לכתף היינו בקואליציה עד לא מזמן, יתעשתו במובנים האלה, יעצרו את הזרמת הכספים הזאת לארגון חמאס ויעצרו את העברת הדלק הקטארי לחמאס, כי בסופו של דבר כל התהליך הזה – כל הנושאים הללו מוליכים לטרור ומממנים טרור.

עודד פורר: אז אי-אפשר בצד אחד להילחם בטרור ובצד השני לאפשר לטרור הזה לעבור.

עודד פורר: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, ששמעתי היום ריאיון עם שרת המשפטים בגלי צה"ל שבו היא מתארת שאנחנו צריכים לעשות מאמץ מעבר לחוק שאושר כאן שיאפשר לקזז כספים מהרשות הפלסטינית, כספים שהרשות הפלסטינית משלמת למחבלים שיושבים בבתי הכלא.

עודד פורר: היא אומרת: אנחנו צריכים למצוא את הדרך להגיע ישירות לכספים האלה ולמנוע את הגעתם למחבלים שיושבים בבתי הכלא.

עודד פורר: לצערי, אדוני, אומרת את זה שרת משפטים שיושבת בקבינט שאישר העברה של 15 מיליון דולר במזומן לארגון טרור, שעומדים ומחלקים את זה שם לפעילים שלהם.

עודד פורר: ולאן הם מגיעים, הפעילים?

עודד פורר: ביום שישי, גם ביום שישי האחרון, מגיעים לגדר – גם היום, באזור זיקים, בהתפרעויות כאלה ואחרות.

עודד פורר: וכמובן – ייצור הרקטות וחפירת המנהרות, שגם היא נמשכת במלוא המרץ באותם כספים.

עודד פורר: יחד עם זאת, כשאפשר לשתף פעולה עם הקואליציה למלחמה בטרור, כמו שאפשר לעשות בעניין החוק הזה, בהחלט אני חושב שאנחנו יכולים למצוא את עצמנו כתף אל כתף, ואני מקווה שיחד עם הקואליציה נצליח להעביר את החוק הזה בקריאה ראשונה עכשיו, ובקריאה שנייה ושלישית במהרה בימינו.

עודד פורר: אני אבקש מהחברים לתמוך בהצעת החוק.

עודד פורר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: מיכל רוזין, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – דב חנין.

מאיר כהן: הרשימה סגורה.

מיכל רוזין: סגן יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, שרים, חברי וחברות כנסת, טרור זה דבר נורא; רצח זה דבר זוועתי.

מיכל רוזין: אבל ההייררכיה הזאת של המוות היא מיותרת, הייררכיה לא נכונה – כי מה, רוצחי ילדים הם לא רוצחים מזוויעים?

מיכל רוזין: ורוצחי נשים לא ראויים לעונש החמור ביותר?

מיכל רוזין: ראש הממשלה אמר לפני שבוע: מדובר בטרור מגדרי.

מיכל רוזין: אז איפה הזעקה שתקום פה בכנסת ותגיד: כל מי שרוצח נשים, כל מי שרוצח ילדים, אנחנו ננקוט נגדו את העונשים הכי קשים.

מיכל רוזין: לא, רק הפופוליזם סביב טרור, טרור וטרור, ואתם יודעים טוב מאוד שאת הטרור לא תנצחו בדרך הזאת, של כל מיני חקיקות וכל מיני הקשיות.

מיכל רוזין: הרי אנחנו יודעים, אנחנו שומעים מכל כוחות הביטחון – לא יעזרו לא גירוש ולא הריסת בתים, ואפילו לא עונש מוות.

מיכל רוזין: אומרים לכם את זה מהבוקר ועד הערב – זה לא מה שיחסל את הטרור.

מיכל רוזין: מה שיחסל את הטרור זה דבר אחד בלבד, כי אין פתרון צבאי לבעיה המדינית, אבל יש פתרון מדיני למצב הביטחוני.

מיכל רוזין: ביום רביעי הקרוב – וחבל שלא נמצאת פה שרת המשפטים – ביום רביעי הקרוב יעלה חוק בוועדת חוקה – אנחנו דנים בעבירות המתה.

מיכל רוזין: מדברים על נסיבות מחמירות, וכמובן, טרור יהיה חלק מנסיבות מחמירות, אבל משרד המשפטים, ובראשו שרת המשפטים, מתנגדת שרצח נשים יהיה נסיבה מחמירה.

מיכל רוזין: מדברים פה – כל הממשלה כינסה ועדה, אמרה: זה חמור, בואו נחשוב איך להקשות.

מיכל רוזין: ראש הממשלה אמר לתת אגרוף לגברים האלימים, אבל אתם לא מוכנים שרצח נשים יהיה חלק מנסיבות מחמירות.

מיכל רוזין: לזה אין תמיכה; לזה אין קול צעקה פה בכנסת.

מיכל רוזין: אבל כל היום רק להחמיר עם הטרור, כי החוקים האלה הם בדיוק מה שיפסיק את הטרור.

מיכל רוזין: אתם צריכים להבין שאין פתרון צבאי לבעיה המדינית הזאת, וכדי לחסל את הטרור צריך לתת תקווה, צריך לתת הוגנות, צריך לתת צדק.

מיכל רוזין: צריך להגיע פה להסדר מדיני ולהגיע לשלום.

מיכל רוזין: זו הדרך היחידה לחסל את הטרור, לא כל הדרכים האחרות; הן לא יחסלו את הטרור.

מיכל רוזין: ותתחילו לפעול גם נגד פושעים במדינת ישראל כשהם מחבלים בתוך החברה הישראלית, לא רק נגד אויב מבחוץ; מדינה צריכה להגן גם מפני אויב מבית.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שהחוקים שלנו הוצמדו, אני רוצה להתייחס לנושא של הצעת החוק למאבק בטרור – להוסיף את הכלל שמי שעשה מעשה טרור לא יהיה זכאי להקלות בעונש הקיימות מכוח חוק שחרור על תנאי ממאסר, התשע"ה–2001.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שההצעה שלי במקור הייתה רחבה יותר מהצעתו של עודד, שבאמת, אנחנו חלקנו את אותם הרעיונות במובן הזה שגם לא ניתן יהיה לקצוב את העונש; הנשיא יהיה רשאי לתת חנינה, אך לא ניתן יהיה לקצוב את העונש.

ענת ברקו: בסופו של דבר הוחלט בוועדה – וזו ההזדמנות להודות לחבר הכנסת מיקי זוהר, שמוביל את הוועדה: אנחנו מודים לך על העבודה המאומצת והמהירה – לאחד את ההצעות ולא להכניס את העניין הזה של קציבת העונש.

ענת ברקו: מה שיש לומר זה שקרה אתמול פיגוע נורא, ועדיין אימא ורך נולד, תינוק שאך נולד, לכאוס הזה, לאחר פיגוע רצחני – יכול להיות שמחר יתפסו את הרוצחים הללו, את המחבלים השפלים הללו, שאף אחד כאן לא טרח לגנות אותם; היא לא אישה?

ענת ברקו: היא לא עמדה להירצח?

ענת ברקו: לא כיוונו לרצוח אותה?

ענת ברקו: עניין מישהו שהיא בהיריון?

ענת ברקו: אלה האנשים שיושבים בבתי הכלא בישראל.

ענת ברקו: אלה האסירים הביטחוניים.

ענת ברקו: הם רק סופרים גולגולות; לא מעניין אותם אם זה יהודי, אם זה אימא, אם זה תינוק.

ענת ברקו: הם בונים על המוסריות שלנו.

ענת ברקו: מעבר לזה, כשאנחנו מדברים על כליאה של האנשים הללו, אנחנו צריכים להביא בחשבון שאין שיקום במקום שאין חרטה.

ענת ברקו: הם מרגישים שהם עשו משהו טוב מבחינתם.

ענת ברקו: אין חרטה.

ענת ברקו: החברה שלהם מחבקת אותם, מהללת אותם, מחלקת בקלאוות כשהם רוצחים יהודים.

ענת ברקו: כל פיגוע כזה זוכה לתשואות רמות בחברה שלהם.

ענת ברקו: אין שום דבר שמגיע לאנשים שחותרים תחת הסדר החברתי.

ענת ברקו: לא מדובר בעבריינים קונבנציונליים, שהרעיון הוא לשקם אותם ולהחזירם לחברה; זה לא קיים במקרה של פשיעה אידיאולוגית, ולכן הם לא ראויים לרחמינו.

ענת ברקו: אני בהחלט מבקשת שכולם כאחד יתמכו בחוק כה צודק, שיעשה צדק עם אלה שאנחנו רואים אותם בכנסת – עם המשפחות השכולות שאיבדו את יקיריהן.

ענת ברקו: והם מחפשים צדק, הם מחפשים גם לראות שהצדק נראה וגם מושב על כנו, ולא שהכליאה שלנו, שהיא מאוד מתקדמת – ואני מאוד שמחה שהיא מאוד מתקדמת, אבל היא גם צריכה להיות הגיונית.

ענת ברקו: שלילת החופש היא עונש חמור, אבל מעבר לזה, לא צריך לקצר את תקופת העונש ולא לתת ועדות שחרור, כי לא מדובר בשום אלמנט של שיקום; הוא לא קיים.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

ענת ברקו: האנשים האלה גם מתוך הכלא מפיקים פיגועים, לפעמים בעזרת האנשים שיושבים פה, כמו שראינו את חבר הכנסת גטאס.

ענת ברקו: ולכן, אני מבקשת מכולם לתמוך בחוק.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא לא חוק קל ולא חוק פשוט, והוא לא דבר שהוא מובן מאליו.

נחמן שי: אבל אני חושב, בסופו של דבר, שגם מי שמאמין, כמוני וכמו חבריי, בפתרון מדיני, גם מי שרוצה להגיע להסדר וגם מי שיתמוך בבוא הזמן בהיפרדות מהשטחים כמעט באופן מוחלט – על פי איזושהי תוכנית שאני מקווה שיום אחד תאושר – גם הוא וגם היא יכולים לתמוך בחוק הזה, מפני שטרור הוא טרור הוא טרור הוא טרור, וצריך להילחם בו בכל דרך שהיא.

נחמן שי: אני אומר את זה גם לא רק על רקע מה שקרה אתמול אלא על רקע מציאות מסוימת, וגם העובדה שלצערי בתוך הבית הזה לא נשמעו היום מצד חברינו חברי הכנסת הערבים – אני אומר: חברינו חברי הכנסת הערבים – דברי הסתייגות ממעשי טרור.

נחמן שי: אני חושב שכולנו צריכים להיות שותפים, ביום מן הימים, למאמץ להגיע להסדר.

נחמן שי: ומי שיכשיל, ומי שמכשיל עכשיו, בעצם הימים האלה, את ההסדר, הם אנשים שעושים טרור, שהורגים, שפוגעים, שרוצחים.

נחמן שי: בדרך הזאת הם מרחיקים – הטרור.

נחמן שי: אני יודע שבסוף גם נצטרך לשבת עם האנשים האלה, ונשב איתם – ככה זה, זו דרך העולם.

נחמן שי: אבל בשום פנים ואופן אני לא יכול להסכים שיהיו איזושהי הקלה ואיזשהו רצון לסייע להם.

נחמן שי: אולי כשנגיע להסדר.

נחמן שי: אולי.

נחמן שי: עד אז צריך לנהוג ביד קשה, קשה ככל האפשר, כדי להרתיע וכדי למנוע טרור.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני תמיד חשבתי שרצח הוא רצח הוא רצח, ורצח הוא דבר נורא.

מוסי רז: היום מבקשת הכנסת לחוקק חוק שרצח הוא לא כמו רצח אחר; יש רצח ויש רצח: רצח על רקע טרור זה דבר נורא ואיום שצריך להחמיר את הענישה עליו; רצח נשים זה סבבה.

מוסי רז: זו כנראה התשובה שלנו לנשים ולגברים שיצאו לרחובות בשבוע שעבר, השביתו את המדינה, יצאו להפגין נגד רצח של 24 נשים בשנה אחת – לצערנו הרב, יותר מהרצח שיש על הרקע של הטרור.

מוסי רז: זו התשובה שאתם נותנים להן?

מוסי רז: אתם אומרים להן: רצח נשים, לדעת ממשלת ישראל של היום, זה סבבה.

מוסי רז: לא רק רצח.

מוסי רז: שימו לב מה כתוב בהצעה.

מוסי רז: כתוב: אפילו ניסיון לרצח.

מוסי רז: זאת אומרת, ניסיון לרצח על רקע טרור זה יותר גרוע מרצח על רקע אחר.

מוסי רז: ניסיון לרצוח על רקע טרור הוא גרוע יותר מרצח נשים – זו ההודעה שלכם וזו התשובה של הממשלה לאלה שיצאו לרחובות.

מוסי רז: אתם אומרים להם: תרצחו נשים, זה סבבה.

סופה לנדבר: מה קשור?

מוסי רז: מה קשור?

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – לא נמצא; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת תמנו-שטה – לא נמצאת; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת; חבר הכנסת אלעזר שטרן – לא נמצא; חבר הכנסת מסעוד גנאים – מוותר; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

משה גפני: תגיד, עיסאווי, מה קרה לך?

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: קדימה, זה הזמן שלך, עיסאווי.

מאיר כהן: חיים, תן לו.

שולי מועלם-רפאלי: עיסאווי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, שלום לכל הנוכחים – הנוכחים בלבד.

עיסאווי פריג': הנוכחים.

עיסאווי פריג': תראה, יש מחלה שנכנסה לאולם הזה בחודשים האלה.

עיסאווי פריג': היא נקראת מחלת גדעון סער.

עיסאווי פריג': ואני שואל את חברינו מישראל ביתנו: תגידו, זה על חשבון הדיל עם גדעון?

עיסאווי פריג': מה כל הדיל?

רוברט אילטוב: אנחנו מתנגדים לחוק גדעון סער.

עיסאווי פריג': לא, שאנחנו נבין, זה מנה ראשונה לפני יום רביעי?

עיסאווי פריג': תגידו.

רוברט אילטוב: מתנגדים לחוק גדעון סער.

עיסאווי פריג': כן, כן.

עיסאווי פריג': ואיפה השרה רגב פה?

רוברט אילטוב: מה השאלה הבאה?

עיסאווי פריג': השרה רגב כועסת עליכם.

רוברט אילטוב: מה השאלה הבאה?

רוברט אילטוב: אוה, אז היא כועסת.

עיסאווי פריג': המחלה – הדיל של גדעון משגע את כל המליאה הזאת, ואלה דמי גדעון שאתם מקבלים היום, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת פורר: תגיד, זה חוק פול גז בניוטרל.

עיסאווי פריג': אתה יודע למה פול גז בניוטרל?

עיסאווי פריג': מאז – תגיד לי שנים – מתי מישהו שיושב בכלא והוא רוצח טרור היה בוועדת שליש, ועדת שחרורים?

עיסאווי פריג': אי פעם, מתי?

עודד פורר: קודם כול – – –

עיסאווי פריג': אני שואל.

עיסאווי פריג': עזוב אותי מהפילוסופיה שלך, תגיד לי מתי.

עודד פורר: תן לענות.

מאיר כהן: עודד, לא, הוא שואל אבל לא – – –

עודד פורר: רטורית.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: הבנת, הבנת.

עיסאווי פריג': תענה לי מתי, בלי הסבר מיותר.

עודד פורר: – – –

עיסאווי פריג': תקשיב, פול גז בניוטרל.

עיסאווי פריג': אתם פופוליסטים.

עיסאווי פריג': חקיקת בחירות שקופה.

עיסאווי פריג': חקיקת בחירות שקופה.

עיסאווי פריג': אבל איפה – –

רוברט אילטוב: אבל למה לשקר?

עיסאווי פריג': – – אתם לא תקבלו – – –

רוברט אילטוב: אני לא מבין למה לשקר.

עיסאווי פריג': אתם לא תקבלו הכשר, תעודת הכשר, על הקריאה הראשונה, כי השרה רגב, נותנת ההכשר, לא נמצאת, כי היא הפסיקה להיות נאמנה לכם, כי אתם לא נאמנים לה.

עיסאווי פריג': אתה מבין?

רוברט אילטוב: אני לא מבין.

רוברט אילטוב: מה, זה מדאיג אותך?

עיסאווי פריג': עכשיו, הדבר השני והמעניין – ואמרו את זה לפניי חברי מוסי רז וידידי בני: ניסיון ההייררכיה של הרצח, שאתם קובעים סטנדרט והייררכיה לרצח, זה דבר מעניין.

עיסאווי פריג': אבל תקשיב, ניסיון לרצח, אם זה על בסיס טרור – יעני אני זורק אבן על בסיס לאומי ובמקביל אני רוצח מגדרי או אונס ורוצח, או רצח כלשהו – זה דין וזה דין.

עודד פורר: עיסאווי, כשאתה מבריח טלפונים לאסירים ביטחוניים, איפה זה נופל?

עיסאווי פריג': עודד, נמכרתם.

עיסאווי פריג': מכרו אתכם.

מאיר כהן: תודה רבה, עיסאווי.

עיסאווי פריג': זה פופוליסטי.

עיסאווי פריג': זה זול.

עיסאווי פריג': ותזכור, פול גז בניוטרל זה אתם.

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': ואתם תתאדו מהמושב הזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תקשיב טוב למה שאני אומר.

עיסאווי פריג': איך אמר יוסי שריד?

מאיר כהן: עיסאווי.

עיסאווי פריג': Read my lips?

עיסאווי פריג': אתם תתאדו.

עיסאווי פריג': אתם פול גז בניוטרל.

מאיר כהן: חבר הכנסת, תודה.

עיסאווי פריג': איך אומרים ברוסית – – –

מאיר כהן: אני, המרוקאי, אגיד לך תכף, כן.

עיסאווי פריג': נאדה, משהו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תמר זנדברג, חברת הכנסת – מוותרת; חברת הכנסת לאה פדידה – –

לאה פדידה: מוותרת.

מאיר כהן: – – מוותרת; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת; עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; טלב אבו עראר – לא נמצא; יהודה גליק – מוותר; יוסי יונה – לא נמצא; איל בן ראובן – לא נמצא; מרב מיכאלי – לא נמצאת; עפר שלח – לא נמצא; אברהם נגוסה – מוותר.

מאיר כהן: יוסף ג'בארין, יאללה, חביבי, בבקשה, ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת פורר, אני חושב על ישראל ביתנו, שלא מצליחים בסקרים להגיע לאחוז החסימה, וכל פעם חושבים על עוד הצעת חוק שתהיה פופוליסטית, דמגוגית, שאולי תציל את המפלגה.

ענת ברקו: היא מעצבנת אותך?

יוסף ג'בארין: פעם עונש מוות לפלסטינים, ועכשיו טורח חבר הכנסת פורר עם הצעת חוק שלא מאפשרת שליש לאסירים הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: לשמוע ולא להאמין.

יוסף ג'בארין: חבריי חברי הכנסת, מישהו שמע על אסיר ביטחוני, אסיר פוליטי פלסטיני, שקיבל שחרור בשליש?

יוסף ג'בארין: שמעתם על זה בכלל?

ענת ברקו: – – –

יוסף ג'בארין: שמעתם על זה בכלל?

יוסף ג'בארין: אז זו הצעה דמגוגית.

ענת ברקו: אני שמעתי.

ענת ברקו: אני שמעתי.

ענת ברקו: והרוצח של הדס מלכא?

יוסף ג'בארין: זה עוד ניסיון להציל את המפלגה לפני שהיא קורסת, עוד ניסיון פופוליסטי זול.

יוסף ג'בארין: זה ספסור בדם של העם הפלסטיני.

נורית קורן: אתה מגנה את הרצח שהיה?

ענת ברקו: אני רואה שזה מעצבן אותך.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם, אין גבול להצעות הללו.

ענת ברקו: אתה רוצה להגיב על הפיגוע?

ענת ברקו: אתה רוצה להגיב על הפיגוע של אתמול?

יוסף ג'בארין: המציאות של הכוח, של הדיכוי – אין לכם גבולות כאן?

יוסף ג'בארין: אולי פעם נשמע מכם משפט אחד – משפט אחד שיכול להיות יותר שוויון, שיכול להיות יותר שלום עם העם הפלסטיני?

נורית קורן: בוא נשמע שאתה מגנה את הטרור.

ענת ברקו: אולי נשמע ממך – – –

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים, דיכוי ועוד דיכוי ועוד דיכוי?

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים?

עודד פורר: שירות לכולם.

עודד פורר: שוויון.

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים – לעם שלכם, קודם כול?

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים?

עודד פורר: עוד שוויון?

עודד פורר: שירות לכולם.

יוסף ג'בארין: 3 מיליון פלסטינים בגדה, 2 מיליון פלסטינים בעזה, חצי מיליון פלסטינים בירושלים המזרחית.

יוסף ג'בארין: מה אתם מציעים?

קריאות: – – –

יוסף ג'בארין: נישול?

יוסף ג'בארין: נישול?

יוסף ג'בארין: נישול, דיכוי והרג אזרחים ומאסר והריסת בתים וגירושים?

נורית קורן: מי שתומך בטרור ועושה טרור – זה מה שיהיה.

יוסף ג'בארין: אין גבולות לכוח?

יוסף ג'בארין: אין גבולות לכוח?

יוסף ג'בארין: לאן זה יוביל אתכם?

יוסף ג'בארין: לאן זה יוביל אתכם?

נורית קורן: לאן?

נורית קורן: לצדק.

יוסף ג'בארין: רק להנציח את הסכסוך ולהוביל את שני העמים לתהום.

ענת ברקו: לאן זה יוביל את הפלסטינים?

ענת ברקו: אנחנו חיים במדינה שלנו.

יוסף ג'בארין: תקשיבו אולי למה שאנחנו אומרים.

ענת ברקו: לאן זה יוביל את הפלסטינים?

ענת ברקו: אני אגיד לך: לג'הנם.

יוסף ג'בארין: תקשיבו, אנחנו הקול השפוי.

יוסף ג'בארין: אנחנו הקול השפוי בכנסת הזאת, הגיע הזמן שתקשיבו לנו.

יוסף ג'בארין: אמרתי היום כמה פעמים: איזו אירוניה – –

שולי מועלם-רפאלי: הקול השפוי שמעודד פיגועי טרור ורצח.

יוסף ג'בארין: – – איזו אירוניה – –

מאיר כהן: חברים, תנו לו לדבר.

יוסף ג'בארין: – – איזו אירוניה שהיום זה היום הבין-לאומי לזכויות האדם.

יוסף ג'בארין: איזו אירוניה שהיום הוא היום הבין-לאומי לזכויות האדם.

ענת ברקו: איזה יופי, נציג זכויות האדם – אתה והמפלגה שלך.

ענת ברקו: ממש זכויות אדם.

ענת ברקו: הדמוקרטים – – –

יוסף ג'בארין: במקום לבוא לכאן ולדבר על שלום בין שני העמים, לדבר על זכות הפלסטינים להגדרה עצמית, להציע משהו, משהו – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – לקדם את השלום, במקום שפת הכוח הזאת.

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אבל כנראה שהפריימריז, יש לו את הכללים שלו.

ענת ברקו: אתה רוצה לגנות את הפיגוע?

יוסף ג'בארין: הפריימריז, יש לו את הכללים שלו.

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ענת ברקו: אתה רוצה לגנות את הפיגוע של אתמול?

מאיר כהן: סליחה, חברת הכנסת.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה.

ענת ברקו: לא, אנחנו רוצים לשמוע מילה, גינוי לפיגוע.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: זאת הסיבה שיש חוקים כאלה, אתה מבין?

ענת ברקו: כי אתה בעצמך רואה את זה כנורמטיבי.

ענת ברקו: זאת הסיבה.

מאיר כהן: בבקשה.

ענת ברקו: אף אחד מכם לא גינה פיגוע שירו באישה בהיריון.

ענת ברקו: אף אחד מכם.

מאיר כהן: בבקשה.

קריאה: איפה השרה רגב?

קריאה: איפה השרה רגב?

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים, אני מבקש שתאפשרו לחבר הכנסת זחאלקה לדבר.

מאיר כהן: חברת הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: אדוני, קצת שקט, אני – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, אני מבין את ההתרגשות שלך, אבל אנא ממך – – –

ענת ברקו: אני – – –

מאיר כהן: לא לא לא.

מאיר כהן: אנא ממך, תאפשרי לו, בבקשה.

ענת ברקו: אנחנו יודעים שיש כאן חסידי אומות עולם.

מאיר כהן: אפשרתי לך לדבר, אז זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

ענת ברקו: קדימה, נשמע את הגינוי.

מאיר כהן: אדוני, אני חוזר ומאפס.

מאיר כהן: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כן, כבוד היושב-ראש, רבותיי וגבירותיי חברי וחברות הכנסת, הצעת החוק הזאת היא לא הוגנת, לא צודקת, לא מועילה, ואפילו אין בה צורך, כי אין שחרור מוקדם שאת באה למנוע אותו, שבאים למנוע אותו, כאילו; אין שליש, שמונעים את השליש.

ג'מאל זחאלקה: זה נדיר מאוד מאוד מאוד שיש אסיר ביטחוני שיש לו שחרור מוקדם.

ג'מאל זחאלקה: אז בשביל מה הצעת החקיקה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: בשביל מה היא מועילה?

ג'מאל זחאלקה: איזה בעיה היא באה לפתור?

עודד פורר: אתה שוחררת על שליש?

ג'מאל זחאלקה: עזוב, בחייך, תגיד דברים – – –

ענת ברקו: מספיק שהיא מעצבנת אותך, זה כבר שווה.

מאיר כהן: אני מבקש, מספיק, נו, באמת.

ג'מאל זחאלקה: היא לא מעצבנת אותי, כי – –

ענת ברקו: אני רואה – – –

ג'מאל זחאלקה: – – כי היא באמת לא חשובה.

ענת ברקו: – – – אני יודעת שזה מכעיס אותך.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה לא נכון גם מבחינת תפיסת העולם או התפיסה של ההענשה של אדם שנמצא בכלא, שאתה אומר לו: לא תהיה הקלה בעונש שלך.

ג'מאל זחאלקה: לא תקבל שליש.

ג'מאל זחאלקה: לא תקבל את זה.

ג'מאל זחאלקה: אתה בעצם דוחק אותו לפינה.

ג'מאל זחאלקה: בשביל מה זה טוב?

ג'מאל זחאלקה: בשביל מה זה מועיל?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להזכיר שלפי תפיסת העולם הליברלית, ההומנית, הדמוקרטית אפילו, אסירים הם בני אדם, ויש להם זכויות של אדם.

ג'מאל זחאלקה: וכמו שאסור להפלות בין אזרחים – שזה נורמה, לצערנו, כאן – אסור להפלות בין אסירים.

ג'מאל זחאלקה: אם אסיר, על פי התנהגות ועל פי אמות מידה מסוימות, מגיע לו שליש, כולם צריכים לקבל.

ג'מאל זחאלקה: אם אסירים, על פי אמות מידה ועל פי קריטריונים ברורים, מגיע להם שחרור מוקדם, כולם צריכים להשתחרר.

ג'מאל זחאלקה: אם עושים שחרור מוקדם של אסירים כדי להקל את הצפיפות בבתי הכלא, אסור להגיד שבמקום אחד – – –

עודד פורר: – – –

מאיר כהן: עודד, השמעת את קולך, הצגת את – תנו לו לדבר.

ג'מאל זחאלקה: השעה מאוחרת, השעה מאוחרת.

ג'מאל זחאלקה: עודד, שוואיה-שוואיה.

מאיר כהן: עודד, אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, רק שים לב שהאופוזיציה מפריעה – – – לא להוסיף זמן.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע לאמץ חוק הפוך – שלא תהיה אפליה בין אסירים, לא בעניין שחרור מוקדם ולא בעניין שליש.

ג'מאל זחאלקה: זהו הצדק.

ג'מאל זחאלקה: ולכן אני הגדרתי את הצעת החוק – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: – – שהוגשה כאן כלא צודקת ולא הוגנת.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת זועבי – לא נמצאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת השכל, בבקשה.

דוד ביטן: את עושה צחוק או מה?

קריאה: למה?

מאיר כהן: החבר'ה אומרים לך שהם מזדקנים.

מאיר כהן: את מבינה?

שרן השכל: כן.

שרן השכל: לא, אני פשוט חייבת להגיב – –

מאיר כהן: בבקשה.

שרן השכל: – – על תיאטרון האבסורד שהיה פה לפני כן.

שרן השכל: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ברור שאתה תתנגד לזה.

שרן השכל: הרי ישבת בכלא על עבירה ביטחונית.

שרן השכל: בזמן שישבת בכלא גם הצלחת להשלים תעודת בגרות.

שרן השכל: לך קיצרו שליש על העבירה הביטחונית הזאת?

שרן השכל: האמת, קצת התאכזבתי מיוסף.

שרן השכל: לא ציפיתי ממך, כאביר זכויות האדם, לא לדעת שאולי זכות האדם הבסיסית היא לחיות, היא עצם הקיום שלנו והחיים.

שרן השכל: ואנחנו פה, במדינת ישראל, הזכות הבסיסית שלנו היא לחיות, ולחיות בביטחון.

שרן השכל: וכאשר אדם פוגע בזכות הבסיסית הזאת בעבירה ביטחונית ובעבירת טרור, אז כן, אין שום מקום להקל בעונשו.

שרן השכל: הצעת החוק הזאת היא הצעה נהדרת.

שרן השכל: עצוב לי, לעומת זאת, לשמוע פה את חברי הכנסת של מרצ.

שרן השכל: נחמן שי עלה ואמר באמת בצורה אמיתית שיש הבדל בין העבירות האלה.

שרן השכל: ופה לא צריך להיות ימין או שמאל בנוגע לעבירות טרור, עבירות שבהן נלקחים חיי אדם.

שרן השכל: אנחנו אמורים לשמור על הביטחון של האזרחים שלנו.

שרן השכל: ואתם באים להשוות – – –

מוסי רז: את באה להגן על רוצחי נשים.

שרן השכל: בואו, אל תגידו לנו – – –

מוסי רז: – – – רוצחי נשים.

שרן השכל: ואל תבואו ותהיו טהרנים – –

מיכל רוזין: – – –

שרן השכל: – – ותאמרו לנו כאילו אנחנו בעד רצח של נשים.

מוסי רז: – – –

שרן השכל: תגידו, אתם השתגעתם?

מוסי רז: זה מה שאת עושה עכשיו.

שרן השכל: אתם השתגעתם?

שרן השכל: איך אתם מסוגלים אפילו – – –

מוסי רז: אתם מגינים על רוצחים, זה מה שאתם.

מאיר כהן: חבר הכנסת מוסי רז, שב, תירגע.

מאיר כהן: מה קרה?

מיכל רוזין: – – –

שרן השכל: הבעיה היא שכנראה אין לכם מושג בסיסי בהבדל בין העבירות הפליליות לעבירות הטרור, משום שבואו תנסו להראות לי – –

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין.

שרן השכל: – – אסיר שישב על טרור, מישהו שרצח – –

מיכל רוזין: – – –

שרן השכל: – – שעבר שיקום, שהתחרט על מה שהוא עשה.

שרן השכל: אין דבר כזה.

מיכל רוזין: – – –

שרן השכל: האסירים הפליליים, חלקם יושבים ועוברים תהליך – עוברים תהליך של חרטה – –

מיכל רוזין: – – –

שרן השכל: – – ושיקום.

שרן השכל: לא כולם, אבל בשביל זה יש ועדה – – –

מוסי רז: עדיין לא הבנתי למה לא הסכמתם לוועדת חקירה.

שרן השכל: בואו, אל תטיפו לנו מוסר.

שרן השכל: אם אתם עומדים מאחורי פעילי טרור וחושבים שאולי כדאי לקצר להם בשליש.

שרן השכל: זה חוסר אחריות.

שרן השכל: חוסר אחריות.

שרן השכל: ואני אומר עוד דבר אחד על חוסר אחריות – –

מוסי רז: – – – שום דבר – – –

שרן השכל: – – שהיה בשבוע שעבר.

שרן השכל: כשאנחנו במצב ביטחוני רגיש, כשאנחנו במצב ביטחוני רגיש, אנחנו כחברי כנסת צריכים לשקול כל מילה ומילה שאנחנו מוציאים מהפה.

שרן השכל: אנחנו צריכים להבין שהאינטרס הביטחוני שלנו הוא במעלה הראשונה.

שרן השכל: ובמקום זה, אתם, חברי הכנסת, גם מהמחנה הציוני ומהאופוזיציה, מפיצים כל מיני תיאוריות קונספירציה.

איציק שמולי: – – –

שרן השכל: ובמקום שאנחנו נוכל להילחם בחיזבאללה, חיזבאללה מוציא בהודעות דוברות את הציוצים שלכם.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

איציק שמולי: די, די.

איציק שמולי: אל תעבירי לנו שיעור בפטריוטיות.

שרן השכל: אתם למעשה מחמשים אותם בכלי נשק נגדנו בזירה הבין-לאומית.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

איציק שמולי: אל תעבירי שיעור בפטריוטיות.

שרן השכל: תיקחו אחריות, בעיקר בנושאים הביטחוניים.

איציק שמולי: מה עשית בכלל.

שרן השכל: תראו לעם ישראל שאולי גם אתם ציונים – –

מאיר כהן: חברת הכנסת – – –

תמר זנדברג: – – – את יכולה – – –

שרן השכל: – – כי כרגע אתם לא שם.

שרן השכל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

איציק שמולי: חצופה.

איציק שמולי: מה, את מעבירה שיעורים בפטריוטיות?

מאיר כהן: דן סידה – מוותר, אדוני; עומר בר-לב – לא נמצא; מיכל בירן – מוותרת; אזברגה ג'מעה, חבר הכנסת – מוותר; ישראל אייכלר – לא נמצא; ענת ברקו – כבר דיברה; בצלאל סמוטריץ – לא נמצא; חברת הכנסת סופה לנדבר – מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת רוברט טיבייב.

רוברט טיבייב: לא מוותר.

קריאה: רוברט, אנחנו – – –

רוברט טיבייב: תודה, אדוני היושב-ראש.

רוברט טיבייב: חבריי חברי הכנסת, מדובר על חוק המאבק בטרור.

רוברט טיבייב: אם אנחנו מסתכלים על הספסלים הריקים של האופוזיציה – ככה הם רוצים להיאבק בטרור.

רוברט טיבייב: זו האופוזיציה, אין מה לעשות.

רוברט טיבייב: אדוני אבי גבאי, עם הצוות הזה אתה לא תנצח אותם.

רוברט טיבייב: אתה לא תצליח, כי הם לא מסוגלים אפילו לשבת חצי שעה.

רוברט טיבייב: לא מסוגלים.

עיסאווי פריג': זה הבית שלך – – –

רוברט טיבייב: זה הבית שלי.

עיסאווי פריג': זה הבית שלך – – –

רוברט טיבייב: זה הבית שלי, נכון, אתה צודק.

רוברט טיבייב: אתה צודק.

רוברט טיבייב: אתה צודק, אבל הם לא מסוגלים.

עיסאווי פריג': – – –

איציק שמולי: רוברט, זו הזכות שלך, זו הזכות שלך, אבל – – –

רוברט אילטוב: איציק, אני מאוד מכבד אותך, אבל אני – – –

איציק שמולי: אתה זורק אבנים לתוך הבית.

איציק שמולי: מה אתה עושה?

עיסאווי פריג': – – –

רוברט אילטוב: אתה מוסיף לי קצת זמן?

מאיר כהן: לא, אני לא מוסיף לך.

מאיר כהן: סליחה, חברים.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

מאיר כהן: בבקשה.

רוברט אילטוב: אתה מוסיף לי קצת זמן?

מאיר כהן: אדוני, דבר.

קריאות: בטח, מגיע לו, מגיע לו זמן.

קריאות: תוסיף לו זמן.

מאיר כהן: אמרת שאתה לא מתערב בין האופוזיציה – אני מבקש, אמרת שאתה לא.

עיסאווי פריג': דבר כמה זמן – – –

רוברט אילטוב: בבקשה, תוסיף לי קצת זמן, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: דבר, דבר.

רוברט אילטוב: אז מותר לי להמשיך – – –

מאיר כהן: חברים, קואליציה, אתם לא אמורים להפריע.

קריאות: – – –

רוברט אילטוב: אבל הם לא נותנים.

רוברט אילטוב: תעשה סדר.

מירב בן ארי: הוא אופוזיציה?

מירב בן ארי: הוא בכלל לא באופוזיציה.

מירב בן ארי: התבלבלת – – –

מאיר כהן: עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: תוסיף לו עוד – – –

רוברט אילטוב: אל תפריע לי.

רוברט אילטוב: אל תפריע לי.

דוד אמסלם: לא שמעתי חבר כנסת אחד – – –

מאיר כהן: עיסאווי, אתה מפריע.

עיסאווי פריג': תן לו שלוש דקות ממני, על חשבון יום רביעי.

מאיר כהן: עיסאווי, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: עיסאווי, תפסיק.

מאיר כהן: זהו, מספיק.

מאיר כהן: בבקשה.

רוברט אילטוב: אני פונה לכיסאות הריקים של המחנה הציוני: רבותיי, בואו נתחיל להיאבק בטרור.

רוברט אילטוב: אבל אתם בורחים – ממה?

רוברט אילטוב: מהטרור אתם בורחים או מהקואליציה?

רוברט אילטוב: אתם מפחדים מהם, כנראה.

רוברט אילטוב: כנראה זו בדיוק הבעיה.

רוברט אילטוב: אדוני אבי גבאי, אני מבקש ממך, תנסה להעניש אותם.

רוברט אילטוב: הם בורחים.

רוברט אילטוב: אנחנו צריכים להצביע.

רוברט אילטוב: איפה הם?

רוברט אילטוב: עם מי?

רוברט אילטוב: אתה רוצה לשבת בכיסא של יושב-ראש האופוזיציה בכנסת הבאה?

רוברט אילטוב: כנראה אתה לא תצליח.

רוברט אילטוב: פשוט לא תצליח.

רוברט אילטוב: תנסה לנהל את האופוזיציה כמו שצריך.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: סגן השר, מה זה?

מירב בן ארי: אתה מפספס את הזמן – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה, ואחריה – מיקי יסכם את הדיון אחריה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מאיר כהן: נא להקפיד, אנחנו בסופו של יום.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, אם יש לנו כזאת עזרה מהאופוזיציה בדמות חבר הכנסת טיבייב – אני אפילו לא צריכה לדבר.

נורית קורן: אבל אני אומר לכם, אני אומר לכם – – –

חיים כץ: – – –

נורית קורן: אז זהו.

נורית קורן: זה הדבר החמור.

נורית קורן: זה הדבר החמור.

נורית קורן: הצעת חוק כל כך חשובה, כל כך חשובה – כל הכבוד לחברת הכנסת ענת ברקו ולחבר הכנסת עודד פורר.

נורית קורן: הצעת חוק חשובה.

נורית קורן: רק אתמול ראינו את הטרור, וגם עכשיו יש דיווח על טרור, עוד פעם.

נורית קורן: כל חברי הכנסת של הרשימה המשותפת, כל מי שעלה לפה, לא גינה במשך כל היום את הטרור הזה של אתמול.

נורית קורן: אישה בהיריון, תינוק – לא אמרתם שום מילה.

נורית קורן: העיקר זכויות אדם.

נורית קורן: איפה הזכויות שלנו לחיות פה במדינה בלי שתרצחו אותנו רק בגלל שאנחנו יהודים?

נורית קורן: זה הדבר החמור ביותר.

נורית קורן: ואיפה כל מוגי הלב שהלכו הביתה במקום להצביע על ההצעה החשובה הזאת?

נורית קורן: אני מבקשת מכל חבריי: תתמכו בהצעה.

נורית קורן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יסכם את הדיון חבר הכנסת מיקי זוהר, שהוא בין המציעים.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהר.

מאיר כהן: יושב-ראש הקואליציה, מצביעים או שאתה מסכם?

מאיר כהן: בבקשה, אז תעלה.

מאיר כהן: קדימה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ברגעים אלו ממש עולה במדרגות ראש הממשלה להגיע להצבעה במליאה, בשעה 01:00.

מכלוף מיקי זוהר: הינה, הוא נכנס.

חיים כץ: 12:00 בלילה.

מוסי רז: איזה 01:00?

מכלוף מיקי זוהר: 12:00 בלילה, סליחה.

מכלוף מיקי זוהר: 12:00 בלילה.

מכלוף מיקי זוהר: הינה, אדוני ראש הממשלה נכנס.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני ראש הממשלה נכנס להצביע על חוק שהוא למאבק בטרור.

מכלוף מיקי זוהר: מה קורה, אדוני ראש הממשלה?

מכלוף מיקי זוהר: אם תסתכל, אדוני ראש הממשלה, אם תסתכל לימינך, אתה תראה את כל הקואליציה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני ראש הממשלה, אם אתה תסתכל לימינך, אתה תראה את כל הקואליציה יושבת ומחכה בסבלנות להצבעה על מאבק בטרור, אבל אם אתה תסתכל לשמאלך, אתה תראה שהאופוזיציה לא כאן, כי זה לא מעניין אותם.

מכלוף מיקי זוהר: זה לא מעניין אותם.

לאה פדידה: אנחנו כאן.

מכלוף מיקי זוהר: מאבק בטרור זה לא חלק מהעניין.

נחמן שי: אל תחלק לנו ציונים.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מי שכן נמצא באופוזיציה, אדוני ראש הממשלה, הם אלו שרוצים להתנגד לחוק כדי לעודד את הטרור, זאת אומרת שמי שפה, הוא רוצה לעודד את הטרור, לא להתנגד אליו.

מכלוף מיקי זוהר: ואנחנו פועלים נגד הטרור – אמר את זה חבר הסיעה שלכם, לא אני.

יחיאל חיליק בר: דווקא אנחנו בעד.

יחיאל חיליק בר: למה אתה סתם אומר?

יחיאל חיליק בר: דווקא אלה שפה בעד החוק.

יחיאל חיליק בר: למה אתה סתם אומר?

מכלוף מיקי זוהר: לא אתם.

מכלוף מיקי זוהר: מי שיצביע בעד הוא נגד הטרור; מי שיצביע נגד החוק מעודד את הטרור.

יחיאל חיליק בר: אנחנו בעד.

מכלוף מיקי זוהר: אז תצביעו בעד, יפה.

יחיאל חיליק בר: נצביע בעד.

נחמן שי: אם תמשיך לשכנע אותנו נצביע נגד.

מכלוף מיקי זוהר: אז אוקיי, תצביעו בעד.

מכלוף מיקי זוהר: זה מבורך.

מכלוף מיקי זוהר: ועל כן, חברים, אני מבקש לסכם ולומר, תודה רבה לכולכם שבאמת נשארתם עד שעה כזאת מאוחרת, למרות שהחוק היה עובר גם אם לא הייתם נשארים.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להודות למחוקקים של החוק הזה, חברתי חברת הכנסת ענת ברקו, שעשתה עבודה נהדרת בקידום החקיקה יחד איתי, בוועדה שאני ניהלתי, וכמובן לחברי חבר הכנסת עודד פורר, שהוביל את החקיקה הזאת יחד איתנו.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מודים לכם.

מכלוף מיקי זוהר: עשיתם חוק נהדר, ואין לי ספק שהוא יגמור בימים הקרובים – – –

עיסאווי פריג': זה הדין של – – –

מכלוף מיקי זוהר: לא, אין שום דין ואין שום דבר.

מכלוף מיקי זוהר: הדבר היחידי שיש זה להילחם בתופעת הטרור במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, ביקשתם הצבעה שמית – הממשלה ביקשה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, אנא, להתחיל את ההצבעה השמית.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח

עיסאווי פריג': – – –

מאיר כהן: עיסאווי פריג, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אתה נחמד, אבל לפעמים – אל תפריע.

מאיר כהן: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ניבין אבו רחמון – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – בעד ג'מעה אזברגה – נגד ינון אזולאי – בעד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת

מאיר כהן: מירב, זה מפריע.

מאיר כהן: ששש.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) דוד ביטן – בעד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – בעד אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – בעד צחי הנגבי – בעד שרן השכל -– בעד יצחק וקנין – בעד מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – בעד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד אכרם חסון – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – נגד רוברט טיבייב – בעד מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – בעד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – בעד יריב לוין – בעד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח אוסנת הילה מארק – בעד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד משה מזרחי – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – בעד משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת דן סידה – בעד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח סאלח סעד – אינו נוכח איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד חמד עמאר – בעד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – אינו נוכח איוב קרא – בעד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – נגד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד פנינה תמנו – אינה נוכחת

מאיר כהן: אני מבקש לקרוא בשמותיהם של אלה שלא ענו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת יעל גרמן – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח אכרם חסון – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח משה מזרחי – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח משולם נהרי – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ – אינו נוכח סאלח סעד – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

מאיר כהן: יש חברת כנסת או חבר כנסת שלא קראו בשמם?

רוברט אילטוב: מירי רגב – – –

סופה לנדבר: לא, היא מזמן הלכה.

מאיר כהן: אם כן, תמה ההצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אלי אלאלוף: היא אמרה שאתם אופוזיציה, היא לא רוצה – – –

רוברט אילטוב: איפה הפוליטיקה – – – שלה?

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו, ההצבעה היא ידנית.

ענת ברקו: אה, נכון.

רוברט אילטוב: זו השעה, השעה.

ענת ברקו: אני כבר עייפה.

מאיר כהן: את עייפה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: – – – באותו יום.

מאיר כהן: טוב.

דוד אמסלם: אנחנו במתח.

מאיר כהן: אם כן, חברים, הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון מס' 4) – 57 בעד ו-17 מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה עברה, התקבלה בקריאה ראשונה, ותועבר בחזרה לוועדה המשותפת לוועדת הכנסת וועדת החוקה להמשך הכנה לשנייה ושלישית.

מאיר כהן: הודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת, אדוני.

): יש גם הצבעה, אדוני.

מאיר כהן: יש גם הצבעה, אז אנא מכם.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק המקרקעין (תיקון – התקנת מעלית מטעמים מיוחדים), התשע"ח–2018, של חברי הכנסת טלי פלוסקוב ודב חנין, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): הודעה זו, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מצריכה את אישור הכנסת.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום – – –

מיקי לוי: אני לא מבין למה – – – שלא מתאים – – –

): איזה?

): אתה מדבר על הסעיף הקודם או על הסעיף הזה?

מיקי לוי: על מקרקעין.

): לא, מקרקעין – העברנו את זה לוועדת העבודה והרווחה.

מיקי לוי: מה הקשר?

): לא, לא, זה היה בהסכמתו של היועץ המשפטי – גם של היועץ המשפטי וגם של ראשי הוועדות.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום ט"ו בחשוון התשע"ט 2018, להעביר את הצעת החוק מעונות הסטודנטים, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת רועי פולקמן, לוועדת הכלכלה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכנסת – 5 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק מעונות הסטודנטים, התשע"ח–2018, מוועדת הכלכלה לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, חמישה בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: הודעתו של יו"ר ועדת הכנסת אושרה על ידי הכנסת.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, אם ירצה השם, ג' בטבת התשע"ט, 11 בדצמבר 2018, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.