ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 372, 2018-11-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ח' בחשוון התשע"ח, 6 בנובמבר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ביטוח בריאות מממלכתי (תיקון מס' 63), התשע"ט–2018, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של הפיליפינים בדבר העסקה זמנית של מטפלי בית פיליפינים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שהחברים יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר יפתח היום את הנאומים, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אני קודם כול רוצה לברך את המדריכים והרכזים מתנועת הנוער הדרוזית הצופים הדרוזים בני מערוף, שהגיעו ליום המיוחד לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני באמת רוצה להודות לכם על כל מה שאתם עושים עם ההדרכות בסניפים בנושא הקטל בדרכים.

חמד עמאר: תודה רבה לכם שהייתם איתנו כל היום הזה.

חמד עמאר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני היושב-ראש, ולברך את כל אלה שנבחרו בבחירות שהיו לנו בשבוע שעבר – ראשי הרשויות, ראשי העיריות, חברי מועצות, ובמיוחד החברים שלי מהמגזר הדרוזי, שאני מכיר אותם אישית אחד-אחד.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל להם הצלחה, ואני רוצה להגיד להם: יש לכם נקודות חשובות מאוד לקדם במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: הנקודה הראשונה היא הנקודה של תכנון ובנייה, תוכניות מפורטות וכל מה שקשור לתכנון ובנייה במגזר הדרוזי, חיבורי חשמל, תשתיות ביישובים, חינוך.

חמד עמאר: אנחנו כאן, ככנסת, נהיה לצדכם, ננסה לסייע כמה שאנחנו יכולים, אבל תתחילו ביום הראשון שאתם נכנסים למועצות שלכם לעבוד, להוביל את העדה הדרוזית קדימה, ושיהיה לכם בהצלחה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, היו שלושה נושאים מולי כדי להציע אותם, ואני רוצה לדבר על נושא שהוא חשוב מכולם.

אחמד טיבי: חברי הכנסת, כאשר הם יוצאים מאחורי המליאה, מקבלים שירות מעולה של קפה, של חיוכים ושל רוחב לב מציונה, ציונה צעירי.

אחמד טיבי: אם יש מישהי בכנסת שיש לגביה הסכמה כללית של אהבה, מכאן ומשם, למרות השם ציונה, גם אני – אולי זה הדבר הטוב היחידי בציונות, אדוני היושב-ראש, אבל גם אם זה הדבר היחידי, אנחנו מוקירים תודה לציונה צעירי.

אחמד טיבי: מגיעות לה כל התודות מכל חברי הבית הזה.

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

איוב קרא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמר השר איוב קרא:

יולי יואל אדלשטיין: זה הנאום הכי טוב של אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת המתוקים ומהמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, קודם כול, אני לא יכול להתעלם – אני לא מאמין שאני אומר את זה – ד"ר טיבי, ריגשת אותי.

יהודה גליק: אתה פשוט נגעת בלב, בול בלב.

יהודה גליק: בול בלב.

יהודה גליק: חברים, דווקא מכיוון שבאמת מאחורי הקלעים פה קורים דברים נפלאים ונהדרים, אני מוכרח לדבר, לצערי, על דברים לא כל כך נעימים.

יהודה גליק: ביממה האחרונה חברי כנסת – ואני לא אזכיר את שמותיהם – התבטאו בהתבטאויות שלא ראויות להישמע, גם לא ברחוב, בסמטה האחורית.

יהודה גליק: אני פונה אל חבריי חברי הכנסת: אני לא רוצה להיות מטיף בשער.

יהודה גליק: כל חבר כנסת שמדבר פה מייצג את כולנו, את כל אחד ואחד מאיתנו, את מדינת ישראל, את הדמוקרטיה הישראלית, את הבניין הזה.

יהודה גליק: אנא, תחשבו שלוש פעמים לפני ההתבטאויות שנאמרות כאן.

יהודה גליק: זה פשוט מביא בושה – לא לכם; לכולנו.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: אדוני השר, חבריי וחברותיי, לפני כחצי שנה – אני חושבת שאתה זוכר, אדוני היושב-ראש, בוודאי גם מזכירת הכנסת זוכרת – אני עמדתי כאן והתרעתי מפני המפגע הבריאותי שקיים במכון הווטרינרי, שהקים אוהל לנתיחת גופות של חיות ונמצא כאילו בשיפוץ של המבנה המרכזי.

יעל גרמן: אז אני רוצה לספר לכם, חבריי חברי הכנסת, שלאחרונה קרו שלושה מקרים שבהם עובדי המכון חלו במחלה קשה בשם קדחתQ , וזה אך ורק בשל המצב התברואתי הקשה ואי-מילוי הוראות הבטיחות שהומלצו, הן על ידי מומחה חיצוני והן על ידי מומחה ישראלי.

יעל גרמן: מסתבר שמאז ועד היום שום דבר לא נעשה כדי באמת ליצור תנאים בריאותיים ותברואתיים למה שמתברר כמפגע אדיר, שעלול לא רק לפגוע בעוד חיים ובעוד בריאות של העובדים עצמם, אלא יכול גם לצאת לציבור הרחב ומשם למחלות שמי ישורן ומי ידע.

יעל גרמן: אני פונה מכאן לשר החקלאות: קח את הנושא, טפל בו.

יעל גרמן: סגור את האוהל, תעביר אותו למקום ראוי.

יעל גרמן: אני מבקשת גם ממבקר המדינה, ששלחתי לו גם מכתב, כמובן, שייכנס בעובי הקורה, כדי לחוס על העובדים ועל חייהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מחר צפויה שביתה כללית במשק, שהכריזה עליה ההסתדרות.

סעיד אלחרומי: כאן המקום והזמן להגיד שהנושא שעליו מחר ישבות המשק הוא נושא שאין צודק ממנו: מעל 40 הרוגים עד עכשיו, מעל 200 פצועים קשה ואלפי פצועים בין בינוני לקל בענף הבנייה.

סעיד אלחרומי: רק הבוקר הייתה תאונה בענף הזה, שהפך להיות מלכודת מוות לכל הצעירים ולכל האנשים החלשים שמגיעים להתפרנס מהענף הזה.

סעיד אלחרומי: תמיד האשם הוא הש"ג; לא ראינו קבלן כבד, לא ראינו חברת בנייה שמשלמת מחיר כבד על הזלזול בחיי אדם בענף הזה.

סעיד אלחרומי: לכן אנחנו שולחים, ואני שולח מכאן, מסר של עידוד ומסר של גיבוי לאנשי ההסתדרות על המאמץ שהם עושים ועל ההחלטה האמיצה הזאת.

סעיד אלחרומי: אולי השביתה מחיר תרענן קצת את המערכת ונגיע לפתרונות למצוקה שאנחנו נמצאים בה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, קרה היום משהו מדהים: נוער מדינת ישראל התחיל לצעוד מעוטף עזה לכיוון ירושלים.

חיים ילין: מועצת התלמידים גייסה את כל בתי הספר – דבר שלא היה.

חיים ילין: מתוך ערבות הדדית כולם באו היום בשחור לתמוך באותם צעירים שכל מה שהם מבקשים זה שוויון בביטחון, והדבר השני: תנו לגדול בשקט.

חיים ילין: כל הח"כים שרוצים להתגייס ולתמוך – זה היום.

חיים ילין: אני יודע שאסור לי, אבל אני מבקש ממך, כבוד היושב-ראש – זה השלט שאנחנו הולכים איתו – לתמוך, לתמוך בצעירים המדהימים האלה, שהם מלח הציונות ועתיד צה"ל ועתיד המנהיגות במדינת ישראל.

חיים ילין: כולנו היום איתכם.

חיים ילין: אני מודה לך, כבוד היושב-ראש, שגם אתה מזדהה, על זה שלא הוצאת אותי כי הייתי עם הדף הזה.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כפי שידוע לך, לא מזמן עתרנו לבג"ץ נגד חוק הלאום.

אכרם חסון: לפני שבועיים, יחד עם חבריי, פורום עורכי הדין הדרוזים, הגשנו להצעת חוק-יסוד: מדינת הלאום של העם היהודי תיקון המוצע לסעיף 10, ונתנו שלוש חלופות לפתור את הבעיה: הוראות חוק זה לא תפגענה בזכויות היסוד שעוגנו והוכרו בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, לרבות בעקרונות הצדק והשוויון; אין בהוראות חוק זה כדי לפגוע בזכות לשוויון בין כלל האזרחים במדינה על רקע דת, מין, גזע ולאום; אין בחוק זה כדי לפגוע בזכויות היסוד של כל מי שחל עליו חוק שירות ביטחון חובה משנת 1986.

אכרם חסון: מטרת הצעת החוק היא להביא לתיקון העוול שנגרם למיעוטים אזרחי המדינה הנאמנים לה.

אכרם חסון: ברשותך, אני רוצה להודות לידידי עו"ד סאמר עלי, לעו"ד נאיף גאנם, לעו"ד מחמוד דיב, לעו"ד סמיח עבדאללה, לעו"ד ענן ח'יר, לעו"ד זיד מועדי, לעו"ד ראמז חמדאן ולעוד הרבה עורכי דין ועורכות דין מצוינים שהתנדבו לתקן את העוול הזה כדי שנמשיך לחיות בדו-קיום ובשוויון לכלל אזרחי מדינת ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, גשם ראשון התחיל, אבל בהרבה מקומות, בתוך היישובים ומחוצה להם, יש חשש בכל פעם שיש חורף – שזה גשמי ברכה, אבל יש הפחד הזה מהצפות ומהנזקים שראינו בשנים האחרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן – אנחנו היום אחרי הבחירות לרשויות המקומיות – אני פונה לכל אלה שנבחרו, בין מי שחידשו להם ובין החדשים: הימים האלה הם הימים שצריך להכין את היישובים לחורף, כי הצפות זה נזק, ויש הרבה מקרים שגם היו אבדות בנפש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פונה לממשלה: התקציבים שדרושים זה פיקוח נפש – התקציבים שדרושים לסעיף הזה בתוך התקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה צריכה לספק את התקציב, ואני לא רוצה שנגיע למצב שיש אנשים שהבתים שלהם יינזקו, או הנפשות שלהם, ושתהיה עוגמת נפש בגלל מחסור בתקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כבוד היושב-ראש, אני פונה אליך, גם מהמעמד שלך, לפנות לממשלה בנושא הזה כדי לעזור ולקדם, כי הנזקים הם יותר ממה שאנשים יכולים לשאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: באזור חפירות תל בית שמש נחפר אתר חפירות ארכיאולוגי והתגלה פרק בלתי ידוע בתולדות בית ראשון, אך לפי הסכם מוקדם, הממצאים הארכיאולוגיים ייקברו תחת עבודות תשתית.

מיקי לוי: עתה צריכים אנשי המקצוע להחליט מה חשוב יותר: כביש 38 או המלך חזקיהו, אדוני.

מיקי לוי: הסכם אפשר לשנות; היסטוריה לא קוברים.

מיקי לוי: הארכיאולוגים ד"ר צבי לדרמן ופרופ' שלמה בונימוביץ קבעו כי תל בית שמש הוא קפסולת זמן להבנת תולדות היווצרותה, קיומה וחורבנה של ממלכת יהודה בימי בית ראשון.

מיקי לוי: החופרים גילו בחצי השנה האחרונה אתר ענק שמשתרע משני צידי כביש 38.

מיקי לוי: לדרמן מתאר אותו כאתר מורכב, צפוף ומתוכנן, והוא מכוון כולו להעצמת עושרה הכלכלי של ממלכת יהודה תחת שלטונו של המלך חזקיהו, ככל הנראה, 715–686 לפני הספירה.

מיקי לוי: מסבירים כי האתר הזה גדול מאוד בחשיבותו להבנת ממלכת יהודה ומפתח להבין את עצם התעצמות ממלכת יהודה והמלך חזקיהו.

מיקי לוי: אני קורא לשר התחבורה למצוא פתרון ולא להרוס את ההיסטוריה היהודית.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: היום בטקס רב רושם ובקבלת פנים מכובדת במלון רמדה חגגה המועצה להשכלה גבוהה 60 שנה למל"ג ו-70 שנה של מצוינות אקדמית.

עודד פורר: רק מה?

עודד פורר: יושב-ראש המל"ג, שר החינוך בנט, שכח בצד 1,300 מרצים ו-30,000 סטודנטים ששובתים כבר שבועיים ואף אחד לא מדבר איתם; מרצים בכירים במכללות המתוקצבות שלא מגיעים ללמד, כי למרות שהבטיחו לנהל איתם משא ומתן, לא מנהלים איתם משא ומתן.

עודד פורר: למרות שוועדת החינוך של הכנסת דרשה שינוהל המשא ומתן הזה בשבועיים האלה כדי לסיים את הפארסה הזאת, הם נותרו מאחור.

עודד פורר: אי-אפשר לדבר על מצוינות אקדמית ולהרים "לחיים" ולחגוג כש-30,000 סטודנטים – אגב, דווקא במכללות שנמצאות בפריפריה – ו-1,300 מרצים בכירים מרגישים כאילו זרקו אותם לרחוב.

עודד פורר: אדוני, כשזורקים לרחוב 1,300 מרצים בכירים, לא יהיה אפשר להצמיח אקדמיה ל-60 השנה הבאות, ובוודאי לא מצוינות אקדמית, כי אף אחד לא ילך להיות מרצה בכיר כשהוא מקבל כזאת בעיטה מיושב-ראש המל"ג.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, עמותת אור ירוק עושה עבודה מצוינת בתחום הלחימה בתאונות דרכים, ופרסמה נתונים מזעזעים על חלקם של האזרחים הוותיקים ושל הקשישים בתאונות דרכים: 215 אזרחים ותיקים מתוך קבוצת ההרוגים בתאונות דרכים כל שנה, מהם 95 הולכי רגל.

נחמן שי: כולנו רואים את זה במו עינינו.

נחמן שי: הלוא אנחנו מבחינים שיש בקרבנו אנשים שהולכים לאט יותר, שמהססים כשהם חוצים את הכביש, שזקוקים להדרכה ולעזרה, שלא תמיד רואים הכי טוב ולא תמיד שומעים הכי טוב.

נחמן שי: אליהם צריך להתייחס באופן שונה.

נחמן שי: העלינו את זה בכנסת.

נחמן שי: דיברנו על מעברי חציה שיהיו עם תאורה, עם זמן רמזור ארוך יותר; דיברנו על תמרורי אזהרה באזורים מסוימים, בסביבות דיור מוגן או בתי אבות.

נחמן שי: בקיצור, הכתובת היא על הקיר.

נחמן שי: יודעים שזה קהל מועד והוא פגיע יותר.

נחמן שי: אני דורש מפה – והעליתי את זה, ושר התחבורה בדרכו נפנף אותי – אני חושב שאנחנו עושים עוול גדול ופוגעים בציבור הזה כשאנחנו לא מגינים עליו מפני מוקד הסכנה הזה ששמו תאונות דרכים, תחבורה ומכוניות על הכביש.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי, אחרונת הדוברים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברות וחבריי חברי הכנסת, היום שמענו שיש תוכנית חדשה שהולכת ונרקמת במינהל התכנון, להקים לא פחות מתשע מרינות חדשות לאורך חופי ישראל, מראשון לציון ועד נהריה.

יעל כהן-פארן: נמצאת כאן חברת הכנסת יעל גרמן, שהייתה ראש העיר הרצליה ונאבקה במרינה אחרי שכבר הוקמה.

יעל כהן-פארן: מרינות, קודם כול, יוצרות מפגעים סביבתיים אדירים.

יעל כהן-פארן: הן פשוט מונעות מהחול להגיע אל החוף, וכך נהרסים החופים שלנו.

יעל כהן-פארן: אבל מעבר לכול – כמה חוף כבר יש במדינת ישראל?

יעל כהן-פארן: נשארו פחות משני סנטימטר לתושב.

יעל כהן-פארן: לקחת שטחי חוף כל כך נדירים ויקרים – חלק מהם גם עם תשתיות שאין איפה לשים אותן חוץ מאשר ליד החוף – לקחת ולשים עליהם תשתיות של מרינות, שישרתו בעיקר אוכלוסייה מאוד מצומצמת, את האלפיון העליון, שיש בידיו יאכטה – במקום שהציבור ייהנה מהחוף, שמה לעשות, יש כל כך מעט ממנו.

יעל כהן-פארן: כמה שיותר חוף צריך להישאר פתוח לציבור, ואני חושבת שמכאן, מהכנסת, צריכה לצאת קריאה להקפיא תוכניות כל כך לא רלוונטיות כאלה למדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא צריכים עוד ועוד מעגנות שישרתו רק עשירים; אנחנו רוצים שהחופים יהיו לכלל הציבור.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> ציון היום הלאומי לבטיחות בדרכים << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: ציון היום הלאומי לבטיחות בדרכים, הצעות לסדר-היום שמספרן 9680, 11063, 11077, 11093, 11129, 11146 ו-11151.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל היום הלאומי לבטיחות בדרכים, ביוזמת חברנו חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: עסקו בנושא במשך היום ועדות הכנסת השונות, והוא עמד במוקד כנס מיוחד שהתקיים באודיטוריום כאן בצוהריים.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי, כמו בכל שנה, הייתי יכול לפתוח את הישיבה הזאת עם קצת סטטיסטיקות ומספרים; יכולתי להציג לכם כמה תאונות דרכים היו השנה ביחס לשנה הקודמת, בכמה אחוזים ירד מספר הפצועים ומה מספר האנשים שלצערנו קיפחו השנה את חייהם על הכביש.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני מרגיש שכל המספרים האלה מחווירים לעומת הפנים והשמות של בני משפחת עטר, שנספו לפני שבוע בתאונה מזעזעת בכביש הערבה – אחת מתאונות הדרכים החמורות ביותר בעשור האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: שמונת בני המשפחה היו באותו יום ברכב, ההורים יריב ושושי עם ששת ילדיהם הקטנים.

יולי יואל אדלשטיין: הם יצאו מביתם ביישוב פסגות כדי לבלות יחד את יום השבתון של הבחירות לרשויות המקומיות ולא חזרו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה בדיוק קרה ברכב שבא מולם – היסח דעת, סטייה קלה, מבט לא מרוכז או משהו אחר – אבל אני יודע מה התוצאה: משפחה שלמה שהייתה ואיננה.

יולי יואל אדלשטיין: אור של שמונה נפשות כבה בבת אחת.

יולי יואל אדלשטיין: שבועיים קודם, רק 20 קילומטר משם, עוד זוג הורים ובתם התינוקת נהרגו בנסיבות דומות, ורק לפני יומיים, עוד תאונה לא רחוק משם, שגבתה חיים של שישה בני אדם נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: הרשימה הולכת וממשיכה עוד ועוד, ללא קץ, ובעיקר ללא תכלית.

יולי יואל אדלשטיין: האירועים האלה דורשים מאיתנו חשבון נפש.

יולי יואל אדלשטיין: ראיתי שברחבי הרשת הם עוררו תנועה של אנשים שקיבלו על עצמם להתחזק ולא לגעת בפלאפון בנהיגה – לא סמ"ס, לא ווטסאפ, לא פוש ולא עדכון.

יולי יואל אדלשטיין: זה מעשה קטן שיכולה להיות לו משמעות גדולה.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא סוף הדרך במאבק בתאונות הדרכים, אבל זה צעד ראשון וחשוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהוא יסחף אחריו רבים, שיישמעו לקול הדם שזועק אלינו מן האספלט ויחליטו לשים לתופעה הנוראית הזאת סוף.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע, חבר הכנסת עמאר, שזה גם הנושא שנבחר השנה ליום הזה שאנחנו מציינים בכנסת – אי-שימוש בפלאפון, בטלפון הסלולרי – וכולי תקווה שלא רק בעקבות חקיקה בכנסת והחמרת הענישה ופעילות המשטרה, אלא בעקבות אחריות אישית של כולנו, אנחנו נוכל לצמצם את המספרים הנוראיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים, שהראשון שבהם הוא בוודאי חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יפתח את הדיון במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לכולם בשם הממשלה השר איוב קרא, בשמו של שר התחבורה והבטיחות בדרכים, שנמצא בנסיעה רשמית בחוץ לארץ.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר איוב קרא, קודם כול אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: אתה חלק מהמאבק בתאונות הדרכים, אתה מלווה את הנושא שנים רבות.

חמד עמאר: בעצם, מאז שאני בכנסת אתה מלווה איתנו את הנושא של המאבק בקטל בדרכים.

חמד עמאר: היום ציינו את היום הזה.

חמד עמאר: התחלנו בוועדות, והתחלנו בישיבת ועדת החינוך בבוקר בנושא של חינוך תעבורתי.

חמד עמאר: פעם, כשדיברנו על חינוך תעבורתי נאמר לנו: אתם ככנסת לא תוכלו להיכנס לתכנים של החינוך בתוך בתי הספר.

חמד עמאר: אבל אנחנו העלינו את זה והעלינו את זה כאן, ובסופו של דבר היום קיבלנו נתונים מאוד משמחים, אדוני היושב-ראש:

חמד עמאר: בשכבת י' יש לנו 4,200 כיתות, ומתוכן 3,800 כיתות מקבלות חינוך תעבורתי.

חמד עמאר: 200 מתוך אלה שלא מקבלות הן חינוך מיוחד, ונאמר לנו על ידי משרד החינוך שלא ניתן להעביר להן חינוך תעבורתי.

חמד עמאר: חסרות עוד 200 כיתות, ונגיע לכל התלמידים בשכבת י'.

מאיר כהן: למה חינוך מיוחד?

מאיר כהן: מה ההסבר?

ענת ברקו: דווקא החינוך המיוחד.

חמד עמאר: אמרו שמבחינת יכולת לעשות רישיון – אין להם יכולת לעשות רישיון והם לא יכולים לעשות רישיון.

חמד עמאר: זה מה שנאמר על ידי משרד החינוך בוועדה.

מאיר כהן: למה משרד החינוך לא – – –

חמד עמאר: אז אני מקווה שגם את זה אנחנו נצליח לתקן כאן.

חמד עמאר: נעשה דיון מיוחד.

חמד עמאר: דווקא אמרתי שאני רוצה לעשות דיון מיוחד במיוחד על הנושא של 200 הכיתות שלא יכולות לקבל חינוך תעבורתי.

יולי יואל אדלשטיין: צודק מאוד, כי יש גם הולכי רגל ורוכבי אופניים – –

חמד עמאר: נכון.

חמד עמאר: אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: – – ורוכבי סקייטבורדים ומה שאתה רוצה.

חמד עמאר: נכון, נכון, נכון.

חמד עמאר: על זה אני דיברתי גם בוועדה.

חמד עמאר: אני חושב ש-15,000 ילדים מתוך השכבה עשו תיאוריה, ושיעור ההצלחה היה 90%.

חמד עמאר: השנה ייכנסו 30,000 ילדים לתיאוריה בשכבה י', ואנחנו מקווים שבשנה הבאה כל ילדי שכבה י' יוכלו לעשות תיאוריה תוך כדי לימודים.

חמד עמאר: זה מאוד יעזור לנו בחינוך התעבורתי, כי אין מה לעשות, אדוני היושב-ראש, ילדים בגיל 16 – אנחנו כמחוקקים אפשרנו להם לעלות עם אופניים חשמליים אל הכביש.

חמד עמאר: היום אמרו בוועדה שיכולים להגיע למהירות של 70 קמ"ש באופניים חשמליים אחרי שכלולים קטנים שיכולים לעשות בהם.

ענת ברקו: מה הבעיה?

חמד עמאר: לכן, החינוך התעבורתי – חשוב מאוד שנמשיך איתו, וזאת הצלחה גדולה של משרד החינוך אם הוא ממשיך בו.

חמד עמאר: ואחרי זה המשכנו לוועדת הכלכלה, ונגענו בנושא של היסח הדעת, בנושא של שימוש בטלפונים, שהסיכוי לתאונת דרכים בשימוש בטלפון הוא פי עשרה מאי-שימוש בטלפון נייד.

חמד עמאר: פי עשרה.

חמד עמאר: לפעמים אומרים: אתה צריך להרתיע, אדוני היושב-ראש, ולתת קנסות קשים של 3,000 שקל, 5,000 שקל, למי שמשתמש בטלפון, אבל אותו משתמש בטלפון – הוא מסכן את החיים שלו.

חמד עמאר: האם החיים שלו שווים את ה-3,000 שקל שיפחידו אותו, או שישמור על החיים שלו ועל החיים של המשפחה שלו בתוך האוטו כשהוא נוסע?

חמד עמאר: אני קורא לכל האזרחים: תשימו את הטלפון בצד.

חמד עמאר: תעלו על ההגה, תתרכזו בנהיגה, ואל תעשו שום דבר אחר; רק להתרכז בנהיגה.

חמד עמאר: אתה שומר על עצמך, שומר על המשפחה שלך, שומר על הרכב שבא ממולך, שומר על החיים שלך, וזה מאוד מאוד חשוב לנו, כולנו, שתשמרו על עצמכם, ואמרתי את זה היום יותר מפעם אחת.

חמד עמאר: בנושא של מספר ההרוגים, אני לא רוצה לדבר על סטטיסטיקה, כי כל חיים זה עולם ומלואו, לכן, הסטטיסטיקה לא מדברת.

חמד עמאר: ראינו את זה רק בחודש האחרון, והיושב-ראש נגע בנושא הזה ברגש רב: שתי משפחות נמחקו; 11 בני אדם נהרגו.

חמד עמאר: שבוע אחרי זה – שבעה, אדוני היושב-ראש, לא שישה.

יולי יואל אדלשטיין: שבעה, נכון.

חמד עמאר: שבעה בני אדם הולכים לעבודה – נהרגו בכביש.

חמד עמאר: זה מזעזע.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על 18 בני אדם שנהרגו תוך פחות משבועיים.

חמד עמאר: ואנחנו יכולים לדבר על כביש 90 כאן ולעמוד ולהגיד: צריך לשים הפרדה, צריך להרחיב את הכביש, צריך לעשות תשתיות.

חמד עמאר: כביש 90 – 472 קילומטר ועוד 200 מטר.

חמד עמאר: זה הכביש הכי ארוך במדינת ישראל.

חמד עמאר: לכן, בואו נתרכז בנהיגה.

חמד עמאר: בואו לא נשתמש בטלפונים; בואו נשים את המשפחה שלנו מול העיניים שלנו כשאנחנו עולים על ההגה.

חמד עמאר: תודה רבה לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

משה מזרחי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לקחתי חלק בכנס, כמוך, אדוני היושב-ראש, והקשבתי בקשב רב.

משה מזרחי: אני רוצה להתחיל ולברך אותך, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת חמד עמאר, שאתה מוביל את זה עשר שנים – באמת, בלתי נלאה, בלתי נשחק, ואני ממש מצדיע לך על זה.

משה מזרחי: אני הקשבתי בקשב רב גם לדברים שאתה אמרת, אדוני, וגם יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל, שאיננו פה, וראשת רלב"ד – היא פה?

משה מזרחי: המנכ"לית, גם יעקב אשר, שאיננו כאן, יושב-ראש ועדת המשנה, והקשבתי בקשב רב לדברים שהם אמרו על שיתוף הפעולה שמתקיים.

משה מזרחי: הפרגון ההדדי על המעשים הטובים שעושים כאן בבית המחוקקים כדי לקדם את המאבק הזה זה לא משהו ששמעתי אותו אז, כשישנתי – אני מתכוון לקדנציה הקודמת שלי – בכנסי יום בטיחות.

משה מזרחי: אני רוצה לציין, עמד שם וקיבל תעודת הערכה – וזה נוגע גם לדברים שאתה אמרת, אדוני היושב-ראש, על השותפות של הציבור.

משה מזרחי: אומנם אנחנו לא יכולים להטיל את האחריות על הציבור, אי-אפשר להטיל את זה עליו, אבל נתנו תעודת הכרה ליזם של פרויקט שאני ממש התפעמתי לשמוע אותו, יאיר נתיב, שהוא יושב-ראש עמותת שומרי הדרך – אני מדייק?

משה מזרחי: אני לוקח את זה מהכינוס.

יולי יואל אדלשטיין: צודק, צודק.

משה מזרחי: הוא פה?

משה מזרחי: איננו.

משה מזרחי: חבל, כי באמת – להצדיע לו.

משה מזרחי: 36,000 אזרחים – אני חושב שאני זוכר נכון את המספר – שהם שותפים בפיקוח על התנועה ובדיווח על עבירות חמורות למה שנקרא ה-back, שהוא המשטרתי, ולטיפול בדיווח התנועה.

משה מזרחי: אם בזה אפשר להשקיע מאמץ כביר, כאחד כזה שהוא שותף למיזם – הוא נהג מצוין, אני בטוח שהוא שומר על הכללים – אם אפשר להרחיב את השותפות הזאת עם הציבור, זה דבר יוצא דופן.

משה מזרחי: אני בדרך כלל לא אוהב את הביטוי הזה, "מאבק רב-מערכתי".

משה מזרחי: אדוני מכיר את הביטוי הזה, שאומרים: אנחנו צריכים לנהל מאבק רב-מערכתי?

משה מזרחי: כשאומרים את זה, אז כל הרבי-מערכות – האלמנטים בפנים יכולים לחמוק לפינות במאבק הרב-מערכתי.

משה מזרחי: פה דווקא שמעתי דברים אחרים, ואני רוצה להגיד לך שאם כל אחד מהרב-מערכתיים בתוך הרב-מערכתי הזה יעשה את חלקו במלוא העוצמה, אפשר יהיה לראות תוצאות.

משה מזרחי: היו סימנים טובים – כך אני למדתי השנה – של ירידה במספר הנפגעים, ההרוגים וגם הפצועים – שצריך לדבר עליהם; זה כאילו משהו שנשכח מאיתנו; מדובר פה באלפים רבים שהנזק שלהם הוא מתמשך, הוא בלתי נתפס, וגם על זה צריך לדבר, וגם על שתי התאונות הרצחניות בכביש 90, שאני לא יכול לקרוא לזה – זה נראה לי כמו טבח של ממש.

משה מזרחי: אני לא יודע אם אני זוכר נכון – – –

מאיר כהן: שלוש תאונות.

משה מזרחי: שלוש תאונות.

משה מזרחי: אני מדבר על השתיים האיומות, האחרונות.

משה מזרחי: הם גם ציינו נתון שאני חשבתי שהוא מטורף לגמרי: 40 הרוגים החודש.

משה מזרחי: בחודש הקטלני והרצחני הזה – 40 הרוגים.

משה מזרחי: שערו בנפשכם ש-40 ההרוגים האלה, חלילה וחס, היו נהרגים בגלל עילה אחרת, ביטחונית כזאת או אחרת, איך כל מדינת ישראל וממשלת ישראל היו עומדות על הרגליים.

משה מזרחי: ואני לכם רוצה להגיד – אמר את זה גם איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה, בכינוס, וגם אני אומר את זה: תאונות דרכים, מאות הרוגים, אלפי פצועים, זה לא מזג אוויר, זה לא אסון טבע – זה אסון אנושי.

משה מזרחי: מה אני אגיד לכם?

משה מזרחי: למדינה צריכה להיות, עם כל הכבוד לשותפות עם הציבור, למדינה צריכה להיות אחריות אזרחית מוחלטת על חיי אזרחיה.

משה מזרחי: אי-אפשר כל שנה להמשיך ולספוג את המוות ההמוני המיותר הזה.

משה מזרחי: ואני אומר לכם, כמו הקבינט הביטחוני – בואו ניקח אותם כדוגמה – שעוסק בביטחון הקיום שלנו, ומשקיעים שם מאות דיונים כדי לקדם את הביטחון הקיומי שלנו; משקיעים משאבים אין-ספור, כמו באיום הפוטנציאלי ההרסני של המנהרות, לדוגמה.

משה מזרחי: כמה משאבים משקיעים במה שהוא פוטנציאל לנזק, שמאות הרוגים קורים אצלנו ברחובותינו?

משה מזרחי: אז הגיע הזמן – והעליתם את זה גם בכינוס – שיהיה קבינט תעבורתי שיטפל בסיכון החיים שלנו.

משה מזרחי: אני ואתם והילדים שלכם ממש עולים לשדה קרב כאשר אנחנו עולים על הכביש.

משה מזרחי: צריך להגיד את זה.

משה מזרחי: אני אגיד מילה שנוגעת לחינוך התעבורתי, שגם הוא עלה.

משה מזרחי: אני נסעתי עם הילדים שלי באמסטרדם, בהולנד, בוא נגיד.

משה מזרחי: אתה נוסע שם – אתה פשוט נדהם.

משה מזרחי: נסעתי בנתיב הימני, ולא הבנתי למה משאיות מצפצפות לי.

משה מזרחי: יש שם באוטוסטרדה שלושה, ארבעה נתיבים.

משה מזרחי: אני אומר: מה הוא מצפצף לי?

משה מזרחי: אני נוסע כמו חנון בימני – תעקוף.

משה מזרחי: אסור להם, לכלים כבדים, לעקוף.

משה מזרחי: הייתי בשוק.

משה מזרחי: לקח לי זמן להבין שהם כועסים עליי.

משה מזרחי: הם נוסעים מהר בימני.

משה מזרחי: אתם מכירים את הפוזה הזאת אצלנו בכבישים המהירים?

משה מזרחי: שלוש משאיות נוסעות בשלושה נתיבים, והנתיב המהיר אצלנו הוא הנתיב הימני.

משה מזרחי: אתם שמים לב? זו התרבות שלנו.

משה מזרחי: חבר'ה, הכביש הוא פנינו, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה מזרחי: אני רק מסיים במילה אחת: כשאתם רוצים לשמור רווח בין מכוניות, תמיד נכנסים לך; כאילו נדמה לך שאתה נוסע אחורה, להבדיל מהחינוך.

משה מזרחי: מה גורם להולנדים להיות כאלה?

משה מזרחי: אני לא מצליח להבין.

משה מזרחי: מילה אחרונה, אדוני, רק בנושא סוגיית הדיבור בפלאפון.

משה מזרחי: אתם הובלתם בזמנו, כל הגורמים הנוגעים בדבר, את המאבק להכניס ולהטמיע את חגורות הבטיחות.

משה מזרחי: השקיעו בזה מאמץ כביר, כביר, והצליחו בסוף, בסופו של דבר זה הצליח.

משה מזרחי: אותו דבר גם עם הפלאפונים – צריך להשקיע בזה מאמץ גדול.

משה מזרחי: מילה אחרונה למשטרת ישראל: אני מקווה שסוגיית המפכ"ל החדש תעבור את המשוכה הפורמלית, ובא לציון גואל וצ'יקו אדרי – למשטרת ישראל.

משה מזרחי: אני רוצה לאחל לו, כמי שהיה אחראי לאגף התנועה בתקופתו, הצלחה גדולה גם בתחום הזה.

משה מזרחי: יישר כוח לכם על מה שאתם עושים פה.

משה מזרחי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת משה מזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, חבר הכנסת חמד עמאר, אתה אמרת שעשר שנים אתה מוביל.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שלפני 15 שנה עלה פה חבר הכנסת אופיר פינס.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הציע תיקון לחוק שיהיה אסור לשלוח סמ"סים כשאתה נוהג.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר שאז צחקו עליו, אמרו לו: אופיר, מאיפה הבאת את השטות הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: מה זה הדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: הוא אמר: לא הייתי מביא את התיקון אלמלא הייתי נוסע בכביש ורואה את העורף של האנשים שיושבים ומסמסים בלי בכלל להרים את הראש אל הכביש.

יולי יואל אדלשטיין: תראה לאן אנחנו הגענו, שעכשיו באמת צריך לחשוב כמעט על איסור מוחלט של שימוש כלשהו, עם כל הרשתות החברתיות שם, והפושים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אנחנו בעמדה שהשנה, ברוך השם, יש לנו פחות הרוגים, אני מקווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שנהרגו זה מעל ומעבר, מספיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקווה שלא יתווספו עוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו התפילה הראשונה שבה אני מתחיל את דבריי בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממה נגרמות התאונות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מחלק אותן לכמה קטגוריות, לכמה סיבות: הראשונה בהן, והמרכזית, היא טעויות אנוש – יותר מהמיגון של הרכב ויותר מהתשתיות, למרות שגם בזה יש שאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טעויות אנוש זה הדיבור בניידים, הסמ"סים האלה, ההודעות – שזה יותר מסוכן, כי זה לא לדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מדבר – היום יש מצב שמדברים, יש לו את הרמקול בתוכו, אפילו אם אין לו דיבורית, אז לפחות הוא יכול להיות עם הכביש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שאני מעדיף או שאני מטיף לכיוון הזה, אני גם נגד שידברו בכל מקרה, אבל ההודעות הכתובות האלה הן מאוד מסוכנות, לכן צריך להתרחק, וצריך לתת את הדעת עליהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב ששוטרים שעוצרים רכב יכולים לבדוק מתי נשלחה הודעה, ואני בכיוון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסיבה השנייה בטעויות אנוש זה מהירות ועקיפות מסוכנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה של המהירות, שכולם רוצים מהר מהר, והוא עוקף במקום מסוכן, זה רוב תאונות הדרכים – היסח דעת, מהירות ועקיפות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גידול בתאונות במעברי חציה, לכן אני הולך לכיוון של להציע פתרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במעברי חציה יש כמה נקודות שצריך להביא בחשבון: המיקום של מעבר החציה – כי יש מקומות שעושים את המעבר בכל דרך בתוך העיר, כך שגם להולך רגל וגם לנהג אין מרווח שיראו גם את זה וגם את זה, ולכן המיקום שלהם – צריך לדעת בדיוק איפה למקם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם אתה עובר את הכביש למקום אחר, ואתה ממשיך על המדרכה עוד כמה מטרים כדי להגיע ליעד שלך, אם זה בית ספר או זה בית אבות, או כל מבנה אחר – את זה צריך להביא בחשבון, כדי שכולם יראו את כולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שעוברים, הם צריכים להבין גם שלא כל העולם עוצר בשבילם עד שהם עוברים; הם צריכים להיזהר ולהביא את זה בחשבון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה זה שינויים גיאומטריים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול להיות הגבהה של מעבר החציה, ואני מציע גם שתאורת רחוב, במיוחד בערב, תהיה בצבע אחר; מי שיראה את הצבע האחר, נניח כחול, ירוק או צבע אחר, אפילו אדום – שאנשים ידעו שזה מעבר חציה, ואז אני יכול – העלות של התאורה זו אותה עלות, אבל זה יכול גם לסמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו הבעיה של האופניים החשמליים, וגם המהירות שלהם, שיכולה להגיע לעשרות קילומטרים בשעה; אנשים משדרגים אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האי-אכיפה – הגיל המותר זה 16, נסיעה ללא קסדה – הנושא הזה הוא מאוד מסוכן, ואנחנו רואים שיש הרבה פצועים, וגם הרוגים, לצערנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הנושא של קטעים אדומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שם צריך לתת גם את הדעת, כי אנחנו נוסעים גם בכבישים שהם צרים ולפעמים מפותלים, שאין בהם תאורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שמקומות כאלה, צריך להכניס אליהם גם תאורה וגם את הנושא של ההפרדה, ויש אפשרות, כבוד היושב-ראש, להפרדה גמישה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש הפרדה ויש חס וחלילה תאונת דרכים, זה הרבה פחות מסוכן מתאונה חזיתית, כמו שראינו לאחרונה בכביש 90, כי תאונה חזיתית – המשמעות היא שאתה מסכם את שני הכוחות של שני הרכבים, וזו המכה לשניהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש הפרדה, אז ההפרדה הזאת יכולה לספוג חלק מהתאונה וחלק מהכוח הזה, ואתה יודע מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לצאת בפחות נזקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש נושא אחר, שהוא תחבורה ציבורית, כי כל הפיתוח של הכבישים לא מדביק את התוספת של הרכבים שעולים לכביש בכל שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו – אני רואה את הזמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הנושא של חינוך והדרכה, הנושא של לימודים בכיתה י', ויש גם בבתי ספר יסודיים חינוך לבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בי' הם ניגשים לבחינה, ואז הם יכולים להיות פטורים מבחינת התיאוריה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מאוד חשוב ומקדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו פעילות ענפה בבתי הספר ביישובים הערביים, ואני מברך על זה, ואלה גם הדרישות שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ליוויתי את הנושא הזה מאז כניסתי לכנסת, ואני אומר – משרד החינוך גם התחיל בזה, וזה מאוד חשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי המלצה אחרונה בשני משפטים, כבוד היושב-ראש: היום, מורה נהיגה – כשמישהו מקבל רישיון נהיגה, הוא נותן לו את ה"נהג חדש" הזה ואת השם: "המורה שלי הוא פלוני".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי מציע: היום יש טבלה מוכנה – יש לי אותה – של כל העבירות והקנסות והנקודות; לפחות שיקבלו את זה במתנה, שייזהרו, כי חשוב להם מאוד רישיון הנהיגה, כך שישמרו על עצמם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פונה לכולכם לשמור על עצמכם, כי אתם יקרים לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מלכיאלי – איננו, אז אם כן, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, היום הזה לציון היום הלאומי לבטיחות בדרכים הוא יום מהותי מאוד בחיי החברה הישראלית.

מיקי לוי: אני כבר מכאן יכול להגיד תודה רבה לכל אלה שעמלו, טרחו ויזמו את היום הזה.

מיקי לוי: תודה רבה על האכפתיות.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לכולם שהייתי שם, הייתי מן הצד השני.

מיקי לוי: הייתי מן הצד השני, וראיתי תאונות דרכים שנגרמות בגלל בעיות שרובן ככולן – אפשר להאשים את הדרך; נכון, יש מקומות שצריך לשפץ.

מיקי לוי: בסך הכול התשתית התחבורתית של מדינת ישראל בהשוואה למדינות אחרות בעולם היא תשתית ראויה; עדיין לא מושלמת.

מיקי לוי: אני מכיר את כביש 38, שלקח שנים רבות למצוא את התקציב לשפץ אותו.

מיקי לוי: הוא היה כביש אדום.

מיקי לוי: יש עוד כמה כבישים שהם כבישים אדומים, כגון כביש 90.

מיקי לוי: המהות היא תרבות הנהיגה.

מיקי לוי: המהות היא שאנחנו יודעים שאסור לנגוע תוך כדי נהיגה בטלפון הסלולרי, שהיום מוגדר על ידי משטרת ישראל כגורם מספר אחת בתאונות דרכים, כגורם האנושי מספר אחת, כגורם לתאונות קשות שבצידן אבדות בנפש.

מיקי לוי: כשנוסעים 100 קמ"ש ומסתכלים על הטלפון לשנייה, האוטו עובר בערך 50 מטר.

מיקי לוי: 50 מטר.

מיקי לוי: אתם מבינים כמה תאונות דרכים אפשר לעשות ב-50 מטר?

מיקי לוי: זה אומר שחוסר תשומת הלב מביא לכך שאנחנו נבצע תאונות דרכים.

מיקי לוי: אני חושב שצריך היערכות כוללת, חינוכית, קודם כול, מגיל רך, לכל נושא הבטיחות בדרכים.

מיקי לוי: וכשאומרים לא לתת לילדים מתחת לגיל 16 לנסוע באופניים חשמליים והורים אינם עומדים בלחץ וקונים לבניהם או לבנותיהם אופניים חשמליים ואחר כך נגרמת תאונה קטלנית, שואלים את עצמם: היכן היינו?

מיקי לוי: וכשהחוק אומר, אחרי מאמצים רבים בוועדת הכלכלה, אדוני היושב-ראש: יש לחבוש קסדה, ולא חובשים קסדה, והחלקה קלה מהאופניים והראש נחבט בגדר או בשפת או במדרכה עצמה, והאיש הופך לצמח, שואלים: היכן היינו?

מיקי לוי: תרבות הנהיגה במדינת ישראל מחייבת שיפור.

מאיר כהן: מיקי לוי, גם כשנוסעים על המדרכות בלי קסדה עומדים שוטרים ומתעלמים, ולשאלתי הם אומרים: אין לנו כוח אדם.

מיקי לוי: טוב, אני מקבל את ההערה, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: גם הקבלה הזאת של "אין לנו כוח אדם" – אתה עומד שם, עוברים ילדים, אז אתה רואה אותם – תעצור אותם.

מיקי לוי: אז מרגע שמשטרת ישראל והפיקוח, שמשלבים ידיים בעניין הזה – מתחילת השנה ניתנו 45,000 דוחות לרוכבי אופניים.

מיקי לוי: 45,000 דוחות.

מיקי לוי: זה המון בכל קנה מידה; אני מסכים שזה לא מספיק.

מיקי לוי: וכאחד שמכיר מעט טוב יותר את משטרת ישראל, צריך לעשות סדר עדיפויות: מה יותר חשוב – פשיעה – – –

משה מזרחי: אבל אתה מבין שזה לא מנצח, מיקי.

מיקי לוי: אבל אני רוצה לנצח, כי מדובר בבנינו, ולכן אני מדבר על שילוב ידיים בין תרבות הנהיגה לבין החינוך, לבין האחריות שלנו כהורים, לבין האחריות של מערכת החינוך.

מיקי לוי: כשאין שילוב ידיים, ככה נראית ההשתוללות; כשאין שילוב ידיים, אז מרכיבים אחד את השני, והכלי הזה של אופניים חשמליים הופך להיות כלי מוות, כי חסרה שליטה עליו.

מיקי לוי: וכשאני מביא הצעת חוק לגבי טרקטורונים שמשתוללים על הכבישים כשאסור להם להיות על הכבישים, אז החוק הזה לא עובר בוועדת שרים לחקיקה.

מיקי לוי: ואני אומר: עזבו, לא רוצה את החוק; שמשרד התחבורה יגיש הצעת חוק ממשלתית.

מיקי לוי: למה אני מזכיר את זה?

מיקי לוי: כי בלי שילוב ידיים, אדוני חבר הכנסת היוזם את היום הזה, בלי שילוב זרועות של כלל המרכיבים בחברה ציבורית – חינוך, הורים, משטרה, משרד החינוך, תעבורה, כל מה שצריך – לא נצליח לנצח.

מיקי לוי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: ובכן, חבר הכנסת עיסאווי פריג' יחתום את רשימת הדוברים.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, בהזדמנות זו אני רוצה לברך את היושב-ראש ומפלגת תע"ל על ההישג היפה והמרשים שהיה לכם בבחירות המקומיות בחברה הערבית.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: שוכרן.

עיסאווי פריג': אני חייב לציין את זה.

עיסאווי פריג': היה לו הישג יפה.

עיסאווי פריג': מגיע לו לחייך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': הדבר השני – – –

מאיר כהן: הרבה זיקוקים.

עיסאווי פריג': הרבה, הרבה זיקוקים.

מאיר כהן: אבל מה קרה לכם בטובא – אתם, מרצ?

עיסאווי פריג': אנחנו קיבלנו רשות אחת, אבל שרפו לנו אותה.

עיסאווי פריג': איך אתה יודע?

מאיר כהן: – – –

עיסאווי פריג': יא זלמה, קיבלנו בטובא נציג של מרצ – לא הרשו לנו.

עיסאווי פריג': שרפו.

עיסאווי פריג': אין לנו נחת, מה נעשה.

עיסאווי פריג': בדיון כל כך חשוב – – –

משה מזרחי: – – –

עיסאווי פריג': עצוב, עצוב.

עיסאווי פריג': אני מאוד מקווה שנתבגר ונבין איפה אנחנו נמצאים, והתופעה הפסולה והדוחה הזאת – ניפטר ממנה כמה שיותר – – –

אחמד טיבי: זה לא יהיה על הזמן שלך, אבל גם אתה אמרת – וחשוב לציין – שברוב המוחץ של היישובים זה התנהל בצורה מצוינת, חוץ משישה-שבעה יישובים.

אחמד טיבי: אחד מהם, הכי גרוע, זה כשאתה שורף בניין מועצה או בית ספר ביישוב אחר.

עיסאווי פריג': טוב, יש הרבה מה לדבר.

אלי אלאלוף: כבר שרפו להם לפני שנתיים-שלוש.

עיסאווי פריג': כן, אבל השרפה העכשווית היא הרבה יותר חריפה.

אחמד טיבי: היא קשורה בזהות, עיסאווי.

עיסאווי פריג': בזהות הקבוצה המנצחת.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, ביום כזה חשוב, בנושא כזה עדין, בנושא כזה שמגיע לכל אחד ואחד מאיתנו, אני ציפיתי ששר התחבורה יהיה איתנו בדיון, ולא לראות את ידידנו שר התקשורת – שאני מבין, ומעריך, אבל זה לא בתחום האחריות – – –

איוב קרא: – – –

עיסאווי פריג': בסדר, כולם מתחרים על עומאן.

עיסאווי פריג': עומאן, עומאן, עומאן.

עיסאווי פריג': האימפריה של עומאן.

עיסאווי פריג': מה יש בעומאן?

אחמד טיבי: עיסאווי מעדיף את כביש 90.

עיסאווי פריג': אני מעדיף כאן, לא עומאן.

עיסאווי פריג': אני יודע שהוא בעומאן, להציג את ההישגים של הרכבת והקו של תל אביב-ירושלים, שבינתיים תקוע.

עיסאווי פריג': איזה ניסיון – מה אני אציג לעומאנים?

עיסאווי פריג': את הקו של הרכבת לירדן?

עיסאווי פריג': אני הולך להציג קו חלום, מירדן לישראל, קו רכבת.

עיסאווי פריג': על איזה ניסיון מדברים?

עיסאווי פריג': זו הערת ביניים.

עיסאווי פריג': הדבר השני – אני רוצה להתוודות ולהודות: אני כל הזמן שמעתי, ואמרתי, וצחקתי בזלזול, שהגורם הדיגיטלי והטלפון הוא הגורם הראשון בתאונות דרכים.

עיסאווי פריג': אני התייחסתי בזלזול לקביעה הזאת, אני אגיד לכם את האמת.

עיסאווי פריג': בכל הדיונים אמרתי: על מה הם מדברים?

עיסאווי פריג': עד שזה קרה לי.

עיסאווי פריג': בנסיעה רגילה בתוך היישוב שלי קיבלתי הודעה; סתם, לראות מי שלח לי את ההודעה – נכנסתי ברכב.

עיסאווי פריג': הייתי במהירות של 40.

עיסאווי פריג': אז אמרתי: עברתי את זה על בשרי, ומאז אני מתנהג – הטלפון הסלולרי בשבילי, תוך כדי נסיעה, הוא אויב.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם מה קורה איתי.

עיסאווי פריג': אפילו לא מסתכל על הודעות ווטסאפ וממעט לענות לטלפונים, גם כשיש לי דיבורית.

משה מזרחי: מה זאת אומרת "אפילו לא"?

משה מזרחי: בעיקר הודעות ווטסאפ.

עיסאווי פריג': אני לא מסתכל, לא מסתכל על הודעות.

עיסאווי פריג': נוכחתי לדעת שאין דבר שבא מריק, ככה, מריקנות.

עיסאווי פריג': הגורם הזה הוא גורם מספר אחת בכל הדבר הזה.

עיסאווי פריג': כשאני נכנס לזה לעומק – ושמעתי את החברים לפניי אומרים "הגורם האנושי", "גורם התשתיות"; כל מיני גורמים.

עיסאווי פריג': כשאני מגיע לגורם האנושי, אני שואל את עצמי: אנחנו, בכנסת – אתמול נשארנו עד 01:30; הגענו הביתה – אני ישנתי ב-03:30, וצריך להיות כאן ב-09:30 – לקום ב-07:00 כדי להספיק.

עיסאווי פריג': אז גם אנחנו בני אדם.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים ללמוד.

עיסאווי פריג': אם הגורם האנושי הוא הגורם מספר אחת, בואו, שאנחנו נהיה דוגמה.

עיסאווי פריג': הכנסת לא צריכה להתנהל עד השעות הקטנות – 01:30 ו-02:00.

עיסאווי פריג': זה לא הגון, לא פייר, לא מהווה דוגמה, ואנחנו מאמינים שהגורם האנושי הוא הגורם הראשון בקביעת הדברים.

אחמד טיבי: אנחנו ביקשנו את החוק, חוק הגנים הלאומיים, בגלל שהוא חשוב לנו, לדחות ליום אחר, והם לא נענו, ואתה נשארת בכל זאת.

מוסי רז: אני מציע לפסול רטרואקטיבית את כל החוקים שעברו אחרי חצות.

אחמד טיבי: למה להשאיר עד 01:30?

אחמד טיבי: אפשר לעשות את זה בשעות נורמליות ולנהוג הביתה.

עיסאווי פריג': אדוני, אתם לוקחים את זמני.

אחמד טיבי: אני היושב-ראש, כשאני בשלטון אני מגלה נדיבות לב.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: דבר כרצונך.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': לא, לא (אומר בערבית: אני לא אדבר כרצוני.

עיסאווי פריג': )

אחמד טיבי: אנחנו לקחנו ממנו דקה שלמה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: יאללה, דבר.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': חברים, נקודה נוספת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת עמאר, נקודה נוספת:

עיסאווי פריג': אנחנו מתגאים שאנחנו נמצאים בתוך מדינות ה-OECD.

עיסאווי פריג': מתגאים.

עיסאווי פריג': אנחנו שם.

עיסאווי פריג': אבל כשאתה בא לתחום התחבורה, אתה בתחתית הרשימה בכל המובנים.

עיסאווי פריג': בכל המובנים.

עיסאווי פריג': אני נכנסתי והתעמקתי, שאלתי והתעניינתי – אין לנו סיכוי להוריד את מספר תאונות הדרכים והנפגעים.

עיסאווי פריג': הסיכוי היחידי הוא רק בפיתוח תחבורה ציבורית.

עיסאווי פריג': בלי תחבורה ציבורית אנחנו יכולים להמשיך לפנטז ולפנטז ולפנטז.

עיסאווי פריג': תחבורה ציבורית היא הפתרון להורדת מספר הנפגעים, מספר התאונות.

עיסאווי פריג': אחרת, אנחנו נמשיך, אדוני היושב-ראש, כל שנה, כל שנה, לציין את היום הזה, ורק לציין ולספור הרוגים.

משה מזרחי: בתנאי שהתחבורה הציבורית, כמו הרכבת, תהיה מוכנה לפעולה.

עיסאווי פריג': את זה נשאל את שר התחבורה, שאיננו איתנו.

משה מזרחי: מוכנה לפעולה – – –

עיסאווי פריג': את זה נשאל את שר התחבורה.

עיסאווי פריג': וחברים, אדוני היושב-ראש, אני מסיים באמירה אחת: על קטל כזה בכבישים צריך מסקנות, ומישהו צריך לשאת באחריות.

עיסאווי פריג': ברגע שאין אף אחד שמשלם את המחיר, אז הקטל יימשך ויימשך.

עיסאווי פריג': אני מקווה שדבריי הגיעו לאוזניים נכונות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: שוכרן, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אל-וזיר איוב קרא, תפדל.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב לענות.

עיסאווי פריג': אתה יכול לקבל את התשובה משר התחבורה.

עיסאווי פריג': אתה לא חייב לעלות.

אחמד טיבי: כן, מה אמרת עכשיו, עיסאווי?

אחמד טיבי: אתה יכול להגיד.

אחמד טיבי: נראה אותך אומר.

עיסאווי פריג': כבוד השר יתרגם.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להתנצל בשמו של שר התחבורה, חברי הטוב חבר הכנסת ישראל כץ, שנמצא בשליחות בעומאן.

איוב קרא: זה לא מובן מאליו, חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – – לפני שבוע.

איוב קרא: חבר הכנסת פריג', אני רק יכול לומר לך, אם היית שואל אנשים לפני שנה-שנתיים אם זה בכלל יקרה, היו חושבים שאנחנו הזויים, ולא פעם אמרו לי "הזוי".

עיסאווי פריג': – – –

איוב קרא: ב-1996 – סלח לי, אני הייתי שם גם אז.

איוב קרא: אני יכול לומר לך, אל תקלקל את השמחה.

איוב קרא: תתגאה בזה שאנחנו פותחים שווקים וקשרים ויחסים בין מדינת ישראל לבין מדינות המפרץ.

איוב קרא: זה לא מובן – – –

מוסי רז: אבל אם כולם ייסעו לעומאן לא יהיו פה תאונות דרכים, כי לא יהיו אנשים.

איוב קרא: אה, פתאום חשוב לכם תאונות דרכים יותר מהשלום.

איוב קרא: יפה, מחנה השלום.

איוב קרא: אני גאה בכם.

איוב קרא: אין כמוכם.

איוב קרא: זה אחרית הימים.

איוב קרא: בסדר גמור.

איוב קרא: אני רק יכול לומר לכם שחזרתי עכשיו משליחות, והתקזזתי עם חבר כנסת מכובד מאוד – הוא עומד בראש הישיבה הזאת.

איוב קרא: הייתה תקלה שם, והוא אמר: זה לא יצא מהלב, הקיזוז הזה.

איוב קרא: לכן – – –

אחמד טיבי: טוב, אני אבהיר: אני נתתי קיזוז לאיוב, ונודע לי שלשום שהוא עוכב בשדה התעופה – – –

מאיר כהן: הם אומרים שהוא איחר.

אחמד טיבי: הוא איחר – תכף הוא יגיד גרסתו.

אחמד טיבי: איחר, עוכב כמה שעות, ולא עלה לטיסה, וחוק טיבי לא חל על העיכוב הזה.

אחמד טיבי: אז אמרתי לו כאן שמתברר – האמת היא שנתתי לך את הקיזוז לא בלב שלם, ולכן קרה מה שקרה.

אחמד טיבי: הודיתי בפניו.

נחמן שי: בעומאן לא – – –

איוב קרא: אני יכול לומר לכם שעוכבתי כמו שהוא היה מעוכב אם הוא היה שם.

איוב קרא: זה פייק ניוז – אתם עוד תכירו ותדעו למה.

איוב קרא: יש לי עוד אנשים שם שעוד לא חזרו.

איוב קרא: נדבר על זה.

איוב קרא: אני רוצה בהזדמנות זו לברך את חבר הכנסת עמאר והיוזמים על כל מה שאתם עושים סביב תאונות הדרכים.

איוב קרא: כיום אנחנו עומדים על 257 הרוגים בתאונות הדרכים.

איוב קרא: מספר ההרוגים נמוך בכ-20% לעומת התקופה המקבילה בשנה שעברה.

אלי אלאלוף: בדרכים שלנו – – –

קריאה: זה בגלל שהשנה לא – – –

איוב קרא: סוגיית הבטיחות בדרכים, אדוני היושב-ראש, היא סוגיה רוחבית ומקיפה הנוגעת לעשיית משרדי ממשלה רבים.

איוב קרא: תמונת הבטיחות בדרכים מורכבת מתחומים רבים, ובהם העמדת תשתיות כבישים סלחניות, שיפור בטיחות הרכב והכשרת הנהג, פינוי מהיר של הפצועים, אכיפה, הרתעה וענישה של עברייני התנועה, וכן חינוך והסברה להתנהגות בטוחה בדרכים.

איוב קרא: במהלך שנות הכהונה של שר התחבורה הנוכחי השקענו רבות בכל תחומי אחריות וסמכות המשרד, בפיתוח תשתיות ובשיפור בטיחות הרכב.

איוב קרא: אנו משקיעים תקציבי עתק בפיתוח תשתיות הכבישים; הפכנו כבישים אדומים לכבישים משודרגים ובטוחים, ובהם כביש 31, כביש 38, כביש 3, כביש 65; גם כביש 77 וכביש 79 בביצוע כעת, וכבישים 293, 85 ו-89 נמצאים בתכנון לקראת ביצוע.

איוב קרא: במוקדי הסיכון אנו משקיעים מעל מיליארד שקל בהפיכת צמתים מסוכנים ופניות שמאלה לא מוסדרות לצמתים בטוחים ומוסדרים, וכן בהשתתפות בתקצוב פרויקטים של בטיחות ברשויות המקומיות.

איוב קרא: בתחום הרכב – עד שיבוא הרכב האוטונומי, שיעלה את רמת הבטיחות לכמעט מקסימלית, אנחנו מעודדים התקנת מערכות בטיחות חכמות להתרעה מפני סטייה מנתיב ושמירת מרחק.

איוב קרא: חייבנו את הרכב הכבד בהתקנת מערכות אלו.

איוב קרא: כבר בתחילת השנה חייבנו התקנת מערכות אלו ברכבים פרטיים חדשים, תוך הענקת ניקוד זיכוי במס הקנייה.

איוב קרא: גם ברכב משומש אנו מעניקים הטבה דרך הנחה באגרת הרישוי בגובה של 1,500 שקל חדש על פני שלוש שנים, וגם בדרך שתאפשר תחרות בין שלוש חברות בתחום.

איוב קרא: אנו רואים כיום שמספר גדול מאוד של תאונות, פצועים והרוגים נגרמים בשל אי-כיבוד כללי וחוקי הנסיעה.

איוב קרא: כאלה הנוסעים במהירות מופרזת, נוהגים ללא רישיון, חוצים פס הפרדה רצוף, וכמובן השימוש העולה בכל אמצעי מסיחי הדעת והטלפונים הניידים, מגדילים את הסיכון והסיכוי להיות מעורב בתאונות דרכים.

איוב קרא: לטובת זאת משטרת התנועה העלתה את רמת האכיפה בשנה האחרונה, ובהחלט ניתן לזקוף את הירידה בהרוגים – ואני בשם כולנו פה מודה להם על העבודה המאתגרת והקשה.

איוב קרא: אני מנצל את ההזדמנות לברך את המפכ"ל החדש צ'יקו אדרי בתפקידו כמפכ"ל משטרת ישראל.

איוב קרא: בעניין ועדת השרים – ועדת שרים נועדה ליצר תיאום ושיתופי פעולה בין המשרדים.

איוב קרא: משרדי הממשלה, המשטרה והגופים הרלוונטיים עובדים בשיתוף פעולה במשך כל השנה, ואכן, בשנה האחרונה מאמצים אלו נשאו פרי.

איוב קרא: אני מודה לכולם במעמד מיוחד זה על העשייה.

איוב קרא: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להסתפק בדבריי אלו בפני המליאה.

איוב קרא: תודה.

אחמד טיבי: השר מבקש להסתפק בתשובתו.

אחמד טיבי: מה דעת המציעים?

חמד עמאר: אין בעיה.

אחמד טיבי: אין בעיה.

אחמד טיבי: ובכן, תודה רבה.

אחמד טיבי: זה שולל מעודד פורר ומאיר כהן את הזכות לדעה אחרת.

אחמד טיבי: [מס' כ/808; דברי הכנסת, חוב' א', ישיבה 363, עמ' ; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63), לקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: תציג אותה חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: החוק חשוב מאוד – חוק המרשם הרפואי.

אחמד טיבי: יוזמים מעניינים.

אלי אלאלוף: מאוד.

אחמד טיבי: כן.

עודד פורר: אתה יכול לפרגן ליוזמים.

עודד פורר: תפרגן להם.

אחמד טיבי: עודד פורר, אחמד טיבי, נורית קורן.

טלי פלוסקוב: עכשיו הבנתם?

אחמד טיבי: גם כשהוא לא פה – יואב קיש.

אחמד טיבי: גם יואב.

אחמד טיבי: גם יואב.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: גברתי.

טלי פלוסקוב: – – אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל ולברך את חבר הכנסת חמד עמאר על המאמץ והעבודה, במהלך הרבה שנים כבר, שאתה עושה בנושא של בטיחות בדרכים.

טלי פלוסקוב: יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אין ספק שהנושא הוא חשוב, במיוחד אחרי האירועים האחרונים שכולנו נחשפנו אליהם על כביש 90.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שזה הדבר האחרון שנשמע; שלפחות חצי שנה יהיה לנו שקט.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות אלי אלאלוף, שנמצא כאן, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס׳ 63), התשע"ט–2018.

טלי פלוסקוב: הצעה זו היא מיזוג של כמה הצעות חוק פרטיות שהגישו חברי הכנסת – כפי הוא אמר – עודד פורר, אחמד טיבי, נורית קורן, ואני הבנתי שגם קיש.

אחמד טיבי: כן.

טלי פלוסקוב: מרשמים אלקטרוניים הולכים ומחליפים את המרשמים שניתנו פעם בנייר.

טלי פלוסקוב: כיום ניתן לממש מרשם אלקטרוני שניתן בידי רופא מטעם קופת חולים אך ורק בבתי מרקחת של קופת החולים או בבתי מרקחת שיש להם הסדר עם קופת החולים, וזאת משום שלבתי מרקחת שאין להם הסדר עם קופת החולים אין גישה למערכת הממוחשבת שלה.

טלי פלוסקוב: כדי לאפשר למטופל לרכוש תרופת מרשם שניתנה במרשם אלקטרוני גם בבתי מרקחת שאינם בהסדר עם הקופה, ובכך להקל על המטופל את הגישה לתרופות שנחוצות לו, מוצע לחייב את כל קופות החולים לאפשר לכל בית מרקחת גישה למערכת הממוחשבת שלה, לעיון במידע על מרשמים שטרם נופקו בלבד.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת: המרשמים שטרם נופקו.

טלי פלוסקוב: אדגיש, לאור הערות שעלו בעת דיוני הוועדה, כי הצעת החוק אינה גורעת מהאפשרות של קופות החולים להעביר לבתי מרקחת מידע אחר שמסירתו מותרת לפי החוק.

טלי פלוסקוב: זאת הייתה הרוויזיה של יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, וזה מה שהיום אישרנו.

טלי פלוסקוב: קופת החולים, או מי שהיא התקשרה עימו לשם כך, תהיה רשאית לגבות תשלום בסכום סביר מבתי המרקחת שמבקשים להתחבר למערכת הממוחשבת שלה.

טלי פלוסקוב: תשלום זה לא יעלה על התשלום שקופת החולים גובה מבתי מרקחת שיש לה הסדר עימם.

טלי פלוסקוב: כדי להבטיח שלא ייגבה מחיר גבוה שימנע בפועל את הגישה של בתי המרקחת למערכת הממוחשבת, מוצע להסמיך את שר הבריאות, בהסכמת שר האוצר, לקבוע סכום מרבי למתן גישה כאמור.

טלי פלוסקוב: האפשרות למימוש מרשם אלקטרוני אין משמעה שהמטופל יקבל פטורים או הנחות מהקופה שהיה עשוי להיות זכאי להם אילו היה רוכש את התרופה בבית מרקחת של הקופה או שבהסדר עימה.

טלי פלוסקוב: מה שזה אומר – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת פלוסקוב, האם אתם וידאתם שלא ישיתו על האזרח את התשלום הזה של קופת חולים?

טלי פלוסקוב: קודם כול, כן, אבל מבחינת – – –

עודד פורר: הכול בפיקוח.

עודד פורר: הכול בפיקוח.

טלי פלוסקוב: מבחינת עלות התרופה – – –

עודד פורר: – – – היא בפיקוח.

מאיר כהן: לא, לא, לא.

מאיר כהן: דמי שימוש.

טלי פלוסקוב: הכוונה היא שעכשיו קופות החולים – בתי המרקחת הפרטיים יצטרכו לשלם משהו לקופות החולים כדי שזה לא יצא – –

אחמד טיבי: רק דמי חיבור.

טלי פלוסקוב: – – שזה לא יהיה על חשבון – – –

אחמד טיבי: רק דמי חיבור.

טלי פלוסקוב: כן.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: מה שאני רוצה – רגע, רגע, שנייה.

טלי פלוסקוב: מה שאומרים כאן – כדי לא להעמיס את התשלום בתוך התרופה.

טלי פלוסקוב: אבל הנושא של המחיר זה לא הנושא שטיפלנו בו.

טלי פלוסקוב: אנשים צריכים לדעת, והרוקח – מחובתו גם להגיד למטופל, שהוא ידע שאם הוא קונה את התרופה הזאת בבית המרקחת של קופת החולים או בבית מרקחת שבהסדר, יכול להיות שהמחיר שם יהיה יותר נמוך, אבל יחד עם זאת, אנחנו כן ניתן אפשרות לממש את המרשם בבית מרקחת פרטי.

אלי אלאלוף: החיבור עולה – – –

טלי פלוסקוב: נכון, זה לא הרבה כסף.

אחמד טיבי: חיבור – 40 שקל.

אחמד טיבי: אני אומר את מה שאמר אלי, אבל בקול.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לקרוא לך את מה שאמרתי עכשיו, בנוסח של הייעוץ המשפטי של הוועדה: מוצע להטיל על בעל בית מרקחת חובת יידוע באמצעות שלט בארבע שפות בדבר הקופות שיש לבית במרקחת הסדר עימן, וכן להטיל על הרוקח המנפק את התרופה ליידע את המטופל בעל פה כי רכישת התרופה בקופה או בבית מרקחת של הקופה עשויה להיות יותר זולה.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: על מנת לאפשר לקופות החולים להיערך ליישום ההצעה, מוצע לקבוע כי תחילתה תהיה שלושה חודשים מיום פרסומה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שהיו קופות חולים שביקשו שנה כדי להיערך, ואנחנו לא הסכמנו.

טלי פלוסקוב: בהתחלה דיברנו על חודשיים, ואחר כך, בהתייעצות עם כל הגורמים, החלטנו לתת להם עוד חודש, כדי שהחוק ייכנס לתוקף בתוך שלושה חודשים.

טלי פלוסקוב: ההצעה אושרה בוועדה פה אחד ללא הסתייגויות, ואני מבקשת מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

טלי פלוסקוב: כאן המקום, כמובן, להודות ליושב-ראש הוועדה – כי אני יודעת שהדיון היה ברצף מאוד גבוה, כדי לסיים אותו כמה שיותר מהר – וכמובן ליוזמי החקיקה, חברי הכנסת עודד פורר, נורית קורן, אחמד טיבי ויואב קיש, שיזמו את החקיקה.

נורית קורן: – – –

טלי פלוסקוב: כרגיל, תמיד אנחנו לא שוכחים להגיד מילה טובה לצוות הוועדה – למנהלת הוועדה וליועצת המשפטית יעל, שנמצאת איתנו היום כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם על העבודה הנפלאה.

טלי פלוסקוב: זו בשורה.

טלי פלוסקוב: אני אומרת, זו הצעת חוק חברתית, והיא בשורה מאוד חשובה לאזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, על הצגת החוק.

אחמד טיבי: אני גם מודה ליושב-ראש הוועדה על הדיונים, אחד אחרי השני, המזורזים, שהביאו לכאן את ההצעה בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: להצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית אין הסתייגויות, ולכן, רבותיי, אני עובר להצבעה בקריאה שנייה, כהצעת הוועדה, כמובן.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–4 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

אחמד טיבי: בעד – 18, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אחמד טיבי: זה עבר בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

אחמד טיבי: תפדלו.

אחמד טיבי: חוק חשוב וצרכני ממדרגה ראשונה, וחברתי ממדרגה עוד יותר ראשונה.

טלי פלוסקוב: גם וגם.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63), התשע"ט–2018, נתקבל.

אחמד טיבי: בעד – 17.

אחמד טיבי: מי נעדר?

אחמד טיבי: תנו לי את השם שלו.

אחמד טיבי: היו 18.

אחמד טיבי: האמת?

נורית קורן: אתה לא הצבעת.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אני הצבעתי.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה אני?

אחמד טיבי: בעד – 17, נגד – אפס, נמנעים – אפס.

עודד פורר: תוסיף את קולך.

אחמד טיבי: אם זה אני, אני מוסיף את קולי, אז זה 18.

טלי פלוסקוב: ראיתי שאתה לא – – –

לאה פדידה: מרוב שהמדרגה – – –

אחמד טיבי: ובכן, הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63), חוק המרשם הרפואי, שיזמו חברי הכנסת עודד פורר, אחמד טיבי, נורית קורן ויואב קיש, עבר בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: מברוכ לצרכנים ולבתי המרקחת הפרטיים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עודד פורר, נא לברך.

אחמד טיבי: טוב, אחריו.

עודד פורר: רבע שעה או 20 דקות?

אחמד טיבי: צו מעצר יוצא מייד אחרי דבר כזה.

אחמד טיבי: רבע שעה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שאלתי את עצמי: איך חוק נולד?

עודד פורר: מפניות של ציבור שכואב ופונה אליך; איך חוק נולד?

עודד פורר: מאזרח שסובל ונאנק תחת הביורוקרטיה.

עודד פורר: כך, חברות וחברים, נולד גם החוק הזה, שימנע את הטרטור מאזרחים שצריכים לנסוע לבתי מרקחת מרוחקים ולעמוד בתור רק בגלל שעד היום חשבו בקופות החולים, באוצר ובמשרד הבריאות רק על הכיס של קופת החולים, ולא ראו את הלקוח ולא ראו את המתרפא כמי שצריך לקבל את השירות, אלא כמי שאפשר להפוך אותו ללקוח שבוי בתוך בית מרקחת, לדחוף לו את המוצרים הנלווים שנמצאים ליד המדפים, ואז כשאין לו ברירה הוא גם יעמוד בתור חצי שעה – זה המצב בתורים בהרבה מאוד מבתי המרקחת – ובחצי השעה הזאת, מה לעשות, הוא יסתובב בין המדפים וייקח פה מגבונים ושם חיתולים או מוצצים, כל אחד מה שהוא כבר צריך בבית המרקחת.

עודד פורר: אני אומר לכם שהחוק הזה הגיע מהציבור.

עודד פורר: זה חוק שהגיע מפניות ציבור שאני קיבלתי, שחברי כנסת אחרים קיבלו, שאמרו: חברים, לא יכול להיות שאישה – שלא ישמע את זה, הרב ליצמן לא פה – בשביל לקחת גלולות נגד היריון, היא קיבלה מרשם, והיא צריכה לנסוע בשלושה אוטובוסים לבית מרקחת ספציפי ולעמוד בתור, אפילו שאין הבדל במחירים מבחינת השתתפות הקופה.

עודד פורר: זה ישפר גם את המצב ללקוחות וגם את המצב לבתי המרקחת העצמאיים הקטנים, שראינו אותם הולכים ונעלמים מהשטח, כי מה שנשאר זה רק הרשתות הגדולות.

עודד פורר: אני אומר לסיכום תודות.

עודד פורר: חברים, לא היה אפשר להעביר את החוק הזה בלי סגן שר הבריאות הרב יעקב ליצמן, בלי העזרה שלו, שהיה מוכן ללכת נגד הזרם, לשנות את המדיניות של המשרד שהייתה נוהגת במשך שנים.

עודד פורר: אחרי שפניתי אליו והוא הסכים ללכת עם העניין הזה, הוא לחץ גם על משרד האוצר וכופף גם אותו כדי שנוכל לקדם את הצעת החוק, וסייע בהעברת החוק הזה, יחד, כמובן, עם צוות משרדו, שמאותו רגע נרתם – גם הלשכה המשפטית במשרד הבריאות וגם האגפים המקצועיים.

עודד פורר: מובן שאי-אפשר בלי להודות לך, אדוני חבר הכנסת אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, שכרגיל, כשאתה רואה עוול אתה לא נשאר אדיש אליו.

עודד פורר: עזרת לקדם את הצעת החוק הזאת מהר.

עודד פורר: זה גם קבוצת חברי הכנסת שהצעות החוק שלהם הוצמדו אליי – גם אתה, אדוני היושב-ראש, וגם חברת הכנסת קורן וגם חברי הכנסת הנוספים שסייעו בקידום של הצעת החוק הזאת.

עודד פורר: וכמובן, כמובן כמובן לצוות הוועדה: למנהלת הוועדה הגב' ענת כהן שמואל והיועצת המשפטית הגב' יעל סלנט, וכמובן לכל צוות הוועדה הנוסף.

עודד פורר: ולסיכום, בלי העוזרים שלי, אירינה, מרק ועדי בוודאי, לא היה אפשר להגיע לחוק הזה.

עודד פורר: תודה רבה וישר כוח לכולם.

אחמד טיבי: תודה, עודד.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נורית קורן, אחת המציעות.

נחמן שי: בהצלחה, נורית.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השר איוב קרא, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת חַמֵד עמאר – חַמֵד, לפני שאתה יוצא – –

חמד עמאר: מה?

נורית קורן: – – על היום המכובד שניהלת.

אחמד טיבי: חַמַד, חַמַד, חַמַד.

נורית קורן: חַמֵד.

אחמד טיבי: חַמַד.

אחמד טיבי: לא חַמֵד – חַמַד.

נורית קורן: חַמֵד עמאר.

נורית קורן: בסדר?

אחמד טיבי: חַמַד.

נורית קורן: טוב.

נורית קורן: אני רוצה להודות לך על היום המוצלח שארגנת בנושא – –

אחמד טיבי: כשתתחילי לקרוא לאַיוּבּ אִיוֹב, תקראי לו חֵמֵד.

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: אנחנו – תן לי לברך.

אחמד טיבי: אני אתן לך כמה זמן שאת רוצה.

נורית קורן: – – היום המוצלח שעשית בנושא של תאונות הדרכים, וכמה שאתה נלחם בנושא הזה.

נורית קורן: אנחנו מחזקים אותך, ואנחנו נמשיך ואנחנו נפעל למגר את התופעה.

נורית קורן: אנחנו צריכים לבקש מהציבור שגם הוא, כשהוא נוהג, כשהוא עובר את הכביש – לשים לב ולחנך את הילדים, גם עם האופניים החשמליים, לרכוב לפי החוק ולעשות הכול על מנת לשמור על החיים שלנו, כי אם לא נעשה את השילוב של הכול ביחד, אנחנו לא נצליח למגר את התופעה.

נורית קורן: אז תודה רבה לך על היום הנפלא.

אחמד טיבי: תמשיכי.

נורית קורן: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה – אני רוצה להודות לו על כך שהוא ראה לנכון לבוא ולקדם את החוק בצורה הכי מהירה.

נורית קורן: אני חושבת שעשינו פה איזה שיא בוועדת העבודה והרווחה, שקידמנו את החוק מהר מאוד, כי זה חוק שאפילו שהיו התנגדויות, חבר הכנסת עודד פורר ברוב חוכמתו הצליח, מוקש אחרי מוקש, לפתור ולהביא לידי מיצוי את חוק המרשמים; וגם להודות לשר ליצמן, שבאמת ראה לנכון לבוא ולשנות את המדיניות על מנת לבוא למען האזרחים.

נורית קורן: חברי סגן יושב-ראש הכנסת, גם אתה, בכנסת הקודמת הנחת את החוק הזה ולא הצלחת להעביר אותו.

נורית קורן: והינה, עכשיו הגענו באמת לסוף הדרך, ואנחנו מצליחים להעביר את זה למען האזרחים.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם, כאימא לילדים קטנים, שלפני הרבה שנים הילד שלי היה חולה באסתמה, והייתי צריכה תרופה, באמצע הלילה הייתי זקוקה לה.

נורית קורן: ואם אין – בית מרקחת של קופת חולים סגור ואין לך בית מרקחת תורן – אתה לא יכול לעשות שום דבר.

נורית קורן: אתה לא יכול לעשות שום דבר; אתה פשוט חסר אונים.

נורית קורן: אתה צריך ללכת – בזמני זה היה ללכת לבתי החולים ולחכות בתור עד שייתנו לך טיפול; היום הקדמה התקדמה: יש לנו את המר"מ, יש לנו את בתי המרקחת שפתוחים עד השעה 12:00 בלילה.

נורית קורן: ולכן, הייתה חשיבות גדולה להצעת החוק הזאת, וגם כאן, כשאנחנו מאפשרים לבתי המרקחת קטנים, גם להם, לבוא ולתת שירות טוב לאזרחים.

נורית קורן: לכן, זאת חקיקה חברתית גדולה מאוד, ואני באמת רוצה לברך את השותפים שלי לחוק הזה, את חבר הכנסת פורר, את חבר הכנסת אחמד טיבי ואת חבר הכנסת יואב קיש, שבאמת עשו, יחד איתנו – לחצנו והבאנו חקיקה אזרחית טובה ומשובחת.

נורית קורן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני רוצה לנצל את מעמדי הרם כדי לברך מכאן, במקום לברך משם כמציע.

אחמד טיבי: אכן, מדובר בחוק צרכני.

אחמד טיבי: גם בכנסות הקודמות הוא עלה – גם בכנסת הקודמת – לדיונים בוועדה ולהצעות.

אחמד טיבי: חברו גורמים רבים בקדנציה הזאת כדי להצליח ולהעביר אותו: חברי הכנסת עודד פורר, נורית קורן, יואב קיש ואנוכי; אבל האוטוסטרדה, הכביש המהיר, כביש 6 של החוק, זה אלי אלאלוף, יושב-ראש הוועדה, לאחר הסרת המחסומים והחסמים על ידי סגן השר ליצמן, שכמו שעודד אמר – אני מכיר את התכונה הזאת של ליצמן מאז שהעברתי את החוק של מקצועות פארה-רפואיים – הוא לעיתים שוחה נגד הזרם ונגד הפקידים אנשי המקצוע ורואה את טובת העניין.

אחמד טיבי: כך הוא התנהג גם בעניין הזה של חוק מרשם רפואי.

אחמד טיבי: בחוק הזה, בתחילתו היו מי שלא הבינו את החוק, תקפו אותו, במיוחד אנשים שכיוונה אותם קופת חולים מסוימת כדי לתקוף את החוק וכדומה.

אחמד טיבי: והמשכנו לשעוט.

אחמד טיבי: בסופו של דבר החוק הזה לא פוגע באף צד, אבל הוא טוב לכלל הציבור, הוא טוב לבתי מרקחת עצמאיים, והאזרח יכול לקבל את המרשם, לפדות אותו בכל בית מרקחת.

אחמד טיבי: כאשר מישהו מאום אל-פחם אומר לי ששלחו אותו לחולון או לרחובות – לא יודע איפה – בגלל תרופה מסוימת, זה נורא; או באותו יישוב מקצה אל קצה.

אחמד טיבי: וכדי להירשם למערכת הממוחשבת, בית המרקחת הפרטי – זה רק 40 שקל, כמעט.

אחמד טיבי: לכן זה חוק מעולה.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לצוות הוועדה.

אחמד טיבי: כרגיל, עשיתן עבודה מצוינת, ואני לא יכול שלא לסיים בתודה רבה לעוזרי, עו"ד אחמד דראושה, שעבד יפה כדי לקדם את החוק הזה, ותודה גם לכל הקולגות שדחפו ולכל מי שהצביע עבור החוק החשוב הזה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן.

אלי אלאלוף: – – –

אחמד טיבי: אחרי מאיר, ברשותך, אלי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חמד עמאר, שארגן את היום הזה – יש דבר אחד שבטח נוגע לליבך.

מאיר כהן: כל הזמן אני שומע – ומיקי חזר על זה: למשטרה אין מספיק כוח לאכוף באופניים האלה ובאופניים האלה – – –

אחמד טיבי: זה לפנים משורת הדין, כי עברנו נושא, מאיר – – –

מאיר כהן: כן, כן, אבל חשוב לי להגיד את זה.

מאיר כהן: חבריא, הנסיעה בכבישי הנגב, הנסיעה בכבישי הנגב היום היא אחד הדברים המסוכנים ביותר.

מאיר כהן: כבישי הנגב הם שטח אקס-טריטוריאלי.

מאיר כהן: אני אומר את זה לחבריי בליכוד, ממשלת ימין, שוויתרו על השטח הזה.

מאיר כהן: שטחים אקס-טריטוריאליים.

מאיר כהן: הנסיעה בכבישים בנגב, יש לה חוקים משלה.

מאיר כהן: האוכלוסייה הבדואית, האוכלוסייה הערבית, שממילא מצבה קשה מאוד, סובלת גם מכך שהמשטרה לא נכנסת ליישובים האלה – אפרופו הנשק וכו' וכו'.

מאיר כהן: לנסוע בכביש 31 או בכביש 25 או בכביש מירוחם למצפה רמון או לשדה בוקר, או ממצפה רמון להתחבר לאזור אשלים – אנשים לא נוסעים בכבישים האלה.

מאיר כהן: זה לא יהודה ושומרון; זה כבישי הארץ, זה כבישי הנגב.

מאיר כהן: אין שם שיטור.

מאיר כהן: יש שם כל יום תחרויות של מכוניות.

מאיר כהן: זה המערב הפרוע.

מאיר כהן: מי שנכנס לרהט – בכביש הראשי של רהט כל מוצאי שבת יש תחרות של מכוניות, והמשטרה לא נוקפת אצבע.

מאיר כהן: אז מיקי, ידידי, וכל אנשי המשטרה, שגם אני מעריך אותם מאוד, בסופו של דבר גם המשטרה נוהגת בהסתר פנים, לא רק בנושאים של נשק וכו' וכו' – גם בנושאים של תעבורה.

מאיר כהן: חשוב להגיד את זה ביום כזה.

מאיר כהן: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, מאיר.

אחמד טיבי: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת אלאלוף, תפדל.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי סגן יושב-ראש הכנסת ד"ר אחמד טיבי, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, שחזר בשלום ממשימה אפשרית – גם זה טוב – חברים, אני כל כך שמח שאנחנו יכולים לחגוג העברת חוק בצורה כל כך מושלמת, באווירה כל כך טובה, בשיתוף פעולה מדהים.

אלי אלאלוף: אז תרשו לי להגיד לכם את האמת לגבי יוזמי החוק: צריך להוסיף לאלה שציינו – יעל סלנט, היועצת המשפטית המדהימה שלנו, רוצה שאני אזכיר – אז יש גם את רועי פולקמן, רוברט אילטוב, יש גם חמד עמאר, יש גם ברשימה הזאת יוליה מלינובסקי, דוד ביטן, אורן חזן, אלי אלאלוף, אכרם חסון, מירב בן ארי ומשה גפני.

אלי אלאלוף: שנית, אני רוצה להגיד לכם שהחוק הזה אמור לבטא שינוי חברתי, סוציאלי, מדהים במדינת ישראל, שלא תמיד אנחנו מציינים אותו, וזה השילוב המדהים של אוכלוסייה ערבית בשירותי הבריאות בכלל, ובמיוחד ברוקחות.

אחמד טיבי: בתי המרקחת, נכון.

אלי אלאלוף: הרוקחות היום – מעל ל-40% מהרוקחים שלנו הם בני היישובים מהפריפריה הצפונית והדרומית של המגזר הערבי, ואני רואה בזה הצלחה חברתית אדירה שהמדינה צריכה להתגאות בה.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שזה גם פיזור שירותי הבריאות במדינה.

אלי אלאלוף: בזכות הקבוצה החדשה הזאת – שהיא גם במרכז הארץ, באזור המשולש – יכולים לקבל שירותים רפואיים גם בפריפריה.

אלי אלאלוף: הרוקחות זה משהו מאוד מאוד חשוב, והמהלך הזה הוא פתיחה לטובת האוכלוסייה הזאת מקופות החולים, שעד עכשיו סגרו את הדלתות שלהן.

אלי אלאלוף: היום קופות החולים חייבות, ובצדק, בגלל התחרות הנדרשת מהן, לאפשר שירותי בריאות ורוקחות ומכירת תרופות בכל פינות הארץ, אז מי שאוהב עסקים קטנים – זו הצורה הטובה ביותר לקדם אותם.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין פה שחיזוק של עסקים קטנים זה בסיס ליוזמות נוספות.

אלי אלאלוף: זה גם בסיס להכשרת כוח אדם עתידי צעיר יותר היום, שיכול להיכנס לנושא הזה, שאנחנו זקוקים לו.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה להזכיר: בשירותי הבריאות בדרום היום, רוב הפארה-רפואי ניתן על ידי תושבי הצפון לשעבר – –

אחמד טיבי: נכון.

אלי אלאלוף: – – ואני גאה בזה.

אלי אלאלוף: אני חבר קופת חולים, כמו כולנו, וכשאני מגיע למקום – ואני אומר לכם, היחס אחר.

אלי אלאלוף: גם בסיעוד, ויותר יותר גם בכל הנושא הגריאטרי, אנחנו רואים שהאוכלוסייה הזאת משתלבת.

אלי אלאלוף: לכן, אני רואה בחוק הזה – זה לא מהלך של למצוא בצורה זולה יותר ומהירה יותר את התרופה הנדרשת לכל אחד מאיתנו, אלא גם לציין את השילוב החברתי המדהים שמתרחש תחת עינינו; ללא תכנון ממשלה, אני חייב להגיד לכם.

אלי אלאלוף: לא תמיד מה שהממשלה מתכננת היא מצליחה, אבל פה, ביוזמה אישית של אנשים, של המגזר ושל אחרים – לצערי, החלק הגדול לא לומד בארץ, מסיבות שרק אנחנו החלטנו, רק המדינה החליטה.

אלי אלאלוף: תיקחו היום את הדוגמה של צרפת – נשיא צרפת לפני שבועיים נאם שלוש שעות על מערכת הבריאות, שלוש שעות, בטלוויזיה, והסביר איך הוא משנה את שיטת הבריאות, מערכת הבריאות, בצרפת, כולל ביטול כל הקבוצות המצומצמות שלומדות מקצוע זה או אחר.

אחמד טיבי: אצלנו שר הבריאות לא עוסק בענייני בריאות.

אלי אלאלוף: אז אני אומר לכם, הנושא הזה, אני אומר לכם, זה פשוט – – –

אחמד טיבי: שזה נתניהו.

אלי אלאלוף: מי שמסתכל על המערכת הזאת צריך להתמוגג, ליהנות מזה שמערכת הבריאות משלבת את כל אוכלוסיית המדינה בצורה שווה, על בסיס יכולות ועל בסיס מקצועיות.

אלי אלאלוף: זה מאוד מרשים, ועל זה רציתי לדבר, נוסף לכל מילות התודה למערכת שלי, ליעל, למנהלת הוועדה שלי – אני לא יודע מה זה לחיות בלי מנהל, עכשיו אני מחפש תמיד מנהלת; יש בבית, אבל בוועדה – וכל הצוות הנפלא, כולל העוזרים האישיים שלי ושל אחרים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: היה לי ויכוח עם מוסי רז על אוכל, אוכל ערבי מול אוכל ישראלי, אוכל יהודי.

אחמד טיבי: ואפרופו, כשמדברים על רוקחים ערבים, בדרך כלל רוקח ערבי, אחרי שהוא נותן את המרשם, הוא אומר לפציינט או לקלינט היהודי: תיקחו שלושה כדורים אחרי מה שאתם, היהודים, מכנים אוכל.

אחמד טיבי: האוכל שלכם לא מי יודע מה.

אחמד טיבי: ענת ברקו, עשיתי לך פתיח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת ברקו, את יכולה עכשיו – – –

ענת ברקו: אני אומרת לך, מזל שאני אוכלת אוכל עיראקי.

אחמד טיבי: נכון, זה לא נוגע לך בדיוק, האמירה הזאת.

ענת ברקו: גם מבשלת.

ענת ברקו: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/811); נספחות.

ענת ברקו: ]

אחמד טיבי: הצעת חוק שנייה – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (גנבת נשק), התשע"ט–2018, הצעת חוק חשובה של חברת הכנסת ברקו.

אחמד טיבי: בבקשה.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, נשק לא נגנב סתם כך בשביל הכיף, גם לא למטרות צדקה.

אחמד טיבי: עשר דקות.

ענת ברקו: נשק משמש לפשיעה ולטרור.

ענת ברקו: נשק קוטל חיים.

ענת ברקו: הצעת החוק שאני מביאה בפניכם היום בקריאה ראשונה מבקשת להוסיף עבירה לספר החוקים שלנו, עבירת גנבת נשק, כאשר בצידה של עבירה זו יהיה עונש מאסר בן עשר שנים.

ענת ברקו: מסתבר שחוק העונשין שלנו משנת תשל"ז, 1977, לא כולל עבירה של גנבת נשק כעבירת גנבה בנסיבות מחמירות.

ענת ברקו: עבירת גנבה קבועה בסעיף 383 לחוק העונשין, ועונשה הוא רק שלוש שנות מאסר.

ענת ברקו: פשוט שלוש שנות מאסר.

ענת ברקו: היית מאמין, אדוני, שגנבה חקלאית או גנבת תמונה או כל יצירת אומנות היא גנבה בנסיבות מחמירות והעונש עליה הוא ארבע שנים, לעומת גנבת נשק?

ענת ברקו: פשוט אבסורד.

ענת ברקו: לא יאומן.

ענת ברקו: אם זו גנבה של חצי מיליון שקל אז העונש על הגנבה הוא עוד יותר – הוא עולה לשבע שנות מאסר.

ענת ברקו: ומה עם גנבה של כלי נשק?

ענת ברקו: המחוקק לא קבע דבר.

ענת ברקו: בפועל, מעמידים לדין את גנבי הנשק על עבירות החזקה והובלת נשק שלא כדין לפי סעיף 144(א) ו-(ב) לחוק העונשין.

ענת ברקו: אכן, לעיתים יש חפיפה – כשנגב נתפס כשהוא מכניס או מוביל את הנשק הגנוב.

ענת ברקו: אבל מה אם גנב נתפס לאחר שמסר את הנשק לאחר?

ענת ברקו: מה עם עבירת ניסיון?

ענת ברקו: הוצבו בפניי טיעונים שהפרקליטות מגישה כתבי אישום על עבירות ההחזקה והובלת הנשק שלא כדין, ובכך מסתכמות שנות הענישה בעשר שנות מאסר.

ענת ברקו: עם זאת, מצאתי לא מעט פסקי דין המציגים מציאות שונה, שבה גנבת הנשק מוכחת ואילו החזקת הנשק והובלתו אינם מוכחים.

ענת ברקו: שימו לב: ב-2011 ארבעה בני משפחה, משפחת שלאעטה מסח'נין, ותושב נוסף מכפר כנא שבוואדי ערה, תקפו חיילים, גנבו נשקים של חיילים וסחרו באותו נשק.

ענת ברקו: אף אחד מהם לא הועמד לדין על גנבת נשק; כולם הועמדו לדין על האלימות כלפי החיילים והסחר הבלתי-חוקי בנשק.

ענת ברקו: אבל מה עם הגנבה עצמה?

ענת ברקו: זה לא בא לידי ביטוי.

ענת ברקו: ב-2010 בחרו תוקפים את אזור התעשייה בכרמיאל כמקום פשע והיכו באמצעות מוט ברזל חייל שנשא רובה M16 קצר קנה.

ענת ברקו: הארבעה חטפו את הרובה ונסעו לביתם.

ענת ברקו: החייל נחבל קשות ונזקק לאשפוז.

ענת ברקו: את הרובה הם מכרו תמורת 35,000 שקלים.

ענת ברקו: במקרה אחר בחרו בקריית שמונה.

ענת ברקו: איתרו חייל נוסף, תקפו אותו, גרמו לו לשבר בגולגולת ומכרו את הנשק, אבל שוב, עצם הגנבה לא היה משהו שהם הורשעו עליו בכלל.

ענת ברקו: היה שחקן מבני סח'נין שגם בעקבות הודאתו הורשע במעורבות ובנשיאת נשק ותשלום פיצויים לחייל, כי – חיילים נושאים נשק, אבל מאיפה מגיע הנשק הזה שאנחנו רואים שהוא משמש לפשיעה וטרור?

ענת ברקו: מבסיסי צה"ל; צה"ל מספק את הנשק, בעצם.

ענת ברקו: הדבר האבסורדי הוא שצה"ל, שאמור להגן עלינו, בתוך בסיסיו נפרצים נשקיות, מחסני נשק, ואמל"ח מוצא את דרכו לגורמי פשיעה וטרור והורג אזרחים.

ענת ברקו: בכל הדוגמאות האלה אף אחד מהם לא קיבל עונש חמור מספיק על גנבת הנשק עצמו, וזה דבר שאנחנו באים לתקן.

ענת ברקו: מה עם המסר של בית המחוקקים שעצם גנבת הנשק, הכלי המסוכן הזה, היא גנבה בנסיבות מחמירות?

ענת ברקו: אנו כמחוקקים צריכים לקבוע את העבירות ואת חומרתן, ובתיקון לחוק שאני מציעה נגיד בפה מלא: לא לגנבי נשק, לא לגנבת נשק, והקץ ליחס הסלחני שהם זוכים לו מרשויות החוק, החל מספר החוקים ועד המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט.

ענת ברקו: על פי הצעת החוק, עונש של עשר שנות מאסר מצפה לגנב נשק, ואני קוראת לכל הגורמים העוסקים באכיפת החוק שאותם מניתי ואמנה שוב – משטרה, פרקליטות ובתי משפט – להתיישר לפי הנורמות שאנו כבית המחוקקים קובעים.

ענת ברקו: אטעים כי הנשק לא נגנב למטרות צדקה; נשק בידי מי שאינו מורשה להחזיקו הוא פצצה מתקתקת, איום מוחשי על שלום הציבור וביטחונו.

ענת ברקו: נשק הוא כלי מסוכן ויכול לשמש לקטילת חיים, הן בידי עבריינים פליליים והן בידי טרוריסטים צמאי דם.

ענת ברקו: הנשק מגיע אליהם רק לאחר שנגנב, ומכאן הצורך להרתיע את הגנבים, גנבי הנשק.

ענת ברקו: ההצעה הזאת שלי היא חלק ממארג החוקים ומהפעילויות שאני מקדמת כדי לשים קץ לגנבות נשק מצה"ל ומגופים אחרים.

ענת ברקו: העמדת הגנבים בסיכון לענישה מחמירה אולי תצמצם את התופעה או תמגר את הסיכון שבהגעת נשק לידיים פליליות או טרוריסטיות.

ענת ברקו: 80% מהמטענים בעולם התחתון – ויש כאן אנשי משטרה, קצינים בכירים במשטרת ישראל; הם יגידו לכם את זה – מורכבים מחומר נפץ שנגנב מבסיסי צה"ל.

ענת ברקו: לצערנו, מתברר כי צה"ל הוא המממן הגדול ביותר, מחסן הנשק הגדול ביותר לארגוני פשיעה וטרור.

ענת ברקו: ב-2013, כשרב-אלוף גדי איזנקוט נכנס לתפקיד סגן רמטכ"ל, הונח על שולחנו מסמך שקבע שבשנים 2009–2013 נגנבו מצה"ל 400 רובי סער שונים, שניתן לצייד בהם גדוד חי"ר שלם.

ענת ברקו: מעבר לזה, אנחנו גם חשופים לפניות של אנשי המילואים לגבי מה שקורה במחנה צאלים, לפירוק של נשק, כולל רק"מ, תוך כדי נסיעה על ידי טרקטורונים, של אוכלוסייה בדואית שהמון פעמים חודרת לבסיסית וגונבת אמל"ח, של חיילים שחוברים לגורמים עברייניים ומבריחים נשק תמורת כסף.

ענת ברקו: והנשק הזה הורג את אזרחי ישראל.

ענת ברקו: כמובן, אני מצפה – וכפי שגם דיברתי עם חבר הכנסת ד"ר טיבי – אני מצפה שחבריי מהרשימה המשותפת, שהביעו לא אחת את דאגתם מהנשק הבלתי-חוקי שנמצא במגזר הערבי, יצטרפו גם הם להצעת החוק.

ענת ברקו: ככלות הכול, שמירה על חיי אדם היא משותפת לכולנו.

ענת ברקו: אין ספק כי עונש מרתיע עשוי להקטין את האלימות והשימוש בנשק הגנוב גם במגזר הערבי, שבו בעזרת נשק גנוב עושים שמות באזרחים תמימים, וכל חתונה שבה יש ירי בצרורות מתוך שמחה – לעיתים מסתיימת באסון וטרגדיה לחוגגים; אנשים באו לשמוח ובסוף הולכים לקבור אנשים, ולפעמים גם ילדים נפגעים, וזה דבר נורא.

ענת ברקו: הבה נתרום לביטחונם של תושבי מדינת ישראל ונקדם את ההצעה, הקובעת בזו הלשון: הגונב נשק, דינו מאסר עשר שנים.

ענת ברקו: בנוסף, מטרת החוק שלי היא גיבוי משפטי לחיילים המתמודדים עם גנבות נשק שנגנב משטחי אימונים ובסיסים צבאיים לאור יום.

ענת ברקו: ההרתעה תחוזק, ומי שגונב נשק ידע שישלם מחיר כבד בעקבות זאת.

ענת ברקו: הנשק – אותו נשק שכמובן שוב מגיע לפשיעה וטרור.

ענת ברקו: אנצל את הבמה הזאת להקדיש את החוק למילואימניקים ולחיילים ולקורבנות של אותו נשק שנגנב, האזרחים התמימים.

ענת ברקו: כולנו נלחמים בפריצות ובגנבות הנשק גם מהבסיסים הצבאיים, ובכך ייחסכו גם חיי אדם.

ענת ברקו: אני רוצה להודות לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד, ליושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, למנהל ועדת חוקה אסף פרידמן וליועצים המשפטיים נעמה מנחמי וגור בליי.

ענת ברקו: אני מודה גם לך, אדוני סגן יו"ר הכנסת, על התמיכה שלכם ועל ההבנה שיש דברים שכדאי שכולנו ניאבק עליהם ביחד לטובת אזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: אודה על תמיכת כלל חברות וחברי הכנסת בהצעת חוק חשובה זו.

ענת ברקו: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

משה מזרחי: ענת, את צירפת גם חלקי נשק להצעה שלך.

ענת ברקו: נכון, אבל לא קיבלו את זה בוועדה.

משה מזרחי: אני פשוט כנראה הסתכלתי בהצעה הקודמת.

אחמד טיבי: זה היה בטרומית.

משה מזרחי: כי אין לנו פה כלום.

ענת ברקו: אז יש את זה.

ענת ברקו: רק נשק, לא חלקי נשק.

אחמד טיבי: ב-blue print, בנוסח הכחול.

אחמד טיבי: עכשיו יש דוברים: רויטל סויד – מיש מווג'ודה; עאידה תומא סלימאן – מיש מווג'ודה; טלב אבו עראר – מיש מווג'וד; דב חנין – מיש מווג'וד; אייכלר – לא; תמר זנדברג; משה מזרחי – – –

משה מזרחי: מה?

אחמד טיבי: אתה רוצה לדבר?

אחמד טיבי: מיכל רוזין; אלעזר שטרן – – –

משה מזרחי: אני רשום?

אחמד טיבי: עובדה שקראתי את שמך.

אחמד טיבי: העוזרים הפרלמנטרים שלך רושמים אותך באופן אוטומטי.

אחמד טיבי: נחמן שי; יעל כהן-פארן; עליזה לביא; מסעוד גנאים; איילת נחמיאס ורבין; איל בן ראובן; חיים ילין; יואל חסון; יהודה גליק; אברהם נגוסה; סעיד אלחרומי; עיסאווי פריג'; עבד אל חכים חאג' יחיא; מיקי לוי; איתן ברושי; קסניה סבטלובה; מאיר כהן.

אחמד טיבי: אחמד טיבי – אני אגיד כמה הערות:

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת קורן יזמה את הצעת החוק הזאת – – –

ענת ברקו: ברקו.

אחמד טיבי: אני אתחיל מהתחלה, נא לעשות delete.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת ברקו יזמה את ההצעה הזאת של החמרה בגנבת נשק בשל העובדה שגנבת נשק היא מקור – נשק מבסיסי הצבא הוא המקור הגדול ביותר של נשק מוברח, גם ליישובים הערביים וגם לארגוני פשיעה בכלל מדינת ישראל.

אחמד טיבי: שישה עד שבעה חברי כנסת מהרשימה המשותפת הצביעו עבור ההצעה הזאת בקריאה הטרומית, ואני כאן, כנציג הרשימה המשותפת, אצביע יחד עם הצעת החוק, אתמוך בהצעת החוק, כי אני חושב שתופעת הנשק המשתוללת ביישובים הערביים, שמהווה את הכלי העיקרי של מעשי הרצח והירי ביישובים הערביים, הוא דבר נורא.

אחמד טיבי: אחת מהסיסמאות והדרישות שלנו היא "די לנשק".

אחמד טיבי: הנשק הזה הורג אותנו.

אחמד טיבי: בנוסף, לפני כמה שנים אני יזמתי הצעת חוק שעברה, של החמרת ענישה על ירי במקומות ציבוריים, לרבות חתונות, או אזורים שיש בהם – תוך כדי בחירות יורים.

אחמד טיבי: החוק הזה היה צריך להיות מיושם בכמה וכמה מקומות והזדמנויות, והוא לא יושם.

אחמד טיבי: חבל שהוא לא מיושם.

אחמד טיבי: המשטרה צריכה ליישם את זה.

אחמד טיבי: מי שמבריח נשק, מי שמבריח סמים, פושע נגד החברה שלו; הוא גם בוגד בחברה שלו.

אחמד טיבי: לכן, בכל מקום שאפשר להחמיר את הענישה, לאכוף את החוק בנושאים האלה, אנחנו נהיה שם כדי לתמוך.

אחמד טיבי: אנחנו קוראים למשטרה לאסוף את הנשק מהיישובים הערביים.

אחמד טיבי: יש יישובים שיש בהם טילי לאו, שכבר היה בהם שימוש בכמה יישובים, בפלילי – גם בטייבה, גם בראמה, גם בנתניה – ולכן, מישהו לא עושה את העבודה כמו שצריך.

אחמד טיבי: זאת קריאת כיוון והשכמה נוספת כדי לשים קץ לתופעה הנוראה הזאת, שעולה בחיי אדם.

אחמד טיבי: מוסי רז.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברת הכנסת, חברי הכנסת, נדמה לי שהייתי היחיד שהצביע נגד החוק הזה בקריאה טרומית.

מוסי רז: אז הוא היה בגרסה הרבה יותר קיצונית.

מוסי רז: הזכיר חבר הכנסת מזרחי הרגע חלקי נשק.

מוסי רז: עדיין יש לי הרהורים כבדים, ואני אציג אותם כאן בפניכם: תראו, אין שום ספק שתופעת גנבת הנשק היא תופעה חמורה ביותר.

מוסי רז: עד לכאן אנחנו מסכימים.

מוסי רז: איפה השאלות שלי?

מוסי רז: 1.

מוסי רז: האם החמרת ענישה עוזרת להורדת הפשיעה?

מוסי רז: לא ראיתי הוכחות לזה; 2.

מוסי רז: אני רוצה להזכיר שרק אתמול אנחנו חוקקנו פה חוק שאומר שכיוון שאין מספיק מקומות בבתי הכלא, אנחנו משחררים אסירים.

מוסי רז: עכשיו, אם אנחנו נעלה את הענישה לגנבי נשק, משמעות הדבר שאנחנו נוריד את הענישה לאחרים, לדוגמה אנסים, רוצחים וכו'.

מוסי רז: אסור לנו להתעלם מהשאלה הזאת.

מוסי רז: מי שמתעלם ממנה עושה שקר בנפשו.

מוסי רז: מי שמתעלם מהשאלה הזאת עושה שקר בנפשו.

מוסי רז: 3.

מוסי רז: האם אנחנו הולכים למדיניות כוללת של מדינה נגד התופעה הזאת של נשק לא חוקי וגנבת נשק?

מוסי רז: כי אם כן, מדוע אנחנו מקילים – ואת זה הציג לנו השר לביטחון פנים – את חלוקת הנשק לעוד ועוד גורמים?

מוסי רז: אם זה העניין, צריך להפסיק את ההקלות האלה בחלוקת הנשק.

מוסי רז: לכן אני מאוד מתלבט.

מוסי רז: החוק הזה, אולי הוא יסייע להיאבק בגנבות נשק.

מוסי רז: אולי, אני לא בטוח.

מוסי רז: האם הוא יסייע במאבק בפשע?

מוסי רז: נראה שיגרום הפוך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר; מיכאל מלכיאלי; יוסף ג'בארין; לאה פדידה; דוד אמסלם; עמר בר-לב; עפר שלח; נורית קורן; מיכל בירן; רוברט טיבייב; נאוה בוקר.

אחמד טיבי: וזיר איוב קרא, בבקשה; ביקש להתערב בדיון.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושב קודם כול שמדובר בחוק הכי חשוב שאפשר להביא למליאה הזאת, ובקונסנזוס; מרתיע וגם מעניש, ובצדק, ומציל חיים.

איוב קרא: אני מברך אותך, חברת הכנסת ענת ברקו – דוקטור וגם חברת כנסת, אין הרבה – שאת עושה עבודת קודש.

ענת ברקו: יש כמה.

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: נחמן.

ענת ברקו: יש כמה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: ואנחנו מה, יא איוב?

אחמד טיבי: ואנחנו מה?)

ענת ברקו: אבל זה נכון, אין הרבה.

ענת ברקו: אין הרבה, חיליק.

אלי אלאלוף: אבל יש עוד אחד עם שני דוקטורטים.

איוב קרא: רגע, אתה סגן יושב-ראש.

ענת ברקו: יש כמה, אבל אין הרבה.

ענת ברקו: כאן יש שלושה.

אלי אלאלוף: יש אחד עם שני דוקטורט.

איוב קרא: לא, הוא סגן יושב-ראש, הוא מעל.

איוב קרא: את יודעת, זה לא – – –

נחמן שי: ומתוך שבעה פה במליאה יש שלושה.

ענת ברקו: כאן יש שלושה, אבל במליאה אין הרבה.

ענת ברקו: מתוך ה-120 אין לך הרבה.

משה מזרחי: אני ארצה שהם – – – עכשיו כל רגע.

קריאות: – – –

איוב קרא: טוב, מה לעשות?

ענת ברקו: יש הרבה דרגות.

איוב קרא: אני רק יכול לומר שאת עושה עבודה מאוד חשובה בעניין הזה.

איוב קרא: אני זוכר שחבר הכנסת טיבי, באחת הפגישות עם ראש הממשלה, בדיון על המגזר הערבי, העלה את הנושא הזה.

איוב קרא: אני אפילו – – –

אחמד טיבי: מאה אחוז.

אחמד טיבי: הנושא הראשון שהעלינו.

איוב קרא: נכון.

אחמד טיבי: הנושא הראשון שהעלינו.

איוב קרא: זה היה לפני שנתיים אני חושב, שיזמת עם ראש הממשלה.

איוב קרא: אני חושב שזה דבר מאוד חשוב.

איוב קרא: אין משהו יותר חשוב, לדעתי, בסוגיה החברתית הזאת, בטח במגזר הערבי, שכדי למגר תופעה כל כך משפיעה, משליכה – כמעט אין שבוע שאתה לא שומע: בטירה ככה, במכר ככה, בזה שם, בנשק לא חוקי.

איוב קרא: נשק חוקי – בדרך כלל יש לו הליך; מי שמכיר, יש לו הליך – בדיקות מכל הבחינות, וכו' – ולכן מחזיקים אותו.

איוב קרא: אם היה אפשר שלא להחזיק נשק בכלל זה היה הדבר הכי טוב בעולם, אבל אי-אפשר, כי בכל זאת הוא כלי עזר מרתיע, וצריך להביא את זה בחשבון במקומות מסוימים.

איוב קרא: אבל כשמדובר בגנבת נשק, בדרך כלל – כמו שאמרת, חברת הכנסת ענת – זה בדרך כלל לכיוון פלילי: פשיעה או טרור.

איוב קרא: זה מה שקורה בפועל.

איוב קרא: לכן, אין מנוס מלחזק את המדיניות הזאת, שאדוני היושב-ראש בישיבה היום, אחמד טיבי, דיבר על זה גם בכל מיני מקומות, ואת נותנת גושפנקה לזה.

איוב קרא: אני מאוד מחזק אתכם, ואני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

אחמד טיבי: תודה רבה לשר איוב קרא.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותיי, וזו הצבעה בקריאה ראשונה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (גנבת נשק), התשע"ט–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – עשרה, אחד מתנגד, אין נמנעים.

נחמן שי: יופי.

נחמן שי: איזה יופי.

אחמד טיבי: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, והיא תעבור להמשך דיון לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט בחשוון התשע"ט, 7 בנובמבר 2018, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: (אומר בערבית ומתרגם:) הישיבה הזאת נעולה.