ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 371, 2018-11-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ז בחשוון תשע"ט, 5 בנובמבר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות (תיקון מס' 5) (תיקון), התשע"ט–2018, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון מס' 8), התשע"ט–2018; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 136), התשע"ט–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל מהצעת חוק פ/5789/20 וכלה בהצעת חוק פ/5811/20 – הצעת חוק זכויות התלמיד (תיקון – איסור התניית זכות הלימוד בתשלום), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, איימן עודה, דב חנין, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים וסעיד אלחרומי; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ט–2018, מאת חבר הכנסת דב חנין; הצעת חוק שירות לאומי-ממלכתי, התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שינוי המונח נכה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני, אורי מקלב, אילן גילאון, איציק שמולי, יעקב מרגי ורועי פולקמן; הצעת חוק העונשין (תיקון – מסירת מידע ללא אישור רשות ציבורית), התשע"ט–2018, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק-יסוד: ההתגברות (תיקוני חקיקה), מאת חברי הכנסת יואב קיש ויואב בן צור; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת חייל צה"ל), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יאיר לפיד, מאיר כהן, יעל גרמן, עליזה לביא, עפר שלח, מיקי לוי, חיים ילין, אלעזר שטרן, פנינה תמנו וקארין אלהרר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום דמי ביטוח לאומי מופחתים לסטודנט במוסד להשכלה גבוהה מחוץ לישראל), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, אלי אלאלוף, יעקב מרגי, יוסף ג'בארין וטלי פלוסקוב; הצעת חוק הגיור הממלכתי, התשע"ט–2018, מאת חבר הכנסת יהודה גליק; הצעת חוק החברות (תיקון – ייצוג הולם לבני שני המינים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, תמר זנדברג, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ופנינה תמנו; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – איסור מימון תעמולה בלתי מזוהה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, מירב בן ארי, יוליה מלינובסקי ואורי מקלב; הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון – מענק הטבות לוותיק מלחמה), התשע"ט–2018,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור שיווק ומכירת הימורים של מפעל הפיס בידי גוף שאינו מורשה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – תגמול לאח הנספה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אלי אלאלוף, שולי מועלם-רפאלי, רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, מיקי לוי, קארין אלהרר, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא, פנינה תמנו ואיציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת דמי חניה בחניוני בתי חולים), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת לאה פדידה, יוסי יונה, פנינה תמנו, איציק שמולי, אלי אלאלוף ונחמן שי; הצעת חוק קבלת תשלום בכרטיס חיוב, התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת מוסי רז, אילן גילאון, מיכל רוזין ומיקי לוי; הצעת חוק התניית יום שבתון בהצבעה בבחירות (תיקוני חקיקה), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, יפעת שאשא ביטון, אלי אלאלוף, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב ואכרם חסון; הצעת חוק תגמולים לחיילים ולבני משפחותיהם (חבלה שלא בעת מילוי תפקיד) (תיקון – חבלה או מחלה של לוחם), התשע"ט–2018, מאת חברי הכנסת אלעזר שטרן, איתן כבל, מיקי לוי, איל בן ראובן, עליזה לביא, עפר שלח, קארין אלהרר, פנינה תמנו, יואל רזבוזוב, מאיר כהן, חיים ילין, יאיר לפיד ומירב בן ארי; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הורים מיועדים), התשע"ט–2018, מאת חברת הכנסת מיכל בירן; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הורה יחיד), התשע"ט–2018, מאת חברת הכנסת מיכל בירן; הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הרחבת הזכאות להליכי נשיאת עוברים), התשע"ט–2018, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הטלת התפקיד להרכבת הממשלה על ראש המפלגה בעל התמיכה הרחבה ביותר בקרב חברי הכנסת שנבחרו), מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק מועצת הצמחים (תיקון – ביטול),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ט–2018, מאת חבר הכנסת אברהם נגוסה.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי חברת הכנסת שרן השכל ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק איסור עריכת טורניר פוקר ללא רישיון, התשע"ח–2018, שמספרה פ/5659/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני פותח את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה מוזמן לפתוח את הנאומים היום.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': נגמרו הבחירות המוניציפליות, וצר לי מאוד על האלימות שהשתוללה בקרב החברה שלי, החברה הערבית.

עיסאווי פריג': בזמן שהמדינה ושריה היו עסוקים בקריאות הבוז במוצאי שבת, לא שמעתי אף אחד שהתייחס.

עיסאווי פריג': השיא של האלימות הזאת היה ביישוב טובא, שם ניצח בבחירות לראשות העיר ויסאם עומר, איש מרצ.

עיסאווי פריג': השיא הגיע בשרפת בניין המועצה.

עיסאווי פריג': השרפה לא באה כנקמה על תוצאת הבחירות – מהפך אחרי שנים.

עיסאווי פריג': השרפה, אדוני היושב-ראש, נעשתה כי התושבים הבינו שהם יכולים לעשות את הכול.

עיסאווי פריג': וכאן אני שואל: איפה המשטרה?

עיסאווי פריג': איפה האכיפה ואיפה הענישה?

עיסאווי פריג': זאת הזדמנות – אני מאחל הצלחה למפכ"ל החדש צ'יקו אדרי, בתקווה שילמד מקודמיו, וסוף-סוף – לשים קץ לאלימות המשתוללת בקרב החברה שלי.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על מאמר שנתקלתי בו: "המיעוט הנוצרי בעיראק נדון לכליה" מאת ריימונד אבראהים מ-Gatestone Institute, ואני רוצה לדבר על מה שקורה לנצרות, לנוצרים בעיראק, מתוך כוונה להבהיר שמה שקרה ליהודים לפני 70 שנה – כולל בני משפחתי, שעברו טיהור אתני וגירוש ופוגרום כמו הפרהוד – קורה היום לנוצרים בכל המרחב של המזרח התיכון, אבל גם בעיראק.

ענת ברקו: אני רוצה לספר איך המעמד של הלא-מוסלמים החיים תחת שלטון מוסלמי – כפי שהאייתוללה הגדול אחמד אל-בגדאדי אומר:

ענת ברקו: אם הם אנשי ספר, יהודים ונוצרים, אנו דורשים מהם ג'יזיה, מס גולגולת, שמוטל על לא-מוסלמים, כמובן, ואם הם מסרבים, אנו נלחמים בהם.

ענת ברקו: כלומר, בפני הנוצרי עומדות שלוש אפשרויות: להמיר את דתו לאסלאם, ואם הוא מסרב ורוצה להישאר נוצרי עליו לשלם ג'יזיה, אבל אם הם עדיין מסרבים – אנחנו נלחמים בהם, חוטפים את נשותיהם והורסים כנסיותיהם – זה האסלאם.

ענת ברקו: זהו דבר אללה.

ענת ברקו: הדבר הנורא בכל הסיפור הזה – – –

עיסאווי פריג': את מגזימה.

ענת ברקו: הדבר הנורא בכל הסיפור הזה – שאף אחד לא מדבר על זה.

ענת ברקו: לא יותר מדי מדברים על מה שקורה.

ענת ברקו: אמרו: דאעש – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – אבל זה כבר לא דאעש, זה הרשויות הממוסדות בתוך עיראק, שמדברות על – למשל, האב דאגלס אל-באזי:

ענת ברקו: מה שקורה לעמי הנוצרי אינו אלא רצח עם.

ענת ברקו: אני מתחנן: אל תכנו את המצב סכסוך.

ענת ברקו: זה רצח עם.

ענת ברקו: כאשר האסלאם חי בקרבך, המצב עלול להיראות מקובל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אבל הקטע הוא שההתייחסות היא אדישות, בדיוק כפי שהייתה אדישות לפליטים ממדינות ערב, לבית של אימא שלי ולכל מה שהם השאירו שם בבגדאד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: הינה, אותם פליטים שאף אחד לא מדבר עליהם, אדוני היושב-ראש, אותו תהליך עובר על הנוצרים, וכדאי שיתפקחו ויבינו שיש גם יהודים שעברו את הדברים האלה, ומה שמתחיל בשבת נגמר בראשון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ענת ברקו: (אומרת בערבית: נתחיל בשבת ונסיים ביום ראשון.

ענת ברקו: ) זה מה שקורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לשביתתם של יותר מ-1,200 תלמידים במעלה עירון והמועצה המקומית.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו לאדוני שאילתה דחופה.

יוסף ג'בארין: זה כבר – זהו, זה כבר השבוע השלישי ברציפות.

יוסף ג'בארין: הגשתי שאילתה דחופה, ואני שמח שהיא אושרה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שביום רביעי השרים – השר יבוא עם תשובה שתפתור את הבעיה.

יוסף ג'בארין: לא ייתכן שהסטודנטים נופלים פשוט בין הכיסאות, בין האחריות של משרד החינוך לאחריות של משרד הפנים, כאשר הם בינתיים ממשיכים לשבת בבתים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שביום רביעי נשמע בשורות טובות מהשר האחראי לנושא הזה.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: גברתי השרה, חבריי וחברותיי, במסגרת התפקיד שלנו, של הרשות המחוקקת, שחייבת גם לבקר את הרשות המבצעת, אני רוצה להתריע על מחדל שהיה במשרד הבריאות.

יעל גרמן: כולנו ערים לכך שיש לנו התפרצות של מגפת החצבת.

יעל גרמן: נדמה כאילו היא התחילה עכשיו, אבל בנתונים שהגיעו אליי – דרך אגב, מדוח גלוי לחלוטין, דוח אפידמיולוגי שמשרד הבריאות מפרסם כל שבוע – ניתן היה לראות את התפרצות המגפה כבר במאי.

יעל גרמן: במאי השנה היו לנו 43 מקרים של התפרצות, וב-2017 במאי לפני שנה היה מקרה אחד.

יעל גרמן: לאחר מכן אנחנו רואים איך ביוני, מ-43 זה קפץ ל-119 מקרים, לעומת 16, ומשם זה קפץ עד ללמעלה מ-1,000 היום.

יעל גרמן: רוצה לומר – צריך היה לראות את זה.

יעל גרמן: זה היה כתוב במסמכים, היה כתוב על הקיר, וצריך היה לפעול ולעשות את כל הפעולות שעושים היום לפני שבעה חודשים, ואז אולי לא היינו מגיעים למצב של היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לפני שאני אתחיל, רק במילה אחת, אני באמת רוצה לברך אותך על הצילומים אתמול בכנסת.

אורן אסף חזן: אני לא ציני, אני מאוד מאוד רציני.

אורן אסף חזן: אני חושב שזה היה מבורך, וכל הצקצקנים שפשוט לא מבינים – צריך להסביר להם שיש דרך להנגיש את הכנסת לציבור רחב יותר, וזאת הייתה הדרך.

אורן אסף חזן: באמת שאפו, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת פריג' כבר עזב את האולם.

אורן אסף חזן: הוא דיבר על האלימות בחברה הערבית במערכת הבחירות.

אורן אסף חזן: הוא בחר להאשים את המשטרה.

אורן אסף חזן: אני בוחר להאשים את החברה הערבית.

אורן אסף חזן: לצערי, חסר חינוך בחברה הערבית.

אורן אסף חזן: אם יתפנו חברי הרשימה החמאסית המשותפת להתעסק בתוך כנסת ישראל במשימה שלשמה הם נשלחו ולטפל בחברה הערבית – בחינוך, ברווחה, בתרבות – אז אולי נראה פחות ופחות אלימות, ונפסיק להאשים את המשטרה.

אורן אסף חזן: האשמה היא רק עליכם – חסרי תרבות, חסרי חינוך, חסרי רווחה, חסרי כל טעם.

אורן אסף חזן: קחו אחריות, או שתיקחו את עצמכם ותצאו מהבניין הזה.

אורן אסף חזן: עוד משפט אחד, אדוני.

אורן אסף חזן: לפני 30 יום פחות יום נרצחו בהוצאה להורג מזעזעת קים וזיו, השם ייקום דמם.

אורן אסף חזן: מחר, במלאות 30 יום לרצח המזעזע, תצא צעדה מאזור התעשייה ברקן למקום הרצח.

אורן אסף חזן: כל עם ישראל מוזמן לבוא עם לפידים, עם אזיקים, עם השקט הנפשי, מתוך מחאה על כך שמצד אחד הרוצח עדיין מסתובב חופשי ומצד שני אנחנו מבכים את יקירינו.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ביום רביעי מתוכננת להיות שביתה כללית במשק.

דב חנין: זו שביתה שאין מוצדקת ממנה.

דב חנין: בענף הבניין נהרגים 40 עובדים בשנה.

דב חנין: יש אלפי פצועים בענף הבניין.

דב חנין: המוות הזה הוא מוות מיותר, והפציעות האלה הן פציעות מיותרות, ולכן השביתה הכללית שעליה הכריזה ההסתדרות היא שביתה מוצדקת מאין כמוה.

דב חנין: אבל צריך להוסיף, אדוני היושב-ראש, שמכל היכרותי עם השביתות שנערכו בישראל בשנים האחרונות, זו השביתה שהכי קל למנוע אותה.

דב חנין: הדרישות שההסתדרות פרסמה מאוד מאוד בסיסיות ואלמנטריות, ואני פונה כאן, גברתי השרה, שנמצאת איתנו: אנא פני לחברייך השרים בממשלה.

דב חנין: עשו את המאמץ הקטן.

דב חנין: דרישות ההסתדרות הן מאוד בסיסיות, הן מצילות חיים ומונעות פציעות.

דב חנין: אז תעשו את המעשה הנכון, ובואו נמנע את השביתה הזאת לפני שהיא מתרחשת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבשר לכבודך ולחברי הכנסת שסוף-סוף מקימים מפעלים במגזר הדרוזי.

אכרם חסון: לשמחתי הרבה, אתמול השר אלי כהן חנך מפעל בלוקים לאיטום, אחד החדשים, עם טכנולוגיה חדשה מאוד, בכפר כסרא-סמיע, שיעסיק 50 עובדים מאותו יישוב.

אכרם חסון: בדרך כלל האבטלה בפריפריה היא גדולה מאוד, וזה יפתור חלק מהבעיה.

אכרם חסון: המפעל השני שהתחיל לבנות, בדאלית אל-כרמל, שיעסיק 250 בנות, מפעל תרופות מתקדם מאוד, יוקם על כ-17,000 מ"ר בעלות עשרות מיליוני שקלים, וייתן אפשרות גם לאישה לעבוד בתוך היישוב.

אכרם חסון: אנחנו כמובן מנסים עד שנת 2020 לבנות עוד 30 מפעלים במגזר הלא-יהודי, כדי לאפשר באמת לצעירים המובטלים ולצעירות לעבוד ביישובים.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: אנו מדברים שוב ושוב על אלפי ילדים ערבים בדואים בנגב בגיל שלוש עד חמש ללא מסגרות חינוך, דבר שחושף את הילדים האלה לסכנות, למחלות, לתופעות שליליות.

טלב אבו עראר: היעדר כיתות לימוד לגילים אלו מונע את יישום חוק חינוך חובה בחברה הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: העלינו את הנושא הזה בכמה דיונים, בכמה ועדות – ועדת החינוך, ועדת ביקורת המדינה – ומשרד החינוך התחייב למצוא פתרון.

טלב אבו עראר: לצערי, עד יום זה אין פתרון, ואני כאן פונה לשר החינוך נפתלי בנט: הרי אם במקומם היו ילדים יהודים, האם באמת היו נשארים ככה ללא מסגרות חינוך, ובמיוחד בימי הגשם האלה?

טלב אבו עראר: לכן, נא להתייחס לילדים הבדואים האלה כמו לכלל הילדים במדינה.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הבטיח למוטט את החמאס, ועכשיו הוא יוצא בכל המאמצים האפשריים כדי לחזק את החמאס, כדי להעביר כסף לחמאס וכדי להשאיר את חמאס על כנה ברצועת עזה, השולטת היחידה ברצועה הזאת.

קסניה סבטלובה: ממשלת ישראל הבטיחה להנחית מהלומה, מכה קשה ביותר, על חמאס ועל עזה, על השרפה הבלתי-פוסקת של הדרום שלנו, של החורש הטבעי, של הבתים, והפגיעה בנפש, וכמובן – הטילים, בואו לא נשכח, הטילים שעדיין מדי פעם מרססים בהם את הדרום הישראלי.

קסניה סבטלובה: מה שקורה במקום זה – שהגורם היחיד שמסוגל להפסיק את גל השרפות בדרום זה גשם.

קסניה סבטלובה: כן, בא גשם והפסיק את השרפות; ייפסק הגשם – יתחדשו השרפות.

קסניה סבטלובה: בעצם, המסקנה המתבקשת היא שאין מדיניות, אין מחשבה תחילה בעצם – –

ענת ברקו: – – –

קסניה סבטלובה: – – לפני המעשה, אין שום כוונה – לא לנצח את חמאס, לא להרגיע את השטח, אלא רק לייצר ניסיונות לכל מיני פתרונות טקטיים, לא יעילים, שלא יפסיקו את האלימות, שלא באמת יכבו את השרפות, לא את השרפות בדרום ולא את השרפות בשום מקום אחר.

קסניה סבטלובה: אין בעצם ניסיון להבין שהדרך היחידה להתקדם במישור העזתי זה לא לנתק את עזה מהגדה; זה לפעול בשני המישורים באותו זמן.

קסניה סבטלובה: במקום להוציא מההקפאה את המצב בגדה המערבית ולחזור לשולחן המשא ומתן, ממשיך בנימין נתניהו עדיין במדיניות שלו של הפרד ומשול.

קסניה סבטלובה: המדיניות הזאת מביאה אותנו למבוי סתום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, ביום רביעי ההסתדרות הכריזה על כוונתה להשבית את המשק במחאה – ודרישות – על תאונות העבודה שנמשכות באתרי בניין ובמקומות אחרים.

אחמד טיבי: מדובר במכה.

אחמד טיבי: מדובר במקרי מוות מיותרים לחלוטין.

אחמד טיבי: אם רק היו שומרים על כללי הבטיחות של העובדים, על התקן של הפיגומים, הכשרות, ביטוחים, מנופאים, פקחים.

אחמד טיבי: יש מחסור בפקחים, ולכן הדרישה ל-108 פקחים של משרד העבודה היא במקום.

אחמד טיבי: הגיע הזמן שמקרי המוות האלה, המיותרים, והפציעות, יחלפו להם מן העולם.

אחמד טיבי: יש רושם שמישהו – זה לא חורה לו, לא מפריע לו, בגלל שבמקרים ובתאונות הנפגעים הם ערבים, כנראה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אתמול במרכז תל אביב, בצומת הרחובות ארלוזורוב ואבן גבירול, התכנסו מאות גמלאים וגמלאיות כדי לפתוח במסע של מחאה על כך שהמדינה פוגעת בגמלאות שלהם.

נחמן שי: מסתבר שבתקופה הזאת כבר היה צריך להגיע להעלאת גיל הפרישה לנשים.

נחמן שי: כך האוצר התחייב.

נחמן שי: הוא לא הצליח לעמוד במשימה הזאת – כלומר הממשלה – ועכשיו, באופן הכי פרוע וגס בעולם, מכניסה המדינה את ידה, באמצעות הקרנות, לכיסם של 250,000 גמלאים וגמלאיות, ומורידה להם את הפנסיה החודשית שלהם, את הגמלה החודשית שלהם, כדי לעמוד בתחזיות האקטואריות, כי הלוא באיזשהו מקום הקופות האלה תתרוקנה.

נחמן שי: זה דבר שלא עולה על הדעת.

נחמן שי: אני בעד סולידריות חברתית, בהחלט, אבל שתיעשה בהתנדבו,.

נחמן שי: לא שהממשלה תחליט בשביל 250,000 איש שהם עכשיו יתחילו לרדת בגמלה החודשית שלהם – מפני שהממשלה לא עמדה בהתחייבויות שלה, לא מפני שהם לא עמדו.

נחמן שי: אין דבר כזה.

נחמן שי: אז הם התחילו אתמול לעמוד שם בצומת ולצעוק.

נחמן שי: אני הייתי איתם, ואני מבטיח בשמם, ואני אהיה איתם: אנחנו נלך עד לפה, עד לירושלים, עד לקריית הממשלה, עד למשרדי הממשלה, והם יילחמו על הזכויות המינימליות שלהם, שזה לקבל את הגמלה שמגיעה להם מתוקף עשרות שנות עבודה שהם עבדו, טרחו וחיכו לרגע הזה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: על פי החלטת הנשיאות, ביום רביעי הקרוב הכנסת תדון במליאה בנושא של ההפגנה והגמלאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הבחירות המוניציפליות מאחורינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מברך את אלה שהצליחו, ואני אומר: הבחירות הן אקט דמוקרטי, לכן לא צריכה להיות אלימות; האלימות היא מגונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך להיות כעס מעבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכה להיות שותפות אחרי הבחירות, אפילו מי ש"הפסיד", במירכאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני לא יכול לקרוא לזה לא "ניצח" ולא "הפסיד", אלא העם, תושבי המקום, בחרו במישהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריכים להיות שותפים לטובת אותו יישוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל צריך להעלות נקודה מצד הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שראש ממשלה יבוא, או גם שרים, בהקלטות וידיאו, ויפנה לאזרחים ביישובים מסוימים ויגיד להם: אם אתם בוחרים במועמד א' אתם תקבלו כך וכך, ואם לא אז אנחנו נמשיך להעניש אתכם ולא תקבלו תקציבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ניסיון השוחד הזה מצד ראש הממשלה ושרים – לא יכולים לעבור עליו לסדר-היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שמגיע לאזרח, הוא צריך לקבל בלי התניה במי הוא יבחר ברשות המקומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האפליה נגד היישובים הערביים צריכה להיפסק, וגם במקומות של היישובים היהודיים אסור לדרוש מאנשים עמדה כדי לקבל זכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: בשוך רעש הבחירות לרשויות המקומיות שמענו שהולכים לחדש את העבודות בשבת, עבודות תכנון, עבודות ביצוע – החל מגשר יהודית, שדורש ראש העיר תל אביב הישן-חדש רון חולדאי לחדש את העבודות, וכלה ברכבת הקלה בשטח השיפוט של בני ברק, וזאת דווקא בשבת.

מנחם אליעזר מוזס: בכל המדינות בעולם שלא מצווים על שמירת שבת ועובדים 7 כפול 24 – האם לא מפתחים או לא מתחזקים שם כבישים ודרכים?

מנחם אליעזר מוזס: אצלנו לא יודעים את הטכניקה הזאת?

מנחם אליעזר מוזס: למה לא לנצל את הלילות, כמו בכל המדינות בעולם?

מנחם אליעזר מוזס: הרי היום יש אמצעים טכניים ש"לילה כיום יאיר", ומדוע לחלל את השבת, שמסרו את נפשם היהודים בכל הדורות, ודווקא כאן, בארץ ישראל, פלטרין של מלך, נחללה?

מנחם אליעזר מוזס: למען קדושת השבת לא נחשה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, היום חברי הכנסת הסתכלו בעיניים של תושבי עוטף עזה.

חיים ילין: היום הייתה לי הזכות להרים כנס למען התושבים בעוטף עזה, עוטף ישראל, שהגיעו לפה להשמיע את קולם.

חיים ילין: האמן לי, זה נתן לי כוח להבין שאפשר אחרת במדינת ישראל.

חיים ילין: 18 שנה של מלחמת התשה, שמתוכן שמונה חודשים של שרפות, אזעקות ופיגועי טרור אין-סופיים על הגדר נגד חיילי צה"ל והיישובים בקרבת מקום – אותם תושבים שעוברים את כל התלאות האלה – ישבו מושבניקים, קיבוצניקים, עירוניים, ימין, שמאל, דתיים וחילונים, כל עם ישראל, והגיעו למסקנה שהם באים לכנסת ישראל וממשיכים את המחאה שלהם והם דורשים רק דבר אחד: שוויון בביטחון.

חיים ילין: הם לא באו לפה בגלל שבפריפריה רמת הבריאות יותר נמוכה, או שאין שוויון בחינוך, או שאין תחבורה ציבורית.

חיים ילין: הם באו לבקש את הדבר הבסיסי ביותר, שכל משפחה רוצה: שוויון בביטחון.

חיים ילין: ואם התושבים מכל המפלגות והסיעות הצליחו להגיע לשפה משותפת, מה חסר לממשלת ישראל כדי שהיא תוכל לשבת עם שפה משותפת ולחבר את כל עם ישראל?

חיים ילין: מה שבאמת הם עוברים, הגיבורים האלה, אי-אפשר לספר, גם כי את הסיפורים האמיתיים האלה מישהו מסתיר מפני עם ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר כנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי דבריו של מסעוד גנאים אנחנו נעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גם אני מצטרף לברכות.

מסעוד גנאים: אני מברך, ומאחל הצלחה לכל ראשי המועצות והעיריות שנבחרו, וגם לכל החברים שנבחרו מפה.

מסעוד גנאים: אני קורא לממשלה ולמשרדי הממשלה לעזור לראשי העיריות האלה – אני מתכוון במיוחד לראשי העיריות והמועצות הערבים, שזקוקים מאוד לתמיכה, אם זה בתקציבים, אם זה בלפתור את בעיית הדיור, הרחבת שטחי השיפוט וכל מה שמגיע להם.

מסעוד גנאים: אני גם קורא להם לראות בנו, כחברי כנסת ערבים, כחברי הרשימה המשותפת, כתובת כדי שנשתף פעולה ונשלב ידיים לטובת העם שלנו והאזרחים שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/826; דברי הכנסת, חוב' ב', ישיבה 366, עמ' 31288, מושב שני, חוב' ד', ישיבה 69, עמ' 7105, הכנסת ה-19, מושב שני, חוברת ט"ו, ישיבה 105, עמ' 7881; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 125), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, רשם פרלמנטרי, אני מתכבד להציג לפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 125), התשע"ט–2018, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

איתן כבל: הצעת החוק המונחת לפניכם היא חלק מהצעת חוק ממשלתית, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 112), שמטרתה תיקונים שונים בפקודת התעבורה, ובכלל זה בהסדרי האכיפה.

איתן כבל: ועדת הכלכלה קיימה דיונים רבים ומעמיקים בהצעת החוק, הן בכנסת התשע-עשרה והן בכנסת זו.

איתן כבל: במהלך הדיונים התקבל מידע רב והתעוררו שאלות כבדות משקל, וצפוי שיידרשו עוד כמה דיונים כדי להשלים את תהליך החקיקה.

איתן כבל: לאור זאת, ולבקשת השר לביטחון פנים, פוצלה הצעת החוק הממשלתית, והצעת החוק המונחת לפניכם כוללת הסדרה של שני עניינים, הנוגעים למלחמה בתופעת הנהיגה בשכרות ותחת השפעת סמים.

איתן כבל: האחד – תיקון להגדרה "שיכור" בפקודה.

איתן כבל: בעניין זה הוצע להוסיף לחוק חזקה לגבי נהג שבגופו נמצא אלכוהול בריכוז גבוה מהמותר בבדיקת נשיפה, שתן או דם.

איתן כבל: בהתאם לחזקה המוצעת, הריכוז שנמצא בבדיקה היה בגופו במהלך שלוש השעות שקדמו לבדיקה.

איתן כבל: זאת, על מנת לאפשר לרשויות אכיפת החוק להתמודד באופן טוב יותר עם נהגים שיכורים ולמנוע מצבים שבהם נהג שיכור מתחמק מאחריות בטענות שונות, למשל ששתה אלכוהול לאחר שנגרמה תאונת דרכים; את זה אנחנו מכירים גם מהאירועים האחרונים, לצערנו.

איתן כבל: הוועדה קיימה דיונים מעמיקים בשאלה כיצד יוכל נהג לסתור את החזקה, בשל האינטרסים המשמעותיים המוטלים על הכף: הרתעת נהגים משתיית אלכוהול והרצון שלא לאפשר לנהגים שיכורים להתחמק מאחריות מחד גיסא, והחשש מפני הרשעת חפים מפשע מאידך גיסא.

איתן כבל: לאחר ששקלה הוועדה שיקולים אלה, החלטנו כי נהג יוכל לסתור את החזקה אם יוכיח – וההוכחה הנדרשת ממנו היא לפי מאזן ההסתברויות – כי ריכוז האלכוהול בגופו לא היה הריכוז שנמצא בבדיקת הנשיפה, השתן או הדם במועד הרלוונטי.

איתן כבל: העניין השני שמוצע להסדיר בהצעת החוק הוא מתן סמכות לשוטר לבצע בדיקת רוק לנהג על מנת לבחון אם נמצא בגופו סם מסוכן.

איתן כבל: הוועדה התלבטה בשאלה אם שוטר יהיה רשאי להמשיך ולשלוח את הנהג לבדיקות שתן ודם אף אם תוצאת בדיקת הרוק היא שלילית, כלומר, לא נמצא בה בגוף הנהג סם מסוכן.

איתן כבל: לאחר ששמענו עמדות שונות החליטה הוועדה כי שוטר יהיה רשאי לשלוח את הנהג לבדיקות שתן ודם גם אם בדיקת הרוק היא שלילית רק במקרים שבהם במהלך ביצוע בדיקת הרוק או אחריה התגבש אצל השוטר חשד סביר שבגופו של הנהג יש סם מסוכן.

איתן כבל: יצוין כי נהג לא יורשע בנהיגה בשכרות – ולהזכיר, נהיגה בשכרות לפי הפקודה היא גם נהיגה תחת השפעת סמים מסוכנים – בהתבסס על בדיקת הרוק לבדה.

איתן כבל: חבריי וחברותיי חברי הכנסת, ועדת הכלכלה בראשותי סבורה כי נהיגה בשכרות ותחת השפעת סמים היא תופעה שיש להילחם בה בכל כלי, ויעידו על כך מקרים רבים שפורסמו לאחרונה בכלי התקשורת.

איתן כבל: אנו סבורים כי ההצעה המונחת לפניכם תסייע לרשויות אכיפת החוק במלחמה זו.

איתן כבל: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מכם להצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

איתן כבל: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור, ולכן אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין יכול לשבת במקומו או במקומה.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה, הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 125), התשע"ט–2018 – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 22 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 22 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: העברנו את החוק בקריאה שנייה ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 24 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 125), התשע"ט–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 24 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 125), התשע"ט–2018, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן, שרוצה לברך ולהודות לאלה שעמלו וטרחו.

גלעד ארדן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני באמת קודם כול רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חברי חבר כנסת איתן כבל, וכמובן את כל צוות הוועדה, שכל כך יקר לי ולכולנו.

גלעד ארדן: החוק הזה – קודם כול, עוד מילה על איתן.

גלעד ארדן: באמת, אנחנו יכולים לחלוק על הרבה מאוד דברים, אבל במאבק בתאונות הדרכים אני תמיד אומר וכולנו אומרים שאין ימין או שמאל, אדוני היושב-ראש, וכך באמת פועלת ועדת הכלכלה, שמחוקקת חוקים מאוד מאוד חשובים.

גלעד ארדן: אני תמיד זוכר את זה.

גלעד ארדן: למרות שכל תאונה היא כואבת וטרגית, אנחנו כן מקדמים צעדים, ובזכות הפעילות של ועדת הכלכלה בהחלט ניצלים חיים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: זאת דוגמה מצוינת, החוק הזה, שככה עבר די מהר, והוא קשור בקשר מאוד הדוק לרפורמה אחרת שהכנסת העבירה בשנה האחרונה, הרפורמה שקשורה לאכיפה כנגד משתמשי קנאביס – אחד הנושאים שאני שיניתי אחרי עשרות שנים, שנהגו באכיפה פלילית, והחל מעוד כמה חודשים האכיפה תהיה בעיקרה אכיפה אזרחית, של קנסות מינהליים.

גלעד ארדן: זה – מצד אחד.

גלעד ארדן: מצד שני, הבהרתי – וזה קרה פה עכשיו, בזכות ועדת הכלכלה – שאנחנו לא יכולים ללכת למדיניות של אי-הפללה בלי לוודא שלמשטרת ישראל יש בכלל את היכולת לאכוף כנגד נהיגה תחת השפעת סמים.

גלעד ארדן: כמובן שהחקירה של אותה תאונה קשה כנראה עדיין לא הסתיימה, ואי-אפשר להגיד שהיה שם שימוש בסמים וזו הסיבה, אבל זה בהחלט נתן לכולנו איזה תמרור אזהרה מה עלול לקרות אם חס וחלילה יהיה שימוש נרחב בנהיגה תחת השפעת סמים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: למעשה, כמעט כל מדינות ה-OECD יש להן יכולת, למשטרות שלהן – יכולת אינדוקטיבית, על ידי בדיקת רוק – בעצם גם להרתיע נהגים מלנהוג תחת השפעת סמים וגם לאכוף ולתפוס את מי עושה את העבירה הכל-כך חמורה הזאת.

גלעד ארדן: אז עכשיו, בזכות תיקון החוק החדש, באמת ניתן האות, והמשרד שלי ומשטרת ישראל יוכלו להתחיל לבצע את ההצטיידות בערכות, וגם ידע כל נהג במדינת ישראל מהיום שאם חס וחלילה הוא מעלה בדעתו לנהוג תחת השפעת סמים ולסכן לא רק את הציבור אלא גם את עצמו, משטרת ישראל יכולה גם יכולה לשים את ידה עליו ולמצות איתו את הדין.

גלעד ארדן: תודה רבה לך, איתן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/801; דברי הכנסת, חוב' ל"ג, ישיבה 359, עמ' 31019; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 38), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת חוקה חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת סלומינסקי, שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, חברי הכנסת רוזנטל ומיכאלי, מחלקת הפרוטוקולים מתלוננים שקשה להם לרשום כשמדברים שם, בפינה הזאת, אז אנא מכם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 38), התשע"ט–2018, שעניינה הסדרים הנוגעים לרכב מעוקל שנגנב או איבד את ערכו בתאונה.

ניסן סלומינסקי: את הצעת החוק הזאת יזמו חברי הכנסת מיכאל מלכיאלי ויואב בן צור.

ניסן סלומינסקי: מגיע לכם יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק קובעת הסדר שנותן מענה למצב שאומנם אינו שכיח אך התוצאה שלו אינה צודקת.

ניסן סלומינסקי: כיום, כאשר רכב מעוקל נגנב או הוא מאבד את ערכו עקב פגיעה משמעותית בתאונת דרכים, הזוכה שהטיל את העיקול בדרך כלל אינו יודע על כך, כי הוא לא יודע שהרכב הזה עבר תאונה.

ניסן סלומינסקי: לכן, גם אם לחייב יש זכות לתגמולים מחברת הביטוח, הזוכה לא פועל להטיל עיקול על התגמולים, כי הוא הרי לא יודע שבכלל הייתה תאונה ויש תגמולים.

ניסן סלומינסקי: חברת הביטוח מצידה לא מעבירה את הכספים לחייב עד להסדרת העיקול, משום שהעיקול מונע העברת בעלות של הרכב אליה, ומבחינתה זה תנאי לתשלום התגמולים.

ניסן סלומינסקי: ואז, מה קורה?

ניסן סלומינסקי: ברוב המקרים, בכ-90% מהמקרים, החייב, אם הוא מסדיר את החוב כדי לקבל את התגמולים, זה בסדר, אך כאשר לחייב אין תמריץ להסדיר את העניין, הכספים נותרים אצל חברת הביטוח ללא הגבלת זמן, זאת אומרת, חברת הביטוח מרוויחה, והאיש שהטיל את העיקול, שמגיע לו הכסף, מפסיד.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת נועדה לתת פתרון במצבים אלה.

ניסן סלומינסקי: ההסדר המוצע יחול על המצבים השונים של עיקול הרכב, בין שהוטל לפי חוק ההוצאה לפועל, לפי חוק המרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות או לפי פקודת המיסים (גבייה), ולפיו יהיה על חברת הביטוח ליידע את הגורם שהטיל את העיקול בתוך 100 ימים מהיום שנודע לה על השינוי במצב הרכב ועל זכות החייב לתגמולים, כולל פרטי חברת הביטוח, כדי שהוא ידע.

ניסן סלומינסקי: עם המידע הזה יוכל הזוכה לפעול להטלת עיקול על זכות החייב לתגמולים אצל חברת הביטוח: הוא יעביר את העיקול – במקום על הרכב, שכבר אין לו ערך, אל התגמולים.

ניסן סלומינסקי: כעבור תקופה נוספת, של 60 או 90 יום, יהיה על הגורם המעקל לפעול לביטול העיקול על הרכב ולהסרתו.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק כוללת גם הוראה בעניין ההליך למימוש התגמולים, אם אכן הוטל עליהם עיקול על ידי הזוכה, במטרה לוודא שהגורם המוסמך לעניין המימוש יביא בחשבון שהכספים נועדו לשמש את החייב לרכישת רכב חלופי במקום זה שנגנב או שנפגע בתאונה, בייחוד אם הרכב דרוש וחיוני לחייב לצורכי בריאות או פרנסה, וכן לאפשר את העברת הבעלות ברכב במקביל לתשלום כספי התגמולים, אף אם נדרש לשם כך צו של גורם שיפוטי משום שהחייב אדיש להליך ונמנע מלחתום על ייפוי כוח לצורך זה.

ניסן סלומינסקי: זו הצעה שהיא הצעה הוגנת.

ניסן סלומינסקי: נכון, אין הרבה מקרים, אבל במקום שחברת הביטוח תחזיק את הכסף – שהכסף הזה יגיע למי שאכן מגיע לו.

ניסן סלומינסקי: ההצעה הזאת מוגשת ללא הסתייגויות, ואני מבקש מחבריי לאשר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות, כאמור.

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשות דיבור – אני רואה שכל חברי סיעת מרצ ביקשו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו רוצה לממש?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לתמי, לייעוץ המשפטי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי זה, כי חבר הכנסת מלכיאלי ביקש לעלות להודות, אז הוא בטח יעשה את המלאכה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 38), התשע"ט–2018, בקריאה שנייה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–6 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 35 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 37 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון מס' 38), התשע"ט–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 35 עדיין בעד ועדיין אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: 37, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: 37 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את החוק בשלוש קריאות כנדרש.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מזמין את אחד היוזמים, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, לברך את אלה שעסקו במלאכה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני חושב שהצעת החוק שהצבענו עליה עכשיו היא הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה, שבאמת עושה צדק אמיתי עם אותם אנשים מוחלשים, והכסף שהיה אמור להגיע ליעדו, במקום שישכב בחברות הביטוח, בעצם מגיע ליעדו האמיתי.

מיכאל מלכיאלי: אז כמו שציינת, אדוני היושב-ראש, ליוו את הצעת החוק הזאת הרבה מאוד אנשים.

מיכאל מלכיאלי: בהתחלה זה לא היה פשוט.

מיכאל מלכיאלי: אבל קודם כול אני רוצה להודות לשר, הרב דרעי, שעזר לי גם בוועדת שרים; ליושב-ראש הוועדה ניסן סלומינסקי, שמאז ניגשתי אליו עם ההצעה הזאת הוא לקח וטיפח אותה כבן טיפוחיו, עד שהביאו לנו את זה כאן בצורה מושלמת, ובאמת הרבה הרבה תודות; לתמי, היועצת המשפטית של הוועדה, ליונתן קיי ולאסף, המנהל, שבאמת עזרו מתחילה ועד הסוף; לראש הרשות לאכיפה וגבייה תומר מוסקוביץ, עו"ד תומר מוסקוביץ, שתמך, וליווה ושיפץ את החוק הזה שיגיע לכאן הטוב ביותר, כדי לעזור לכמה שיותר אנשים; לעו"ד יוסי ויצמן, המשנה ליו"ר לשכת עורכי הדין וראש הקליניקה להוצאה לפועל, שנתן את העצה מהרגע הראשון בנוסחה הנכונה; לצוות שלי: עקיבא חופי, משה כהן, וישראל לברון; למשה ארבל ויוני משריקי.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה לכולם על התמיכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/794; דברי הכנסת, מושב רביעי, חוב' ל"א, ישיבה 353, עמ' 29946; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 15), התשע"ט–2018.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה, לקריאה שנייה ושלישית, חברת הכנסת יעל גרמן, בשם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי וחברותיי, ההצעה מקורה במיזוג של שתי הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת דוד ביטן, איתן כבל, מיקי רוזנטל ועליזה לביא.

יעל גרמן: סעיף 48(א) לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) מסמיך את בית המשפט לקבוע תנאים לשחרור בערובה, ובכלל זה איסור המשך עיסוק הקשור בעבירה כאשר מתקיים יסוד סביר שהמשך העיסוק מהווה סכנה לביטחון הציבור או עלול להקל על ביצוע עבירה דומה.

יעל גרמן: בהצעת החוק מוצע לקבוע במפורש שאיסור זה יכול שיכלול גם איסור עבודה במוסד לפי חוק למניעת העסקה של עברייני מין מקום במקומות מסוימים.

יעל גרמן: כמו כן, מוצע לקבוע שכשבית המשפט קובע במסגרת השחרור בערובה איסור על עיסוק במוסד כאמור, הוא גם יורה למשטרה שלא לתת למשוחרר אישור משטרה הדרוש לפי חוק למניעת העסקת עברייני מין לצורך עבודה במוסד לפי אותו חוק, ובכלל זאת בגופים ובתי עסק שנותנים שירותים לקטינים, לאנשים עם מוגבלות שכלית או התפתחותית או לחסרי ישע, לרבות מוסדות חינוך, מרפאות ובתי חולים, מקומות בילוי ושירותי הסעות לאנשים כאמור.

יעל גרמן: מטרת התיקון המוצע היא להביא לכך שבהליך קביעת התנאים לשחרור בערובה של חשוד או נאשם בביצוע עבירה ישקלו גורמי האכיפה את העובדה שהחשוד או הנאשם עלול במסגרת עיסוקו לבוא במגע עם קבוצות פגיעות.

יעל גרמן: הסדר זה מתווסף להסדרים קיימים שנותנים לסוגי מעסיקים מסוימים, ובכלל זאת למשרד החינוך ולנציבות שירות המדינה, סמכות לקבל מידע מהמרשם הפלילי על חשד לביצוע עבירות על ידי עובדים של אותם גופים או שנתונים לפיקוח של אותם גופים.

יעל גרמן: יודגש כי מוצע לקבוע את ההסדר בחוק המעצרים, ולא בחוק למניעת העסקה של עברייני מין, שכן החוק למניעת העסקת עברייני מין עניינו במי שהורשע בדין, בעוד חוק המעצרים עניינו במי שטרם הורשע או שטרם הוגש כנגדו כתב אישום, ועל כן נדרשת בחינה פרטנית של התנאים שראוי להטיל עליו על מנת למנוע את המסוכנות לציבור.

יעל גרמן: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קוראת לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 15), התשע"ט–2018.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1 – 41 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 41 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את החוק בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 43 נגד – אין נמנעים – אין חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון מס' 15), התשע"ט–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שלישית, 43 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו כנדרש את החוק בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא לברך את אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אחת היוזמות, אחד היוזמים, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אנחנו באמת מאוד שמחים, חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חבר הכנסת איתן כבל ואנוכי, עם החוק המאוד-חשוב הזה – ולהודות לך, חברת הכנסת יעל גרמן, על ההובלה בוועדה, ולחברי הוועדה שנכחו, וכמובן להנהלת הוועדה וליו"ר ועדת חוקה חבר הכנסת סלומינסקי, על החוק החשוב הזה, שמן הרגע שחבר הכנסת ביטן בא ואמר:

עליזה לביא: חייבים לעשות לזה סוף, נחשפנו לעוד פרשיות עגומות שקורות בבתי הספר, במקומות שהיו אמורים להיות המוגנים עבור ילדינו ילדותנו.

עליזה לביא: נגמרו התירוצים.

עליזה לביא: החוק שחוקקנו מבהיר באופן חד-משמעי וברור: מי שחשוד בעבירות מין לא יעבוד עם קטינים, ותימנע ממנו תעודת יושר.

עליזה לביא: אנחנו מחויבים להגן על הילדות והילדים שלנו, ועל משטרת ישראל מוטלת האחריות לפקח על המידע הקיים ברשותה על אודות עברייני מין.

עליזה לביא: זה מידע מציל חיים ובעל חשיבות.

עליזה לביא: בעולם כבר מזמן הבינו את זה, ויש חוקים נוספים.

עליזה לביא: אני רק רוצה לומר שלפני ארבעה חודשים הזדעזענו כולנו לשמוע על מורה פדופיל, עבריין מין, דוד ברגר, שהמשיך ללמד קטינות וקטינים בזמן שמתנהלת נגדו חקירה בחשד לעבירות מין בקטינות ברשת ובניסיון למעשים מגונים בקטין, ואיש לא הודיע למשרד החינוך ולהנהלת בתי הספר על המעצר שלו והם התבשרו על כך בתקשורת.

עליזה לביא: החוק שלנו הוא חוק מציל חיים.

עליזה לביא: תודה על התמיכה, ואני מקווה מאוד שיהיה בו כדי לאפשר לילדים ולילדות שלנו מרחב מוגן.

עליזה לביא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1229; דברי הכנסת, מושב רביעי, חוב' ל"ב, ישיבה 355, עמ' 30172; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק הבאה – הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 54 והוראת שעה), התשע"ט–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן ינומקו ההסתייגויות.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 54 והוראת שעה), שיזמה הממשלה.

יואב קיש: בתי הסוהר בישראל הם מהצפופים בעולם המערבי.

יואב קיש: המרחב הממוצע שיש לאסיר בתאו הוא 3.1 מ"ר, ובכ-60% מהתאים מרחב המחיה אף נמוך מ-3 מ"ר לאסיר.

יואב קיש: לפני כשנה קיבל בית המשפט העליון עתירה בעניין זה, והורה למדינה להרחיב את מרחב המחיה ל-4.5 מ"ר לאסיר.

יואב קיש: הצעת החוק שאני מציג בפניכם היא אחד הכלים שבהם משתמשת הממשלה כדי להביא להגדלת המרחב המחיה בבתי הסוהר: הרחבת השחרורים המינהליים.

יואב קיש: אני חייב לומר שזה לא מתווה שכולנו היינו רוצים.

יואב קיש: ברור לכולם ששחרור מוקדם מינהלי הוא לא דבר מועדף, אבל בסיטואציה שהגענו אליה, ולאור העובדה שלא ניתן מענה לצפיפות בבתי הכלא, הממשלה החליטה על המהלך הזה, ואנחנו קידמנו אותו בוועדה.

יואב קיש: מנגנון השחרור המינהלי נקבע בפקודת בתי הסוהר בשנת 1993.

יואב קיש: הוא מסמיך את נציב בתי הסוהר לשחרר אסירים לפני תום תקופת מאסרם, לתקופות הקבועות בחוק.

יואב קיש: כיום קובע החוק כי אסיר שנגזרו עליו עד שישה חודשי מאסר יוכל להשתחרר בשחרור מינהלי שבועיים לפני תום תקופת מאסרו, והתקופות עולות בהדרגה עד לתקופה מרבית של 24 שבועות לפני תום תקופת המאסר, וזאת למי שנידון ל-11 שנות מאסר ומעלה.

יואב קיש: בעבר היו זכאים כל האסירים לשחרור מינהלי, אך בשנת 2011 תוקנה הפקודה, ונקבע בה כי אסירים שתקופת מאסרם ארבע שנות מאסר ומעלה יקבלו שחרור מינהלי אך ורק אם קיבלו גם שחרור על תנאי, מה שידוע בכינויו "שליש", מתוך תפיסה שאסירים אלה הורשעו בפשעים חמורים יותר מאחרים, ועל כן ראוי שוועדת השחרורים תבדוק את מסוכנותם בטרם ישוחררו.

יואב קיש: בהצעת החוק מוצע, כאמור, להרחיב את תקופות השחרור המינהלי בהוראת שעה לשלוש שנים על מנת לתת מענה זמני למצוקת מקומות הכליאה, עד שניתן יהיה להשלים את יישומם של פתרונות ארוכי טווח, ובכלל זה תחום הבינוי – מהלך שמתבצע במקביל לחקיקה זו: השקעה בבנייה והרחבה של מרחבי הכליאה בישראל.

יואב קיש: אציין כי במהלך הדיונים בוועדה ערכנו כמה שינויים במדרג התקופות הקבוע בחוק מההצעה הראשונית שהגישה הממשלה.

יואב קיש: בהתחלה ביקשה הממשלה להגדיל את תקופת השחרור המרבית של אסירים שנגזרו עליהם 11 שנות מאסר ומעלה מ-24 שבועות ל-48 שבועות.

יואב קיש: הוועדה סברה כי תקופה זו ארוכה מדי, והסתפקנו בתקופה מרבית של 30 שבועות.

יואב קיש: יישרנו כמה עיוותים שנוצרו בשיטת החישוב שהייתה מלכתחילה בהצעה, כדי שלא ייווצר מצב שאסיר שנגזר עליו עונש מאסר מסוים יקבל שחרור מינהלי ממושך יותר מאסיר שתקופת מאסרו ארוכה יותר.

יואב קיש: בכל מקרה, התקופות הקבועות בחוק כפופות למגבלה נוספת.

יואב קיש: בכל מקרה לא ישוחרר אסיר בשחרור מינהלי אם לא סיים לרצות לפחות מחצית מתקופת המאסר שנגזרה עליו.

יואב קיש: תיקון נוסף שביצענו בהצעת החוק נוגע לאסירים שבית המשפט קבע כי ירצו את עונשם בדרך של עבודות שירות אך הפרו את התנאים, ולכן נשלחו בסופו של דבר אל בית הסוהר.

יואב קיש: בהצעה המקורית ביקשה הממשלה לקבוע כי ההרחבה לא תחול על אסירים אלה.

יואב קיש: הרציונל שעמד בבסיסה של הצעה זו היה למנוע יצירת תמריץ לאי-עמידה בתנאי עבודות השירות, במטרה להיכנס לבית הסוהר ולהשתחרר בשחרור מינהלי.

יואב קיש: זאת אומרת, באופן אבסורדי יצרנו תמריץ להפר את עבודות השירות.

יואב קיש: הוועדה הכירה בחשש זה וסברה שהוא יוצר אבסורד, שהוא יוצר התייחסות מחמירה יותר להפרת תנאי עבודות שירות מאשר לעצם ביצועה של העבירה.

יואב קיש: על כן קבענו מנגנון ביניים, ולפיו תקופת השחרור המינהלי של אסירים אלה תחושב לפי התקופה שירצו בבית הסוהר ולא לפי תקופת המאסר שנגזרה עליהם.

יואב קיש: תיקון נוסף שביצענו בהצעת החוק, והוא המשמעותי מכולם, עניינו החרגת אסירים ביטחוניים ומסייעים להם מהצעת החוק.

יואב קיש: תיקון זה הובל בוועדה על ידי לאחר שלא הגיע בהצעת הממשלה, ולאחר שראינו למעשה שבהצעת חוק זו אנחנו יכולים למצוא את עצמנו משחררים אסירים ביטחוניים.

יואב קיש: מדינת ישראל מנהלת מלחמת חורמה בטרור בכל החזיתות.

יואב קיש: כחלק ממאמץ זה סברנו שלא ראוי לתת את ההקלות הקבועות בחוק לא למחבלים ולא למסייעיהם שנשפטו ומרצים עונשי מאסר.

יואב קיש: לתפיסתי, האסירים הביטחוניים אינם ככלל האסירים, וכך סברה גם הוועדה בהצבעתה.

יואב קיש: הם כלואים לאחר שביצעו עבירות קשות לא רק כלפי פרטים, אלא כלפי המדינה כולה, כחלק מאידיאולוגיה שנועדה לפגוע במדינה ולחתור תחת עצם קיומה.

יואב קיש: ואכן, מחובתנו כמדינה דמוקרטית להעניק תנאי מחיה בסיסיים לכלל האסירים, כולל הבזויים והנקלים שבהם, אך השחרור המינהלי אינו תנאי בסיסי ואינו זכות מוקנית.

יואב קיש: השחרור המינהלי הוא הנאה עקיפה ממחסור מערכתי נקודתי במקומות כליאה לאסירים, וככזה, מדובר בפריבילגיה שסברנו כי לא ראוי לתת לאסירים שהורשעו בעבירות ביטחון, וזאת בדומה לפריבילגיות אחרות שנשללו מאסירים שכאלה, כגון שימוש בטלפון, חופשות ולימודים אקדמיים.

יואב קיש: אציין כי גם לדברי שב"ס החרגת האסירים הביטחוניים מהצעת החוק לא תפגע בהיערכות להרחבת מרחב המחיה בבתי הסוהר, כפי שהתחייב המשרד לביטחון הפנים וכפי שהתחייבה הממשלה.

יואב קיש: לסיכום, אני אמרתי בצורה הכי מפורשת שההצעה הזאת לא תעבור אם אנחנו ניתן יד לשחרור של מחבלים.

יואב קיש: אני שמח שבהצעה שעכשיו מונחת לפניכם תופעה זו לא תהיה.

יואב קיש: אנחנו ניתן שחרור מינהלי שאנחנו נאלצים לתת בלית ברירה לאסירים למיניהם, אבל אסירים ביטחוניים מוחרגים משחרור מינהלי זה.

יואב קיש: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות דיבור.

יואב קיש: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יש סדרה של הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הוגשה לי רשימה של חברי כנסת שמבקשים לנמק את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשון יהיה חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: לרשותו יעמדו עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחמד טיבי, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן וכן הלאה.

לאה פדידה: כל אחד עשר דקות?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: יש זמנים משתנים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתיי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, אני חייב בגילוי נאות לומר, היא בעצם צאצא ישיר של חוק שאני העברתי, אז אני מרגיש אליה איזשהו קשר אישי כמעט, הייתי אומר, רגשי, כי כמו שאולי אתה זוכר, אדוני היושב-ראש, בשנת 2012 העברנו כאן – זה היה ב-8 במאי; זה היה לילה מאוד דרמטי בכנסת, כי אחרי שהעברנו את החוק הזה, פתאום באמצע הלילה חזרו אלינו עם ממשלה קואליציונית של קדימה והליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: איך לא?

דב חנין: אבל אני זוכר את הלילה הזה בזכות החוק הזה בעיקר, חוק תנאי כליאה הולמים שהעברנו בכנסת.

דב חנין: זה היה אחד הרגעים היפים בעבודת הכנסת, שהצעת חוק פרטית שלי ושל חבריי, שאוחדה עם הצעת חוק ממשלתית, עברה כאן בכנסת בקריאה השנייה והשלישית והבטיחה לכל האסירים בישראל תנאי כליאה הולמים.

דב חנין: היא הייתה הצעת חוק מאוד גדולה, מרחיקת לכת, מאוד שאפתנית ומאוד מוצדקת.

דב חנין: נקודת המוצא של הצעת החוק הזאת הייתה התפיסה שזכויות האדם לא נעצרות בשערי הכלא.

דב חנין: יש אנשים שצריכים להיות בבתי כלא, כי הם ביצעו עבירות, אבל גם מי שנמצא בבתי הכלא זכאי לזכויות האדם, זכאי לכבוד, זכאי לתנאי כליאה הולמים, והחוק מפרט שורה ארוכה של דברים שנכללים בגדר תנאי הכליאה ההולמים האלה.

דב חנין: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, העמיד את ישראל במקום נכון, לפחות מבחינת הנורמות שחלות על האסירים שנמצאים אצלנו בבתי הכלא.

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, שגם אז, כאשר חוקקנו את החוק הזה, היה ויכוח על השאלה על מי החוק הזה יחול ועל מי הוא לא יחול.

דב חנין: נקודת המוצא שלי הייתה שלחוק הזה יש טעם רק אם הוא חל על כל האסירים שנמצאים בבתי הכלא, כי הענישה, הכליאה בבית הכלא, היא כבר כשלעצמה עונש.

דב חנין: אנחנו לא צריכים אחר כך לשלול מאסירים מסוימים את זכויות האדם הבסיסיות שלהם מכיוון שהם ביצעו עבירות שנראות לנו בחברה חמורות או פוגעות יותר.

דב חנין: מזה התחילה הדרך שהובילה בסופו של דבר להצעת החוק שבפנינו.

דב חנין: צריך לציין חוליה נוספת מאוד משמעותית בדרך הזאת, והיא פסק דינו החשוב, ההיסטורי, של השופט אליקים רובינשטיין, המשנה לנשיא בית המשפט העליון, בבג"ץ 1892/14, פסק דין שניתן ב-14 ביוני שנת 2017.

דב חנין: זה היה פסק הדין האחרון שהשופט רובינשטיין נתן לפני שפרש מתפקידו השיפוטי, ובו השופט רובינשטיין פירש בצורה, אני חייב לומר, מאוד נכונה, מאוד מדויקת, מאוד הולמת, מאוד ראויה, את החוק שאנחנו חוקקנו בכנסת, וקבע בין היתר שמהחוק הזה שמדבר על תנאי מחיה הולמים, על תנאי כליאה הולמים לאסירים בבתי הכלא, מתחייב, בין היתר, שיהיה שטח מחיה מינימלי לכל אסיר.

דב חנין: הוא גם קבע שטח של 4.5 מ"ר, שזוהי הנורמה העולמית המקובלת לשטח המחיה המינימלי שמתאים לכל אסיר.

דב חנין: השופט רובינשטיין מסביר בפסק הדין שלו שכאשר האסירים צפופים מדי נוצר חיכוך, נוצרת אלימות, וכמובן, נוצרת פגיעה קשה בזכויות האדם הבסיסיות ביותר של האסירים, ולכן כליאה של אסירים בתנאי צפיפות עולה עד כדי ענישה אכזרית, בלתי אנושית ומשפילה כמשמעותה במשפט הבין-לאומי.

דב חנין: פסק הדין הזה החשוב של בית המשפט העליון צריך להוביל לשינוי גדול במתרחש בבתי הכלא שלנו.

דב חנין: אני יודע שהמדינה עושה מאמץ גדול לבנות בתי כלא נוספים, וכנראה בתי כלא נוספים צריכים להיות חלק מהמענה, אבל זה לא יכול להיות כל המענה.

דב חנין: חלק מהמענה צריך להיות חשיבה על ערוצים אחרים של ענישה חוץ מבית כלא.

דב חנין: אנחנו צריכים להיפרד מהמחשבה שבית הכלא הוא התשובה האולטימטיבית לבעיות החברה.

דב חנין: יש עוד ערוצים של התמודדות חברתית וגם עוד ערוצים של התמודדות פלילית חוץ מבית כלא, להעניש ולטפל באנשים שביצעו עבירות.

דב חנין: אז צריך לעשות כאן גם שינוי במדיניות הענישה, ומהבחינה הזאת אני מברך על העבודה שנעשית על ידי ועדת דנציגר ועל ידי מעגלים נוספים בתוך המערכת המשפטית והמדינתית.

דב חנין: אבל אחד המהלכים שחייב יהיה להתבצע כדי שאנחנו נעמוד ביעד הזה של 4.5 מ"ר שטח לכל אסיר, כדי שנעמוד בעיקרון שאומר שזכויות האדם לא נעצרות בשערי הכלא – אחד הדברים שצריכים לקרות הוא גם דילול של אוכלוסיית האסירים בבתי הכלא, וכאן הגיעה הצעת החוק שאנחנו עוסקים בה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חייב להגיד שבתחילת הדרך שלה קיבלתי אותה בברכה, אפילו הייתי אומר בהתלהבות, יחד עם חבר הכנסת קיש וחברי כנסת נוספים.

דב חנין: קידמנו את הדיונים, ואפילו אישרנו בהסכמה כללית את הצעת החוק הזאת לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: ואז קרה מה שקרה.

דב חנין: איזשהו עיתונאי חרוץ בדק, חקר ומצא – זה היה בעיתון הארץ, אם אני זוכר נכון – –

יואב קיש: לפעמים עיתון הארץ – – –

דב חנין: לפעמים עיתון הארץ, אתה אומר.

דב חנין: כן.

דב חנין: אז, לפעמים עיתון הארץ.

דב חנין: – – וגילה שמכוח החוק הזה, שכבר אישרנו אותו בוועדה לקריאה שנייה ושלישית, השתחררו גם 300 אסירים שביצעו עבירות ביטחוניות, אבל אני רוצה להדגיש: אלה עבירות ביטחוניות מאוד מינוריות.

דב חנין: לא מדברים על אנשים שנשפטו על רצח או על סיוע לרצח.

דב חנין: מדברים, למשל, על נהג מונית – –

קריאה: – – –

דב חנין: – – שהסיע – אני נותן דוגמה קונקרטית – נהג מונית שהסיע בן אדם, והוא לא ידע שהבן אדם הזה הולך לבצע אחר כך פיגוע.

דב חנין: מסתבר שהבן אדם הזה ביצע אחר כך פיגוע, יואב, ולכן אותו נהג מונית נכנס לכלא.

יואב קיש: – – – בלי שמות.

דב חנין: בלי שמות.

יואב קיש: בלי שמות, מישהו שהכניס טלפונים לבתי כלא.

יואב קיש: בלי שמות על מי אנחנו מדברים, אבל מישהו לקח – – –

דב חנין: דרך אגב, המישהו הזה לא נכלל בהצעת החוק.

דב חנין: אני אומר לך את זה מתוך היכרות.

יולי יואל אדלשטיין: מעניין אם אותו עיתונאי עדיין עובד בעיתון הארץ.

דב חנין: הוא עובד, הוא עובד.

דב חנין: אגב, הוא עיתונאי חרוץ, מוכשר ורציני.

דב חנין: ואז התעורר חבר הכנסת קיש והתעוררו אולי עוד אנשים בליכוד, ואני מבין, אדוני היושב-ראש, שאתם נמצאים בתקופה קשה של פריימריז בליכוד, ואתם צריכים לעמוד בתחרות לא קלה.

יואב קיש: רק תוסיף חברי מרכז.

דב חנין: חברי מרכז, בוודאי.

דב חנין: לא רציתי להגיד.

דב חנין: אתה אמרת חברי מרכז.

דב חנין: אני הזכרתי רק את הפריימריז.

דב חנין: ואז פתאום אנחנו נקראים לדיון נוסף בוועדה.

דב חנין: יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת קיש מגיש רוויזיה; אומר: מצאתי את הבעיה הזאת.

דב חנין: אני לא מוכן להעביר את זה בצורה כזאת.

דב חנין: פותח את החוק לדיון נוסף, ומכניס לחוק את אותו תיקון שממנו אנחנו מסתייגים, אדוני היושב-ראש, ומסתייגים ממנו ברמה העקרונית של להחריג אנשים שיש להם איזושהי השקה לעבירות ביטחוניות.

דב חנין: אני שוב אומר: לא מדובר על אנשים שביצעו בעצמם מעשי רצח או עבירות חמורות, אלא מדובר באנשים שנקלעו שלא בטובתם לתוך המעגל הזה של העבירות הביטחוניות לסוגיהן השונים.

דב חנין: התוצאה שנוצרה, אדוני היושב-ראש, היא תוצאה מאוד מאוד בעייתית.

דב חנין: אנחנו אומרים פה בעצם שיש עבירות מאוד חמורות במדינת ישראל שכולנו, אם אני אתחיל לפרט את העבירות האלה, כולנו נסכים שהן עבירות חמורות, אבל המדינה בעצם מעבירה מסר שאומר:

דב חנין: אם אתה עברת סתם עבירות חמורות אתה תוכל להשתחרר, אך אם אתה במקרה היית נהג מונית והסעת שלא בידיעתך מישהו שאחר כך הסתבר שהוא ביצע עבירת טרור – לא, לא.

דב חנין: אתה תשב בכלא את כל הימים ולא תוכל לקבל את השחרור המינהלי.

דב חנין: הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, הוא לא נכון, הוא בעייתי, הוא מעוות את תפיסת הצדק הבסיסי, והוא גם מעוות את התפיסה העקרונית שעליה נאבקנו כשהעברנו את החוק.

דב חנין: החוק אומר: בתי המשפט מענישים, והם קובעים עונשים לפי סקאלת העונשים המקובלת במדינת ישראל.

דב חנין: ממילא סקאלת העונשים במדינת ישראל מתייחסת בחומרה יתרה לעבירות ביטחוניות.

דב חנין: זה לא שעבירות ביטחוניות נחשבות בישראל לעבירות קלות או לעבירות שהן שוות בחומרתן לעבירות שאינן ביטחוניות.

דב חנין: ממילא מדובר בעבירות שמערכת המשפט בישראל רואה אותן כעבירות חמורות.

דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על אנשים, כמו בהצעת החוק הזאת, שהם אנשים שלפי כללי המשפט המקובלים שלנו, של מדינת ישראל, נידונו לעונשים קלים מכיוון שכנראה לא היה שם סיפור ביטחוני מאוד קשה – כי אם זה היה סיפור ביטחוני מאוד קשה הם לא היו נדונים לעונשים קלים – אין שום סיבה אמיתית, חוץ ממהלך שאני רואה אותו, עם כל הצער והכאב, אדוני יושב-ראש הוועדה, כמהלך של פופוליזם לא נכון, אין שום סיבה אמיתית להפלות את האנשים האלה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא חוק טוב.

דב חנין: הוא חבית של דבש שהוכנסה לתוכו כפית מיותרת של זפת, ואת הכפית הזאת של הזפת, אדוני היושב-ראש, אנחנו מציעים לכנסת להוציא החוצה מהחוק, כדי שכולנו נוכל ליהנות מהמעשה החיובי, הנכון והחשוב, ולא נצטרך להיחנק מהזפת ביחד.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשות אדוני עד עשר דקות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, במקור הצעת החוק הזאת היא היענות להחלטת בג"ץ כדי לשפר את תנאי האסירים, כלומר להרחיב את שטח המחיה של האסירים בכמה מטרים רבועים.

אחמד טיבי: כך התנהלו הדיונים מתחילת הישיבות בוועדת הפנים.

אחמד טיבי: אני חבר ועדת הפנים.

אחמד טיבי: כל הזמן תמכנו, והדיון התנהל כמעט בהסכמות כלליות.

אחמד טיבי: הנושא של אסירים ביטחוניים עלה מדי פעם בדיונים, ולא הייתה התנגדות; אף אחד לא אמר: אני מתנגד.

אחמד טיבי: והחוק בסופו של דבר עבר בוועדת הפנים בלי החרגות, בלי הסתייגויות לגבי האסירים הביטחוניים.

אחמד טיבי: ואז התפרסמה ידיעה בעיתון הארץ שמשתחררים במסגרת החוק גם אסירים ביטחוניים, כ-300 במספר, ואז גם השר לביטחון פנים וגם יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יואב קיש קיבלו רגליים קרות.

אחמד טיבי: הכול בגלל ידיעה בעיתון, עיתון חשוב.

אחמד טיבי: ופתאום התברר ששר בליכוד וחבר כנסת בכיר, יושב-ראש ועדה, קוראים את הארץ – דבר ראשון, קוראים את עיתון הארץ כבר בבוקר – –

יואב קיש: יש בו דברים טובים לפעמים.

אחמד טיבי: – – ופועלים לפי ידיעות שמתפרסמות בעיתון הארץ.

אחמד טיבי: זה גילוי, כי תמיד אמרתם שרבים מכם מחרימים את עיתון הארץ.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להגיד: זה עיתונים לאנשים חושבים, ולכן התפלאתי שאתם קוראים אותו.

אחמד טיבי: לא אמרתי את זה.

אחמד טיבי: לא אמרתי.

אחמד טיבי: אני לא רוצה להגיד.

אחמד טיבי: ואז יואב קיש עמד על הרגליים האחוריות, כינס אותנו בפגרה ונתן הצהרה לאומה כבר בפתיחת הישיבה.

יואב קיש: זה לא היה בפגרה – – –

אחמד טיבי: כן?

אחמד טיבי: הוא עשה, איך אומרים, פליק-פלאק לאחור.

אחמד טיבי: היה טוב.

אחמד טיבי: הוא התהפך יפה ושינה את עמדתו, ואמר:

אחמד טיבי: אנחנו פותחים הכול מחדש לגבי הסעיף הזה.

אחמד טיבי: וחברי אוסאמה סעדי, שליווה את כל החוק, הקריא לו מה אמרתם – גם אתה, גם נציג המשרד לביטחון הפנים, גם היועצת המשפטית – מה נאמר בישיבות הקודמות.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: הייתה ידיעה בעיתון הארץ.

אחמד טיבי: ככה לא אמורה לפעול כנסת.

יצחק וקנין: ככה לא בונים חומה.

אחמד טיבי: וככה אולי לא בונים חומה, אבל בונים פריימריז.

יואב קיש: תגיד גם לחברי מרכז ליכוד – – –

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אם אני אגיד זה יעזור לך, אז אני אשקול פעמיים אם להגיד.

אחמד טיבי: האמת היא שהרגשתי שחבר הכנסת יואב קיש לא מדבר אלינו בישיבה.

אחמד טיבי: הוא דיבר ישירות לאנשים שהוא הזכיר, לחברי המרכז.

יואב קיש: ידעתי שתגיד את זה.

אחמד טיבי: ישירות.

אחמד טיבי: ישירות הוא פנה אליהם – –

יואב קיש: תפתיע במשהו חדש.

אחמד טיבי: – – מעל לראשי נבחרי הציבור חברי הוועדה, כי מה זה חברי כנסת?

אחמד טיבי: חברי המרכז יותר חשובים.

אחמד טיבי: וכך התהפכה לה הצעת החוק מכאן לכאן.

אחמד טיבי: הגשנו הסתייגויות.

אחמד טיבי: בהתחלה דיברנו בעד החוק, כי הוא בא לרווחת כלל האסירים ולשיפור תנאי המחיה שלהם, פליליים וביטחוניים כאחד – כך הייתה רוח הפסיקה.

אחמד טיבי: כאשר זה השתנה, ניסינו למנוע את רוע הגזירה.

אחמד טיבי: הגשנו הסתייגויות – אני מדבר בגלל שהגשנו הסתייגויות כאן – והצבענו בעד ההסתייגויות, נגד ההפרדה וההחרגה שהציע עמיתי חבר הכנסת יואב קיש.

אחמד טיבי: לא הצלחנו, כי אנחנו מיעוט, והם גייסו את הקואליציה בוועדה.

יואב קיש: אחמד, לא רק הקואליציה.

יואב קיש: לא רק הקואליציה.

יואב קיש: יש תמיכה גם באופוזיציה להצעה הזאת.

יואב קיש: במקרה הזה זה לא קואליציה ואופוזיציה.

אחמד טיבי: אתה רוצה לרמוז שחברי אופוזיציה הם פופוליסטים?

יואב קיש: מי שהצביע נגד והגיש את ההסתייגויות – כן, פופוליסטים, כמוך.

אחמד טיבי: הפופוליזם הוא מי שהצביע אלף והתהפך לתיו, אבל אני ודב חנין ואוסאמה סעדי עמדנו בדיוק על אותה עמדה מהתחלת הדיונים ועד סופם.

אחמד טיבי: זה פופוליזם לפי ההגדרה של הליכוד החדש, ניאו-ליכודניקים?

יואב קיש: אני ליכוד ישן, אז אני אעלה ואסביר בדיוק – – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אז הפופוליזם הוא לשנות בגלל ידיעה בעיתון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, עבר הסיבוב הראשון של הבחירות המוניציפליות.

אחמד טיבי: ברוב המוחץ של היישובים אצלנו הוא עבר בצורה שקטה.

אחמד טיבי: היו כמה יישובים שהיו בהם מעשי אלימות, והם ראויים לגינוי חד-משמעי.

אחמד טיבי: אבל אני לא מסתפק בגינויים.

אחמד טיבי: פעלתי באופן ישיר בחלק מהיישובים האלה – טורעאן, כפר כנא; רק אתמול הייתי בשני היישובים האלה, ובשבוע האחרון, בקשר ישיר, ביקרנו גם שם וגם שם, בשקט, בלי לפרסם, ושיחות יומיומיות עם המועמדים מכאן, המועמדים משם, הפעילים משם.

אחמד טיבי: אין להבין את זה.

אחמד טיבי: התקבלו תוצאות – צריך לכבד אותן.

אחמד טיבי: נקודה.

אחמד טיבי: לא ירי, לא שרפת מועצה, כמו בטובא, או מעשה ונדליזם.

אחמד טיבי: לא מתקבל על הדעת.

אחמד טיבי: אני רוצה לברך גם את שני המנהיגים בטורעאן, עמאד דחלה ומאזן עדוי.

אחמד טיבי: אתמול מר דחלה הגיע לברך את הזוכה, מר עדוי, וזה הוריד את המתח מייד.

אחמד טיבי: ככה צריך להיות.

אחמד טיבי: גם בכפר כנא הגיעו להבנות מצוינות, שניהם – גם חברי יוסף עואודה וגם אבו מחרוס עיז אלדין אמארה.

אחמד טיבי: אתמול הייתי שם.

אחמד טיבי: אבל המשטרה צריכה לטפל באלה ששרפו את בניין המועצה בטובא.

אחמד טיבי: זה מעשה ונדליזם, אדוני.

אחמד טיבי: זו השלילה שהייתה בבחירות.

אחמד טיבי: נקודה שנייה – אני, כאחמד טיבי, יושב-ראש תע"ל, מלא סיפוק מהתוצאות.

אחמד טיבי: מלא סיפוק מהתוצאות.

אחמד טיבי: בחלק גדול מהיישובים, בשקט בשקט מפלגתי תע"ל חדרה לשישה, שבעה, שמונה, תשעה יישובים אחרי הסיבוב השני.

אחמד טיבי: אני בטוח שזה יגדל בצורה שקטה ותרבותית ודמוקרטית בעבודת שטח.

אחמד טיבי: אני רוצה מכאן לאחל לעוזר הפרלמנטרי שלי אחמד דראושה, שהתמודד בבחירות לראשונה ביישוב שלו אכסאל.

אחמד טיבי: רק חודשיים-שלושה הוא התכונן, והוא היה הפתעת הבחירות באזור הצפון – קיבל שני מנדטים וסייע בידי המועמד אבו ראפע שלבי לזכות בראשות המועצה.

אחמד טיבי: אני חושב שאחמד דראושה הוא סיפור הצלחה פוליטי ממדרגה ראשונה.

אחמד טיבי: אני גאה בו כעוזר פרלמנטרי – – –

שלי יחימוביץ': הוא הבן של דראושה?

אחמד טיבי: דוד.

אחמד טיבי: דוד.

שלי יחימוביץ': דוד?

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: אני גאה גם בו וגם בצעירים של תע"ל, שאנשים רעולי פנים ירו על המשרד שלנו, אז בשעה 01:00, בלילה, לפני הבחירות, התעלמנו מזה ואמרנו שההכרעה היא רק בקלפיות, באופן דמוקרטי.

אחמד טיבי: מברוכ לאחמד דראושה.

אחמד טיבי: מברוכ.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: מזל טוב לאחמד דראוושה, מזל טוב לכל הנערים והנערות של התנועה הערבית לשינוי ולאבו ראפע, ומזל טוב לכל ראשי המועצות המקומיות שביקרנו, ולאחרים שעוד נבקר אצלם בהמשך הדרך למסור להם את איחולינו.

אחמד טיבי: וכפי שאמרנו להם, שיתוף הפעולה עם כל ראשי הרשויות המקומיות לאחר הבחירות יימשך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני אעשה סקירה ספרותית לגבי הבחירות המוניציפליות בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: תשמעו על שלושה ספרים שדיברו על הבחירות הללו.

איימן עודה: הספר הראשון הוא של תום שגב, "הישראלים הראשונים", ושם דובר כך: בשנת 1959, עם האחדות בין מצרים לבין סוריה, רוח לאומית נשבה גם בקרב האזרחים הערבים, אז הש"ב בזמנו חיפש איך לחרחר ריב בקרב האוכלוסייה הערבית ברמה המשפחתית וברמה העדתית.

איימן עודה: לכן, הוא הציע שיקיימו בחירות מוניציפליות, והוא כתב שזו הדרך לשיסוי, גם עדתי וגם חמולתי, בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: הספר השני הוא של אמנון לין, שהיה יו"ר המחלקה הערבית במפלגת מפא"י, עכשיו העבודה.

איימן עודה: שם הספר: "בטרם סערה".

איימן עודה: אמנון לין מספר שבשנת 1965 הוא קיים ישיבה של המחלקה שלו ואמר שהקומוניסטים הצליחו להסית את האוכלוסייה הערבית נגד משטר מפא"י, אז הוא מציע בחירות מקומיות, וכך הזעם של האוכלוסייה הערבית יתחלק: חלק נגד ההנהגה המקומית הערבית והחלק השני נגד מפלגת השלטון, היא מפא"י.

איימן עודה: הספר השלישי, של איאן לוסטיק, דיבר על אמצעי השליטה בקרב האוכלוסייה הערבית, והוא אמר כך: השלטון המקומי, במיוחד בשנות ה-60, היה כל-כולו בידי משרד הפנים.

איימן עודה: משרד הפנים יכול להעניק זכויות, הטבות, כסף, או יכול למנוע אותן.

איימן עודה: בזמנו הוא היה כמעט כל-יכול.

איימן עודה: לכן, בן אדם שנבחר מטעם מפלגת השלטון, כלומר מפא"י, אפשר להזרים לו כספים; ממקום אחר, לרבות הקומוניסטים – אפשר למנוע את הדברים הללו מהם.

איימן עודה: לכן, השלטון המקומי היה חלק מכלי השליטה בידי מפא"י מול האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אני חושב שהסקירה הספרותית הזאת היא כל כך חשובה מכיוון שהיא יצאה פה בארץ, בשפה העברית, מהארכיב של השב"כ, של הש"ב בזמנו.

איימן עודה: אני רוצה לפנות פה לאו דווקא אליכם, חברי הכנסת.

איימן עודה: אתם כולכם מפלגתיים; יש לכם אידיאולוגיה מסוימת.

איימן עודה: אני מהמקום הזה רוצה לפנות אל הציבור שלי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ברצוני לפנות לציבור שלנו בכל מקום ולומר להם: ראו את תוכניות השלטון נגדנו, נגד בני עמנו.

איימן עודה: ראו כיצד משתמשים בבחירות המקומיות כדי ללבות סכסוכים משפחתיים ועדתיים.

איימן עודה: ראו איך מתמודדים עם הבחירות כדי להראות לנו איך נהגנו בחלק מהיישובים בימים האחרונים, למרבה הצער.

איימן עודה: אני שמח מאוד על שהמצב נרגע בכפר כנא ובטורעאן.

איימן עודה: אני מבטיח לכל בני עמנו בכל מקום שהבחירות מאחורינו.

איימן עודה: כל ראשי הרשויות המקומיות נבחרו; הם ראשי הרשויות, ומזל טוב להם.

איימן עודה: על כולנו לשתף פעולה למען רווחת היישובים שלנו ולפעול בצוותא.

איימן עודה: לא יכול להיות שישרור קונפליקט בקרב בני עמנו.

איימן עודה: הקונפליקט הוא בין בני עמנו מצד אחד והממשלה השלטת מהצד השני.

איימן עודה: הבחירות הסתיימו.

איימן עודה: עלינו להיות מאוחדים כדי שננצח את הפָנים האלה ואת המדיניות הזאת.

איימן עודה: ביחד אנו מסוגלים לכך.

איימן עודה: מזל טוב לראשי הרשויות המקומיות.

איימן עודה: כולנו מאוחדים.

איימן עודה: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: שלום, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם לברך את נשים עושות שלום, נציגות נשים עושות שלום, שלא מרימות ידיים, מגיעות בכל יום שני ומזכירות לנו שהמשימה העיקרית שלנו – אנחנו לא מטפלים בה כמו שצריך, ומזכירות שעדיין הציבור הישראלי משתוקק לשלום ורוצה לסיים את המצב שאנחנו נמצאים בו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה אמור להיות קשור לכל מיני נושאים שאנחנו מטפלים בהם, דנים בהם ומתווכחים עליהם בכנסת הזאת, כולל הצעת החוק לתיקון פקודת בתי הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: זה קצת מפליא אותי שהמדינה או הממשלות כשלו בתפקיד העיקרי מהתפקידים שלהן עד עכשיו, וזה לשמור על זכויות האסירים, כלל האסירים באופן כללי, עד כדי כך שהגענו למצב שהיה צריך לפנות לבג"ץ כדי להבטיח זכות מינימלית של מרחב מחיה של האסיר בתוך בית הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: היה צריך להגיע לבג"ץ כדי שבג"ץ יפסוק שהצורה והצפיפות הקיימת בבתי הסוהר – ותאמינו לי, אני עשיתי כמה סיורים שם כשעוד היה אפשרי לבקר באופן כללי, אבל גם כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה הגעתי לנווה תרצה, ראיתי את המצב ושמעתי על התוכנית שהייתה להעתיק בכלל את כל בית הסוהר, להקים בית סוהר אחר, כי מצב המבנה ומבחינת הצפיפות זה לא המצב האידיאלי.

עאידה תומא סלימאן: הגענו למצב שבג"ץ הורה את מה שהוא הורה מבחינת הגדלת שטח המחיה, ויודעים שאי-אפשר לבצע את זה מיידית.

עאידה תומא סלימאן: אם היו בונים את בתי הסוהר שהייתה עליהם החלטה, אולי אז היה אפשרי לעשות את מה שצריך ולהעביר את האסירים ממקום למקום.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא, אין מקום, אז משחררים לפי הסטנדרטים, לפי הרגולציה הקיימת ולפי הפקודה הקיימת, אבל מחריגים את מה שנקרא האסירים הפלסטינים, שנמצאים בבתי סוהר בגלל כל מיני עבירות שבוצעו ושבית המשפט פסק מה שפסק וראה את חומרת או קולת העונש שצריך לתת, למרות שהם נמצאים ברובם לא בגלל פסיקה של בתי משפט אזרחיים אלא בתי משפט צבאיים.

עאידה תומא סלימאן: גם אי-אפשר לדבר על התהליך עצמו, המשפטי – איך הוא מתקיים ועד כמה הוא צודק ועד כמה הוא שקוף ואפשרי למתן ביקורת.

עאידה תומא סלימאן: אבל הם נתנו את הפסיקה, מה שנתנו, והם נמצאים בתוך בתי הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: חלק גדול מהם נמצאים כאסירים על עבירות קלות, שגם הענישה עליהן היא לא הענישה הגבוהה.

עאידה תומא סלימאן: ורוצים להחריג אותם ומדברים על ביטחון.

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להאמין לכל מי שמדבר ומדבר מתוך אמונה אמיתית בעניין הביטחון, אבל אני שואלת: ביטחוננו כאזרחי מדינה קשור רק בעניין של אסירים פלסטינים?

עאידה תומא סלימאן: ביטחוננו כנשים לא קשור גם באנשים שנשפטו על עבירות של הטרדות מיניות ותקיפות מיניות או אלימות מאוד קשה ונמצאים בבית סוהר, שהפקודה הזאת תיתן להם לצאת לפני הזמן?

עאידה תומא סלימאן: זה לא איום על ביטחוננו כאזרחיות וכאזרחים?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לשקול הבנה יותר רחבה, במיוחד מהדוגמאות שנתן חברי חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: חבריי עלו לדוכן ודיברו על הבחירות שהסתיימו – ובמקומות מסוימים עוד לא הסתיימו – ובמיוחד בקרב האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתייחס רק לשני דברים מאוד בולטים שהיו בבחירות האלה.

עאידה תומא סלימאן: מצד אחד, מה שקרה אחרי התוצאות – ואני שואלת את עצמי איך יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני אחת הח"כיות שהיו בקשר לאורך כל היום עם משטרת ישראל, התרעתי על דברים שעלולים לקרות וקורים תוך כדי התהליך, ואני אומרת שהמשטרה כשלה בקיום השקט הרצוי כדי שהאזרחים והאזרחיות יצביעו מתוך הרגשת ביטחון.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני, ואני אסיים בזה – ההקלטות המוזרות, שבעיניי עוברות כל גבול, וצריך לקיים עליהן חקירה אמיתית, של שרים ושל שרות ואפילו של ראש הממשלה, שקוראים לאנשים להצביע לאנשים ספציפיים במערכת המוניציפלית ומבטיחים: תעלו את הבן אדם הזה שיהיה ראש מועצה ותראו איזה כספים תקבלו.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן.

עאידה תומא סלימאן: אם, חבר הכנסת איימן עודה, כתבו ספרים על התערבות, היום הוסיפו וידיאו ועוד צילום ועוד צילום, ואפשר לראות איך מתערבים בבחירות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, לפני שנדבר על שחרור מוקדם או מאוחר, בואו נדבר על התנאים הקשים שאיתם מתמודדים האסירים והעצירים בבתי הכלא השונים ברחבי הארץ ובמתקני המעצר, דבר שזועק מאז ומתמיד: לכלוך, ג'וקים בתאי המעצר, שמיכות עם ריח לא נעים, אוכל לא מבוקר ועוד הרבה דברים, אי-התאמת תאי המעצר למצבם הבריאותי של האסירים או העצירים ועוד.

טלב אבו עראר: בין היתר, נמצא כי מרחב המחיה לאסיר הוא עד 3 מ"ר, לעומת 8.8 מ"ר במדינות המערב.

טלב אבו עראר: שופט בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין הורה בפסיקתו האחרונה למדינה ליישם את החוק הקובע מהו שטח מחיה הולם לאסירים בבתי הכלא בישראל.

טלב אבו עראר: החלטתו של רובינשטיין, במסגרת עתירה של האגודה לזכויות האזרח, קובעת כי תאי המאסר יהיו בגודל של לפחות 4.5 מ"ר, כולל תאי שירותים ומקלחות, או 4 מ"ר ללא מקלחות ושירותים.

טלב אבו עראר: הדוחות מהעבר מגלים תמונת מצב מטרידה של הפרת זכויות מתמשכת של עצורים ואסירים ושל פגיעה בכבוד האדם.

טלב אבו עראר: הומניות של חברה נמדדת גם ביחסה לחלשים ביותר, ואלה שנמצאים מאחורי סורג ובריח הם אוכלוסייה פגיעה במיוחד.

טלב אבו עראר: בית המשפט העליון קבע פעמים רבות כי אדם שנכנס לבית הסוהר, נשללת ממנו חירותו אך הוא אינו נפרד מזכותו לכבוד אנושי.

טלב אבו עראר: אנו מקווים שכלל הגורמים הרלוונטיים יעשו כל מאמץ על מנת להביא לשיפור ממשי של תנאי הכליאה.

טלב אבו עראר: כמו כן, כדי שידע כל אסיר את זכויותיו, על שב"ס להדפיס דף מידע על זכויות האסיר ולהנגיש מידע זה לכל אסיר.

טלב אבו עראר: קיבלנו, מכובדי היושב-ראש, הרבה תלונות על הזנחה ופגיעה בזכויות האדם בבתי הכלא ובמעצרים בבתי המשפט.

טלב אבו עראר: מתבצע גם שימוש לא מידתי בכבילת אסירים ועצירים למיטה.

טלב אבו עראר: האסירים והעצירים סובלים מתנאי חום ולחות בלתי נסבלים בתאים בקיץ, וקור בחורף, וישנו גם מחסור בציוד בסיסי לאסירים והם סובלים מתנאי היגיינה ותברואה ירודים.

טלב אבו עראר: יש גם קשיים במתן טיפול רפואי הולם וישנו מחסור בעובדים סוציאליים בחלק מבתי הכלא ומחסור בקבוצות טיפול ושיקום לכלואים שאינם דוברי עברית.

טלב אבו עראר: התנאים במתקני המעצר בבתי המשפט קשים מאוד: יש צפיפות בלתי נסבלת בתאים, ותנאי התברואה והאוורור ירודים ביותר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני אסיים בדבר שרוב קודמיי דיברו עליו, לגבי הבחירות.

טלב אבו עראר: אני מכאן רוצה להודות לתושבי תל שבע ולתושבי כפר כנא, שאחרי הסיבוב הראשון רצו לסייע ולשמור על שקט בשני היישובים האלה והגיעו להסכמה שלא יעברו לסיבוב שני, הגיעו להסכמה, ועכשיו ידוע מי ראש מועצה של כל יישוב ויישוב.

טלב אבו עראר: ומכאן אני מודה לראש מועצת תל שבע הנבחר, עומר אבו רקייק (אומר דברים בערבית: אני אומר לו: תבורך ויבורכו שותפיך בקואליציה שהקימו תושבי תל שבע והקמת אתה.

טלב אבו עראר: ברכותיי גם לאחים ולתושבים בכפר כנא על העשייה הברוכה הזאת, שמבטיחה את היחסים והמרקם החברתי בין בני היישוב האחד.

טלב אבו עראר: ) תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת קיש, כשאתה מדבר על החרגת אסירים ביטחוניים, זה גם יהודים גם ערבים – –

יואב קיש: הכול לפי החוק.

יוסף ג'בארין: – – או זה רק האסירים הפוליטיים הפלסטינים?

יואב קיש: הכול לפי החוק.

יואב קיש: אין הפרדה.

יוסף ג'בארין: כנראה פשוט אין גבול לרגשי הנקמנות כלפי האסירים הפלסטינים, והצעדים הנקמניים הגיעו אפילו לפעילותנו כחברי כנסת, שכן כפי שאתם יודעים, אנחנו כיום לא יכולים לבקר אצל אסירים פלסטינים, אסירים פוליטיים, בעקבות החלטה של הכנסת להפסיק את הזכות שניתנה לנו כחברי כנסת לבקר בבתי כלא, ובין השאר לבקר אצל אסירים פוליטיים.

יוסף ג'בארין: והמסע הזה כלפיהם נמשך.

ענת ברקו: טרוריסטים.

ענת ברקו: טרוריסטים.

יוסף ג'בארין: המסע הזה כלפיהם נמשך, והינה עוד דוגמה – –

עודד פורר: באסל גטאס הוא אסיר פוליטי, לדעתך?

ענת ברקו: אסירים פוליטיים.

יוסף ג'בארין: – – והינה עוד דוגמה לחקיקה הזאת.

יוסף ג'בארין: הינה עוד דוגמה לחקיקה הזאת.

עודד פורר: באסל גטאס הוא אסיר פוליטי?

ענת ברקו: באסל גטאס הוא טרוריסט או אסיר פוליטי?

יוסף ג'בארין: כובשים את הקרקע של הפלסטינים.

ענת ברקו: יום אסל, יום באסל.

יוסף ג'בארין: גוזלים את הקרקעות שלהם.

עודד פורר: היא שאלה אם באסל גטאס הוא אסיר פוליטי.

יוסף ג'בארין: שולחים אותם על ידי בתי דין צבאיים שהצדק רחוק מהם – –

עודד פורר: באסל גטאס הוא אסיר פוליטי, כן או לא?

יוסף ג'בארין: – – אל הכלא, מקבלים עונשים קיצוניים שאינם פרופורציונליים בשום אופן – –

ענת ברקו: לאלו שהם רצחו אותם?

ענת ברקו: אלה שרצחו אותם לא מקבלים שום דבר.

ענת ברקו: אין להם חיים.

ענת ברקו: הם מתים.

יוסף ג'בארין: – – למעשים, וממשיכים לנקום בהם גם כאשר הם בבתי הכלא.

יוסף ג'בארין: וכאשר מגיע רעיון להקל על האסירים, כמובן לא שוכחים – –

ענת ברקו: אתה בטח מתכוון לאסירים שבידיים של החמאס.

ענת ברקו: לגופות של החללים אתה מתכוון, נכון?

יוסף ג'בארין: – – לא שוכחים את רגשי הנקמה – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יצחק וקנין: הערה אחת אפשרתי לך.

יוסף ג'בארין: – – לא שוכחים את רגשי הנקמה כלפי האסירים הפלסטינים.

ענת ברקו: הוא בטח נורא רוצה לדאוג לגופות של חיילי צה"ל ולאזרחים – – – של החמאס הם בהכרח ישראלים, אז הוא דואג לתנאים שלהם.

יצחק וקנין: תודה.

יוסף ג'בארין: ולכן, צר לי שאנחנו לא נתמוך בהצעת חוק שאמורה הייתה להביא לתוצאה חיובית של הקלת העומס בבתי הכלא, אבל עונת הפריימריז עכשיו חוגגת, ולכן כל חבר כנסת בקואליציה רוצה בעצם לעשות הון פוליטי על חשבונם של הפלסטינים, וככה עושה גם חבר הכנסת קיש בהצעת החוק הזאת.

יוסף ג'בארין: עוד מעט נראה את ההצגה של השרה רגב בחוק הנאמנות בתרבות, וככה כנראה זה יימשך בשבועות הקרובים – הכול, הכול כקרקס פוליטי במסגרת הפריימריז של שרי הליכוד.

יוסף ג'בארין: אני, כבוד היושב-ראש, רוצה להתייחס גם לבחירות שבדיוק הסתיימו ברשויות המקומיות, ורוצה לאחל לכל נבחרי הציבור – – –

אלי אלאלוף: חבר הכנסת ג'בארין, איזה משפט אחד חיובי ביום על המדינה הזאת?

אלי אלאלוף: משפט אחד ביום.

יוסף ג'בארין: אמרתי.

יוסף ג'בארין: אז אני אומר לך.

יוסף ג'בארין: הינה, המשפט החיובי – שסוף-סוף יש הצעת חוק שרצינו כל כך לתמוך בה, שאמורה להקל על האסירים, אבל תמיד צריך להכניס את אותם שיקולים נקמניים כלפי האסירים הפלסטינים, ובעצם לא לאפשר לנו לתמוך בהצעת החוק.

יוסף ג'בארין: אז אני רוצה לחזור לאיחולים שלי, לאיחולים שלי לכל נבחרי הציבור ברשויות המקומיות, לאחל להם עבודה מוצלחת בשירות הציבור שלהם, ואני פונה באופן מיוחד לנבחרי הציבור ביישובים הערביים, הן ראשי הרשויות והן חברי המועצות, אלה שנבחרו מחדש ואלה שרק עכשיו נבחרו, ומאחל להם הרבה הצלחה, כי מולנו מאבק מאוד מורכב ומאוד קשה: גם אתגרים חיצוניים אל מול מדיניות של אפליה ומדיניות של קיפוח בהקצאת המשאבים הציבוריים כמעט בכל התחומים – הקצאות קרקע, אזורי תעשייה, בהקצאת משאבים חברתיים ומשאבים לחינוך.

יוסף ג'בארין: אל מול המציאות הזאת כולנו צריכים להתלכד ולעבוד ביחד, כדי להתמודד עם האתגרים הללו.

יוסף ג'בארין: אבל להנהגה החדשה יש גם האתגרים הפנימיים, בעיקר סוגיות של עוני, אבל גם סוגיות של אלימות, שגואה בתקופה האחרונה כמעט בכל היישובים.

יוסף ג'בארין: אני אומר, גם זה אתגר מאוד חשוב ואפילו מאוד קריטי לנו בהנהגת הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: אנחנו ברשימה המשותפת נפעל, ביחד עם כל נבחרי הציבור הערבי, כדי להתמודד עם האתגרים הללו, גם האתגרים הפנימיים של האלימות והעוני והנשק החוקי והבלתי-חוקי, שחוגג בתוך הציבור הערבי, אבל כמובן גם אל מול מדיניות הממשלה והמדיניות המפלה בהקצאת המשאבים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, בבחירות האחרונות ריגש אותי לראות שחברים אישיים הצליחו להיבחר ביישובים שבהם התמודדו.

יוסף ג'בארין: זה כולל את חברי שאדי שווירי, ראש המועצה המקומית בכפר יאסיף, עורך דין בולט ומבריק; עוד עורך דין בולט ומבריק, קאסם סאלם, שנבחר לראשות המועצה המקומית בדיר חנא; איש חינוך מאוד מבריק, שנבחר לראשות עיריית עראבה, עומר ואכד נסאר, שהיה בעבר ראש המועצה המקומית ועכשיו נבחר שנית על ידי הציבור; בסח'נין, העיר סח'נין, נבחר ידידי, הרופא המצטיין ד"ר ספואת אבו ריא; ביישוב ג'לג'וליה נבחר המהנדס דרוויש ראבי.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שאנחנו מלאים תקווה ומלאים אופטימיות שהדור הצעיר והמוכשר והמקצועי שנבחר בבחירות האחרונות יוכל בהחלט להנהיג לא רק את היישובים הספציפיים שבהם נבחרו אלא בכלל להנהיג את הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: יש את ועדת ראשי הרשויות המקומיות הערביות, שזה הוועד הארצי, שבעצם מאגד את כל ראשי הרשויות המקומיות הערביות; יש את ועדת המעקב העליונה, שזה הגוף העליון, שמאגד באופן וולונטרי את כלל הנהגת הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: היום, כשאני רואה את ההנהגה החדשה בשלטון המקומי הערבי, אני בהחלט מלא תקווה שנוכל להוביל את הציבור שלנו לעתיד טוב יותר.

יוסף ג'בארין: אבל כדי להצליח טוב יותר בעתיד, אני מקווה שהממשלה תשנה את המדיניות שלה.

יוסף ג'בארין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, אמרתי כל כך הרבה דברים חיוביים על ההנהגה הנבחרת – גם אנשים מקצועיים וגם אנשים מוכשרים וגם צעירים שאנחנו בונים עליהם.

אלי אלאלוף: זה נפלא.

אלי אלאלוף: אני שמח.

אלי אלאלוף: אלה עובדות.

אלי אלאלוף: אני הייתי בג'ואריש ברמלה – אתה יודע איך התקבלתי על ידי תושבי ג'ואריש?

אלי אלאלוף: באופן נפלא, בכבוד רב.

יוסף ג'בארין: מצוין.

יוסף ג'בארין: מצוין.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה לקוות – – –

אלי אלאלוף: למרות שלא הצביעו בשביל החברים שלי.

אלי אלאלוף: אז מה?

אלי אלאלוף: אז מה?

אלי אלאלוף: זה נפלא.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה לקוות – נתת דוגמה טובה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לקוות, כמו שאתה כיו"ר אחת הוועדות הכי חשובות מבקר בג'ואריש, אני רוצה לראות גם את יושב-ראש ועדת הפנים וגם את יושב-ראש ועדת החינוך וגם את יושב-ראש ועדת הכלכלה מבקרים בג'ואריש ובדהמש ובאום אל-פחם ובכל המקומות הללו, שצריכים את תשומת הלב של האחראים, של המשפיעים, של מקבלי ההחלטות, כדי שסוף-סוף יוכלו לקבל את מה שמגיע להם מבחינת שירותים בסיסיים בחינוך, ברווחה, בתרבות ובכלכלה.

יוסף ג'בארין: אז אני רוצה לסיים באווירה אופטימית זו, שלציבור שלנו ובכלל לחברה בישראל יהיה עתיד יותר טוב עם ההנהגה החדשה שבדיוק נבחרה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחרון המסתייגים – לא?

יצחק וקנין: אז אחרון הדוברים לפני בקשות הדיבור – עבד אל חכים חאג' יחיא, חמש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתחיל בנימה חיובית, בזה שבג"ץ סוף-סוף מכריח את הממשלה לתת את המרחב המינימלי של בן אדם שיכול לחיות בתוך בית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה לא ששה לשנות את המצב, ולא עשתה כלום כדי לתת את המרחב המינימלי הזה, שקיים בכל העולם ולפי החוקים בכל העולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבג"ץ בא לחייב את הממשלה להגיע בתוך פרק זמן מסוים למצב של 4.5 מטר רבוע לפחות לאסיר, ולכן בא החוק הזה, כדי – במקום לבנות – לשחרר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר: השחרור הוא לא תמיד חיובי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים אתה צריך לתת לאסיר עצמו – לבחון אותו אישית, אם הוא כבר מוכן לצאת לציבור, לצאת לאוכלוסייה, אחרי שכבר שוקם, כי אני חושב שהעונש בבית סוהר הוא לא נקמה; אסור שהעונש יהיה נקמה במישהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא משנה מה עשה – העונש הוא כדי להעניש אותו מצד אחד על המעשה שלו, ומצד שני להרתיע אחרים מאותו מעשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם שתי המטרות האלה, לא משיגים אותן, אז אני לא חושב שיש מקום ויש משמעות לישיבה בבית סוהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בזה שהוא יושב בבית סוהר – זה העונש שהמחוקק קבע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העונש שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין עונשים נוספים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא צריך להיות נקמה; זה לא צריך להיות כי מישהו חושב שהמניע הוא א' או ב'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בעצמי נגד סוגי בתי משפט; נגד שיהיו לאנשים, על אותו מעשה – זה בבית משפט אזרחי וזה בבית משפט צבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למי שעשה את העבירה – צריך להיות את אותו עונש, לא משנה המניע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מישהו שהרג את אשתו, המניע שלו הוא במתכוון – או הרג מישהו אחר – הרצח או ההריגה הם שונים אם המניע הוא אחר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריכה להיות ענישה אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הענישה צריכה להיות אותו דבר, וההתייחסות לכל אחד שעשה אותו מעשה, בין שזה פוליטי, בין שזה ביטחוני, בין שזה פלילי – המעשה הוא אותו מעשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת אנחנו מתחילים לדבר על נקמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה – הפלסטיני שעשה את המעשה נמצא תחת כיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני נגד שפיכת דמים של כל בן אדם בכל מקום בעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בעד חיים בכבוד לכל אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה שעשה את המעשה, יש לו את המניע שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש סעיפים בבתי משפט: יש רצח, יש הריגה, יש גרימת מוות ברשלנות, יש פגיעה בתנאים קשים, חריפים – לא זוכר את המונחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אותו בן אדם צריך לקבל את אותם תנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום הפלסטיני שנמצא בתוך בית סוהר – לא קוצבים לו את העונש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עונש מאסר עולם שם זה לכל החיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, מי שרצח – יש מקרים שרצחו גם ילדים באכזריות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו זוכרים את הילדה הקטנה שביתרו את גופתה וזרקו אותה לירקון – קצבו לו את העונש, ויכול להיות שהוא יקבל שליש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה פחות מזעזע ממקרים אחרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נחשוב לרגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כן מזעזע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני בא ואומר: קודם כול, צריך לתת גם לפלסטיני את אותו שטח של 4.5 מטר רבוע בתוך הכלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לתת תנאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים להגיע למצב שבן אדם – נתייחס אליו כאל בן אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מדברים על דמוקרטיה, אז אותו אסיר פלסטיני יקבל גם את הביקורים, יקבל גם את התנאים, יקבל גם את הקנטינה, יקבל גם את הביקורים שלנו; תינתן לו האפשרות שאם הוא יושב עם אשתו או עם אימא שלו, הוא יוכל לשבת לא מאחורי זכוכית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אשתו מבקרת פעם, אם אימא שלו – אתם יודעים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אספר לכם משהו: באחד הביקורים שלי אצל אסיר שהוא אזרח מדינת ישראל הוא ביקש ממני בקשה אחת אחרי שישבתי איתו, כי אני חבר כנסת ויכולתי לשבת איתו על אותו שולחן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדאי שתשמעו את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא ביקש ממני בקשה אחת: אימא שלו, הגיל שלה מעל 85.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה האימא שלו.

אלי אלאלוף: 185.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעל 85.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא ביקש ממני בקשה אחת, כבוד היושב-ראש: תגיע, תלחץ לה יד ותגיד לה שנגעת בי, כי כבר יותר מ-25 שנים אימא שלי לא לחצה לי יד, לא דיברה איתי ישירות, לא נגעה בי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: האם לא לעציר עצמו, לאימא שלו, לא מגיע בביקור שלה לשבת איתו, לדבר איתו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהחוק הזה צריך להיות שווה לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שהוא לא שווה לכולם, אין לי ברירה אלא להצביע נגדו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לבקשות הדיבור.

יצחק וקנין: אני מבין שתמר זנדברג ואילן גילאון לא מעוניינים לדבר, אז אני אקרא לעיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, ואחריך – מיכל רוזין, אם תהיה, נאפשר לה, ומוסי רז, אחרון, אם ירצה, גם הוא יקבל חמש דקות.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': חברים, תראו, אני קורא את הצעת החוק ואני שואל את עצמי מה קורה פה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, עברו 23 שנים מאז רצח ראש הממשלה יצחק רבין, וב-23 השנים האלה כל נערה ערבייה שכותבת פוסט שמשתמע בין לבין מדאיגה ומפריעה להרבה אנשים יותר מאשר יגאל עמיר, שרצח ראש ממשלה, או מפריעה יותר מרוצחים יהודים שיש להם דם על הידיים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: מה אני צריך להבין מהצעת החוק?

עיסאווי פריג': תאוות נקם?

עיסאווי פריג': זה מה שאני צריך להבין?

עיסאווי פריג': תאוות נקם נגד כל ערבי באשר הוא?

עיסאווי פריג': זה מה שעולה מהצעת החוק.

עיסאווי פריג': חברים, אסיר הוא אסיר.

עיסאווי פריג': אסיר הוא אסיר.

עיסאווי פריג': אנסים ורוצחים יהודים לא טובים יותר מכותבי פוסטים ערבים או מזורקי אבנים.

עיסאווי פריג': אני שוב, חוזר ואומר: אנסים או רוצחים יהודים לא יותר טובים מכותבי פוסטים או מזורקי אבנים.

עיסאווי פריג': אסיר הוא אסיר.

עיסאווי פריג': למה תחושת הנקם הזאת?

עיסאווי פריג': אני שואל: למה?

עיסאווי פריג': למה תחושת הנקם?

עיסאווי פריג': רוצים לעשות החלטה מינהלית לשחרר את הצפיפות בבתי הכלא, וגם בסוגיה הזאת הלאומנות ותחושת הנקם נקראות לסדר.

עיסאווי פריג': מה זה צריך להיות?

עיסאווי פריג': זו לא הרתעה, זה נקם.

עיסאווי פריג': האם גם בדברים האלה אני צריך להיכנס?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: מה עולה לכם בראש כשאתם כותבים?

עיסאווי פריג': וזה עובר.

עיסאווי פריג': וזה עובר.

עיסאווי פריג': מכאן אני חושב, חברים, שרצף החקיקה הגזענית וחקיקת רדיפה גזענית, כולל החקיקה הזאת, שבאה על בסיס לאום, שבאה על בסיס לאום, היא הצעת חוק וחקיקה פסולה.

עיסאווי פריג': תתבוננו ביניכם לבין עצמכם.

עיסאווי פריג': ואדוני היושב-ראש, היום הכי קל לשייך אסיר לאומני.

עיסאווי פריג': בחורה כתבה סטטוס, סטטוס שלא מצא חן בעיני הרשויות, כל מגע, לא מצא חן – לאומני, אז לאומני – לשים אותו בקטגוריה.

עיסאווי פריג': תפסיקו עם תחושת הנקם הזאת, חברים.

עיסאווי פריג': אתם לא קולעים למטרה.

עיסאווי פריג': אתם מאבדים את עצמכם.

עיסאווי פריג': אתם יכולים לחייך יום-יום, אבל צלם האנוש שאתם מדברים עליו – יש מרחק גדול.

ענת ברקו: אז מה עם הלאום?

ענת ברקו: מה עם הלאום?

עיסאווי פריג': אנס יהודי – תקשיבי טוב:

עיסאווי פריג': אנס יהודי או יגאל עמיר או כל רוצח יהודי – שמעת מה שאמרתי?

עיסאווי פריג': הוא לא פחות גרוע ממי שזורק אבן או מכותב סטטוס בפייסבוק.

ענת ברקו: גרוע מאוד.

ענת ברקו: הוא גרוע מאוד.

עיסאווי פריג': שמעת?

עיסאווי פריג': יה אדם ששמך ענת, שמעת?

עיסאווי פריג': תביני, תפנימי את הדברים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: – – – שרוצה – – – מגיע לו.

ענת ברקו: זה ההבדל.

עיסאווי פריג': תפנימי את הדברים.

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אתם עיוורים מכל מקום.

עיסאווי פריג': אתם לא רואים שום דבר.

עיסאווי פריג': אתם עיוורים.

עיסאווי פריג': זהו.

עיסאווי פריג': מדובר בערבי באשר הוא ערבי – צריך להיות עליהום, לא משנה מה.

ענת ברקו: – – – ערבים שמסיתים.

עיסאווי פריג': צריך להוציא אותו ואז לעשות את החקיקה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

עיסאווי פריג': זו חקיקה גזענית, חקיקה שאין לה מקום, חקיקה שמורידה את המסך ומראה עד כמה הפנים שלכם מכוערות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוסי רז, גם לך חמש דקות.

יצחק וקנין: אחרי כן יסכם את הדיון חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הפנים.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני, ו-11 שניות של עיסאווי פריג'.

מוסי רז: אדוני היושב בראש, חברות וחברי הכנסת, שרים – שאינם, נכון?

מוסי רז: אין שר?

יצחק וקנין: יש.

מוסי רז: ממילא צריכים להתבייש בחוק הזה, אז זה בסדר.

לאה פדידה: שרה דווארה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, תראה, בשנים האחרונות, וביתר שאת בשנה האחרונה, מביאים מהקואליציה לכאן הצעות, פעם אחר פעם אחר פעם, שכל מיני מילים, שהם כותבים אותן כל פעם בצורה אחרת, בעצם אומרות: דין אחד ליהודי, דין אחד לערבי.

מוסי רז: עושה את זה גם ראש הממשלה – שמעתי היום – בזה שהוא מציע להטיל עונש מוות על מחבלים.

מוסי רז: רוצה להטיל עונש מוות על רוצחים?

מוסי רז: יש לי ויכוח איתו, אבל אני יכול להבין את זה.

מוסי רז: תגיד לי מיהו מחבל.

מוסי רז: בן אדם, נאמר פלסטיני, שרוצח יהודי על רקע לאומני הוא מחבל, אנחנו מסכימים על זה.

מוסי רז: האם גבר שרוצח את אשתו הוא מחבל?

מוסי רז: אני חושב שכן.

מוסי רז: מדוע זה יקבל עונש אחד וזה – עונש אחר?

מוסי רז: מדוע אנחנו מגדירים פה בעצם שתי הגדרות: אחת אומרת – אסירים ביטחוניים, אחרת – אסירים אחרים?

מוסי רז: אסיר ביטחוני יכול להיות גם רוצח מתועב, שצריך לקבל בדיוק, אבל בדיוק אותו עונש כמו רוצח שרצח על רקע אחר – גבר שרצח את אשתו, יהודי שרצח ערבי, ערבי שרצח יהודי, יהודי שרצח יהודי, כל קומבינציה שתחשבו עליה.

מוסי רז: אבל לא.

מוסי רז: פה עושים מדרגות.

מוסי רז: פה מדרגים את האזרחים.

מוסי רז: פה דואגים כל הזמן שלא רק שלא יהיו אזרחים שווים – לא יהיו אסירים שווים.

מוסי רז: אגב, לא יהיו חברי כנסת שווים.

מוסי רז: להזכיר לכם, כבר קיבלנו חוק לא מזמן שמי שהיה אסיר ביטחוני – 14 שנים לא יוכל להיבחר לכנסת.

מוסי רז: מי שהיה אסיר עם קלון אחר – שבע שנים.

מוסי רז: זאת אומרת, נאמר, אנס, או אתה יודע מה?

מוסי רז: רוצח יהודי, הוא אחרי שבע שנים יכול להיות חבר כנסת.

מוסי רז: אבל מישהי כתבה אולי פוסט בפייסבוק, או שיר, או מישהו זרק אבן או בקבוק, או חבר בארגון עוין, וקיבל, בצדק – עבירה פחותה בהרבה – לכנסת הוא לא יכול להגיע.

מוסי רז: כי אנחנו פה כל הזמן עושים הכול כדי לקעקע את השוויון בין האזרחים, עושים את הכול כדי לקעקע את הדמוקרטיה שלנו.

מוסי רז: איך יכול להיות שאנחנו באים ומחוקקים חוקים מהסוג הזה?

מוסי רז: רוצים להחליט שרוצחים לא ישוחררו?

מוסי רז: בסדר, אני איתכם.

מוסי רז: רוצים להחליט שאנסים לא ישוחררו?

מוסי רז: בסדר, אני איתכם.

מוסי רז: מה זה קשור יהודי או ערבי?

מוסי רז: מה זה קשור את מי הוא אנס?

מוסי רז: מה זה קשור את מי הוא רצח?

מוסי רז: רוצים להחליט שמי שהורשע בהריגה, לא ברצח, לא ישוחרר?

מוסי רז: ואללה, אני גם איתכם.

מוסי רז: בואו נחליט דבר כזה.

מוסי רז: עכשיו, מה אתם עושים?

מוסי רז: במקום שתוקדם התקופה בצורה שווה לכולם, היא תוקדם יותר – למי?

מוסי רז: לפושעים הגדולים יותר; לאותם אנסים, לאותם אחרים, כי אנחנו הרי לא עושים את ההקדמה הזאת לפי גודלו של העונש או גודלו של הפשע אלא לפי זהות, זהותו הלאומית של המבצע.

מוסי רז: אין מילה אחרת להגדיר את החוק הזה מאשר חוק גזעני, חוק שבא לתעתע בנו ולתעתע באזרחים שלנו.

מוסי רז: ובסופו של דבר החוק הזה גורם לשחרור של אכזרים – ואני לא אומר שלא משחרר רחמנים, לאו דווקא אומר את זה, אבל בוודאי ובוודאי לא עושה את השחרור הזה על פי צדק.

מוסי רז: לכן, הכנסת, אם יש לה טיפה כבוד עצמי, צריכה לזרוק את החוק הזה לכל הרוחות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להתייחס לדברים שהמסתייגים העלו פה במהלך דבריהם.

יואב קיש: אתייחס אליהם עניינית, ולאחר מכן גם – הרי כמובן, כרגיל, אומרים גם דברים לא קשורים, אבל בואו נתייחס עניינית.

יואב קיש: מה היה בוועדה?

יואב קיש: הגיע החוק לשחרור מינהלי, וברור לכולנו שהמהלך הבסיסי של להרחיב שחרור של אנשים שצריכים להיות בכלא הוא לא מהלך שאנחנו רוצים לעשות; אנחנו נאלצים לעשות אותו בגלל הצפיפות.

יואב קיש: עכשיו, אני שאלתי – כי מלכתחילה זו הייתה כוונתי – שאלתי בוועדה, וגם הקראתי לפרוטוקול בצורה מאוד ברורה: האם יש הגדרה לאסיר ביטחוני?

יואב קיש: כי אני לא רוצה שאסירים ביטחוניים ייהנו משחרור מינהלי.

יואב קיש: אני אמרתי את זה מהיום הראשון; זה לא חדש, וזה היה ברור לכולם, ואני חושב שכנסת ישראל ברובה תומכת בעניין זה.

יואב קיש: אני אפילו אגיד יותר מזה: ניסו להגיד שזה אופוזיציה–קואליציה.

יואב קיש: אז לחבר הכנסת טיבי יש חברים רבים באופוזיציה שתומכים באמירה הפשוטה והברורה הזאת: לא דין אסיר ביטחוני כדין אסיר רגיל.

יואב קיש: אסיר ביטחוני, מעבר לעבירה שהוא עשה כנגד אדם, יש לו עבירה שהוא עושה כנגד מדינת ישראל.

יואב קיש: ואני רוצה להקריא את הסעיפים שאנחנו התייחסנו אליהם.

יואב קיש: בעצם, המהלך שעשינו, לראשונה, קבע התייחסות בחוק להגדרה של אסיר ביטחוני, והגדרנו את זה בארבעה נושאים.

יואב קיש: הראשון – אני מקריא: "הוא הורשע בעבירת טרור כהגדרתה בחוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016".

יואב קיש: החוק הזה – הכנסת הזאת העבירה אותו ב-2016.

יואב קיש: וכשחבר הכנסת, לדעתי דב חנין, טען שמבריח הטלפונים למחבלים, שנמצא עכשיו בכלא, לא נהנה – לא היה אמור ליהנות מהשחרור המינהלי – אז הוא טעה.

יואב קיש: או שהוא טעה במכוון או שלא במכוון.

יואב קיש: אותו חבר כנסת לשעבר, באסל גטאס, יושב בכלא בדיוק על סעיף זה, סעיף (1).

יואב קיש: ולכן, לפני שתיקנו את זה הוא יכול היה ליהנות מהשחרור המינהלי.

יואב קיש: אחרי שתיקנו הוא לא ייכלל בשחרור המינהלי ויוחרג מהעניין.

יואב קיש: סעיף (2): "הוא הורשע בעבירה לפי פקודת מניעת טרור, התש"ח–1948, חוק איסור מימון טרור, התשס"ה–2005, או תקנה 84 או 85 לתקנות ההגנה – – – 1945, כנוסחם ערב ביטולם בחוק המאבק בטרור, או עבירת ביטחון כהגדרתה בחוק סדר הדין הפלילי (עצור החשוד בעבירת ביטחון) (הוראת שעה), התשס"ו–2006, כנוסחו ערב ביטולו בחוק המאבק בטרור".

יואב קיש: כל הסעיף הארוך הזה בא לציין את אותן עבירות כפי שהופיעו לפני חוק המאבק בטרור.

יואב קיש: לכן, למעשה, אנחנו פשוט מסתכלים על זה כאותו דבר, רק עם התייחסות נפרדת ללוחות הזמנים שבהם החקיקה הייתה תקפה.

יואב קיש: סעיף (3) נוגע באיזה נושא מאוד מצומצם.

יואב קיש: סעיף (4) – אני מקריא אותו: "הוא הורשע בידי בית משפט צבאי כהגדרתו בתקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז–1967", או בצווים שהוציא המפקד הצבאי באזור או בתקנות הגנה; אני טיפה מקצר.

יואב קיש: המשמעות של זה היא שאותן עבירות שנעשו ביהודה ושומרון כנגד חקיקה של השיפוט הצבאי, גם בהן, כמובן, אותם אסירים לא יוכלו להשתחרר.

יואב קיש: ולכן, אמרתי את זה מההתחלה בוועדה בצורה הכי ברורה.

יואב קיש: לצערי, התשובה הראשונית שקיבלתי לא הייתה מדויקת, וגרמה לנו להתקדם בחקיקה עד שלב מאוד משמעותי, ולמעשה רק תיקנו את זה ברוויזיה.

יואב קיש: זה הליך לגיטימי ומקובל בחקיקה במדינת ישראל, ומי שרוצה לערער על הליך הרוויזיה זו זכותו, אבל נראה לי שיעלה חרס בידו.

יואב קיש: ואז מה שנותר – בעצם נשארה רק הרשימה המשותפת שיש לה בעיה עם זה.

יואב קיש: נכון, יש לה בעיה שכנסת ישראל מחריגה אסירים ביטחוניים.

יואב קיש: הם רוצים – וזה בסדר, מותר לחשוב אחרת – הם רוצים שאסירים ביטחוניים ייהנו משחרור מינהלי מוקדם.

יואב קיש: אבל מה לעשות, בעניין זה אתם מיעוט, ואני מקווה שההצבעה בבית הזה תוכיח את זה, והכנסת הזאת חושבת שיש להפריד ולייחס לעבירות ביטחוניות חומרה נוספת, ולא ראוי, לא לרוצחים ולא לסייענים ולא לתומכי רוצחים למיניהם, לקבל שחרור או ליהנות משחרור מינהלי.

יואב קיש: אלו הדברים שהיו בחוק הזה, ואני חושב שהבהרנו פה, ואנחנו נעביר מסר מאוד ברור בעניין הזה.

יואב קיש: דבר שני שעלה פה, ואני לא יכול שלא להתייחס גם לזה, למרות שזו לא החקיקה – עלו פה חברי הכנסת של הרשימה המשותפת, ולמעשה התייחסו לבחירות המקומיות כפי שהיו במגזר הערבי.

יואב קיש: ואני יודע וכולם יודעים על האלימות שהייתה בחלק מהמקומות.

יואב קיש: ברוב המקומות זה עבר ללא אלימות, ובחלק מהמקומות הייתה אלימות, ואלימות כבדה – חלק מהתופעה שאנחנו נלחמים בה במיגור הפשע במגזר הערבי.

יואב קיש: אני חושב שהשר לביטחון הפנים גלעד ארדן שם את זה בפוקוס מרכזי גם כמשימה למפכ"ל המיועד צ'יקו אדרי – שבאמת מעל במה זו אפשר לברך; אנחנו עדיין ממתינים, אבל אני מקווה שנוכל לברך בקרוב על המינוי שלו – ובאמת לפתור את הנושא הזה.

יואב קיש: ראינו שיש לא מעט מקומות שבהם האלימות בבחירות המקומיות במגזר הייתה בלתי מקובלת, לא קבילה, ואני שמח לראות את ההתנערות מעל בימה זו בעניין זה.

יואב קיש: אנחנו נכנס בוועדת הפנים ישיבה ובה נדון בכל הנושאים הבעייתיים שהיו בבחירות המקומיות, מהנושא של אתר האינטרנט של משרד הפנים, שכשל ולא הצליח להעביר את התוצאות, עד לנושאים הקשים והחמורים של אלימות.

יואב קיש: היום שוחחנו בוועדה, והיה איתי כמובן חבר הכנסת יואב בן צור, בנושא האלימות כפי שהייתה בספירת המעטפות הכפולות בסניף בני ברק.

יואב קיש: אנחנו נבדוק ונדון.

יואב קיש: ביום רביעי יש דיון על הנושא של זיופים – חשש לזיופים בהצבעות הכפולות בעיריית תל אביב; חברת הכנסת תמר זנדברג ביקשה שנבדוק את הנושא של החשש לזיופים בהצבעות הכפולות בעיריית תל אביב.

יואב קיש: גם זה – עשינו את זה בהקדם, כבר ביום רביעי.

יואב קיש: כל נושא הבחירות המקומיות – אנחנו עדיין עומדים בפני סיבוב שני בלא מעט מהרשויות, ואני קורא מפה גם למתמודדים, גם לתומכים שלהם וגם למשרד הפנים ולוועדות הרלוונטיות של הבחירות לשמור על טוהר המידות בבחירות, לשמור ולהימנע מאלימות.

יואב קיש: והמשטרה צריכה, מה שנקרא, גם במשימה זו לעמוד ולהיות נכונה למנוע את האלימות כפי שהיא באה לידי ביטוי.

יואב קיש: עכשיו אני רוצה לחזור רגע אחד גם לחקיקה הזאת ולומר, לפני שאני מסכם ומעביר את זה להצבעה בקריאה שנייה ושלישית: נושא הצפיפות בבתי הסוהר והמעצר הוא נושא שמדינת ישראל חייבת לטפל בו, ובמהירות.

יואב קיש: דוח דורנר, כפי שאנחנו מכירים אותו, מצביע בדיוק גם על הפערים וגם על המספרים.

יואב קיש: השב"ס, יחד עם המשרד לביטחון הפנים, בנה תוכנית איך הממשלה הולכת להתמודד עם העניין הזה.

יואב קיש: ישנם כמה צעדים – צעדים לטווח הקצר, צעדים לטווח הארוך.

יואב קיש: לטווח הארוך אנחנו מחויבים בבנייה נוספת ומשמעותית של בתי כלא ומעצר.

יואב קיש: ללא פתרון לטווח הארוך אנחנו נמצא את עצמנו עדיין במקום רע מאוד, שבעצם מחייב אותנו לשחרר אסירים לפני תום ההליכים.

יואב קיש: בוועדת הפנים הקפדנו על כמה כללים בעניין זה: ראשית, שלא יהיה שחרור של מעל חצי מתקופת המאסר, זאת אומרת, גם מי שמקבל שליש – אני קצת מרגיש שאני צועק.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

יצחק וקנין: יותר מדי רעש באולם.

יואב קיש: תיקנו שגם מי שמקבל שליש, הקיצור המרבי של עונשו לא יעלה על חצי תקופת העונש, כדי למנוע מצב שלפעמים יכול היה להיווצר, שאם מישהו היה ממקסם את תקופת המינהלי והשליש, הוא היה יכול למצוא את עצמו אפילו עם פחות מחצי תקופת המאסר.

יואב קיש: בנוסף, הגדרנו את הנושא של עבודות שירות.

יואב קיש: הכנסת הזאת קיבלה חקיקה שמאפשרת הקלה בנושא עבודות שירות ומאריכה את תקופת עבודות השירות, ובצדק, אבל נוצר פה מלכוד, כי מי שנמצא בכלא ולא הולך לעבודות שירות יכול היה להשתחרר ולא לסיים את תקופת עבודת השירות.

יואב קיש: ולכן, תיקנו וקבענו שגם בנושא עבודות השירות התיקון יתבצע כך שתקופת הזמן תיחשב אך ורק מהרגע שהוא נכנס לכלא, ולכן לא יהיה מצב שבו יהיה אינטרס קלוקל שלא לעמוד בתנאי השירות, להיכנס לכלא ולהשתחרר שחרור מינהלי.

יואב קיש: הדבר הזה היה איזושהי לקונה, ואני שמח שהנושא הזה הוסדר.

יואב קיש: ולסיכום בעניין הזה, נושא – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: אנחנו תכף עוברים להצבעה.

יואב קיש: דודי.

יואב קיש: והנושא האחרון, שבעיניי – – –

יואל חסון: אתה יודע שאנחנו בעד, כן?

יואב קיש: אני יודע שאתם בעד.

יואב קיש: אני אמרתי את זה בצורה מפורשת, חבר הכנסת יואל חסון.

יואב קיש: עלה פה חבר הכנסת טיבי – טיבי, חבר הכנסת טיבי, עלית לפה ואמרת שהקואליציה עשתה פליק-פלאק, אז אני אומר לך: זה לא קואליציה.

יואב קיש: יש לנו גם בצד הזה חברים שתומכים בהצעת החוק וגם בצד הזה, והיחידים שמתנגדים לתיקון שהכנסנו הם הקבוצה שיושבת מולי.

יואב קיש: אמרתי לך מלכתחילה: אנחנו נחריג את האסירים הביטחוניים, את הסייענים, מכל השחרור המינהלי.

יואב קיש: אני הבטחתי ואנחנו קיימנו, ואני מאוד שמח שיש תמיכה רחבה מאוד בבית הזה לכך שאותם אסירים לא ייהנו משחרור מינהלי.

יואב קיש: אני רוצה לסיים, ומקווה שהכנסת תתמוך בהצעת החוק ללא הסתייגויות.

יואב קיש: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: חברי הסיעה המשותפת, מול מי אני עובד בהצבעות?

יצחק וקנין: דב חנין.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 54 והוראת שעה), התשע"ט–2018.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצבעות בקריאה שנייה על ההסתייגויות.

יצחק וקנין: הסתייגויות לסעיפים 1 ו-2 אין.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיפים 1 ו-2 כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–2 – 87 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יצחק וקנין: 87 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיפים 1 ו-2 התקבלו כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: סעיף 3.

יצחק וקנין: לסעיף 3 – הסתייגות מס' 1, של חברי הכנסת דב חנין, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, יוסף ג'בארין, ג'מעה אזברגה, סעיד אלחרומי וניבין אבו רחמון – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: ההסתייגות לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולה של חברת הכנסת – כן, אורלי לוי?

יצחק וקנין: אני רק חוזר ואומר: כל ההסתייגויות הן של הרשימה המשותפת.

יצחק וקנין: אין חברי כנסת אחרים מסיעות אחרות.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור – לחלופין א', לסעיף 3.

יצחק וקנין: לסעיף 3 יש לנו לחלופין א'.

יצחק וקנין: מי – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אנחנו מוותרים על הלחלופין.

דב חנין: תצביע רק על ההסתייגויות.

יצחק וקנין: רק?

יצחק וקנין: בכל ההסתייגויות?

דב חנין: כן.

יצחק וקנין: אם כן, כיוון שרק לסעיף 3 יש לנו הסתייגויות, אנחנו עוברים להסתייגות 2, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 12 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 57 מתנגדים, 12 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, גם הסתייגות 2, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להסתייגות 3, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד ההסתייגות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 3, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להסתייגות 4, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד ההסתייגות?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 נגד, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 4, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להסתייגות 5, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 5, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הסתייגות 6 – כן?

דב חנין: נעבור ל-8.

יצחק וקנין: רבותיי, אני לא שומע כלום.

יצחק וקנין: אתם מורידים את 6, ואת 7 – אתם מורידים?

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: את הסתייגויות 6 ו-7 הם מורידים.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להסתייגות – – –

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אנחנו על 6 ו-7 ודאי לא מצביעים.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 8, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הסתייגות 8 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אתם מוותרים על 9, 10, 11 ו-12.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 13, לסעיף 3.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הסתייגות 13, לסעיף 3 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, לחצתי בטעות אצל מירב במקום אצלי.

יצחק וקנין: אני אודיע אחרי שאני אודיע על התוצאות.

יצחק וקנין: 54 מתנגדים, 14 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 13 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אני מודיע לפרוטוקול: חבר הכנסת סמוטריץ הצביע במקום מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אם כן – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, מירב בן ארי.

יצחק וקנין: מירב בן ארי, סליחה.

יצחק וקנין: סליחה, מירב בן ארי.

יצחק וקנין: אם כן, נרשם בפרוטוקול, שלא יגידו שהצבעת כפול.

דב חנין: 15.

יצחק וקנין: אם כן, 14 – אתם מוותרים.

יצחק וקנין: הסתייגות 15, לסעיף 3 – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות (15) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הסתייגות 15 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הסתייגות 16.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להסתייגות 16, לסעיף 3.

יצחק וקנין: מי בעד? מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 מתנגדים, 13 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הסתייגות 16, לסעיף 3, לא נתקבלה.

יצחק וקנין: אם כן, כל ההסתייגויות לסעיף 3 הוסרו.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיף 3 ועל סעיף 4, כהצעת הוועדה.

דב חנין: אני מבקש להצביע בנפרד על סעיף 3 ובנפרד על סעיף 4.

יצחק וקנין: זה לא על פי התקנון.

יצחק וקנין: אין לי הסתייגויות לסעיף 4.

יצחק וקנין: מה זה נותן לך?

דב חנין: אני רוצה להצביע נגד סעיף 3 ובעד סעיף 4.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: לפנים משורת הדין אני מקבל את הבקשה שלך, ונצביע על סעיף 3 בלבד, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מצביעים על סעיף 3, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 78 נגד – 12 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יצחק וקנין: 78 בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, סעיף 3 נתקבל, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, לסעיף 4 אין הסתייגויות.

יצחק וקנין: אנחנו נצביע על סעיף 4, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 19 בעד סעיף 4 – 87 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

יצחק וקנין: 87 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, היה שווה להצביע בנפרד, דב חנין.

יצחק וקנין: סעיף 4 התקבל, כהצעת הוועדה.

יצחק וקנין: אם כן, החוק עבר בקריאה שנייה.

יצחק וקנין: כל ההסתייגויות הוסרו.

יצחק וקנין: עבר בקריאה שנייה.

אחמד טיבי: אדוני, יש לי בקשה.

יצחק וקנין: כן, לפתוח לו את המיקרופון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש בשם הרשימה המשותפת לראות בהצעת החוק הצעת אי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: אוקיי, אל תדאגו, זה בסדר.

יצחק וקנין: מי השר?

יצחק וקנין: מי השר שעונה לי על הצעת האי-אמון?

יצחק וקנין: להצביע?

יצחק וקנין: להצביע.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, מי שמצביע בעד החוק הוא מצביע בעד החוק.

יצחק וקנין: מי שמצביע נגד הוא בעד האי-אמון, לשים לב.

יצחק וקנין: מי שמצביע בעד הוא בעד החוק.

יצחק וקנין: מי שנגד – הוא בעד האי-אמון.

יצחק וקנין: ברור שמי שמצביע בעד הוא נגד האי-אמון.

יצחק וקנין: מי שמצביע בעד מצביע נגד האי-אמון.

מירי רגב: – – –

יצחק וקנין: ודאי.

יצחק וקנין: אם כן – אמרתי.

יצחק וקנין: אמרתי.

יצחק וקנין: אתם רוצים שאחזור עוד פעם?

יצחק וקנין: אחזור.

רחל עזריה: לא, לא.

אחמד טיבי: תחזור שלוש פעמים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בשבילך אני חוזר.

יצחק וקנין: מי שמצביע בעד, הוא נגד האי-אמון ובעד הצעת החוק.

יצחק וקנין: מי שמצביע נגד הוא בעד האי-אמון ונגד.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 53 נגד – 9 נמנעים – 4 חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 54 והוראת שעה), התשע"ט–2018, נתקבל.

יצחק וקנין: 53 בעד, תשעה מתנגדים, ארבעה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק וקנין: גם הצעת האי-אמון נדחתה.

יצחק וקנין: אדוני השר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים, מבקש לברך.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בראש וראשונה אני רוצה להודות לוועדת הפנים והגנת הסביבה וליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת יואב קיש על הקידום המהיר של הצעת החוק.

גלעד ארדן: החוק הזה הוא באמת חוק מאוד מאוד חשוב בשני היבטים: מצד אחד הוא חשוב בהיבטים החברתיים שלו, כי הוא חלק משמעותי מיישום רפורמת שטח המחיה, אחרי שנים רבות שאנחנו – כל הממשלות לא השקיעו מספיק בתשתיות בתי הסוהר.

גלעד ארדן: הבאנו למצב ששטח המחיה של האסירים, שאנחנו רוצים שיחזרו לחברה הישראלית בסיכוי גבוה, יחזרו לחיים נורמטיביים – לא השקענו בתשתיות הללו, וכעת אנחנו גם משקיעים, וגם מקצרים את השהות שלהם בבתי הכלא על פי קריטריונים שבאמת מאפשרים זאת, כך שלא נסכן את הציבור הנורמטיבי על ידי שחרור אסירים מסוכנים.

גלעד ארדן: אבל מעבר לחשיבות החברתית, יש כאן אמירה – פעם ראשונה, בעיניי, או אחת הפעמים הראשונות – יש כאן אמירה מאוד מאוד ברורה של הכנסת ושל הממשלה: אותם אסירים, מחבלים ארורים, שנמצאים בבתי הכלא שלנו כי הם ביצעו את מעשי הרצח והטרור הנפשעים שלהם תחת אידיאולוגיה רצחנית אסלאמיסטית קיצונית, הם לא יזכו ליהנות מהרפורמה, לא יזכו לשחרור מוקדם.

גלעד ארדן: יש לנו חוב מוסרי כלפי משפחות נרצחי הטרור שהמסר הזה, המסר ההרתעתי, יעבור אל כל מי שמתכנן פיגוע טרור כנגד אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: ולכן, אני גאה על כך שלמרות שהעמדה ההתחלתית של משרד המשפטים הייתה שלא ניתן להבדיל בחקיקה בין מחבלים ארורים לבין אסירים פליליים שחוזרים לחברה הישראלית בסופו של דבר, העמדה הנחרצת שלי, העמדה הנחרצת של יו"ר הוועדה ושל הוועדה, וגם התמיכה וההסכמה של היועץ המשפטי לממשלה, שבאמת הבין את המשמעות המוסרית של החוק הזה ולא מנע את קידומו, הביאו לכך שהכנסת הכירה היום בעיקרון החשוב הזה: מחבלים בבתי הכלא, שלא חוזרים לחברה הישראלית ואין סיבה לפעול לשיקומם, כי הם ימשיכו כנראה באידיאולוגיה הרצחנית שלהם, הם שונים בתכלית השינוי מאסירים פליליים ישראלים שחוזרים לחברה הישראלית.

גלעד ארדן: זה עיקרון חשוב, ואני מברך את הכנסת על שהיא חוקקה אותו.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת, ואחרי כן – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יהודה גליק ויעקב מרגי בנושא: הנגשה וקירוי של מערת המכפלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת מיקי מכלוף זוהר, רצית להודיע הודעה.

יצחק וקנין: זאת ההזדמנות, לפני שאני עובר לנושא הבא.

יצחק וקנין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

): כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה היום כי הצעת חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון – ביטול קיצור מאסר לאסירים ביטחוניים), התשע"ט–2018, של חבר הכנסת עודד פורר וקבוצת חברי הכנסת, תידון בוועדה משותפת של ועדת הכנסת וועדת החוקה חוק ומשפט.

): הוועדה תהיה בת עשרה חברים, חמישה מכל ועדה, בהרכב הזה: מטעם ועדת חוקה: חברי הכנסת עודד פורר, שולי מועלם-רפאלי, מיכאל מלכיאלי, רויטל סויד ואלעזר שטרן; מטעם ועדת הכנסת: אחמד טיבי, יואל חסון, רועי פולקמן, דוד ביטן, ואנוכי, מכלוף מיקי זוהר, אכהן כיושב-ראש הוועדה.

): תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1261); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק התרבות והאומנות (תיקון מס' 2), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט, חברת הכנסת מירי רגב – השרה מירי רגב.

מירי רגב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני גאה להעלות את חוק הנאמנות בתרבות, אחרי למעלה משבע שנים שבהן חוק הנכבה היה כאות מתה ואחרי שמיעוט של מוסדות תרבות הנתמכים מקופת המדינה התבלבלו או ברברו את עצמם לדעת ונתנו במה שוב ושוב לעלילות הנכבה, למחבלים ולתומכי טרור.

מירי רגב: על מה בעצם אנחנו מדברים בהצעת החוק שלפנינו?

מירי רגב: החוק המוצע מאמץ את אחת מחמש העילות לפגיעה בתמיכת המדינה במוסדות ציבור או מוסדות תרבות, כפי שהללו מופיעים בחוק הקיים, בתיקון 40 לחוק יסודות התקציב, מה שמכונה "חוק הנכבה".

מירי רגב: מי מאיתנו אינו מבין שאסור למדינה חפצה בחיים לתמוך בחמש העילות האלה? 1.

מירי רגב: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; 2.

מירי רגב: הסתה לגזענות, לאלימות ולטרור; 3.

מירי רגב: תמיכה במאבק מזוין או במעשה טרור של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל; 4.

מירי רגב: ציון יום העצמאות או יום הקמת המדינה כיום אבל; 5.

מירי רגב: מעשה של השחתה או ביזוי פיזי הפוגע בכבוד דגל המדינה או בסמל המדינה.

מירי רגב: חבריי, מי שלא מבין את החוק – זה חוק קיים.

מירי רגב: זה לא חוק שהמצאנו.

מירי רגב: זה חוק קיים, שנמצא – – –

יואל חסון: בשביל מה צריך?

מירי רגב: תכף נסביר.

מירי רגב: תכף נסביר.

יואל חסון: סתם לפריימריז – – –

מירי רגב: תכף נסביר.

מירי רגב: תכף נסביר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת – – –

יואל חסון: – – – אם תגידי את האמת, נזרום איתך.

יצחק וקנין: יואל, יואל ידידי, יואל, הערת פעם – מספיק.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: בכל זאת הוא צריך איזו כותרת.

מירי רגב: עכשיו, החוק קיים כבר משנת 2011.

מירי רגב: הוא לא יושם.

מירי רגב: נתלו בחופש הביטוי כדי להטביע תעודת הכשר על כל ביטוי, וכך, על אף החוק, המשיכה מדינת ישראל לעבוד על אוטומט ולאפשר שתחת הלוגו שלה יעלו ערבי הוקרה, מופעים, הצגות ופסטיבלי סרטים שהאדירו מחבלים ותמכו בטרור ושחתרו תחת עצם היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

מירי רגב: אני כאן כדי לומר חד וחלק: אסור לתרגם את חופש הביטוי והיצירה בתרגום חופשי לחופש ההסתה ולמתן צ'ופר ופרסי עידוד לחותרים תחת עצם קיומנו.

מירי רגב: חברות וחברים, אל תיתנו לאיש לבלבל אתכם עם המנטרה של "פגיעה אנושה בחופש הביטוי" כדי לבלום את החוק הצודק והראוי שלפנינו.

מירי רגב: אין כאן שום פגיעה בחופש הביטוי; אין כאן שום סתימת פיות.

מירי רגב: אין כאן שום כוונה כזאת.

מירי רגב: יש כאן תמרור "עצור, הסתה לפניך" – זה התמרור; "עצור, הסתה לפניך" – על חשבון הקופה הציבורית.

מירי רגב: בשבוע האחרון היינו עדים להתנהלות מקוממת של כמה אנשי תרבות שעשו בבמה הציבורית במוסדות התרבות כבשלהם.

מירי רגב: אנשים שהגיעו לצפות במופעי תרבות במיטב כספם הפכו לקהל שבוי בידיהם של יוצרים ויוצרות ששכחו את תפקידם האומנותי על הבמה, הפכו את היוצרות וקראו עצומות פוליטיות נגד החוק תוך החשכת האולם באולמות בחיפה, ביפו, בתל אביב, בנתניה ובבאר שבע, כאילו זה עסק פרטי שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: וגם לא העסק הפרטי שלך, השרה רגב.

מירי רגב: קומץ אומנים ואומניות ויוצרים שלא ממש קראו את החוק, שלא מבינים אותו, שמנסים להטעות את הציבור ומשתמשים בבמה האומנותית לצרכים פוליטיים, וכל זאת כדי – מה?

מירי רגב: כדי לאפשר ערב הוקרה תחת הלוגו של מדינת ישראל למשוררת דארין טאטור חובבת השהידים, שהורשעה בתמיכה בטרור ובהסתה לאלימות?

נחמן שי: – – – את הסרט הזה – – –

מירי רגב: כדי להקרין בתיאטרון יפו את הסרט "נאילה והאינתיפאדה", המציג את נאילה וחברותיה תומכות הטרור כגיבורות האינתיפאדה?

מירי רגב: כדי לתת במה בתיאטרון אל-מידאן לדמותו של וליד דקה, רוצח נתעב של החייל שלנו משה תמם ז"ל, השם ייקום דמו?

מירי רגב: אלה דברים שאתם רוצים לממן?

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדוברת.

מירי רגב: אתם רוצים לממן את אלה שקוראים – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מירי רגב: – – למחבלים ומאדירים אותם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת נחמיאס.

מירי רגב: אותם אתם רוצים לממן.

מירי רגב: תתביישי לך.

מירי רגב: את קוראת לעצמך ציונית?

יצחק וקנין: גברתי השרה – – –

מירי רגב: תתביישי לך.

יצחק וקנין: גברתי השרה, גברתי השרה, רק דקה.

יצחק וקנין: דקה, דקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי – – –

נחמן שי: – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אתה דובר.

יצחק וקנין: עוד מעט אתה מדבר.

יצחק וקנין: גם היא דוברת.

נחמן שי: אני אצעק – – –

יצחק וקנין: אז אתה רוצה לצעוק מהמקום.

יצחק וקנין: אז מה אני אעשה?

נחמן שי: אני אצעק.

יצחק וקנין: מה אני אעשה?

יצחק וקנין: מה אני אעשה לך? אני שואל.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך?

יצחק וקנין: אני לא רוצה להוציא אותך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, אנא.

מירי רגב: שם נתנו ביטוי למחבלים – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת – – –

מירי רגב: שם נתנו ביטוי למחבלים – – –

יצחק וקנין: איילת – – –

לאה פדידה: – – –

מירי רגב: שם עשו הצגות ונתנו ביטוי למחבלים.

מירי רגב: תתביישי לך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת לאה – – –

מירי רגב: את, לאה, את לא מתביישת?

מירי רגב: את רוצה לתת כסף לווליד דקה, שרצח את החייל.

מירי רגב: כן, זה מה שאת רוצה לעשות.

מירי רגב: זה מה שאת רוצה לעשות.

מירי רגב: תתביישי לך.

מירי רגב: תתביישי לך.

יעל כהן-פארן: – – – את רוצה – – –

לאה פדידה: – – –

יצחק וקנין: תראו, רבותיי, אני נתתי לכם לקרוא קריאות ביניים, אבל מהרגע הזה, כל מי שצועק, אני קורא קריאה פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית ואני אוציא.

יצחק וקנין: נגמר המשחק, זהו זה.

יואל חסון: זה לא אנחנו צעקנו.

יואל חסון: זה היא צועקת – – –

מירי רגב: אין כאן עניין – – –

יצחק וקנין: כשאתה תעלה לפה ותנאם אני אשמור שלא יפריעו לך, יואל.

יצחק וקנין: תצעק, תעשה מה שאתה חושב, יש לך אפשרות גם לעמוד דום ולשתוק ולא להגיד כלום, אבל אתם לא תפריעו לה.

מירי רגב: לעשות דקה דומייה לכבודו של וליד דקה.

מירי רגב: אין כאן עניין של ימין ושמאל.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: פעם ראשונה, לאה פדידה.

יצחק וקנין: קסניה, פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: אם היה מדובר בי, כבר היית מוציא אותי החוצה עשר פעמים.

יצחק וקנין: אל תעזור לי.

יצחק וקנין: אל תעזור לי.

יצחק וקנין: אל תעזור לי, עשה לי טובה.

מירי רגב: אורן.

יצחק וקנין: חוץ מלעשות בלגן עכשיו לא עשית כלום.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אז תענה.

יצחק וקנין: אנא ממך, אל תפריע.

יצחק וקנין: אנא.

מירי רגב: שלום, אורן.

מירי רגב: עשית כניסה.

אורן אסף חזן: אנחנו אוהבים אותך – –

מירי רגב: תודה, אורן.

אורן אסף חזן: – – ונתמוך בך בחוק.

מירי רגב: אין כאן עניין – –

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: יואל.

מירי רגב: – – של ימין ושמאל; יש פה היגיון פשוט מאוד.

מירי רגב: הציבור אינו מטומטם.

מירי רגב: הוא מבין את מה שחלק מאותם אומנים וחלק מחברי הכנסת שיושבים כאן מסרבים לקלוט.

מירי רגב: עובדה היא שמה שהוגדר על ידי המארגנים כהפגנת ענק נגד הצעת החוק הסתכם בהפגנונת של כ-1,000 איש.

מירי רגב: הציבור בכללו, וגם יוצרות ויוצרים לא מעטים שקראו את החוק והם שולטים בהבנת הנקרא, מבינים שהחוק ישים קץ לכל מצעד האיוולת.

מירי רגב: לא עוד שימוש בבמה ציבורית הנתמכת על ידי הציבור כדי להאדיר מחבלים, אסירי הכיבוש ותומכי הטרור.

מירי רגב: קרן רבינוביץ, לפני למעלה משנה, אימצה את עילות חוקי הנכבה ככאלה שאין לתמוך בהם, וכך הם עושים.

מירי רגב: דרך אגב, מרבית מוסדות התרבות שלנו עושים את זה לא בשל שפעת החורף או אפקט מצנן, אלא בשל ההבנה הפשוטה שאסור לקופה הציבורית להפוך לקרן הגיס החמישי כנגד מדינת ישראל.

מירי רגב: מי שחפץ להפוך את פסטיבל עכו לתיאטרון אחר לפסטיבל פלסטין לזכות השיבה, מי שמעוניין לקחת את הדגל, לשרוף אותו ולעשות איתו עוד הרבה דברים מכוערים ולבזות אותו, וכל מי שמנסה להשתמש בבמות שנתמכות כדי להניף את דגלי שחרור פלסטין בשם נאילה וארבעים אסירי הכיבוש, יצטרך לחפש לעצמו מקורות מימון אחרים, לא של הציבור הישראלי.

לאה פדידה: – – –

מירי רגב: אני קוראת לחברותיי וחבריי חברי הכנסת, לכל מי שמגדיר את עצמו כציוני – –

יצחק וקנין: לאה, פעם שנייה אני קורא אותך.

מירי רגב: – – הצביעו בעד החוק ושימו קץ לקבורת החמור של עילות חוק הנכבה בחלק ממוסדות התרבות הנתמכים שלנו.

מירי רגב: הסמכות לבדוק אם וכיצד לפגוע, או לשלול תמיכה, ניתנת בחוק בראש ובראשונה למי שתחום התמחותם הוא עולם התרבות.

מירי רגב: המועצה לתרבות ואומנות, ועדת התמיכות במשרד ואנשי המקצוע במשרד התרבות הם העוסקים בתרבות ביום-יום; הם שצריך להינתן בידיהם שיקול הדעת להמליץ לשר אם לפגוע, או לשלול תמיכה ממוסד תרבות – וכמובן, כל זאת בתיאום, ובאישור של היועץ המשפטי לממשלה.

מירי רגב: זה לא עניין של החלטה כזאת או אחרת של שר או שרה שעומדים בראש המשרד, אלא זה עניין לבדיקה מעמיקה, על פי העילות ועל פי הפרשנות ועל פי הדרך הנכונה.

מירי רגב: אבל לא יכול להיות שנגיע לאבסורד כזה שאנחנו נממן מוסדות תרבות שתומכים במחבלים, שמאדירים מחבלים.

מירי רגב: בזה אנחנו לא צריכים לתמוך.

מירי רגב: ואתם, שקוראים לעצמכם ציונים, הראשונים שצריכים לתמוך בחוק הזה.

מירי רגב: החוק המוצע הזה הוא חוק מואר; הוא חוק שמתכתב עם למעלה ממאה שנות ציונות, שבהן זקפנו קומתנו; חוק המאזן להפליא בין ערכינו המקודשים כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מירי רגב: מעל החוק הזה מרחפת הרוח הישראלית הציונית, הרוח היהודית והדמוקרטית, והאיזונים והבדיקות הנדרשים כדי לוודא שנפגעת או נשללת תמיכה רק במקרים שבהם דגל שחור מתנוסס מעל הפעילות או המופע.

מירי רגב: ולכן, החוק הזה מגדיר מחדש את גבולות הגזרה של האסור והמותר, של הראוי והבזוי במוסדות התרבות שלנו, שנתמכים בכספי הציבור שלנו.

מירי רגב: כן לחופש הביטוי, כן לביקורת – ביקורת נוקבת; לא להסתה כנגד מדינת ישראל מתקציב ציבורי.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה רבה לשרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אחריו – ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – עבד אל חכים חאג' יחיא הבא בתור.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, גברתי השרה, מובא לכאן חוק שתכליתו בעצם להגיד איזו תרבות מותרת במדינת ישראל ואיזו תרבות אסורה.

מוסי רז: ומי יקבע מה מותר?

מוסי רז: מי יקבע מה מותר או מה אסור?

מירי רגב: אתה אפילו לא מבין את הצעת החוק.

מיקי רוזנטל: שליש זה יותר מרבע.

מיקי רוזנטל: אה, רבע זה יותר – – –

מוסי רז: אותה אחת שלא יודעת אם רבע זה יותר משליש או פחות משליש – –

מירי רגב: אבל אני יודעת שחצי אולי הוא פחות משליש.

מירי רגב: אתה כזה קטן.

מירי רגב: אתה כזה קטן שאתה לא קורא את החוק אפילו.

מירי רגב: חבל לשמוע את הברבורים שלכם.

מירי רגב: מי זה התורן?

מוסי רז: – – היא תקבע מה מותר או מה אסור.

מוסי רז: אותה אחת שאמרה שלא הייתה הסתה לפני רצח רבין – –

יצחק וקנין: השרה, השרה.

מוסי רז: – – היא תקבע מה זה הסתה.

יצחק וקנין: השרה.

מוסי רז: את יכולה לצאת החוצה.

יצחק וקנין: השרה, נא לא להפריע.

מוסי רז: באמת מן הראוי שתצאי, כי לא כדאי שתקשיבי.

מוסי רז: אם תקשיבי מאוד יכול להיות שתביני שאת טועה בדבר הזה.

עיסאווי פריג': למה אתה מפריע לחפלה של מירי, תגיד?

מוסי רז: מפריע.

מוסי רז: אותה אחת שקבעה שלא הייתה הסתה לפני רצח רבין, היא תקבע מה זאת הסתה בתרבות.

מוסי רז: זה נשמע לכם סביר?

מוסי רז: זה נשמע לכם הגיוני?

מוסי רז: אותה אחת שאמרה שאת רבין לא הרגו – כמו את ביבי, היא תגיד מה זה מאבק נגד המדינה.

מוסי רז: זה נשמע לכם סביר?

מוסי רז: זה נשמע לכם הגיוני?

מוסי רז: אני צפיתי בסרט "נאילה והאינתיפאדה" שדיברה עליו השרה קודם.

מוסי רז: אני לא יודע אם מי מחברי הכנסת פה צפה, ואני ממליץ לכולכם לצפות בסרט הזה; סרט פמיניסטי חשוב.

מוסי רז: אם מישהי אומרת שהסרט הזה מעודד טרור, האישה הזאת לא יודעת כלום מהחיים שלה, ופשוט ראוי שלא תדבר כאן.

מוסי רז: הסרט הזה מעודד מאבק לא אלים של מישהי שנתפסה על לא עוול בכפה, עונתה במרתפי השב"כ בירושלים עד שאיבדה את העובר שלה, וניהלה מאבק לא אלים של נשים.

מוסי רז: ולזה היא קוראת טרור?

מוסי רז: האישה הזאת איבדה את הצפון מזמן.

מוסי רז: איבדה את הצפון מזמן.

מוסי רז: היא בדיוק מאותו סוג של אנשים ששריקות בוז בכיכר נראות להם יותר גרועות מרצח; ששריקות בוז בכיכר נראות להם יותר גרועות – –

רויטל סויד: מי השר?

רויטל סויד: איפה השר?

יצחק וקנין: רבותיי.

מוסי רז: – – מראש ממשלה במדי אס.

מוסי רז: אס.

אורן אסף חזן: – – –

מוסי רז: איבוד מוסרי מוחלט.

יצחק וקנין: אורן חזן, אתה עוד מעט עולה לדבר, אז למה אתה מפריע?

מוסי רז: שרה שאינה מבדילה מה טוב ומה רע – היא רוצה להגיד לנו.

מוסי רז: אני אגיד לכם איך התנהג בן-גוריון כשנתן אלתרמן – –

אורן אסף חזן: הלוואי שהייתם כמו בן-גוריון.

מוסי רז: – – כתב – דיברתם על נכבה.

יצחק וקנין: אורן, זה לא מקובל.

יצחק וקנין: אתה בהליכה חוצה את המליאה וצועק.

מוסי רז: אתה בן-גוריון.

מוסי רז: דיברתם על נכבה.

אורן אסף חזן: הלוואי שהייתם כמו בן-גוריון.

אורן אסף חזן: הלוואי שהייתם בן-גוריון.

מוסי רז: אני רוצה לצטט קטע קטן מנתן אלתרמן – –

אורן אסף חזן: מתה

אורן אסף חזן: פך בקבר, בן-גוריון, כששומע אתכם.

מוסי רז: – – שכתב ב-1948, בדיוק לפני 70 שנה, בנובמבר, על המעשים הקשים שהיו בעיר לוד בזמן הנכבה: "חצה עלי ג'יפ את העיר הכבושה, / נער עז וחמוש – נער-כפיר.

מוסי רז: / וברחוב המודבר / איש זקן ואישה / נלחצו מפניו אל הקיר.

מוסי רז: // והנער חייך בשיניים-חלב: / 'אנסה המקלע'.

מוסי רז: .. וניסה.

מוסי רז: / רק הליט הזקן את פניו בידיו.

מוסי רז: .. / ודמו את הכותל כיסה".

מוסי רז: מה עשה עם זה בן-גוריון?

מוסי רז: לא המעשה המחפיר של רגב והשרים שהתחפפו מפה מבושה.

מוסי רז: הוא הפיץ את זה בכל צה"ל; הוא אמר ללמוד את השיר הזה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מוסי רז: – – הוא אמר ללמוד את ההיסטוריה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מוסי רז: חרפה לשרה – –

יצחק וקנין: אני – – –

מוסי רז: – – שאומרת על "נאילה והאינתיפאדה" – –

מיקי לוי: אין שר – – –

יצחק וקנין: מיקי, מיקי לוי.

מוסי רז: – – שזה עידוד טרור.

יצחק וקנין: השר הלך לנוחיות.

מוסי רז: מי שאומרת את זה היא מעודדת טרור.

יצחק וקנין: ביקש רשות ממני.

יצחק וקנין: תכף יחזור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות לרשותך, ואחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: החרדים מקבלים את המיץ של התפוז אחרי שסוחטים אותו טוב.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתם אולי לא תאמינו על מה אני הולך לדבר, ואני גם יכול להגיד גילוי נאות, שהאדם שאני הולך לדבר עליו – אני לא מכיר אותו ולא ראיתי אותו מעולם חוץ מבתמונות.

ישראל אייכלר: בוקר אחד קם אדם ולומד בתקשורת שהוא פושע בין-לאומי.

ישראל אייכלר: מה זה קשור לתרבות?

ישראל אייכלר: כי זאת התרבות הרעה ביותר שאפשר לעשות על בני אדם.

ישראל אייכלר: הוא בכלל לא ידע שהוא כזה.

ישראל אייכלר: רק ערב אחד קודם הוא התבשר שהוא מועמד השר לתפקיד מפכ"ל המשטרה.

ישראל אייכלר: היו דיונים, היו בדיקות על הכישורים שלו, ותוכננו מהלכים ותוכניות.

ישראל אייכלר: ואתם מבינים שאני מדבר על גל הירש, ושוב אני אומר: אני לא מכיר אותו, אבל אני קורא ואני שומע שמדובר באדם שהיה לוחם, וחינך לוחמים וקצינים, והוביל כוחות ומבצעים, ולחם במלחמות ונפצע קשה.

ישראל אייכלר: ולמה אני מדבר עליו?

ישראל אייכלר: כי הוא רק דוגמה אחת למה שנקרא תרבות רעה; איך אפשר במדינה הזאת להפליל, או לפגוע בבן אדם באופן שהוא לא יכול לקום מול כל הרעש והגיהינום התקשורתי.

ישראל אייכלר: לא די בכך שגל הירש הוא נכה ב-59% לצמיתות, כך נמסר לי, אלא גם אומרים עליו שהוא חשוד בפלילים.

ישראל אייכלר: שלוש וחצי שנים אחרי, ועדיין גל הירש בחקירות משטרה, למרות שלא חקרו אותו; תכף אגיד לכם בדיוק כמה זמן כבר לא חקרו אותו.

ישראל אייכלר: החיים שלו התרסקו.

ישראל אייכלר: לא רק שהוא לא נהיה מפכ"ל, אלא כל דבר בחיים שלו נפגע.

ישראל אייכלר: גם בעולם העסקים הוא נפגע, כי מי רוצה להתעסק עם מישהו שיש עליו רישום וחשדות פליליים?

ישראל אייכלר: והסוף עד היום עדיין לא מסתמן.

ישראל אייכלר: חשבתם שהוא נחקר מדי יום ביומו כדי למצות את ההליכים?

ישראל אייכלר: חשבתם.

ישראל אייכלר: גם אני חשבתי.

ישראל אייכלר: הוא נחקר רק פעמיים בשלוש וחצי שנים.

ישראל אייכלר: אם זה קורה ללוחם כמו גל הירש, מועמד למפכ"ל, מה קורה לאזרח פשוט שנקלע לגלגלי השיניים של אותן חקירות ושל אותן השמצות?

ישראל אייכלר: לפני כחודש נסגר תיק אחד נגדו מחוסר אשמה, ותיק שני עדיין מתנהל.

ישראל אייכלר: אבל כל המעורבים בתיק השני – הכול אני לוקח ממה שנמסר לי; אני שוב אומר:

ישראל אייכלר: אני לא מכיר אותו, בפעם השלישית – כולם יצאו זכאים, אבל הוא לא.

ישראל אייכלר: כל מי שמחפש מידע עליו לצורך עסקים בודק ורואה שהוא מושחת וחשוד בפלילים.

ישראל אייכלר: אף אחד לא חקר אותו לפני שהוא נעשה מועמד למפכ"ל.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שלא מישהו כיוון אליו אישית בגלל שקוראים לו גל הירש ויש לו איזה שונא במשטרה.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: מישהו סיכל את מועמדותו לתפקיד המפכ"ל, ואין לי מושג מי זה, אבל מאז חייו הפכו לגיהינום.

ישראל אייכלר: את כל הפנסיה שלו הוא נאלץ להוציא על הגנה משפטית.

ישראל אייכלר: ככה מתנהגים בתרבות רעה לאדם שמסר את חייו למען עם ישראל.

ישראל אייכלר: אני רוצה לקרוא מכאן – ודווקא בגלל שאני הכי אובייקטיבי בעניין – למשטרה ולכל גורמי הביטחון: הרפו ידיכם מהאדם שנקרא גל הירש.

ישראל אייכלר: כנראה שמפכ"ל הוא כבר לא ירצה להיות.

ישראל אייכלר: או שתעמידו אותו לדין או שתסגרו לו את התיק, וחייבים לסיים את עינוי הדין הזה.

ישראל אייכלר: גל הירש הוא דוגמה ומופת לכל אלפי האנשים, רבבות אנשים, שנעשה להם עינוי דין.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: הרב אייכלר, אפילו לאה פדידה אמרה שהיא מסכימה איתך.

לאה פדידה: בחיי, אני פעם ראשונה מסכימה למה שאתה אומר.

ישראל אייכלר: אז זהו, אמרתי לכם שתופתעו – –

רויטל סויד: כולנו איתך.

ישראל אייכלר: – – כי גם אני מופתע מהמציאות הקיימת.

ישראל אייכלר: אבל אמרתי שאם מדברים על תרבות, בואו נתקן את התרבות הבסיסית של חיי אדם, של חיי אנוש.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: אם זה יעזור במשהו לסגור את העניין עם גל הירש, זה יעזור גם לאלפי אנשים אחרים.

ישראל אייכלר: ותודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סעד.

יצחק וקנין: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, זה לא מכובד שהשרים לא מכבדים את הישיבה ולא יושבים – – –

יצחק וקנין: השר פה, יושב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך לשבת במושבי הממשלה.

מיכל רוזין: הוא יושב שם – – –

יצחק וקנין: אדוני שר החקלאות ופיתוח הכפר.

נחמן שי: – – – שר החקלאות, והוא עכשיו שותק – – –

יעל כהן-פארן: הוא בטלפון, הוא לא פנוי.

מיכל רוזין: אין הבדל אם הוא שם או מאחורי החלון.

נחמן שי: רק שלא נפריע לו.

יצחק וקנין: אדוני שר החקלאות ופיתוח הכפר, אם יוכל לבוא לשבת בשולחן הממשלה.

יצחק וקנין: אדוני, נא להתחיל את הנאום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, החוק הזה בא להגיד: מי שרוצה לעסוק בתרבות, הוא צריך להתיישר עם מה שהשרה רגב רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק היא חושבת, רק היא מנחה, רק היא מכוונת, ואחרים – אין להם צורך לחשוב והם לא צריכים ליצור שום דבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מזכיר לי את פרעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פרעה, מה אמר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אקרא פסוק מהקוראן: (אומר דברים בערבית ומתרגמם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יצחק וקנין: תרגום, תרגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אעשה תרגום, כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פרעה אמר לעם, לאנשים: אתם לא תראו, חוץ ממה שאני מתכוון ורוצה להראות לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא תחשבו, רק אני אחשוב, ואתם תתיישרו עם המחשבה שלי, כי רק אני אדריך אתכם לדרך האמת ודרך התבונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה פרעה: אתם לא חושבים, אני אחשוב במקומכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם תתיישרו עם מה שאני אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בדיוק מה שרוצה השרה עם החוק הזה – רוצה לקבוע את הקריטריונים מה לעשות ומה לא לעשות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה – אפילו להאמין בדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה, עוד פעם עם פרעה, שהקוסמים האמינו כשראו את האמת עם הנביא משה, נבי מוסא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אמר להם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בערבית ומתרגמם:) מה, אתם מאמינים לפני שאני מאשר לכם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו במה לחשוב, במה להאמין, צריך את האישור של פרעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו פה צריכים את האישור של השרה מירי רגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היא אמרה גם: אם התקשורת, בכלל, אם התקשורת לא משרתת אותנו, לא מתיישרת עם הקו שלנו, אז לא צריכים אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מה שהיה עם רשות השידור, אז היא לא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר בנושא הזה, אנחנו נמשיך לעשות את היצירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד האומנים הערבים ימשיכו עם היצירה, כי הם לא קיבלו את המימון, והייתה להם יצירה, ויצירה חשובה, והם ימשיכו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אנחנו לא נוותר על המימון שמגיע לנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו אזרחים, זה הכסף שלנו, אנחנו משלמים את המיסים ואנחנו רוצים גם תקציב לתרבות, כי זה מגיע לנו, ולא נאפשר לשרה לבטל את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, יש בממשלה הזאת – וזה מה שמציין אותה – יש שני שרים שמופקדים על שני תחומים, והם באו כדי לחסל את שני התחומים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שר חקלאות שהוא מחסל את החקלאות, ויש שרה של התרבות שבאה לבטל תרבות ולחסל תרבות כי היא לא מתיישרת איתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, היא לא שרת תרבות – היא צרת התרבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת סאלח סעד, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לדבר על שני נושאים.

סאלח סעד: הנושא הראשון זה הבחירות המוניציפליות שהיו לפני כמה ימים.

סאלח סעד: אני רוצה לברך את ראשי הערים, ראשי המועצות המקומיות מכל היישובים, ערבים, דרוזים ויהודים, על היבחרם לקדנציה של חמש שנים להיות ראשי המועצות, שהם המשרתים של התושבים שלהם, וכך אני רואה את תפקידם.

סאלח סעד: במיוחד אני רוצה לברך את חברי הטוב שנבחר לחברות במועצה למועצת העיר בבית ג'ן, זה שאני רצתי איתו, חברי הטוב פואד טאפש, שהשיג הישג אדיר, מספר שתיים ביישוב – זו תוצאה מאוד מאוד מכובדת – ואת נזיה דבור, אלוף משנה ועורך דין, שאומנם לא נבחר לעלות לסיבוב השני, אבל הוא קיבל תוצאה מאוד מרשימה, מבחינתי.

סאלח סעד: הוא קיבל תוצאה מדהימה, ואני משוכנע ובטוח שיש לו משקל כבד עכשיו בבחירה מי יעלה לראשות המועצה בבית ג'ן, ואני מאוד מקווה שהוא ישקול ויעשה את הבחירה הנכונה.

סאלח סעד: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו, אדוני היושב-ראש, הוא דווקא מה שהיה בוועדת הכספים היום, המטוס הפרטי של ראש הממשלה.

סאלח סעד: עם כל הכבוד, כל ראשי ממשלות ישראל עד עכשיו, כולל ביבי נתניהו בעצמו, טסו בטיסות פרטיות – טיסות של אל על, לא פרטיות.

מיקי לוי: שכרו, שכרו מטוס.

סאלח סעד: כן, כן, כן.

סאלח סעד: טסו בטיסות רגילות, ללא מטוס של ראש ממשלת ישראל.

סאלח סעד: אתם יודעים מה?

סאלח סעד: אין לי בעיה שיהיה מטוס לראש הממשלה.

סאלח סעד: אבל ריבונו של עולם, ב-500 – – –

מיקי לוי: סאלח, סאלח, להפך – יותר.

מיקי לוי: וזה בסדר.

מיקי לוי: מדינת ישראל שכרה מטוס של אל על לטובתו האישית, וזה בסדר.

יצחק וקנין: אתה עוד מעט עולה לנאום, מיקי.

סאלח סעד: אני, מבחינתי, אמרתי שזה בסדר, הכול בסדר, אין לי שום בעיה עם זה.

סאלח סעד: אבל אני רוצה להגיד לכם, בתוספת הזאת של 60 מיליון שקל, שאושרה היום בוועדת הכספים על חודו של קול, קול אחד, תאמינו לי, יכולנו לפתוח את חדר המיון בקריית שמונה ל-20 שנה, ויכולנו לפתוח גם את חדר המיון בפוריה וגם את החדר שכל כך מחכים לו, מרכז השיקום בפוריה, וגם את מרכז היולדות בבית חולים העמק.

סאלח סעד: שנים רבות וחודשים רבים מנסים לגייס כסף, ומשרד הבריאות וממשלת ישראל לא מעבירים לבתי החולים בצפון את הכספים שמגיעים להם.

סאלח סעד: ריבונו של עולם, בוועדת הכספים, תוך דקה, תוך דקה מאשרים 60 מיליון שקל.

סאלח סעד: אז שלא יספרו סיפורים.

סאלח סעד: כסף יש לממשלה, אבל בכל מה שקשור בפריפריה הממשלה הזאת אטומה, עיוורת וחירשת.

סאלח סעד: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת סאלח סעד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, לא יודע למה שרת התרבות לא יושבת פה.

נחמן שי: זה אמור לגעת בליבה של הפעילות של המשרד שלה.

נחמן שי: היא ידועה כצרכנית תרבות אדוקה, מירי רגב, אז אני מציע לה לקרוא מחזה שכתב אז'ן אונסקו בשנת 1956 שנקרא "קרנפים".

נחמן שי: יכול להיות שהיא תיהנה ממנו, אולי לא, אבל יכול להיות שהיא תבין ממנו לאן היא מובילה את התרבות במדינת ישראל: כולם יהיו קרנפים בסוף.

נחמן שי: בעיר קטנה – זה הסיפור, פחות או יותר – מופיעים קרנפים; אחד, שניים, שלושה.

נחמן שי: בסופו של הסיפור הזה, אחרי תהליך מסוים, כולם מתקרנפים, כולם נעשים קרנפים בעיר הזאת.

נחמן שי: נשאר רק אדם אחד, ובסוף גם הוא מתמסר.

נחמן שי: את זה מירי רגב רוצה – מדינה של קרנפים, תרבות של קרנפים.

נחמן שי: כולם יהיו אותו דבר.

נחמן שי: לכולם תהיה קרן וכולם ישירו אותו שיר וכולם ירקדו אותו ריקוד וכולם יאמינו באותה אמונה וכולם ילכו באותה שורה, וככה תיראה מדינת ישראל וככה תיראה החברה בישראל וככה תיראה התרבות בישראל, וככה יראו אותנו בחוץ לארץ.

נחמן שי: זאת מדינת ישראל הדמוקרטית, שסותמת פיות, שלא נותנת ליוצרים ליצור, שלא נותנת לבמאים לביים ולכותבים לכתוב ולרקדנים לרקוד מה שהם רוצים ולתזמורות לנגן מה שהן רוצות, כי יש להם שרה שהיא רוצה שכולם יהיו קרנפים וכולם ילכו בתלם, כי כך יצא.

נחמן שי: זאת בושה וחרפה למדינת ישראל, החוק הזה.

נחמן שי: נכון, הוא היה עד עכשיו במשרד אחד ועבר למשרד אחר.

נחמן שי: הינה, היא אמרה, מירי: לא עשיתי שום דבר, מה אתם רוצים?

נחמן שי: למה אתם צועקים?

נחמן שי: בסך הכול העברנו ממשרד למשרד.

נחמן שי: ההעברה הזאת ממשרד למשרד – זה הסוד.

נחמן שי: 88 תלונות היא התלוננה במשרד האוצר, כולן נדחו עד עכשיו, ועכשיו היא רוצה את העוגה הזאת אצלה במשרד, שהיא תוכל לחלק אותה, ואז היא תחליט, ואז כולם יבינו.

נחמן שי: זה מה שהיא רוצה.

נחמן שי: היא רוצה ליצור פחד, היא רוצה ליצור טרור, היא רוצה שהאנשים היוצרים, אלה שמוציאים היום את גאוותה של מדינת ישראל בעמים, אלה שמביאים לנו פרסים, אלה שהעולם מדבר עליהם בהתפעלות – יימחקו, או שהם ישירו את השירים וירקדו את הריקודים ויכתבו את היצירות שמירי רגב רוצה שהם ייצרו.

נחמן שי: הם יהיו קרנפים.

נחמן שי: הם יהיו קרנפים.

נחמן שי: רבותיי חברי הכנסת, יש חוקים שמעבר להם תיראה מדינת ישראל אחרת.

נחמן שי: קשה לתפוס את זה ברגע הראשון ולא תמיד יודעים את זה, אבל זה המקום לשים את היד, בנקודת הזמן הזאת, ולהגיד: לפני ואחרי החוק הזה מדינת ישראל תהיה אחרת.

נחמן שי: ועל זה אנחנו נלחמים היום.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא.

מיקי לוי: אני רוצה – – –

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: אני מבקש מאדוני השר לבוא לשבת ליד שולחן הממשלה.

מאיר כהן: כך נהוג.

נחמן שי: הוא לא יכול, הוא שותה.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, מותר לגשת הצידה לשתות כוס קפה, אבל אנא, תכבדו את הכנסת, הדיון הוא חשוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

קריאה: צריך לקרוא למירי רגב, היא השרה התורנית – – –

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: יש שר תורן, אדוני שר החקלאות – – –

קריאה: ב-19:00.

מאיר כהן: בסדר גמור, אוקיי.

מאיר כהן: השר אורי אריאל, צריכים להחליף אותך ב-19:00?

מאיר כהן: אז בבקשה, בוא.

מאיר כהן: גברתי, שלוש דקות.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, גם אני מצטרפת לבקשה שתבוא לשבת ליד השולחן, במקום שלך, בכבוד שראוי לנו, חברות וחברי הכנסת, ולמליאה כולה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על חוק שכדאי שתיתן עליו את הדעת, משום שאתה, במשמרת שלך, יש פה חוק שמעבירה שרת התרבות אליה ממשרד האוצר, ואין בו שום שום שום אותו משהו שיסייע בידנו כציבור, כעם, שאתה מרבה לדבר עליו – על אהבת האדם והחברה הישראלית כולה ושוויון.

עליזה לביא: דווקא ממך, אדוני שר החקלאות, הייתי מצפה שתשב ולפחות תקשיב לדברים שאנחנו אומרים כאן.

עליזה לביא: הרי על מה אנחנו מדברים?

עליזה לביא: אנחנו לא מדברים על חוק רגיל של העברת סמכויות ממשרד האוצר למשרד התרבות.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על דרישה של קומיסרית, של שרת תרבות שדורשת להעביר אליה את התקצוב של יצירות, את הנאמנות למדינה, לכאורה.

עליזה לביא: בשביל מה אנחנו צריכים את החוק הזה, גברתי שרת התרבות?

עליזה לביא: הרי בעצם אנחנו מתפרצים לדלת פתוחה.

עליזה לביא: החוקים קיימים: מי שפוגע בביטחון המדינה; יש חוק ברור במדינה בנושא הסתה, ואת מכירה אותו היטב; ויש את חוק הנכבה.

עליזה לביא: יש למדינה – מדינת ישראל, ברוך השם, חגגה 70, והתפארת הרבה במסיבה הגדולה שעשית לחגיגות ה-70, אז בטח את יודעת שיש לנו חוקים כדי להתמודד עם התופעות הללו של הסתה ושל פגיעה במדינה, ואנחנו מכירים ויודעים מה לעשות כדי לתבוע את מי שבאמת עבר על החוקים, עברה על החוקים.

עליזה לביא: אז אין מקום לחוק הזה.

עליזה לביא: זה עוד אחד מהחוקים הפופוליסטיים, החוקים שאני קוראת להם "חוקים לפני הפריימריז" – כן, שידעו שאת קיימת; כן, שידעו שיש לך כוח; כן, שאותך צריך לשדל ולדבר ולבקש.

עליזה לביא: אבל במעשה הזה את מקטינה את התרבות, את העשייה ואת היצירה.

עליזה לביא: כולנו מדברים בשמחה ובאהבה גדולה על הקולנוע הישראלי; הלכת והצטלמת בקאן, ראינו את השמלה המפוארת שלך, ירושלים של זהב.

עליזה לביא: את רוצה לנסוע לשם עוד פעם, נכון?

עליזה לביא: אז אם תבואי ותחתכי את הראש של עוד יוצר ועוד יוצרת ותבואי ותמייני ולא תאפשרי, איך תצעדי לפסטיבל בקאן?

עליזה לביא: מי יתפור לך את השמלה הבאה שלך?

עליזה לביא: אז מה בעצם את עושה?

עליזה לביא: מה בעצם את עושה כאן?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: אנחנו מדברים על יצירה פורחת, על שגשוג, על מעשה תרבותי.

עליזה לביא: ועוד שאלה אני רוצה לשאול אותך.

עליזה לביא: הרי את כל היום באה ואומרת – –

מאיר כהן: תודה, גברתי.

עליזה לביא: – – שהייתה פה לאורך השנים העדפה של תרבות.

עליזה לביא: אז לא תמיד תשבי בכיסא הזה, גברתי, וכשמישהו אחר יחליף אותך ויהיה לו החוק הזה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: – – הוא יבוא, ושוב, אולי, אנשים כמוך, עם התרבות שלהם – ייקח אחורה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יהודה גליק.

מאיר כהן: אני מבקש, אני אקפיד על שלוש דקות ולא יותר, אז אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – שני כוהנים, הכהן הגדול והכהן הגדול – חבריי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אני רציתי בדקות שיש לי לשתף אתכם בחוויה מאוד מאוד מרוממת לב.

יהודה גליק: חזרתי לפני כמה שעות, נחתי, מארצות הברית.

יהודה גליק: הייתי בשבת האחרונה בבתי כנסת שונים, רבים, ברחבי ניו יורק.

יהודה גליק: פגשתי במוצאי שבת גם את יושב-ראש הסוכנות, מיודענו יצחק בוז'י הרצוג.

יהודה גליק: ובאמת, רציתי לומר לכם שבכל בתי הכנסת שהיו בניו יורק, וכנראה בכל רחבי ארצות הברית השבת, בראש ובראשונה סימנו נוכחות כפולה ממה שהיה בכל שבת.

יהודה גליק: כל בתי הכנסת דיווחו את זה, וראינו את זה בעיניים.

עליזה לביא: איפה היית, תספר.

יהודה גליק: אני הייתי ב-fifth avenue והייתי ב-Lincoln square והייתי ב-KRA, אצל הרב מינץ.

יהודה גליק: אבל ראיתי, מעבר לזה – באו לבתי הכנסת מנהיגים מוסלמים, מנהיגים נוצרים.

יהודה גליק: ראו שיש פה אחדות מרוממת לב של הקהילה, ופשוט הייתה תחושה שהינה, יש פה רגע גדול, יש פה הזדמנות עצומה שהמשברים שהיו בינינו לבין יהדות ארצות הברית – שבכלל, יהדות ארצות הברית בתוכה יכולה להתאחד.

יהודה גליק: סיפר לי בוז'י הרצוג שבפיטסבורג עצמה התפללו שמה כל הקהילות היהודיות יחד.

יהודה גליק: פשוט יש אפשרות, לא צריכים לחכות לאסון.

יהודה גליק: הדבר הזה הוא פשוט נפלא ונהדר.

יהודה גליק: הנקודה השנייה שרציתי להתייחס אליה – גם שמעתי אותה בארצות הברית, אגב – בשבוע שעבר ציינו פה את הרשויות המקומיות, ובאמת, אני רוצה לברך את כל הזוכים, וגם את מיודענו, את חבר הכנסת ז'קי לוי, שהולך לראשות עיריית בית שאן, ובזכותו תיכנס עוד אישה לכנסת.

יהודה גליק: אבל אני רוצה לומר לכם שבכל שולחנות השבת שישבתי בהם כולם דיברו על ניצחונה המדהים והמרשים של ד"ר עליזה בלוך בבית שמש.

יהודה גליק: יש איזה תחושה שנכנסה רוח חדשה, של אישה שהולכת לאחד את כל החבורה.

יהודה גליק: שני הנושאים האלה חשובים.

יהודה גליק: יש צימאון בעם היהודי לאנשים מכילים, לאנשים שמבינים שכולנו מאוחדים, ולא לחלוקה למחנות, אלה נגד אלה ואלה נגד אלה.

יהודה גליק: אז גם במדינת ישראל וגם בחברה כולה וגם ביהדות העולם, בחיבור שלה לישראל – כולם מצפים למנהיגים שיודעים להכיל ולאחד ולמסור מסרים של חיזוק ולא מסרים של פילוג.

יהודה גליק: כמה היה לי עצוב לפתוח במוצאי שבת את הטוויטר ולראות איזה מלחמות – זכר רצח רבין.

יהודה גליק: אני לא איכנס לזה.

יהודה גליק: אבל רוממות הרוח לא תישבר ולא תיפול, ואנחנו צריכים גם מתוכנו להעביר את אותם מסרים של אחדות.

יהודה גליק: עשר שניות עודף לך, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה, ואחריו – חבר כנסת אילן גילאון.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: אני מבקש, ברשותכם, חבריי חברי הכנסת, וברשותך, אדוני היושב-ראש, להקריא מכתב שקיבלתי מאודי הלר, אוטיסט בתפקוד גבוה.

מיקי לוי: וכך הוא כותב לי: אוטיסטים חלשים בדיוק במה שהופך את המין האנושי לכה חזק: תקשורת ושיתוף פעולה.

מיקי לוי: לאוטיסטים, חכמים ומוכשרים ככל שיהיו, אין ייצוג בחברה.

מיקי לוי: אין להם חבר כנסת, אין להם יועצי תקשורת, אין להם פוליטיקאים שמנצחים בבחירות, אין להם הפגנות שחוסמות את צומת עזריאלי, אין להם כוח חברתי – אין להם שום מתג שעליו הם שולטים שיגרום לכנסת להתעניין בהם, לקיים עליהם דיון או אפילו איזה חוק שיעניק להם שוויון זכויות.

מיקי לוי: הם פשוט לא קיימים.

מיקי לוי: לפני כמה ימים הוא פרסם כתבה מדהימה ב-ynet, והוא זכה במלוא מובן המילה למאות תגובות ואלפי אנשים שנחשפו אליו, והוא רוצה להודות מכאן לעורך ynet.

מיקי לוי: נדיר מאוד שאוטיסט נותן הצצה לעולמו בלי מסכות.

מיקי לוי: רובנו מתביישים להיות אוטיסטים.

מיקי לוי: מי כבר רוצה להיות גאה בזה?

מיקי לוי: פוחדים לא להיות מקובלים בחברה כה שיפוטית, שלא מקבלת את האחר.

מיקי לוי: אבל הכנסת לא מרימה קול.

מיקי לוי: אף חבר כנסת או שר לא אומרים ש"אוטיסט" זה לא מילת גנאי; זה לא סרטן; זה לא עצם זר בגרון.

מיקי לוי: הם חלק ממגוון בחברה ויש להם זכות להיות שונים וחובה על חברה נורמלית לקבל אותם – אני חושב שהם הנורמליים ואנחנו הלא-נורמליים – כמו שהם, בלי לשים להם מקלות בגלגלים.

מיקי לוי: אבל זה לא קורה.

מיקי לוי: רחוק מכך.

מיקי לוי: הורים רבים מסרבים לבצע אבחון גם כשיש קשיים חברתיים וההתנהגותיים ניכרים, רק כדי לברוח מסטיגמה מבישה.

מיקי לוי: אז פלא שאוטיסטים רבים מתאבדים ואיש גם לא שומע עליהם?

מיקי לוי: אני יודע, יהיה ממש ממש תמים לבקש באמת שחברי הכנסת יעיינו בטור שלי ב-ynet.

מיקי לוי: אני יודע, את מי אני כבר מעניין?

מיקי לוי: מקסימום יעבירו למשרד הרווחה.

מיקי לוי: הרשו לי לנחם אתכם – הם יודעים והתרשמו מאוד.

מיקי לוי: אולי איזו מתנדבת או עוזרת יתקשרו, אבל אף אחד לא יעשה משהו.

מיקי לוי: חברי הכנסת לא יגלו כל עניין.

מיקי לוי: אומנם אנחנו בעלי זכות הצבעה, אבל אין לנו שום קהילה, מפלגה, ועד עובדים, או אפילו חבר כנסת.

מיקי לוי: לבד אני לא יכול, אני בסך הכול בחור מבודד, אני אבל מקווה שיהיה מי שיעזור לי לקדם את הנושא למען מרחב ציבורי בטוח יותר – –

מאיר כהן: תודה.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

מיקי לוי: – – מכיל יותר, מבין יותר, סובלני יותר ופתוח יותר לקבלת השונה, האוטיסט, שעם כל מגבלותיו יש לו הרבה יתרונות, אם רק ייתנו לו סיכוי, בלי צורך בפיגומים רק בגלל שהחברה הכללית רואה בו פגם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת גילאון, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו בדיוק חוזרים עכשיו, סיעתי, מלווייתו של משה טנא, שהיה מנכ"ל צוותא בתל אביב, אייקון תרבות, ואני מרגיש מחויבות, בעיקר בנאום הזה, כאילו, שאני גם נושא אותו קצת בשמו, ודווקא רוב דבריי היו צריכים להיות מכוונים לשרה רגב, שאיננה פה, אבל בוודאי ימסרו לה.

אילן גילאון: נאמנות בתרבות, מעצם האמירה, מעצם העניין, היא כבר תרתי דסתרי, היא דבר והיפוכו.

אילן גילאון: תרבות איננה צומחת מתוך נאמנות בשום מקום; תרבות כנועה, אולי, תרבות עושה-דבר, תרבות שהיא משועבדת למי שרוצה לקבוע.

אילן גילאון: מה שאנחנו מחליטים כאן הוא בעצם חוק מי יקבע מה תהיה התרבות.

מאיר כהן: גברתי השרה – תעצור רגע, בבקשה – אני מבקש שתבואי ותשבי.

מאיר כהן: רוצים להקשיב לך.

מאיר כהן: בבקשה.

מירי רגב: אני פה.

מאיר כהן: בדרך כלל נהוג לשבת ליד שולחן הממשלה, אז אנא ממך.

מאיר כהן: את לא צריכה להתווכח על זה.

מאיר כהן: תכבדי אותם.

מאיר כהן: תודה.

אילן גילאון: בשביל תרבות, אדוני היושב-ראש, צריך אי-נאמנות; צריך פריקת עול; צריך כפירה בכול.

אילן גילאון: לו העקרונות האלה היו כמו בתקופה של ז'דנוב בברית המועצות – שאגב, גם הוא התחיל את תפקידו בגיל 50 – לא היו לנו היום שום ערכים; לא תנ"ך; לא מוזיקה מזרחית, שאגב, לא צמחה מתוך נאמנות למשהו אלא מתוך הבנה אנושית בסיסית רחבה שתרבות יכולה לצמוח במקום שאנחנו תומכים בה, לא מתוך משמעת לאיש.

אילן גילאון: אני דווקא אומר את הדברים האלה מתוך אמפתיה לרקע שממנו מגיעה השרה רגב, משום שאני מאוד מזדהה עם מקור צמיחתה.

אילן גילאון: אני חושב שגם אני גדלתי בעיירת עולים, בבלוק דומה, איפה שהבנתי שצריך להיות לפעמים קצת יותר חלשים כדי להיות קצת יותר רגישים ולהרגיש.

אילן גילאון: אני לא כועס על השרה רגב כי היא לא קראה את צ'כוב, ויש לה עוד זמן לקרוא.

מאיר כהן: אשדוד ים, כך קראו – – –

אילן גילאון: כן, אשדוד ים, ולשכונה שלי בקריית גת.

שלי יחימוביץ': – – – מירי?

אילן גילאון: מירי גדלה בקריית גת.

מאיר כהן: השרה, את גדלת בקריית – – –

אילן גילאון: בבלוק דומה.

מירי רגב: – – –

אורן אסף חזן: תגיד לי, אתה קראת – – –

אילן גילאון: עליך הייתי כותב את "הגולם מפראג", אבל הוא הקדים את תקופתך.

אילן גילאון: גברתי – – –

אורן אסף חזן: – – – דרך ארץ.

אורן אסף חזן: אם לא היית חצי בן אדם, אם לא היית חצי בן אדם, הייתי עונה לך.

אילן גילאון: אתה איש שראוי – – –

מאיר כהן: הי, הי, סליחה, מה זה?

רויטל סויד: מה זה הדיבור הזה?

מיקי רוזנטל: עצור, עצור – – –

מאיר כהן: סליחה.

אילן גילאון: זה בסדר.

אילן גילאון: זה בסדר, מיקי.

אילן גילאון: זה בסדר גמור.

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: זה לא בסדר.

אילן גילאון: אם הוא הגיע לכאן, מותר לו כבר הכול.

יחיאל חיליק בר: – – –

מאיר כהן: שנייה, שנייה, שנייה.

מאיר כהן: סליחה, סליחה, סליחה.

מאיר כהן: להירגע.

קריאה: – – – לא יכול להיות – – –

מאיר כהן: סליחה, להירגע.

קריאה: מה זה?

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, תיגש, אני אפתח לך את המיקרופון – תתנצל על מה שאמרת.

אילן גילאון: לא, לא, לא צריך.

אילן גילאון: אני לא אקבל את ההתנצלות שלו.

אורן אסף חזן: על מה – – –

מאיר כהן: סליחה – –

קריאה: – – –

אילן גילאון: לא, לא.

מאיר כהן: – – אורן, חבר הכנסת, אתה רק מתנצל, לא מדבר.

אורן אסף חזן: לא – – –

מאיר כהן: לא, אז אני מבקש ממך.

אילן גילאון: שלא יפריע לי לדבר.

מאיר כהן: אל תפריע לו.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: לא, סליחה.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אורן, אורן, יש גבול.

אורן אסף חזן: אבל הוא – – –

מאיר כהן: אורן, יש גבול.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: הוא אפילו לא אמר מילה אחת.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: הוא אמר: גדלתי באותו מקום של השרה.

אורן אסף חזן: הוא קרא לי "גולם".

אורן אסף חזן: תפתח את האוזניים שלך.

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: אז אני מבקש ממך, יש לך עוד הזדמנות להתנצל.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אתה לא רוצה – אל תתנצל.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

אילן גילאון: אמרתי שעליו הייתי כותב מחזה, אבל הקדימו אותי.

אורן אסף חזן: יש דבר כזה שלסיעת השמאל יהיה מותר לקלל ולהתנהג בלי דרך ארץ, לא כמו בני אדם – – –

אילן גילאון: אם אתה – – –

אורן אסף חזן: – – –

אילן גילאון: עליך הרי כבר כתבו גם ב-Waze, אמרתי לך: מפגע בצידי הדרך.

אורן אסף חזן: – – – אין לך תרבות – – –

אילן גילאון: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת לשעבר בהתכתבות, אני מציע לך, תצמצם את עצמך, כדי שלא תיכנס לפה שלי.

אורן אסף חזן: למה מה – – –

אילן גילאון: למה הוא – למה אתה בכלל פה?

אילן גילאון: ואני שואל את זה באופן גלובלי – למה אתה בכלל פה?

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: חברי הכנסת, חברי הכנסת – – –

אילן גילאון: אני אמשיך כשהוא לא יהיה.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, אני אוסיף לך את הזמן.

מאיר כהן: התנהגותו ואמירתו כלפי חבר הכנסת אילן גילאון, אין לה מקום, אבל – –

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: – – אבל – אני לא שמעתי את דבריו של אילן גילאון, ואם אכן הוא קרא לו "גולם", אז למרות שזה מכעיס, רצוי – – –

אילן גילאון: אמרתי – כבודו, אני אצטט את עצמי.

אילן גילאון: לא אמרתי "גולם".

אילן גילאון: אמרתי שעליו אפשר היה לכתוב מחזה בשם "הגולם מפראג", אבל הוא הקדים את תקופתו.

אילן גילאון: זה מה שאמרתי.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אז לא שמעתי.

אילן גילאון: זה מה שאמרתי.

אילן גילאון: אבל אני אחזור לשרה רגב, שאני לא כועס עליה, לא כי היא לא קראה את צ'כוב.

מאיר כהן: אילן יקירי – – –

אילן גילאון: תראה, הזמן שלי נגמר.

מאיר כהן: אני אתן לך עוד דקה.

שלי יחימוביץ': תסביר לו מה זה הגולם מפראג.

אילן גילאון: אמרתי שהייתי כותב מחזה עליו.

מאיר כהן: היות שהוא הבהיר את דברו, אז הגולם מפראג – –

אילן גילאון: לא אמרתי שזה הוא.

אילן גילאון: אמרתי שזה נותן לי את ההשראה – – –

מאיר כהן: – – בוודאי ובוודאי לא הייתה השמצה שלך.

מאיר כהן: אני חושב שגם השרה אומרת לך.

מאיר כהן: תיגש ותתנצל ובזה זה ייגמר.

מירי רגב: – – –

מאיר כהן: נכון.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: אז קדימה.

מאיר כהן: לא, הוא לא.

אורן אסף חזן: אולי תתייחסו לדרך ארץ שלו.

אורן אסף חזן: זה כל הסיפור – שהוא לא מתנהג כמו בן אדם.

אורן אסף חזן: אין לו דרך ארץ.

אורן אסף חזן: אם מדבריי התפרש משהו אחר – – –

אילן גילאון: אני לא – – –

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: הבנו.

מאיר כהן: מצוין.

אילן גילאון: אדוני, אם יש מישהו שאינני מתייחס אליו זה לאדם הזה.

מאיר כהן: הוא התנצל.

אילן גילאון: בכל אופן, אני אגמור את הרעיון לגבי שרת התרבות.

מאיר כהן: אני אתן לך עוד שתי דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אני אינני מתנשא על איש לעולם ואני לא מלין על אף אחד שהוא לא קרא את צ'כוב.

אילן גילאון: אני לא מגנה אותה על כך, ושהיא לא יודעת מי זה טרנטינו.

אילן גילאון: אפילו אם היא חושבת ששליש זה פחות מרבע זה בסדר גמור.

אילן גילאון: לא זה מה שמעניין אותי, אדוני.

אילן גילאון: מה שמפריע לי במהלך הזה זה שהופכים בורות לכוח – הופכים בורות לכוח כדי לקבל יותר בורות, כדי להפוך אותה ליותר כוח, ובאמצעותה לשלוט, ואז לקחת את הדבר החשוב ביותר שיש במדינת ישראל – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: אדוני, אני לא יכול להמשיך.

מאיר כהן: אורן, אתה בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: השרה, לך אני לא רוצה לקרוא.

מירי רגב: אבל כבוד היושב-ראש – – – ברמה האישית.

מאיר כהן: את תוכלי – סליחה, את שרה – – –

מירי רגב: – – – ברמה האישית בלי להגיב.

אילן גילאון: את שרת התרבות, וזה מחייב אותך.

מאיר כהן: גברתי השרה, את תמיד יכולה.

מאיר כהן: הפריבילגיה שלך היא שאת יכולה להתפרץ ולבקש להגיב.

מאיר כהן: אנא ממך, לך לא צריך קריאות.

מאיר כהן: אורן, אתה בקריאה ראשונה, אל תפריע יותר.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: בבקשה.

אילן גילאון: על כן, הבעיה היא, אדוני, כאשר מנסים להפוך בורות לכוח, וכוח – ליותר כוח, כדי לקבוע את סדר-היום הנוכחי כאן – זה מפריע, זה לא יכול להיות – ולא שום דבר אחר.

אילן גילאון: ואז לוקחים את הערך החשוב ביותר שיש למדינה הזאת, את הרב-תרבותיות, ובמקום לקחת את הריחות הכי טובים מכל מקום ואת הטעמים הכי טובים מכל מקום ואת הצלילים הכי טובים בכל מקום, ואת כל אלה ביחד להפוך לתרבות מקורית ישראלית – וזה מה שהייתי מצפה מהשרה, שצמחה בקריית גת – אנחנו הולכים והופכים את זה לקרדום כדי לשסע את המדינה הזאת, כדי להפריד בין אנשים, כדי לגרום להם משטמה ושנאה.

אילן גילאון: הדבר הזה, מקומו לא יכירנו.

אילן גילאון: הוא בא מתרבויות אחרות.

אילן גילאון: והדבר הזה מסתכם רק במאמץ אחד ובמאמץ אחד בלבד: להראות מי פה קובע.

אילן גילאון: איך היו אומרים אצלנו?

אילן גילאון: אני קובע, כי זה הבית שלי.

אילן גילאון: אתם קובעים, כי אתם בשלטון.

אילן גילאון: תודה.

מאיר כהן: תודה, כבודו.

מאיר כהן: רויטל סויד, בבקשה.

אורן אסף חזן: לא ראינו – – – הם יראו את הכנסת הבאה עוד פעם מהאופוזיציה.

אורן אסף חזן: חלקם יראו אותה מהבית.

קריאה: – – –

רויטל סויד: תשתיק כאן קודם את המליאה.

מאיר כהן: כן, בבקשה.

מאיר כהן: אני – – –

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: את רואה שהפרוג'קטור – – – מפריע – – –

מאיר כהן: אתה בקריאה שנייה.

אורן אסף חזן: לא, לא לה.

אורן אסף חזן: ליואל.

מאיר כהן: אתה בקריאה שנייה.

אורן אסף חזן: – – – היושב-ראש, סליחה.

מאיר כהן: אתה בקריאה שנייה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: יואל, תפסיק עם זה.

מאיר כהן: יואל, תפסיק עם זה.

מירי רגב: – – –

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: הוא לא – – –

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: הוא בקריאה שנייה – – –

יחיאל חיליק בר: הוא רק עולב באנשים – – – תכף אני אחליף אותך.

מאיר כהן: חיליק, סליחה, אדוני, כשאתה יושב פה אני באמת לא מנהל לך את המליאה.

מאיר כהן: הוא כבר בקריאה שנייה.

מאיר כהן: זהו, תירגע.

יחיאל חיליק בר: אני אחליף אותך ואנהל את המליאה.

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: מה, אי-אפשר לנהל ככה את הדיון.

מאיר כהן: סליחה.

יחיאל חיליק בר: מה זה סליחה?

יחיאל חיליק בר: למה ההנחות האלה שאתה עושה?

יחיאל חיליק בר: הוא מעליב בן אדם – – –

מאיר כהן: הוא בקריאה שנייה, ואתם לא תנהלו את המליאה, עם כל הכבוד.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: לי אמרו שאסור לצלם במליאה, אבל סגן יושב-ראש הכנסת – – – ועד אז – – –

מאיר כהן: בבקשה.

תמר זנדברג: תגידי, את במליאת הכנסת או – – –

יחיאל חיליק בר: – – – באמת, מירי, שרת התרבות – – –

מאיר כהן: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: – – –

מאיר כהן: חיליק, אני מבקש.

מאיר כהן: חיליק, אני מבקש.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אז תלכי – – –

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, רציתי לשאת נאום נגד חוק הנאמנות, אבל בשבילך, השרה מירי רגב, חייבים לשלב קצת תרבות.

רויטל סויד: איך אוכל להעביר בכמה מילים את הנזק והטרפת שמובילה מלכת הטרלולים?

רויטל סויד: בחרתי בדרך של חמשיר.

רויטל סויד: אומנם זה לא צ'כוב, אבל זה עדיין נהיר:

רויטל סויד: השרה רגב הייתה צנזור ראשי – תפקיד בכיר, על כך כל אחד יסכים.

רויטל סויד: אך בדמוקרטיה המצב קצת מורכב: כאן לכל אחד מותר לומר את שעליו.

רויטל סויד: אולי היא תבין שתרבות מעל הכול.

רויטל סויד: אולי היא תפנים שהיא לא כל-יכול; שלצעוק שהיא שדורשת מס שפתיים מוביל להצגה שבסופה אין כפיים.

רויטל סויד: כבר 17 פעמים היא ניסתה לפסול יצירות שעוררו את כעסה, וכשהבינה שאין מנוס, את המערכת החליטה לדרוס.

רויטל סויד: גברתי השרה, את עושה טעות מרה.

רויטל סויד: יכול להיות שפשוט חסרה לך ענווה.

רויטל סויד: כי על תרבות אי-אפשר לשלוט, צריך לתת רק לציבור לשפוט.

רויטל סויד: הרי אנחנו יודעים שאותך זה לא מעניין, העיקר שיש לך אויב לדמיין; שנגדו תוכלי להסית ולהתריס, אחרת, תצטרכי להמציא עוד תכסיס.

אורן אסף חזן: כבוד היושב-ראש, כבוד היושב-ראש, הערה מקצועית – – – חמשיר.

רויטל סויד: אז עכשיו את האומנים את רודפת, אחרי שהפכת להיות כוכבת.

רויטל סויד: ממחזות סרטים ושירים את רועדת, כי את יודעת ששם את לא באמת נספרת.

רויטל סויד: כעת, כשכבר ברור שכוח הוא בעצם לב הסיפור, אומר לך, גברתי: האמיני לי, יגיע היום וגם את תתחלפי ובכיסאך ישב שר אחר, שאת כל מעשייך ייתר.

רויטל סויד: אז, גברתי השרה, היום הבמה שלך, אבל תזכרי שלא תמיד זה יהיה כך, ובבוא היום, כשהיוצרות יתהפכו, הנאמנות תהיה לתרבות – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת סויד – – – מספיק.

רויטל סויד: – – אז די להתלהמות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אחריה תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

אורן אסף חזן: רויטל, רויטל.

מאיר כהן: בבקשה.

מיכל רוזין: אז כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, אני מסרבת בנאום שלי להתייחס לשרה, כי אני לא חושבת שזה עניין אישי, לא עם השרה ולא בינינו לבינה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה עניין לכל אזרחי ואזרחיות ישראל.

מיכל רוזין: אני חושבת שההבנה העמוקה של דמוקרטיה, שהיא היכולת לבקר את השלטון, היכולת לחופש ביטוי, להגיד את מה שאנחנו חושבים ולבטא דעות שונות ומגוונות – זוהי נשמתה של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: אי-אפשר לייצר ביקורת כאשר הסמכות להחליט על יצירה מסוימת היא בידיו של גורם פוליטי, גורם שהוא לא מקצועי, ובמקרים – והפרשנות שלו לחוק תהיה אישית, פוליטית.

מיכל רוזין: באמת, היצירה שהיום השרה תאשר או לא תאשר היא יצירה שמחר שר אחר יאשר או לא יאשר.

מיכל רוזין: לכן, הפרשנות לחוק הזה יכולה להביא לסירוס של דרכי הביטוי, של המבע האומנותי.

מיכל רוזין: והעמימות הזאת, מאחורי כל מיני אמירות, שלכאורה כולנו צריכים להיות בעד מדינה יהודית ודמוקרטית ועוד כל מיני; אנחנו בוודאי נגד כל מיני נושאים שהם נגד המדינה, אבל העמימות הזאת, שמחר יאסרו עירום, מחר יאסרו עיסוקים בדת ומדינה, יאסרו בכלל את נושא ההיסטוריה של הקמת המדינה אלא אם כן זה יהיה לפי תפיסה פוליטית אחת – מכל צד של המתרס, כי היום זו את ומחר זה מישהו אחר או מישהי אחרת – בסופו של דבר זו הטעות, וזו טעות מהותית, כי אי-אפשר לקיים דמוקרטיה עם סתימת פיות.

מיכל רוזין: צריך בסופו של דבר לסמוך על הקהל ולסמוך על הישראלים שהם יכולים לבחור את האומנות והתרבות, מה הם צורכים ומה הם לא צורכים וממה הם משתכנעים וממה הם לא.

מיכל רוזין: אתם לא סומכים לא על התלמידים בבתי הספר, לא על היועצים המשפטיים אצלכם במשרדי הממשלה ובטח לא על האומנים ועל הקהל שסופג את התרבות והאומנות.

מיכל רוזין: מה אתם חושבים, שאם תסתירו את הכיבוש, אם לא תדברו על הדילמות בהקמת המדינה, אם לא תדברו על דילמות של דת ומדינה – אם לא תדברו על הדברים האלה אז הם לא יהיו קיימים?

מיכל רוזין: אם תסתירו אותם אז הם לא יהיו משמעותיים?

מיכל רוזין: צריך לדבר על הדברים.

מיכל רוזין: את תגידי את עמדתך – מישהו אחר יגיד את עמדתו.

מיכל רוזין: זו התסיסה של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: זהו השיח הכל-כך חשוב שיש לנו פה, חופש הביטוי.

מיכל רוזין: במקום להשתיק את האומנים – והצעת החוק הזאת, עוד לפני שהיא עוברת היא אפקט מצנן לאומנים, לאומנות; היא אומרת: תיזהרו.

מיכל רוזין: זו ההצעה הזאת, על האומנים, וההצעה על היועמ"שים, על היועצים המשפטיים.

מיכל רוזין: כל יומיים יש לנו קבוצה אחרת באוכלוסייה שצריכה להצדיע ולהתחייב לנאמנות.

מיכל רוזין: אז הנאמנות שלנו היא למדינת ישראל כדמוקרטיה בועטת, שוויונית, הומניסטית, שבה חופש הביטוי והביקורת על השלטון הם נשמת אפה של הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני בכל זאת רוצה להפסיק את הדיון.

מאיר כהן: אחרי שקצת נרגענו, אורן חזן, אני שוב פונה אליך.

מאיר כהן: אני חוכך בדעתי ואני מוצא שההתנצלות שלך לא הייתה מלאה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך – – –

יחיאל חיליק בר: איזו התנצלות?

מאיר כהן: סליחה, אל תפריע.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אל תפריע.

מאיר כהן: אל תפריע.

מאיר כהן: נו, באמת, אל תפריע.

מאיר כהן: לכן, אני מבקש ממך עוד פעם לגשת – –

יחיאל חיליק בר: למה עליי אתה צועק, סליחה – – –

מאיר כהן: – – לגשת למיקרופון ולבקש סליחה מליאה מחבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: אתה צריך להתבייש – – –

אורן אסף חזן: למה הוא קורא – – –

מאיר כהן: סליחה, אני מבקש שתלך למיקרופון – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה מרים עליי את הקול?

מאיר כהן: – – ותבקש – – –

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: תתבייש לך.

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: בא לך להרים עליי את הקול?

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: על האפס הזה – – –

מאיר כהן: צא החוצה.

מאיר כהן: צא החוצה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אני מבקש ממך לצאת החוצה.

יחיאל חיליק בר: תתבייש, מאיר.

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: היום אתה צריך להתבייש – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: – – על הקלות שבה אתה צועק עלינו.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אני לא צעקתי עליך.

מאיר כהן: אתה מרים את הקול.

מאיר כהן: צא.

יחיאל חיליק בר: על מה אתה מוציא אותי?

יחיאל חיליק בר: על מה?

מאיר כהן: כי אתה צועק.

מאיר כהן: צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: – – – כלפיי.

יחיאל חיליק בר: מה – – –

מאיר כהן: סליחה, צא החוצה.

יחיאל חיליק בר: בן אדם נכה – – –

מאיר כהן: הוצאתי את מי שצריך, הרבה יותר ממך.

יחיאל חיליק בר: מאיר, לא מתאים לך – – –

מאיר כהן: לכן, לכן, לכבודה של הכנסת אני דורש ממנו לקום שוב ולהתנצל.

יואל חסון: אין סיבה להוציא אותו.

יואל חסון: זה לא בסדר שאתה מוציא אותו.

יואל חסון: זה לא בסדר.

יחיאל חיליק בר: תתבייש.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: את הכותרת קיבלת.

יואל חסון: זה לא בסדר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: זה לא בסדר.

מאיר כהן: תתנצל התנצלות מלאה.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: זה לא כותרת.

יואל חסון: הוא עושה פה כותרות כל היום.

אורן אסף חזן: קודם כול, אדוני, רק מילה אחת – – –

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: אין מילה.

מאיר כהן: אתה מתנצל.

אורן אסף חזן: אני אתנצל – – –

מאיר כהן: אתה מתנצל.

אורן אסף חזן: רק מילה.

מאיר כהן: מתנצל על מה שאמרת.

אורן אסף חזן: רק מילה.

אורן אסף חזן: הוא קרא לי עכשיו "בהמה" ו"אפס", רק לציין, אבל בסדר.

מאיר כהן: אתה מתנצל על מה שאמרת.

אורן אסף חזן: אני אבהיר את דבריי שוב, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: אתה לא מבהיר.

מאיר כהן: תסגור את הטלפון.

מאיר כהן: אתה לא מבהיר.

אורן אסף חזן: איזה טלפון?

מאיר כהן: אתה אומר לחבר הכנסת אילן גילאון: אני מתנצל בפניך.

מאיר כהן: זה הכול.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אני אומר עוד פעם: התייחסותי הייתה לתרבות שלו.

אורן אסף חזן: אם חלילה מישהו הבין אחרת, אני מתנצל.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: הוא.

מאיר כהן: הוא.

מאיר כהן: הוא.

מאיר כהן: סליחה, הוא.

אורן אסף חזן: הינה, אני אומר עוד פעם.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת גילאון קרא לי "גולם".

אורן אסף חזן: הוא השווה אותי לגולם.

מאיר כהן: הוא לא קרא לך גולם.

אורן אסף חזן: לא הקשיב אדוני.

יואל חסון: נו, די כבר.

יואל חסון: זה גן ילדים?

אורן אסף חזן: בתגובה על מה שהוא אמר – – –

מאיר כהן: אתה מוכן להפסיק?

אורן אסף חזן: אז עניתי לך.

מאיר כהן: אני רוצה שתתנצל בפני חבר הכנסת גילאון.

אורן אסף חזן: אז אני עונה:

אורן אסף חזן: אם חלילה אילן גילאון הבין משהו אחר מדבריי – –

יואל חסון: למה אתה מבקש ממנו להתנצל?

יואל חסון: אתה נופל בפח שלו.

אורן אסף חזן: – – שלא מתייחס לתרבותו אלא למשהו אחר, אני מתנצל.

יואל חסון: נפלת בפח.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: שב.

אורן אסף חזן: בבקשה.

מאיר כהן: ממשיכים בדיון.

יואל חסון: נפלת בפח.

מאיר כהן: באמת, נו.

יואל חסון: נו, באמת.

יואל חסון: נפלת בפח והוצאת את חיליק החוצה.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי – –

אורן אסף חזן: הוא קרא פה "בהמה".

מאיר כהן: – – נמצאת כאן?

אורן אסף חזן: אתם, הכול מותר לכם.

אורן אסף חזן: הכול מותר לכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, כבודו.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: הכול מותר לכם.

אורן אסף חזן: התרבות הנאורה של השמאל הקטן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

שלי יחימוביץ': אדוני היו"ר, בתור יו"ר ועדת האתיקה לשעבר, אני אומרת לך שהיית צריך לקרוא שלוש קריאות לחבר הכנסת חיליק בר, ואתה לא יכול להוציא אותו בלי שלוש קריאות לסדר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: מאה אחוז.

שלי יחימוביץ': בשעתו – – –

מאיר כהן: תודה, גברתי.

שלי יחימוביץ': – – – ננזפו על ידי ועדת האתיקה – – –

מאיר כהן: אוקיי.

שלי יחימוביץ': – – – אז אתה יכול להחזיר את חיליק.

מאיר כהן: אני אעשה את זה עוד מעט, תודה.

מאיר כהן: בבקשה, כבודו.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, המתקפה על התרבות היא מתקפה מסוכנת, ואנחנו עוסקים כאן במתקפה על התרבות.

דב חנין: תרבות משחר ימיה של ההיסטוריה עוררה ופיתחה דמיון, שחררה את המחשבה, הציבה סימני שאלה על הדברים האסורים, פתחה אופקים חדשים לחשיבה מותרת.

דב חנין: את כל הדברים האלה שמים היום על לוח המטרה, את הדברים האלה היום מתקיפים, וההתקפה הזאת היא התקפה על ליבה של התרבות, על היכולת לייצר תרבות חופשית, על היכולת לייצר אומנות משוחררת, על היכולת לבצע את התפקיד החברתי הבסיסי ביותר של היצירה התרבותית – פתיחת הדמיון, שחרור המחשבה, הרחבת האופקים, הצבת סימני השאלה.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, פוגעת בחופש הביטוי פגיעה קיצונית ביותר, עוסקת בהגבלת תכנים שיזכו לתמיכה מהמדינה, קובעת שגורם פוליטי הוא שיקבע איזה תכנים מקובלים ואיזה לא מקובלים לצורך קבלת תמיכה מהמדינה – צמצום משמעותי של המרחב הדמוקרטי בישראל.

דב חנין: הצעת החוק הזאת מתנקשת בחופש הביטוי, מתנקשת בחופש היצירה, פוגעת ביכולת של התרבות לפעול.

דב חנין: מסביב להצעת החוק הזאת יש המון המון ערפל ומסכי עשן כבדים, אבל לב העניין הוא הניסיון להכתיב אמירה אידיאולוגית, לקבוע מה מותר ומה נכון, לקבוע שהשלטון הוא שיקבע מה מותר ומה נכון.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא גזר דין מוות לגופים תרבותיים.

דב חנין: אומרים שזה רק מימון, אבל אפילו בארצות הברית יש מימון ציבורי ממלכתי לתרבות ולאומנות, לא רק בארץ.

דב חנין: אם אתם תחסלו את צינורות המימון הציבוריים לתרבות, אתם תפגעו באופן קשה ביכולת של תרבות להתקיים.

דב חנין: להצעת החוק הזאת יש אפקט מצנן קשה ביותר על היכולת לבצע יצירה תרבותית.

דב חנין: יש בה גם פגיעה קשה בשוויון, כי רק דעות שמנוגדות לעמדות השלטון, פיהן ייחסם.

דב חנין: אני רוצה, אדוני, לסיים בהקראת רשימה קצרה אבל חשובה של הגופים שהתייצבו נגד הגוף הזה – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אתה לא תוכל, אדוני.

דב חנין: – – פורום מוסדות תרבות ואומנות בישראל; פורום מוסדות התרבות הערביים; הפורום של הסרטים הדוקומנטריים בישראל; איגוד המפיקים לקולנוע וטלוויזיה; איגוד התסריטאים; איגוד במאי הטלוויזיה והקולנוע; איגוד האומנים הפלסטיים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אתה חורג.

דב חנין: – – איגוד המחזאיות והמחזאים; איגוד הסופרים העבריים; שח"ם – ארגון השחקנים בישראל; אמ"י – ארגון אומני ישראל; ארגון היוצרים העצמאיים בתיאטרון; איגוד במאי התיאטרון בישראל; האגודה לזכויות האזרח; עמותת הכוריאוגרפים.

דב חנין: הרשימה ארוכה.

מאיר כהן: אדוני, אתה חורג בדקה.

מאיר כהן: אני מבקש ממך להפסיק.

דב חנין: אני מסיים.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: תודה.

דב חנין: הרשימה עוד ארוכה.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לכל הגופים האלה, שמתייצבים להגן על התרבות.

מאיר כהן: תודה רבה.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לכל האזרחים שמתייצבים להגן על התרבות מפני השרה, שמנסה לחסל את התחום שהיא אחראית לו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מזרחי.

מאיר כהן: אדוני חבר הכנסת משה מזרחי, בבקשה.

משה מזרחי: היושב-ראש, גברתי השרה, האמת היא שאני מביט על הפנורמה הזאת, על השיח שמתנהל פה, ואני שואל את עצמי: אתם רוצים להיות אחראים גם לתרבות?

משה מזרחי: ככה אתם רוצים להיות אחראים לתרבות?

משה מזרחי: ראיתם איך אתם נראים פה?

משה מזרחי: איך אתם מנהלים את הדיון התרבותי, את השיח הזה?

משה מזרחי: גברתי השרה, גם ממך היה מצופה קצת אחרת כשאת מדברת על התרבות ובדרך שבה את נוהגת ומוציאה מפיך כל מיני מנטרות.

משה מזרחי: שמעתי אותך, וכשאת מדברת על תרבות, ואת מדברת על הגיס החמישי ועל "עצור, הסתה לפניך".

משה מזרחי: אני רוצה להזכיר לך: "עצור, הסתה לפניך" – האם זה חל על מי שגם אמר על קהילה של בני אדם, ולא חשוב כרגע מה מעמדם פה, שהם סרטן בלב המדינה, שהם מסכנים את הזהות היהודית?

משה מזרחי: האם שם לא היה צריך לשים "עצור, הסתה לפניך"?

מכלוף מיקי זוהר: מי שמך לקבוע?

מכלוף מיקי זוהר: מי שמך לקבוע?

יעל כהן-פארן: מי שמה?

מכלוף מיקי זוהר: מי שמך?

משה מזרחי: אני שואל – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה, לפי הדמוקרטיות קובע גם מה אפשר לומר, מה אי-אפשר לומר?

מאיר כהן: מיקי.

מירי רגב: – – –

אורן אסף חזן: – – – חבר הכנסת זוהר?

משה מזרחי: יש לי – – –

מכלוף מיקי זוהר: מי שמך?

משה מזרחי: יש לי נוסטלגיה איפה בדיוק "עצור, הסתה לפניך" מתאדה – –

מכלוף מיקי זוהר: מי שמך?

משה מזרחי: – – ואיפה הוא נעמד במלוא זקיפות קומתו הפטריוטית, חבר הכנסת זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: רוב העם נגדך.

משה מזרחי: אוקיי.

משה מזרחי: וגם מי שמכם – – –

מכלוף מיקי זוהר: רוב העם לא תומך בך.

אורן אסף חזן: עם ישראל.

משה מזרחי: אוה, בוא נדבר – – –

שלי יחימוביץ': – – – להביא את הדעות של מזרחי.

משה מזרחי: אתה שם לב שגם לי אתה לא נותן להוציא הגה?

משה מזרחי: כן?

משה מזרחי: אתה שם לב?

משה מזרחי: זה מה שקורה.

משה מזרחי: עכשיו אתה מבין על מה אנחנו מדברים?

מכלוף מיקי זוהר: לא.

משה מזרחי: למה לא?

משה מזרחי: כשאני מדבר על תרבות השיח, זה שאני אניח לך להגיד את מה שיש לך להגיד, ושאתה תניח לי להגיד את מה שאני רוצה להגיד.

מכלוף מיקי זוהר: תגיד, אנחנו שומעים.

משה מזרחי: פעם, בבית הזה היו אומרים – איך אומרים?

משה מזרחי: אני לא מסכים איתך, אבל אני אילחם עד טיפת דמי האחרונה שתשמיע את קולך.

אורן אסף חזן: אבל אתם לא מוכנים שנשמיע.

משה מזרחי: היום אתם נותנים למי שרוצה – –

אורן אסף חזן: משה, אתם לא מוכנים.

משה מזרחי: – – להגיד את דברו לדמם עד מוות.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

משה מזרחי: על מה אתם מדברים?

מאיר כהן: מיקי.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהר.

משה מזרחי: אני רוצה להגיד לך – אל תבזבז לי את הזמן, מר זוהר.

משה מזרחי: רציתי לדבר בנחת.

מכלוף מיקי זוהר: – – – הכול בסדר.

משה מזרחי: רציתי לדבר בנחת.

משה מזרחי: תמשיך לצעוק.

משה מזרחי: רציתי לדבר בנחת, להשמיע את הדברים שלי בנחת, אבל על זה בדיוק אני מדבר, אתה מבין?

משה מזרחי: ואתם האנשים שתשבו שם על הברז של התרבות.

מכלוף מיקי זוהר: לא נשתוק לכם.

משה מזרחי: ואני רוצה להגיד לכם משהו: אתם כבר עשר שנים בשלטון, עשר שנים, ואני עוד לא ראיתי שלטון מתבכיין כמו השלטון הזה.

משה מזרחי: כולם מפריעים להם לשלוט.

משה מזרחי: אני הייתי פה לפני שלוש שנים – –

מכלוף מיקי זוהר: אתם המפא"יניקים.

משה מזרחי: – – בכנסת התשע עשרה.

משה מזרחי: מפריעים לכם למשול; המשילות – –

מכלוף מיקי זוהר: אתם, המפא"יניקים, מפריעים לנו.

משה מזרחי: – – המשילות – התקשורת מפריעה לכם, בג"ץ מפריע לכם – –

מכלוף מיקי זוהר: המפא"יניקים מפריעים.

משה מזרחי: – – בית המשפט מפריע לכם, האופוזיציה מפריעה לכם, העם מפריע לכם – –

מכלוף מיקי זוהר: העם לא.

שלי יחימוביץ': – – הנשיא מפריע לכם.

מכלוף מיקי זוהר: העם איתנו.

משה מזרחי: מי העם איתכם?

מכלוף מיקי זוהר: אתם, המפא"יניקים, לא איתנו.

מכלוף מיקי זוהר: העם איתנו.

משה מזרחי: אתה מזכיר לי את שרת המשפטים, שאמרה: שלטון העם – – –

מכלוף מיקי זוהר: העם איתנו.

מכלוף מיקי זוהר: העם איתנו.

משה מזרחי: כן?

משה מזרחי: שרת משפטים, שמייצגת שבעה מנדטים – היא מייצגת את שלטון העם ומכשכשת לעם בזנב עם כל תהליכי החקיקה שלה.

קריאה: – – –

משה מזרחי: גזלו ממני.

משה מזרחי: אתה תאריך לי.

מאיר כהן: מיקי.

מאיר כהן: אדוני, קבל עוד 30 שניות.

משה מזרחי: אני רוצה לסיים.

משה מזרחי: אני אגיד לכם, אתם מכסים את ערוות הפתרונות האמיתיים של הבעיות שלנו בחוקי פלצבו.

משה מזרחי: אתם יודעים מה זה פלצבו?

משה מזרחי: זה מה שאתם עושים.

משה מזרחי: הלכתי היום לדיון בוועדת הפנים.

משה מזרחי: סטטוס על בעיית הפליטים, מהגרים וכו' וכו' שהובילה שרת התרבות שלנו בקדנציה הקודמת – במקום לפתור את הבעיה, הוציאו איזה שלל חקיקה דרקונית שלא הובילה לכלום.

משה מזרחי: לכלום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

משה מזרחי: חוקי אוויר.

משה מזרחי: תטפלו בבעיה.

משה מזרחי: השארתם אותה זרוקה שם.

משה מזרחי: תפסיקו עם חוקי הפלצבו.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

משה מזרחי: גברתי שרת התרבות, באמת לא מפריע לנו שתשלטי בזה.

משה מזרחי: למה לא? זו הרגשה טובה, איך אומרים, לטפל בגיס החמישי בתרבות.

משה מזרחי: זו הכותרת של הדברים שיצאו מפיך פה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו עומדים היום מול עוד חוק גרוע, שחור, מבית היוצר של המשטרים הטוטליטריים, מבית היוצר של המשטרים הדיקטטוריים, ועוד השרים בממשלת ישראל.

מסעוד גנאים: וראש ממשלת ישראל הולך לעולם ומעל כל במה מתרברב וטוען שמדינת ישראל היא עדיין הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

מסעוד גנאים: החוק הזה הוא עוד חוליה בשרשרת של האפליה והגזענות והפשיזם של חוק הלאום, של כל חוקי אזרחות-נאמנות, שהם, את שלי פה, בארץ – אני כאזרח על תנאי, אני כאדם על תנאי, ועכשיו אני גם כיוצר תרבות על תנאי.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת, היא מונעת – היא נגד חופש ביטוי, היא נגד דמוקרטיה, היא נגד יצירה, משום שהיצירה, הרוח שלה זה החופש.

מסעוד גנאים: שרת התרבות רוצה למנות את עצמה או מינתה את עצמה דרך החוק הזה לשוטרת של מחשבות וסתימת פיות, משום שהיא מונעת מכל יוצר לבקר את הממשלה הזאת ואת מדיניות הממשלה.

מסעוד גנאים: זה חוק גרוע.

מסעוד גנאים: כל אחד שחושב שחופש הביטוי, הדמוקרטיה והפלורליזם הם נר לרגליו, עליו להתנגד לחוק גרוע כזה.

מסעוד גנאים: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי שרת התרבות, את עוד חייבת לי התנצלות מהדיון הקודם.

מירי רגב: רציתי להגיד לך בארבע עיניים, לפני שאני אעלה ואגיד את דבריי למליאה.

יאיר לפיד: אני אשמח.

יאיר לפיד: אני רוצה להגיד משהו על החוק הזה שהבנתי שטרם נאמר פה: הוא קיים.

יאיר לפיד: יש כבר חוק כזה.

יאיר לפיד: אולי לא קוראים לו נאמנות בתרבות, אבל החוק הזה קיים.

יאיר לפיד: כבר היום בחוק יש אפשרות למנוע את המימון של מונולוגים של מחבלים בתיאטרון, שזה רעיון מצוין, כי אף אחד מאיתנו לא רוצה שיממנו מונולוגים של מחבלים.

מירי רגב: למה לא עשית את זה?

יאיר לפיד: וכבר היום אין שום בעיה למנוע מימון של ביזוי של הדגל, שרת התרבות, כמו שאת יודעת היטב – שזה מצוין.

יאיר לפיד: חופש הביטוי הוא לא זכות מוחלטת.

יאיר לפיד: טוב שיש איזונים.

יאיר לפיד: רק יש חוק כזה.

מירי רגב: – – –

יאיר לפיד: מדינת ישראל אכן לא צריכה לממן הסתה.

יאיר לפיד: בגלל זה יש חוק למניעת הסתה.

יאיר לפיד: ומדינת ישראל לא צריכה לממן חוק שאוסר – מימון של תמיכה בנכבה, ובגלל זה ב-2011 הבניין הזה העביר, כפי שאת יודעת היטב, את חוק הנכבה.

יאיר לפיד: כל מה שיש בתוך החוק שלך כבר קיים.

מירי רגב: אתה מרים לי להנחתה.

מירי רגב: תודה.

מירי רגב: ידעתי שאתה בעד החוק הזה.

יאיר לפיד: מה שמעלה את השאלה: למה את עושה מאמץ גדול לחוקק חוק שכבר קיים?

יאיר לפיד: והתשובה היא: כי בא לך על המריבה הזאת.

מירי רגב: אם היית שר אוצר, היית יודע.

יאיר לפיד: בא לך על זה שהשמאלנים יצעקו: סוף הדמוקרטיה, ואת תצעקי: שמאלנים, תפסתי שמאלנים.

יאיר לפיד: אז המצאת חוק; ארזת חוק שכבר קיים.

מירי רגב: – – –

יאיר לפיד: יש את זה.

יאיר לפיד: יש חוק כזה.

יאיר לפיד: לא צריך.

יאיר לפיד: סתם המצאת.

מירי רגב: ממש.

יאיר לפיד: נכון שישמח אותך אם לך תהיה שליטה על הכסף.

מירי רגב: – – –

יאיר לפיד: כי אם תהיה לך שליטה על הכסף, אז חברי הגאון מאור זגורי, בפעם הבאה שיכתוב מחזה, הוא יצטרך לשלוח לך אותו כדי לקבל ממך כסף, ואז את תוכלי להגיד: יופי, הכסף אצלי.

יאיר לפיד: אנחנו כל כך סומכים עלייך שאת תדעי מה לעשות עם הכסף הזה.

מירי רגב: – – –

יאיר לפיד: אבל יש כבר היום את כל הכלים לעצור הסתה נגד מדינת ישראל בחוקים הקיימים.

יאיר לפיד: הכלים האלה כבר קיימים.

יאיר לפיד: מה שחסר לנו זה ממשלה שעובדת.

יאיר לפיד: אם את היית לוקחת את המשרד שלך ואת משרד האוצר וגורמת להם לעבוד כמו שצריך, ובעצמך היית עובדת כמו שצריך, לא הייתה שום בעיה.

מירי רגב: אענה לך – – –

יאיר לפיד: רק הרבה יותר כיף לחוקק חוקים עם שמות מעניינים מאשר לעבוד בעבודה שלך.

יאיר לפיד: אני אומר לך, במקום לעבוד על כולם, קומו בבוקר ולכו לעבוד, ולא תהיה בעיה של הסתה, ולא תהיה בעיה של מונולוגים של מחבלים, ותפסיקו עם ההמצאות האלה.

יאיר לפיד: חוק נאמנות בתרבות – אולי אין לו שם כל כך אטרקטיבי שיבטיח לך את הכותרות, אבל החוק קיים; כל מרכיביו קיימים.

יאיר לפיד: הדבר היחיד שלא קיים זה שלך תהיה שליטה על הכסף, ומתוך היכרות עם עבודתך עד עכשיו, טוב מאוד שלא תהיה לך שליטה על הכסף.

יאיר לפיד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: התרבות, והקולנוע, והאומנות, והתיאטרון, ובכלל כל הדברים שאנחנו נהנים מהם, הישראלים, בעברית, ראו לאורך השנים הרבה מאוד מופעים שכולנו אוהבים.

תמר זנדברג: כל יום עצמאות, למשל, אני יושבת בבית, ובין חידון התנ"ך לפרס ישראל יש סרטים ישראליים שכולנו אוהבים.

תמר זנדברג: היום ראיתי סרט שהכינה האגודה לזכויות האזרח לקראת הדיון הזה, ואז פתאום ראיתי בסרט הזה את גבעת חלפון אינה עונה – זה היה נפסל תחת הסעיף: ביזוי חיילי צה"ל; הלהקה – מסרים חתרניים; מבצע סבתא – מעודד התבוללות.

תמר זנדברג: איזה עצוב היה הקולנוע הישראלי ואיזו משעממת ודלה הייתה התרבות הישראלית אם השרה מירי רגב הייתה מביימת אותה והייתה אחראית לה.

תמר זנדברג: אז כל ישראלי וכל ישראלית שרוצה ללכת לקולנוע ולראות את הסרטים שלנו, בעברית – לא מצדיעים למירי רגב; שובבים, משתעשעים, ביקורתיים, מצחיקים; לא עומדים דום לשטויות ולקשקושים שמנסים פה למכור לנו בשם נאמנות.

תמר זנדברג: שלו נעליכם מעל רגליכם – –

מכלוף מיקי זוהר: דמגוגיה זולה.

תמר זנדברג: – – לפני שאתם מתעסקים עם התרבות הישראלית המפוארת, המוצלחת, הכיפית, המשמחת, שכל הישראלים אוהבים, ושאתם באים ורוצים לחרב.

תמר זנדברג: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, זה הזכיר לי שלפני שנתיים בערך בא איזה ארגון קש, שראש הממשלה מתרים לו בשביל המטרות הפוליטיות שלו, שקוראים לו אם תרצו, ויצא בקמפיין שתולים בתרבות: רבקה מיכאלי לא נאמנה, שאנן סטריט בוגד – –

קריאה: מה – – –

תמר זנדברג: – – עמוס עוז שתול, סמי מיכאל דיסידנט.

תמר זנדברג: הרשימה השחורה של אם תרצו גרמה כאן בבית ובציבור הישראלי לפני שנתיים לכזאת התקוממות, שהקמפיין נעצר, והמנכ"ל של ארגון הקש הבזוי הזה התפטר.

תמר זנדברג: רק אחרי כמה חודשים הוא אומנם זחל חזרה לתפקיד הממומן שלו מתורמים של ראש הממשלה, אבל זה עורר כאן סערה וביקורת חד-משמעית, עד שהאנשים עצמם ואנשי הימין והליכוד כאן אמרו: אולי הגזמנו.

תמר זנדברג: עכשיו אותו דבר בדיוק – קמפיין השתולים בתרבות חוזר בדלת הראשית בכסות השרה ומפלגת השלטון, הליכוד.

תמר זנדברג: ולזה, אדוני היושב-ראש, קוראים מדרון חלקלק.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת ורבין.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני חייבת לומר, השרה רגב, שאני לא מצליחה להבין את הרציונל – – –

קריאה: – – –

קארין אלהרר: מה?

קריאה: – – –

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין את הרציונל של הרצון לצנזר באופן הזה.

קארין אלהרר: בואי נחשוב מה המטרה של אומנות ושל תרבות.

קארין אלהרר: זה הרי ההפך הגמור מבואו תעשו pre-ruling אצלי במשרד למה מתאים לנו בממשלה ומה לא מתאים לנו.

קארין אלהרר: אם יש בעיה עם יצירה מסוימת, ויכולות להיות בעיות עם יצירה מסוימת, יש את החקיקה המתאימה לטפל בזה.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין איזה אומן יתחיל לשבת ולחשוב על רעיונות כשהוא יודע שיש מישהו שרוצה לשלוט, לשלוט בו.

קארין אלהרר: אני מבינה שהרעיון הזה של מה שווה הגורם אם לא נשלוט בו מהדהד, אבל אני לא מצליחה להבין למה צריך כל פעם את החקיקה, שהיא באמת חקיקה נוראית ועומדת בסתירה אמיתית לאומנות.

קארין אלהרר: שמעתי את דברייך, השרה רגב, כשהצגת את הצעת החוק, ואני באמת לא מבינה.

קארין אלהרר: מה, המשרד שלך עכשיו הופך להיות מבקר קולנוע, מבקר הצגות, במקום שזה תהיה איזו פינה בעיתונות?

קארין אלהרר: מה אתם רוצים לעשות?

קארין אלהרר: מה המטרה של כל הדבר הזה – להרתיע?

קארין אלהרר: נראה לי שהשגתם את המטרה גם בלי החקיקה.

קארין אלהרר: כספים אמורים להגיע לאומנות גם כשהיא לא מוצאת חן בעינינו.

קארין אלהרר: זה המקום של אומנות.

קארין אלהרר: סטיריקנים, זו העבודה שלהם.

קארין אלהרר: אני מנסה לחשוב אם השירים של נתן אלתרמן היו מקבלים איזושהי חשיפה, כי הרי אנחנו לא יודעים לאן זה יוביל.

קארין אלהרר: היום זה חוקי הנכבה, שאני מקבלת אותם, אבל מחר זה עניינים אחרים שלא יהיו לרוחה של הממשלה.

קארין אלהרר: אם יש בהצגה, ביצירה או בסרט הסתה לטרור או שלילת קיומה של המדינה כיהודית ודמוקרטית – –

תמר זנדברג: איפה יש דבר כזה?

קארין אלהרר: – – זו עבירה פלילית.

קארין אלהרר: אין כזה דבר.

קארין אלהרר: אני אומרת, אם היה כזה דבר, יש לזה פתרון.

קארין אלהרר: לא צריך את החוק הזה, שהוא פשוט איוולת שעומדת בניגוד לכל הרעיון של אומנות, כדי לפתור את הבעיה.

קארין אלהרר: ולכן, המלצתי: תחזרו בכם מההצעה הנוראית הזאת.

קארין אלהרר: אם רציתם קרדיט בציבור, יכול להיות שקיבלתם אותו, אבל באמת לא צריך את החוק, והצרה היא שגם אתם יודעים את זה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: השרה רגב, חולפות לי כל מיני מחשבות תוך כדי הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים אנחנו מגיעים לכאן עם נאום מוכן, אבל הדברים שאנחנו שומעים גורמים לנו לדבר בצורה אחרת, לחשוב על דברים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: ואחד הדברים שאני חשבתי לעצמי תוך כדי הדיון הזה, השרה רגב, כשאת ישבת – עמדת פה והטפת לנו על מה אנחנו צריכים לעשות ואיך אנחנו מתנהגים, תתביישו לכם – נכון, חברת הכנסת פדידה?

איילת נחמיאס ורבין: השרה רגב, אני באתי לדבר איתך על המחזה של המחבל המתועב הזה, וליד דקה.

איילת נחמיאס ורבין: אני באתי לדבר איתך על זה.

מירי רגב: אז תצביעי בעד החוק.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש חוק בשביל זה.

איילת נחמיאס ורבין: יש כבר חוק בשביל זה.

מירי רגב: אין חוק.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה בגלל זה?

מירי רגב: אין חוק.

מירי רגב: איזה חוק?

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: מה קרה בגלל זה, כתוצאה מזה?

מירי רגב: איזה חוק יש?

מירי רגב: את לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: עברנו מאל-מידאן לתיאטרון אלמינא.

מירי רגב: את לא יודעת.

מירי רגב: אין חוק.

מירי רגב: את לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: את לא יודעת, השרה רגב.

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: מאל-מידאן עברנו לתיאטרון אלמינא.

מירי רגב: איזה חוק יש?

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה זה תיאטרון – – –

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה תיאטרון אלמינא?

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה תיאטרון אלמינא, השרה רגב?

מירי רגב: איזה חוק יש?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה תיאטרון אלמינא?

מאיר כהן: ששש.

מאיר כהן: השרה רגב, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני בזכות דיבור.

מאיר כהן: השרה רגב, השרה רגב.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה תיאטרון אלמינא?

מירי רגב: כרגיל, לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: כרגיל.

איילת נחמיאס ורבין: את הרי יודעת הכול יותר טוב מכולם, השרה רגב.

איילת נחמיאס ורבין: כולם יודעים את זה פה.

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: את רוצה שגם אני אדבר איתך על שליש ורבע?

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: באמת באמת אני לא רוצה לבייש אותך, אבל את תגרמי לי לעשות את זה.

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: עברנו מתיאטרון אל-מידאן לתיאטרון אלמינא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה זה תיאטרון אלמינא?

איילת נחמיאס ורבין: תיאטרון אלמינא זה תיאטרון ערבי-יהודי ביפו של השחקן נורמן עיסא וגדעונה רז – –

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – שבגלל שהוא אמר שהוא לא מוכן להופיע בבקעת הירדן, השרה רגב הילכה עליו אימים שהוא לא יקבל תקציבים.

איילת נחמיאס ורבין: היא הלכה לראות את התיאטרון או הלכה לדבר עם נורמן וחזרה בה עם הזנב מקופל בין הרגליים.

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: השרה רגב, את יודעת למה אני מצטערת?

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת למה אני מצטערת?

איילת נחמיאס ורבין: משום שאני מרגישה שבטעות, בטעות, אני סמכתי על שיקול הדעת שלך.

איילת נחמיאס ורבין: אני סמכתי על זה שאת תדעי, באיזה סוג של הגינות דמוקרטית שאמורה לאפיין את הבית הזה, שאמורה לאפיין גם את היושבים סביב שולחן הממשלה הזאת – שהם לא יבואו ויחרבו כל דבר טוב שקורה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי מי היה מממן את כל הסרטים על מלחמת יום הכיפורים, על מלחמת לבנון, את ואלס עם באשיר.

איילת נחמיאס ורבין: מי יממן סרטים על הלומי קרב?

איילת נחמיאס ורבין: כי עוד מעט סרטים על הלומי קרב, שהם שוברי לב ומפרקי קרביים – מי יממן את הסרטים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: כי הם אומרים שם דברים קשים על המלחמה, כי מלחמה זה דבר קשה, מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: ואולי עוד מעט אסור יהיה לדבר סרה במלחמה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי יותר גרוע מכך – עוד מעט אסור יהיה לדבר טובות בשלום.

איילת נחמיאס ורבין: והשרה רגב, אני רוצה להזכיר לך, את היית הצנזורית הצבאית, אבל את לא הצנזורית הלאומית.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני התפלאתי לגלות, היושב-ראש – במידה מסוימת שמחתי, אבל אני לא רוצה לתת לשרה רעיונות: הייתה גם איזו אפיזודה שהייתה בעיה עם אומנות בעירום, שגם אותה לא רצו לממן.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה, אני שמחה שזה לא הוכנס, לא שיש לי העדפה מיוחדת לאומנות מהסוג הזה, אבל אני חושבת שאולי אנחנו צריכים קצת לחשוב על מה אנחנו עושים.

איילת נחמיאס ורבין: ואגב, חשבתי על זה, גם גבעת חלפון אינה עונה – אגב, אפרופו חצי הבן אדם הזה שיושב שם מאחור, חבר שלנו, אהוב, חבר הכנסת גילאון – בגבעת חלפון אינה עונה, אדוני, יש הסתה קשה לגזענות נגד רומנים, אז אולי גם את הסרט הזה צריך לבטל בדיעבד.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מירי רגב: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מירי רגב: – – – רק נגד המזרחים והגזזת כן.

מירי רגב: חצופה אחת.

מירי רגב: את חצופה.

מאיר כהן: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חצופה ידועה.

מירי רגב: חצופה.

מירי רגב: חצופה.

איילת נחמיאס ורבין: חצופה ידועה.

קריאות: – – –

מירי רגב: תתביישי לך.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא להפריע, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: לא צריך להתעמק יותר מדי בסעיפי החוק הזה כדי להבין את המטרה הברורה שלו, שאת המטרה הזאת מקדמת השרה רגב לאורך כל כהונתה: השתקה והעלמה של אנשי ונשות התרבות שלא מיישרים קו עם מדיניות הממשלה, שלא סוגדים לאישיויות מסוימות בממשלה.

מרב מיכאלי: חוק הנאמנות בתרבות הוא אומנם השיא עד כה, אבל לאורך כל כהונתה של רגב וכהונת הממשלה הזאת אנחנו ראינו את המצוד החי שהם מנהלות ומנהלים נגד אומניות ואומנים שעולה החשד שמא פיהם איננו מלא הלל לראש הממשלה נתניהו, לממשלתו ולמדיניותו, ככל שיש כזאת.

מרב מיכאלי: גם לפני החוק הזה, וביתר שאת, כמובן, עם קידומו, אתן מבהירות ומבהירים לאומניות ואומני ישראל כל הזמן שהם נבחנים בזכוכית מגדלת ועומדים כל הזמן במבחן נאמנות לשלטון.

מרב מיכאלי: מירי רגב אולי חושבת שהיא ממציאה משהו, אבל למעשה ההיסטוריה שלנו, איך להגיד, מלאה בניסיונות לרדוף את המבקרים, שהרבה פעמים היו פשוט הנביאים בשער.

מרב מיכאלי: אולי חברות וחברי הממשלה הזאת חושבים שהם מקוריים, אבל אילו טרחו לעיין קצת בסיפורי התנ"ך שבשמו הם כל כך אוהבות ואוהבים לדבר, הם היו מוצאות ומוצאים שכבר היו הרבה דברים מעולם.

מרב מיכאלי: הם ממש לא המנהיגים הראשונים בעם היהודי שבוחרים לשסות את העם במי שמוכיח את השלטון; הם ממש לא הראשונים שעושים הכול כדי להשתיק כל קול שלא עולה בקנה אחד עם מה שהם עושים.

מרב מיכאלי: אחד המוכיחים האלה, שנרדף כל חייו על ידי השלטון שאותו הוא הוכיח, היה הנביא ירמיהו.

מרב מיכאלי: ירמיהו היה כוהן, אבל הוא נודע בתור נביא החורבן, אחרי שבמשך שנים הוא הזהיר מהשחיתות הגוברת וזעק נגדה, נגד חוסר הצדק של השלטון, נגד הניוון השלטוני.

מרב מיכאלי: ירמיהו, שחי בזמן חורבן הבית הראשון, לא חסך ביקורת חריפה מהאשמים, מנהיגים ערלי לב ששלטו בעם ולא חסכו ממנו את שבטם במובן הרע ביותר של המילה.

מרב מיכאלי: אחרי אחד מסבבי הביקורת האלה, כשהוא עומד וזועק נגד המלך צדקיהו, החליטו נאמני התרבות למיניהם להשתיק את הנביא המציק הזה, הכל-כך לא נאמן.

מרב מיכאלי: וככה זה מתואר בספר ירמיהו, בפרק ל"ח: "ויאמרו השרים אל המלך יומת נא את האיש הזה כי על כן הוא מרפא את ידי אנשי המלחמה הנשארים בעיר הזאת ואת ידי כל העם לדבר עליהם כדברים האלה כי האיש הזה איננו דֹרש לשלום לעם הזה כי אם לרעה".

מרב מיכאלי: נשמע מוכר?

מרב מיכאלי: "ויאמר המלך צדקיהו" – – –

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: אה, וואו, אוקיי.

מרב מיכאלי: אז אדוני, אני רק אגיד שזרקו את ירמיהו והוא טבע בטיט, ואחד העבדים הוציא אותו משם.

מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שממש כמו צדקיהו והמשרתים שלו, הממשלה הזאת רוצה לייבש ולהשתיק את כל מי שמשמיע דברים שלא נעים לה לשמוע.

מרב מיכאלי: אבל צריך גם להזכיר שמי שמנצח בסוף זה ירמיהו, ולא השלטון המושחת שמנסה לחסל אותו.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

מאיר כהן: שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת, ישבתי לי וחשבתי מה אפשר עוד להגיד.

עאידה תומא סלימאן: כאילו, מה אפשר להגיד על חקיקה, הצעת חוק, שבאה כדי למלא את רצונה של השרה, שניסתה לבצע אותו פעם אחרי פעם אחרי פעם, בשנתיים האחרונות לפחות, וכל פעם הצליח המצב החקיקתי הקיים להדוף את הניסיונות האלה לצנזר, להשתיק, למנוע קולות שלא מוצאים חן בעיני השרה.

עאידה תומא סלימאן: בעצם, שרת התרבות, שאמונה על להיות אחראית לזה שיהיה חופש יצירה, שאנשים יוכלו להתבטא, לתמוך בכל ניסיון להביא קולות אחרים, מביאה הצעת חוק שהמטרה העיקרית שלה היא לשלוט ביצירות כך שהן יתאימו ויהיו נאמנות לשלטון הקיים ולא אחרת.

עאידה תומא סלימאן: שלא יהיו אשליות, העניין הוא לא נאמנות למדינה, הוא לא על הסתה לטרור או משהו כזה; זה סתם.

עאידה תומא סלימאן: היא משתמשת בזה כדי לכסות על המטרה העיקרית.

עאידה תומא סלימאן: מי שלא מוכן לשמוע את מחמוד דרוויש בשום אופציה, לא בשירה ולא בזמר, ואפילו לא להזכיר את השם, ומי שרוצה לסגור את הברז לאל-מידאן, ומי שלא יכול לצפות בסרט על נשים פלסטיניות שהן חלק מהעם שלהן, נשים גיבורות פלסטיניות – –

מירי רגב: הן לא פלסטיניות.

מירי רגב: הן לא פלסטיניות – – –

עאידה תומא סלימאן: – – במיוחד נאילה עאיש, שהיא אחת המנהיגות של הנשים הפלסטיניות, שהכיבוש התנכל לה.

מירי רגב: – – – כן, כן, גיבורה – – –

מוסי רז: מה מחבלת?

מוסי רז: מה היא עשתה שאת אומרת את זה?

מוסי רז: תפסיקי כבר עם ההסתה שלך.

עאידה תומא סלימאן: כן, כן, היא גיבורה, גיבורה אמיתית, והיא דווקא – – –

מוסי רז: את פרא, פרא אדם.

מוסי רז: מה היא עשתה שאת קוראת לה מחבלת?

מוסי רז: את מעודדת טרור.

מוסי רז: את סייענית טרור.

מוסי רז: תפסיקי כבר עם ההסתה שלך.

מירי רגב: – – – לגבעת חלפון.

מירי רגב: תתבייש לך – – – תכף אני אענה גם לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מחכה בכיליון עיניים.

מירי רגב: תחכי, תחכי.

מירי רגב: תתביישו לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מודאגת.

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקי להלך אימים – – – תתביישי, תתביישי – – –

מאיר כהן: גברתי השרה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה הבושה הסתיימה, ודווקא משמאלי ומולי – הבושה להיות אמיתי ולהגיד מה שנאמר בעת הדיונים על התאגיד: בשביל מה צריך תאגיד אם לא שולטים בו, ובשביל מה צריך תרבות אם לא שולטים בה?

עאידה תומא סלימאן: זאת התרבות שרוצים – תרבות של השתקה, תרבות של דיכוי, תרבות של לגנות את הצד השני, מה שיהיה, ולא להכיר בו, לא להכיר בתרבות שלו, לא להכיר בהיסטוריה שלו.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על כספי הציבור ולסגור את הברז של כספי הציבור.

עאידה תומא סלימאן: הציבור הוא בהרבה גוונים, והציבור הוא בגוונים חברתיים, פוליטיים, אידאולוגיים וגם לאומיים, וצריך להכיר בזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: חבריי דיברו על כל הצדדים האפלים של החוק הזה, אבל אני אתמקד בכך שמשרד התרבות הוא בעצם המקום לשונוּת, המקום לרב-תרבותיות, המקום שבו אמורים להתבטא כל גוני החברה הישראלית.

סעיד אלחרומי: לצערנו הרב, אנחנו בחוק הזה בעצם מתבשרים שמשרד התרבות הצטרף לחגיגה שהקואליציה הזאת מובילה כבר תקופה לא קטנה.

סעיד אלחרומי: המטרה העיקרית שלה היא לצמצם את מרחב הפעולה ומרחב חופש הביטוי, ואפילו את חופש הדעה של התושבים.

סעיד אלחרומי: הפעילות של אנשי התרבות – מי שמחליט אם זה טוב או רע זה הציבור.

סעיד אלחרומי: הציבור מצביע ברגליים בנושאים כאלה, בתיאטרון, בהצגות, בשירה – בכול.

סעיד אלחרומי: בענייני תרבות הציבור הוא הצנזור הראשי, ולא אנשי משרד התרבות או פוליטיקאי זה או אחר.

סעיד אלחרומי: לאן אנחנו מגיעים עם החוק הזה?

סעיד אלחרומי: החוק הזה יוביל למצב של שני מעמדות: מעמד אחד של אנשי תרבות ושל אומנים שיזכו לתמיכה של הממשלה – ואל תשלו את עצמכם, מי שחושב שמשורר או יוצר שלא ימומן על ידי המדינה יפסיק את היצירה שלו, הוא טועה.

סעיד אלחרומי: יהיה מי שיממן את זה, אבל הוא יממן את זה רחוק מהעין של הציבור, של נציגי הציבור ושל נציגי הממשלה.

סעיד אלחרומי: זאת דוגמה מובהקת למה שקורה היום בחברה הישראלית.

סעיד אלחרומי: היום, אדוני היושב-ראש, אין בנקים ברשויות הערביות.

סעיד אלחרומי: למשל בתל שבע – אולי מתקרבת ל-20,000 – אין סניף בנק אחד.

סעיד אלחרומי: אז מה קורה?

סעיד אלחרומי: ברשויות שאין בהן בנקים נכנסו אנשי הפשע, אנשי העולם התחתון, ובעצם נוצר מצב שיש מערכת שלמה שמתנהלת כמו בנק, אבל מחוץ למערכת החוקית.

סעיד אלחרומי: וכאן אנחנו רוצים – בחוק הזה ודומיו מובילים אותנו למקום הזה: שתי מערכות נפרדות.

סעיד אלחרומי: היצירה תימשך; המימון יהיה.

סעיד אלחרומי: השאלה היא מי יממן את זה – המדינה?

סעיד אלחרומי: הממשלה?

סעיד אלחרומי: הנציגים של הציבור יפקחו על זה או גורמים אחרים?

סעיד אלחרומי: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להקריא לכם קטע שכתב יוצר מוכשר: ירושלים, הפכת לזונה בוגדנית.

מיכל בירן: עיר שפעם הייתה סמל לצדק, היום בסמטאותיה מסתובבים רוצחים.

מיכל בירן: הרמאות משחיתה כל חלקה טובה.

מיכל בירן: השרים פושעים, BFF של גנבים, אוהבי שוחד, רודפים אחרי הטבות וקומבינות.

מיכל בירן: אין כאן אפילו מראית עין של צדק.

מיכל בירן: מפקירים את החלשים.

מיכל בירן: אין דאגה לאימהות חד-הוריות, אין סיוע לפליטים, מפקירים ילדים לחיי עוני.

מיכל בירן: דברים לא פשוטים, אבל האמת היא שהם לא חדשים.

מיכל בירן: יכול להיות שתזהו את האמירות האלה בנוסח המקורי: "איכה היתה לזונה קריה נאמנה מלאתי משפט צדק ילין בה ועתה מרצחים.

מיכל בירן: כספך היה לסיגים סבאך מהול במים.

מיכל בירן: שריך סוררים וחברי גנבים כֻּלו אהב שוחד ורֹדף שלמונים.

מיכל בירן: יתום לא ישפטו וריב אלמנה לא יבוא אליהם".

מיכל בירן: את הדברים האלה אמר לפני יותר מאלפיים שנה הנביא ישעיהו בכבודו ובעצמו – ביקורת נוקבת על חולייה של המערכת הפוליטית שסבבה אותו, על ההתעמרות בחסרי הישע ועל האופן שבו גיבו את בעלי השררה המקושרים והחזקים.

מיכל בירן: עם ישראל שנא את נביאיו.

מיכל בירן: ייתכן שהיום אפילו היו קוראים להם חמוצים – אנשים שראו את מה שאחרים ביקשו להסתיר, אנשים שדיברו על מתנות החינם, על השחיתות, שהתעקשו להציף את כל מה שלא בסדר.

מיכל בירן: הנביאים נשאו בתפקיד שבו נושאת היום האומנות' התפקיד הביקורתי שמצביע על הכשלים בחברה.

מיכל בירן: הם אומנם נקראו נביאים' ומכך משתמע שעסקו בעתיד, אבל מושא ביקורתם היה דווקא ההווה.

מיכל בירן: נאמנים פצעי אוהב.

מיכל בירן: הנביאים ביקרו את המקום שבו חיו לא מתוך בוגדנות ושנאה, אלא להפך, מתוך אהבה ומחויבות.

מיכל בירן: הם האירו את המקומות החשוכים כדי שאפשר יהיה לתקן אותם.

מיכל בירן: במקום שבו לא היו אנשים, הם השתדלו להיות כאלה, וברטרוספקטיבה השמיעו את קולו של הדור.

מיכל בירן: באופן טבעי, לאורך השנים מלכי ישראל ויהודה לא אהבו את הביקורת שהטיחו בהם נביאי ישראל.

מיכל בירן: מדוע שיאהבו את כל המטיפים בשער?

מיכל בירן: מדוע שיספגו מילים קשות?

מיכל בירן: בעלי הכוח לא רוצים שיציבו מולם מראה.

מיכל בירן: היצירות המשמעותיות ביותר בעולם לא נשפטות על פי השפעתן ברגע שבו הן נוצרות.

מיכל בירן: לנביאים לא היה קהל אוהד, והם היו צריכים לכתת את רגליהם בחיפוש אחר אוזן קשבת.

מיכל בירן: לא סתם אין נביא בעירו.

מיכל בירן: האמת לאמיתה היא שהיכולת להבדיל בין נביאי אמת למשיחי שקר מגיעה רק בדיעבד.

מיכל בירן: אבל מי שיש לו אמונה בצדקת דרכו, מי שלא מפחד מכך שמנסים להלך עליו אימים, מי שחזון הנביאים עומד לנגד עיניו, צריך לעמוד כאן ולהתנגד לניסיון ההשתקה הזה של השרה רגב בחוק הנאמנות בתרבות.

מיכל בירן: אם ישעיהו היה חי היום והיה עולה לנאום כאן על הפודיום, היו מורידים אותו בצעקת בוז.

מיכל בירן: המדיניות שמקדמים כאן היום היא מדיניות שמדכאת יצירה.

מיכל בירן: לא רק החוק פועל את פעולתו, אלא עצם הרעיון שמוסדות תרבות מחויבים לסטנדרט לא ברור של נאמנות יוצר אצלם צנזור פנימי.

מיכל בירן: ישעיהו התעקש להשמיע את קולו למרות שספג בוז ועלבונות אין-סופיים.

מיכל בירן: את האומנות אי-אפשר להשתיק, מירי רגב.

מיכל בירן: את היצירה אי-אפשר להשתיק.

מיכל בירן: נביאי ישראל הוכיחו לנו שאומה נשענת על הביקורת שבאה מבפנים, ושעם ששורשיו נטועים עמוק רק מתחזק כתוצאה מאמות מוסר גבוהות.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מיכל בירן: אני ממש מסיימת, משפט אחרון.

מיכל בירן: את מה שהשרה רגב לא רוצה שנשמע, לא ניתן להשתיק.

מיכל בירן: לא עם הכול אנחנו חייבים להסכים, אבל אנחנו מחויבים לאפשר לביקורת להישמע.

מיכל בירן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: השרה רגב, אני רוצה להקריא לך ציטוט.

עמר בר-לב: אני מצטט, השרה רגב: "אף על פי כן, לא אכחד, כי על שני דברים הקשורים בעניין זה אכתוב היום, לא בלי רגש גאווה.

עמר בר-לב: ראשית הריני מזכיר כי אף אחד מידידיי הלוחמים לא פגע במשך שנות מלחמה והסתה רבות בשום עיתון, משחיר או מלבין, על דעת עצמו.

עמר בר-לב: הפרובוקציות היו, לעיתים, נוראות; בכל זאת לא הייתה פרצה.

עמר בר-לב: שנית, וזה העיקר, שום ידיד לא בא אליי, בכל תקופת המחתרת, עם הצעה 'לסדר' קצת עיתון פולט רפש.

עמר בר-לב: בפשטות: לא עלה על דעתנו לפגוע באיזה שהוא עיתון מסית או משמיץ ולהתנקש, על ידי הפגיעה בו, בעיקרון של חופש הביטוי, אפילו היה בזוי, אם לא מבזה".

עמר בר-לב: אז אומנם יש כאן בטקסט רמז, השרה רגב, של מי הדברים האלה, אבל אני מניח שבתור אחת שמכירה את כל כתבי מנחם בגין, זיכרונו לברכה, זיהית שאלו דבריו.

עמר בר-לב: מתי הוא אמר את זה?

עמר בר-לב: הוא אמר את זה בשנת 1955, אחרי שנעשה ניסיון של פיגוע בעיתון העולם הזה – עיתון העולם הזה, שאין לי ספק שבאותן שנים וגם אחרי זה פגע במנחם בגין, חבר הכנסת מנחם בגין, ובליכוד ובימין, כמו באחרים, בצורה מאוד מאוד קשה.

עמר בר-לב: ולמרות זאת, אלה הם הדברים שראה לנכון חבר הכנסת בגין לומר, ולצאת להגנת אותו עיתון שהוא עצמו אומר שאותו עיתון הקריא וכתב דברי רפש נגדו.

עמר בר-לב: ואני רוצה להקריא לך את המשך הציטוט.

עמר בר-לב: הוא כותב, מנחם בגין, זיכרונו לברכה: "תמיד האמנו, ואנחנו מוסיפים, כמובן, להאמין, באותו 'ליברליזם', שאינו אלא תרגום לועזי לאהבת חירות האדם, הטבועה במסורת היהודית של ישראל, ואשר זאב ז'בוטינסקי" – כן, ידידיי מהליכוד שאינם פה – "זאב ז'בוטינסקי נטעה בליבותינו לא רק בכתביו ובנאומיו, אלא בשיחות האישיות ה'לא רשמיות' הליליות.

עמר בר-לב: אך משנאינו, בבואם להסית נגדנו אחרים, הסיתו את עצמם נגד האמת".

עמר בר-לב: אז אני שואל אתכם, חברי הכנסת של הליכוד שאינם נמצאים כאן; אותך, השרה רגב, אני שואל אותך: האם אתם ממשיכי דרכו של מנחם בגין?

עמר בר-לב: ולצערי, התשובה היא כמובן לא.

עמר בר-לב: את מה שמנחם בגין אמר וכתב ב-1955 אתם מסרבים להבין בשנת 2018.

עמר בר-לב: בדמוקרטיה חופש הביטוי הוא ערך עליון, ותפקידה של מדינה דמוקרטית הוא להגן עליה, על הדמוקרטיה, מכל משמר.

עמר בר-לב: וזה, השרה רגב, זה בדיוק מה שאת לא עושה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת שלח, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

עפר שלח: תודה, אדוני.

עפר שלח: ציטטו לפניי חבריי מנביאים ומפוליטיקאים.

עפר שלח: אני ברשות

עפר שלח: כם אצטט מאומן – אנחנו עוסקים באומנות פה: "חצה עלי ג'יפ את העיר הכבושה, / נער עז וחמוש.

עפר שלח: .. נער-כפיר.

עפר שלח: / וברחוב המודבר / איש זקן ואישה / נלחצו מפניו אל הקיר.

עפר שלח: // והנער חייך בשיניים-חלב: / 'אנסה המקלע'.

עפר שלח: .. וניסה.

עפר שלח: / רק הליט הזקן את פניו בידיו.

עפר שלח: .. / ודמו את הכותל כיסה".

עפר שלח: מיטיבי הלכת כאן מזהים, אפשר לזהות את הסגנון בחצי שנייה.

עפר שלח: לטובת השרה רגב נגיד: נתן אלתרמן.

עפר שלח: את הסיפור אני מניח שרבים מכם מכירים – – –

מירי רגב: אני בטוחה שאת שבזי לא היית יודע להגיד – – –

עפר שלח: אני יודע גם את שבזי – – –

מירי רגב: אה, גם את שבזי – –

עפר שלח: גם את שבזי – – –

מירי רגב: – – וגם את אבן גבירול – את כולם אתה יודע.

מירי רגב: שלוש פעמים אמן – – –

עפר שלח: מה לעשות, השרה רגב, בעוונותיי יש לי אפילו תואר שני בספרות.

מירי רגב: שחצנות.

מירי רגב: את הפטרונות שלך תשמור לאחרים, לא אצלי, בסדר?

עפר שלח: מאה אחוז.

מירי רגב: אז תדבר לעניין, ואל – – –

עפר שלח: אני אפילו פגשתי אישית פעם את קוונטין טרנטינו.

מירי רגב: ואללה, לא ייאמן.

עפר שלח: והיו לי נגיעות רכות בו.

מירי רגב: – – – תתבייש לך – – – אתם חושבים שאתם רמי-עם – – –

עפר שלח: זה נתן אלתרמן בשיר הידוע "על זאת", וכבר נאמר פה לפניי: ראש הממשלה דוד בן-גוריון לקח את השיר הזה, ולא רק שהוא הפיץ אותו לכל צה"ל של אז – –

מירי רגב: – – – אני לא צריכה – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבריא, הדיון טעון, בסדר.

מאיר כהן: חברת הכנסת השרה רגב, בבקשה.

עפר שלח: – – אלא הוא כתב לאלתרמן:

עפר שלח: עוצמתו של הטור שאתה כתבת גדולה יותר מעוצמתו של כל טור שריון של צבאנו.

עפר שלח: תרבות היא מוסר, יסוד בסיסי במדינה תרבותית, דמוקרטית ופתוחה.

עפר שלח: תרבות היא משהו שהשלטון צריך לממן, כמו שהוא מממן בריאות וחינוך ורווחה ומוצרי יסוד בסיסיים אחרים – צריך לממן ולא לשאול לגביו שאלות ולא לקבל לגביו החלטות ולא לומר עליו: זו תרבות ראויה וזו תרבות שאיננה ראויה.

עפר שלח: תחת החוק שאת מביאה לפה, השרה רגב, היו סוגרים בשנות ה-70 את תיאטרון הקאמרי בגלל ההצגה מלכת אמבטיה, שכתב אותה איש שכשאותנו – אני מרשה לעצמי לכלול אותך, אותי ואת רוב הנוכחים פה – כשאת כל הנוכחים באולם הזה כבר ישכחו מזמן, אותו יזכרו כסמל של מדינת ישראל, חנוך לוין.

עפר שלח: את חנוך לוין מציגים בכל מקום בעולם.

עפר שלח: תחת החוק שלך את כמה מהמחזות הנבחרים של שייקספיר – שאגב, כתב אותם בימים שבהם העונש של צנזורה היה שהיו מורידים לך את הראש במצודה של לונדון – לא היו מציגים מעולם.

עפר שלח: תחת החוק שלך סרטי מופת כמו מ.א.

עפר שלח: ש או מלכוד 22 לא היו באים לעולם, כי בישראל, בניגוד לארצות הברית, אין סרט שאין לו מימון ציבורי, ואתה לא יכול לעשות קולנוע בלי מימון ציבורי.

עפר שלח: החוק הזה הוא אי-הבנה בסיסית של תפקידה של ממשלה, תפקידו של שלטון, אל מול התרבות ואל מול הצורך בסופו של דבר לתת לנו, בכספים שהם כספים שלנו, שאנחנו שמנו אותם בידיים של השלטון, את מה שמגיע לנו – תרבות חופשייה, מאתגרת.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

עפר שלח: תרבות שקוראת תיגר גם על מה שאנחנו מאמינים בו.

עפר שלח: אני חייב לסיים, אדוני, עם המילים האחרונות, שאותן פחות זוכרים, מתוך "על זאת" של אלתרמן: "ומלחמת העם, שעמדה לבלי חת / מול שבעת הגייסות / של מלכי המזרח, / לא תיחת גם מפני 'אל תגידו בגת'... / היא אינה פחדנית כדי-כך.

עפר שלח: " וזה החוק, השרה רגב, שאת מביאה לפה – והממשלה שאת חברה בה.

מאיר כהן: תודה.

עפר שלח: אתם פשוט פחדנים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – חיליק בר.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה, צר לי על חברי וחברות הכנסת שבאמת מנסים לנהל דיון ענייני, ולעניין אותך בסופרים, בציטוטים, כי הרי זה לא מה שמעניין אותך, השרה.

לאה פדידה: בואי אני אספר לך מה מעניין אותך: ביבי בישל דייסה, נתן לאוחנה את חוק הלאום, נתן לדודי אמסלם את חוק ההמלצות, נתן לחזן את חוק הדגל.

לאה פדידה: ולמי לא נשאר?

לאה פדידה: למירי.

לאה פדידה: אז הלכה ומִחזרה חוק של כחלון, שהיה אצל שר האוצר והפעם כתוב: מירי תחליט, מירי תחליט, מירי תעשה, מירי תהיה.

לאה פדידה: ומירי לא תשקוט, השרה, עד שלא נגיע לכנסת ונצדיע.

לאה פדידה: אבל אנחנו לא מתחרים, כי אנחנו נאמנים למדינת ישראל.

לאה פדידה: אין אחד בבית הזה שלא נאמן למדינה, לערכיה.

אורן אסף חזן: יש, יש, הגברת פדידה.

לאה פדידה: ומילא אם היית כותבת ארגון טרור, או מילא אם היית כותבת מחבלים שהואשמו.

לאה פדידה: אבל הגודל של הדבר הזה – –

מירי רגב: כמה את שטחית.

לאה פדידה: – – ולא סתם אמרתי לך – –

מירי רגב: כמה את שטחית.

לאה פדידה: – – לא סתם אמרתי לך – – –

מירי רגב: כמה את שטחית.

לאה פדידה: אוי, מי אמרה לי את זה?

לאה פדידה: שומו שמיים, השרה.

מירי רגב: את אפילו לא מבינה, הבנת הנקרא.

לאה פדידה: ואני חייבת להגיד לך, שלא סתם אמרתי לך שאת ניקוי ראש היית מוציאה או מגלה אותם מחוץ למדינה, כי הם עשו סאטירה על הדמוקרטיה, ומה כתוב אצלך בחוק?

לאה פדידה: או סאטירה על מדינת ישראל.

לאה פדידה: את יודעת למי יש נפש תרבותית?

לאה פדידה: למי שיודע שיש עוד השקפות בעולם חוץ משלו.

לאה פדידה: אז לא סתם אמרתי לך – וזה שכעסת וצעקת – שבינך לבין תרבות יש מקריות בלבד.

לאה פדידה: אז לכן – – –

אורן אסף חזן: למה לדבר ככה?

מירי רגב: בינך לבין תרבות אין מקריות.

לאה פדידה: לכן – – –

מירי רגב: את אשת התרבות הגדולה.

לאה פדידה: לכן אני אומרת – – –

מירי רגב: אתם אנשי התרבות הגדולים.

מירי רגב: אתם קבעתם מהי תרבות גבוהה ומהי נמוכה.

מירי רגב: אתם.

לאה פדידה: לכן אני אומרת ואני חוזרת: אף אחד בבית הזה לא רוצה לממן שום מחבל עם דם על ידיו.

מירי רגב: אף אחד?

מירי רגב: תצביעו בעד החוק.

לאה פדידה: ולהפסיק לזרוק סיסמאות חסרות שחר, אלא – כן, אנחנו מדינה דמוקרטית, אנחנו מדינה פלורליסטית; אנחנו רוצים מגוון דעות; אנחנו רוצים לשמוע סאטירה, אנחנו רוצים לשמוע ביקורת, אנחנו רוצים לדעת השקפות עולם שונות; אנחנו רוצים לכבד אחד את השני ואחת את השנייה.

לאה פדידה: אנחנו לא רוצים להשליט – כי הכוח בידינו ואנחנו יכולים, אז אנחנו נעביר חוק כזה או אחר; או בתחרות, שאין לי מושג מה התחרות הזאת, מי יותר צועק או מי יותר ימני, על מנת שבפריימריז תזכו בקול כזה או אחר.

לאה פדידה: יש לכם גם אחריות.

לאה פדידה: יש לכם אחריות.

לאה פדידה: אתם בממשלת ישראל צריכים לדעת שגם העולם מסתכל עלינו, הילדים שלנו מסתכלים עלינו, ורוצים לדעת שאנחנו לא שמים את קרנה של המדינה, בגלל פריימריז הזויים שלכם בליכוד, על מנת – מי יותר לאומי, מי יותר קיצוני, מי יותר פעמים ביום אמר "אני נאמן למדינת ישראל".

לאה פדידה: לא צריך לצעוק את זה.

לאה פדידה: ואי-אפשר, את לא יכולה להתווכח איתי על נאמנות או על פטריוטיות, בטוח לא איתי.

לאה פדידה: אבל לכן – מילא אם היית אומרת איזה ועדה ציבורית – – –

מאיר כהן: תודה, גברתי.

לאה פדידה: אני כבר מסיימת.

לאה פדידה: תחליט השרה, תחליט השרה – אז אוי ואבוי לנו אם תחליט השרה.

לאה פדידה: ואני מקווה מאוד שהחוק הזה לא יעבור.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיליק בר, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני אדבר על החוק בחצי מהזמן שלי ועל דבר אחר בשאר.

יחיאל חיליק בר: השרה רגב, אני רוצה להקריא לך משפט שווינסטון צ'רצ'יל אמר בזמן מלחמה.

יחיאל חיליק בר: בזמן מלחמה.

יחיאל חיליק בר: השרה גרמן כבר יודעת על מה אני מדבר.

יחיאל חיליק בר: הוא אמר: אם נקצץ בתרבות בשביל הביטחון, בשביל מה אנחנו נלחמים בכלל?

יחיאל חיליק בר: וזה מסכם בדיוק את הדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: היום קיבלתי מעשרות שחקנים, בימאים ואנשי תרבות סמ"סים זועמים.

יחיאל חיליק בר: אחד, יואב ברתל, בימאי תיאטרון, רושם לי: תדגישו בין השאר את הנקודה המאוד-מאוד-מאוד-פשוטה: משרד התרבות אחראי לכספי ציבור לכלל הציבור מכספים שהוא מקבל מכל הציבור, מהמיסים של הציבור.

יחיאל חיליק בר: שלטון הרוב חייב לדאוג לפתחון הפה של המיעוט.

יחיאל חיליק בר: אומנות – חובתה לאתגר, לערער, להרגיז, לעורר מחשבה.

יחיאל חיליק בר: עם החוק החדש לא יכלו להיות יצירות כמו גבעת חלפון וסאלח שבתי.

יחיאל חיליק בר: ואסור להחזיר את הצנזורה לישראל, פשוט אסור, כי כשהפוליטיקאים ישלטו בתרבות, אז הם ינסו להשתמש בה לצרכים פוליטיים.

יחיאל חיליק בר: וגברתי, את יודעת שזה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: וגם אם את מנסה להילחם בהסתה – שאני, מי כמוך יודע כמה אני מופיע בעולם בהסברה בעד ישראל ונלחם בהסתה – לא זאת הדרך, מירי.

יחיאל חיליק בר: לא זאת הדרך.

מירי רגב: רק זאת הדרך.

מירי רגב: בהסתה רק זאת הדרך.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך עוד משהו, גברתי שרת התרבות.

מירי רגב: ואתה יודע את זה, חיליק.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע את זה.

יחיאל חיליק בר: לא בחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: מירי, לא בחוק הזה.

מירי רגב: אתה יודע שלא מדובר פה על גבעת חלפון.

מירי רגב: מדובר פה על מחבלים.

יחיאל חיליק בר: אבל תגידי לי, למה לנו להלין רק על החוק?

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש – כשאת יושבת ליד חבר כנסת מהבית שלך, מהבית הפוליטי שלך – אני אפילו לא אזכיר את שמו, כי הוא לא ראוי לזה – שקורא לחבר כנסת מדהים אבל נכה "חצי בן אדם", ואחרי זה קורא לחברת הכנסת שפיר, שאני מתאר לעצמי שזה בגלל שהיא ג'ינג'ית "פרוז'קטור"; עולב, מקלל, במשך חצי שעה לא קיבל ממך קריאה ראשונה, אדוני היושב-ראש – שאתה יודע כמה אני אוהב אותך ומעריך אותך.

מאיר כהן: חיליק, הוא קיבל שתי קריאות.

מאיר כהן: אתה טועה.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: תשמע, אתה נתת לו הנחה.

יחיאל חיליק בר: אני מוכן לקבל הנחה כזאת על כל דבר שאני אקנה בחיים.

מאיר כהן: חיליק.

מאיר כהן: אוקיי, נתווכח בפעם אחרת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להגיד לך משהו:

יחיאל חיליק בר: הקלות שבה הבית הזה, בדיון על תרבות, מקבל את הבריונות של חבר הכנסת הזה, שכבר הושעה לשישה חודשים, שמקלל ומשסה ומסית, כשהוא עצמו ידוע כסרסור של שנאה והסתה, ואתה בקלות כל כך גדולה פונה אליי אחרי צעקה אחת ומוציא אותי בלי שלוש קריאות – מאיר, אני באמת אוהב אותך, אבל כשלת בעניין הזה.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך שאם דרשת, ובצדק, מאותו חבר כנסת להתנצל, גם אתה צריך להתנצל, בטח על ההנחה שעשית לו – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

יחיאל חיליק בר: – – אל מול חוסר ההנחה.

יחיאל חיליק בר: ואני לא מבין למה הקלות הזאת על ההדק שלך אל מול האופוזיציה, אפילו לא אל מול הקואליציה; אל מול חבר כנסת אחד שמשית פה טרור, בריונות, חוסר תרבות, שהוא בושה לבית הזה, שהוא כלימה לבית הזה, ואתה יודע את זה.

יחיאל חיליק בר: וכשאנחנו מדברים על חוק תרבות, אני חושב שהיית יכול לנהוג אחרת.

יחיאל חיליק בר: ממנו אין לי ציפיות, באמת, לא לתרבות ולא לשום דבר, אבל ממך, אדוני, יש לי.

יחיאל חיליק בר: וכדאי – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – כדאי שתתקן את מה שהיה פה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני אימנע מלהגיב, אבל – –

יחיאל חיליק בר: חבל.

מאיר כהן: – – הדיון הוא דיון של הרבה מאוד צעקות.

מאיר כהן: ולמרות אהבתי הגדולה, גם אתם, כשאתה יושב כאן – ואתה יודע, אתה היית יושב-ראש – אז אתה חייב להקשיב גם לזה וגם לזה.

מאיר כהן: אני חושב שאני מעדיף להגיד לחבר כנסת "קום ותתנצל" מאשר להוציא אותו.

מאיר כהן: עדיף שהוא יעמוד ויתנצל פעמיים.

מאיר כהן: הוא יתנצל פעמיים, ואם הוא לא יתנצל – שיחיה עם בושתו.

מאיר כהן: שיחיה עם בושתו.

מאיר כהן: בבקשה.

מיכל רוזין: אנחנו חיים עם הבושה שלו.

מיכל רוזין: אין לו בושה.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בואי נפסיק את זה.

מאיר כהן: אמרתי את דעתי, ואני לא מתווכח עם חיליק.

מאיר כהן: הדרכים הן שונות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: סליחה.

יעל גרמן: חברי היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי וחברותיי, שלוש סיבות להתנגדותי לחוק: 1.

יעל גרמן: עוד חוק מזיק ובלתי נחוץ.

יעל גרמן: הרי בחוק יסודות התקציב כתוב במפורש: ראה שר האוצר כי גוף הוציא הוצאה שהיא במהותה הוצאה שאינה נתמכת – יש שם פירוט – רשאי הוא בתנאים מסוימים להפחית מהסכומים שיש להעבירם מתקציב המדינה לאותו גוף.

יעל גרמן: ואפילו כתוב: "הפחתה לפי סעיף קטן (ב) לא תעלה על פי שלושה מההוצאה שאינה נתמכת".

יעל גרמן: 2.

יעל גרמן: איני חושבת שיש הצדקה לתת לשרת התרבות סמכות שאין לשרים אחרים – לא לשר החינוך, לא לשר המדע, לא לשר הרווחה, לא לשר הבריאות – סמכות שכוללת את התיאטראות, הקולנוע, המוזיאונים והספריות.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, חשבו: ספריות.

יעל גרמן: כדברי היועץ המשפטי לממשלה, בפועל יכולה שרת התרבות להביא לסגירתו של מוסד תרבות על ידי הפסקת התמיכה הממשלתית בו באופן גורף – בניגוד, דרך אגב, לחוק יסודות התקציב ולשר האוצר, שהוא יכול להפחית אבל לא להפסיק לחלוטין.

יעל גרמן: ומוסיף היועץ המשפטי ואומר: זאת, דווקא בתחום שבו קיימת חשיבת מיוחדת בשמירה על חופש הביטוי האומנותי.

יעל גרמן: אבל הסיבה העיקרית שאני מתנגדת להצעת החוק היא שאיני סומכת על שרה שאמרה: בשביל מה צריך רשות שידור אם אי-אפשר לשלוט בה, מפני שאני חרדה ממה שתאמר וממה שתעשה השרה כשהיא תשמע את הטקסט הבא – והרשו לי לקרוא לכם: "שמואל קם ממקומו והחל לפסוע בחדר בין מדפי הספרים.

יעל גרמן: עד לנקודה מסוימת אפשר אולי להבין לליבו של עם שבמשך אלפי שנים הכיר היטב את כוח הספרים, את כוח התפילות, את כוח המצוות, את כוח הלימוד והשינון, את כוח הדבקות הדתית, את כוח המסחר ואת כוח התיווך, אבל את כוח הכוח הכיר רק על גבו המוכה.

יעל גרמן: והינה, פתאום יש בידו אלה כבדה, טנקים ותותחים ומטוסי סילון.

יעל גרמן: רק טבעי הוא שנדלק בשיכרון של כוח ונוטה להאמין בכך שבכוח הכוח יוכל לחולל כל מה שיעלה בדעתו.

יעל גרמן: ומה לדעתך אי-אפשר בשום פנים ואופן לחולל בכוח?

יעל גרמן: כמה כוח?

יעל גרמן: כל הכוח שבעולם.

יעל גרמן: קח לך את כוחן המשותף של ארצות הברית וברית המועצות וצרפת ובריטניה.

יעל גרמן: מה לא תוכל בשום פנים ואופן לחולל בכוח כזה?

יעל גרמן: "

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יעל גרמן: אני רק רוצה לסיים.

יעל גרמן: הטקסט הוא של עמוס עוז, "הבשורה על פי יהודה", ואני משערת לעצמי שמירי רגב הייתה פוסלת אותו ומצנזרת אותו, אבל הרשה לי, חברי היקר, לסיים בחלק מהמניפסט שקראו האומנים.

מאיר כהן: שזה יהיה בקיצור, גברתי.

מאיר כהן: את חורגת כבר דקה.

יעל גרמן: משפט: חוק זה, שמבקש לשתק את המחשבה ולעמעם את היצירה, הוא שפוגע בערכי המדינה ובסמליה, ולא להפך.

יעל גרמן: אנחנו כאן מצהירים הערב ובכל יום בשנה נאמנות לתרבות, ליצירה, לאומנות, לחופש הביטוי – –

מאיר כהן: גברתי, תודה רבה.

יעל גרמן: – – לוויכוח ולחופש הדעה, למען רוח האדם – –

מאיר כהן: חברת הכנסת גרמן, סליחה.

יעל גרמן: – – ולתפארת מדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תפדל.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אנא מכם, תקפידו על שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים.

מאיר כהן: זה השלב שהילדים היו אומרים: המורה, כבר צלצלו, יעל.

יעל גרמן: – – – אדוני.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אני לפעמים חושב שמירי רגב היא לא באמת אשת ימין – לא בגלל שהיא דיבררה את ההתנתקות; לא בגלל שהיא חיזרה אחרי אהוד ברק בניסיון להיות חברת כנסת במפלגת העבודה.

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': לא בגלל זה.

עיסאווי פריג': פשוט, ההתנהלות וההתנהגות שלה מזכירה משטרים קומוניסטיים.

עיסאווי פריג': ככה אני רואה את זה.

רוברט טיבייב: מה רע?

עיסאווי פריג': זה מין ערבוב בין סטלין, ברז'נייב וצ'אושסקו, כל התפיסה הזאת, כי חוק הנאמנות הוא ההוכחה לכך – חוק שבא, מחזיר – כשמנסים לחשוב על הקומוניזם, בכל מחוז היה קומיסר לתרבות שבדק בספרים את דברי ההלל לשליט, ואיך דואגים שהדברים יתקיימו על פי דברי השליטים.

עיסאווי פריג': וככה מירי רגב עושה.

איל בן ראובן: פוליטרוק.

עיסאווי פריג': פוליטרוק.

עיסאווי פריג': ככה היא דואגת שלא תהיה הצגה שלא תקבל חס וחלילה את אישור השלטונות; שחס וחלילה לא יוקרן סרט שלא כולו שיר הלל למנהיג הנערץ.

עיסאווי פריג': זה בעצם חוק הכחשה.

עיסאווי פריג': מכחישים.

עיסאווי פריג': ומישהו מאיתנו יעז להעיר על ההכחשה הזאת משהו – אוי ואבוי.

עיסאווי פריג': מכחישים שהייתה נכבה, מכחישים שיהודים מסוגלים להיות גם רעים, השר יריב לוין הכחיש גם את טבח כפר קאסם, ובדרך להכחיש גם את רצח רבין.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להקריא במיוחד למירי רגב תרגום של השיר "לקומוניזם מובילנו סטלין הדגול".

עיסאווי פריג': אני יודע שזה סוג התרבות שמירי אוהבת, ותסלח לי שאני הולך להחליף כמה מהמילים למילים קצת יותר אקטואליות, ואני אגיד: לביביזם, אותנו ביבי המנהיג – להישגים הוא ממריצנו / הוא דרור ואושר מעניק, / מנהיג דגול ובחיר ארצנו.

עיסאווי פריג': אני בסדר, מירי?

עיסאווי פריג': אני מספיק – – –

יעל גרמן: אתה יכול להמשיך – – – היא איננה.

עיסאווי פריג': אני מספיק נאמן בשבילך?

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת רוברט טיבייב, ואחריו – חבר הכנסת רוזנטל.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

רוברט טיבייב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה מירי רגב, אני באמת מוריד לפנייך את הכובע, ואני אגיד לך למה: הצלחת להפוך משרד ממשרד כביכול זניח למשרד של כותרות.

רוברט טיבייב: אני באמת מוריד לפנייך את הכובע, כי אני בטוח שאף אחד לפניך לא הצליח לעשות את זה, ושאפו לך בעניין הזה.

רוברט טיבייב: אבל אני פונה אלייך בכל לשון של בקשה: מסתכלים עלינו אנשי תרבות, מסתכל הציבור הרחב, ואנחנו מנהלים דיון, גברתי השרה, אנחנו מנהלים דיון על התרבות בצורה, כמו שאמרו פה, בצורה ביריונית ולא תרבותית בכלל.

רוברט טיבייב: אני פונה אלייך, ואני בטוח שתהפכי את הדיון לדיון תרבותי, והתגובה שלך תהיה כמו תגובה של שרת התרבות.

רוברט טיבייב: ואנחנו צריכים את התרבות.

רוברט טיבייב: החברה הישראלית צריכה את התרבות.

רוברט טיבייב: הכנסת הזאת – אנחנו צריכים את התרבות, ואני בטוח, גברתי השרה, שתובילי את המהלך ותגידי פה, מהבמה הזאת, בצורה תרבותית.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: חבריי חברי הכנסת, השרה; לא יודע איפה היא.

מיקי רוזנטל: לא חשוב.

מאיר כהן: היא כאן.

מיקי רוזנטל: היא כאן.

מיקי רוזנטל: מצוין.

מירי רגב: אני לא יכולה לוותר על זה.

מיקי רוזנטל: מאה אחוז.

מיקי רוזנטל: אני, האמת – –

מירי רגב: אני לא יכולה – – –

מיקי רוזנטל: – – אני יודע שאנחנו חלוקים ברוב העניינים, אבל אני רוצה להגיד לך משהו אחר ממה שאמרו לך עד עכשיו.

מירי רגב: אל תבטיח.

מיקי רוזנטל: אני באמת רוצה להגיד לך משהו אחר.

מיקי רוזנטל: אני בטוח שאני לא אצליח לשכנע אותך, אין סכנה כזאת, אבל תראי, חמישית מהציבור הישראלי – ערביי ישראל – יש להם צלקת, בגלל הסכסוך; צלקת לאומית.

מיקי רוזנטל: הציונים ניצחו, וטוב שכך, אבל לערבים יש צלקת.

מיקי רוזנטל: אפשר לחבק אותם, אפשר לנסות לחיות יחד איתם, ואפשר כל היום לריב איתם ולקושש מנדטים או קולות במרכז הליכוד.

מיקי רוזנטל: גם זאת אפשרות.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה שתביני שהיכולת שלהם היא לנתב את הזעם שלהם בכל מיני דרכים.

מיקי רוזנטל: אחת האפשרויות, והיא הטובה ביותר מכל האפשרויות, היא להפוך את מפח הנפש הלאומי שלהם לאומנות; להגיד ולספר, דרך האומנות, על העוול שלדעתם נגרם להם – ונגרם להם; זה לא ממעיט בצדקת דרכנו.

מיקי רוזנטל: זו בהחלט אחת האפשרויות.

מיקי רוזנטל: אז קודם כול, אני רוצה להגיד לך שלא תצליחי לחסום את זה, אפילו לא את, רבת-הכישרונות.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה להגיד לך משהו יותר חמור מזה – את לא מקשיבה; זה לא חשוב, דבר – – –

סתיו שפיר: אנחנו מקשיבים.

מיקי רוזנטל: אני אגיד לכם, חברי הכנסת – –

מירי רגב: – – –

מיקי רוזנטל: – – שיש אפשרות נוספת, והיא לתעל את התסכול הלאומי שלהם למחוזות אחרים, ואז פחות נצא נשכרים מכך, הציבור כולו.

מוסי רז: אבל מירי רגב תצא נשכרת.

מיקי רוזנטל: ולכן, לא רק שהחוק הזה הוא מטופש, והוא לא יעיל, והוא לא יעצור אף אחד מלהביע את דעתו, בטח לא אומנים, אלא הוא עלול, חס וחלילה, לגרום, בהפוך על הפוך, למשהו גרוע יותר – לגרום לאנשים להגיד: טוב, אם סותמים לנו את הפה, אז אין לנו דרך אחרת לבטא את התסכול שלנו – וחלילה להוביל למקומות אלימים או למקומות אחרים, נוראיים, למשל לניתוק מהחברה הישראלית.

מיקי רוזנטל: יש לא מעט אנשים בחברה הערבית שהיו מבקשים, או מבקשים, להתחבר לחברה הישראלית – ראינו את זה בחוק הלאום – ויש כאלה שמעודדים דווקא את הניתוק.

מיכל רוזין: 3,000 אקדמאים עזבו את הארץ בשנה שעברה.

מיקי רוזנטל: נכון.

מיקי רוזנטל: למשל.

מיקי רוזנטל: זו אחת הדוג

מיקי רוזנטל: מאות העגומות – לצערי, גם אנשים שיקרים לי, וסופרים שאנחנו כולנו מכירים, ואני לא רוצה לנקוב עכשיו בשמות.

מיקי רוזנטל: אני יודע שאם התוצאה תהיה זו, אז שרת התרבות תגיד: הינה, אמרתי לכם.

מיקי רוזנטל: זו אולי אפילו תוצאה רצויה מבחינתם.

מיקי רוזנטל: אבל אני אגיד לך את הדבר הבא: היית צנזורית כושלת, היית דוברת צה"ל כושלת, ואת עכשיו שרת התרבות כושלת.

מיקי רוזנטל: בשום מקרה ובשום דרך לא הצלחת להשיג את המטרות שלך.

מיקי רוזנטל: וגם כאן תיכשלי.

מיקי רוזנטל: אבל רעיון העוועווים הזה – –

יעל גרמן: עוועים.

מיקי רוזנטל: עוועים, בדיוק, שמתי לב שיש לי שגיאה.

מיקי רוזנטל: – – הוא שאת תהיי גם, ככה, גם התובעת, גם המתקצבת, גם הצנזורית וגם המבצעת – את זה אפילו ז'דנוב – סליחה שאני, לא יודע, אין לי דוגמאות יותר טובות – לא העלה בדעתו לרכז בידיו כאלה סמכויות.

מיקי רוזנטל: אבל בגלל שאת כל כך לא מבינה את מה שאת עושה, וכל המניעים שלך הם מניעים פסולים, תמשיכי בדרכך זו.

מיקי רוזנטל: את רק משרתת אותנו.

מיקי רוזנטל: את תביאי לנו את השלטון.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: מה זה, מירי רגב ברחה מהמליאה?

סתיו שפיר: לאיפה ברחה מירי רגב?

מירי רגב: אני לא יכולה לברוח.

מירי רגב: אני לא רוצה לשמוע אתכם.

סתיו שפיר: לא נעים לה לשמוע את מה שיש להגיד כאן?

מירי רגב: אין לי ברירה – – –

סתיו שפיר: תגיעי למליאה ושבי איפה שאת אמורה לשבת ותקשיבי לדברים שנאמרים כאן על הדוכן.

מירי רגב: את לא נותנת – – –

סתיו שפיר: זה חלק מהתפקיד שלך, עם כל הכבוד.

אורן אסף חזן: למה אתה לא עוצר את זה?

סתיו שפיר: באמת, כמה אפשר לסבול את הזלזול הזה בכנסת?

סתיו שפיר: תשבי ותסתכלי בעיניים לאנשים שמדברים איתך ותקשיבי, למען השם.

מירי רגב: לא רוצה להקשיב לך.

סתיו שפיר: השרה, שרק השנה גנבה מהקופה הציבורית מאות מיליוני שקלים בשביל קמפיין פרסומי לטובת עצמה, מכספי חגיגות – –

אורן אסף חזן: מירי, אל תעני לה.

סתיו שפיר: – – יום העצמאות, ולא מעיזה, לא, אין לה אומץ לשבת פה מולנו ולשמוע את הדברים האלה.

סתיו שפיר: באמת.

מירי רגב: אני לא צריכה לשאול אותך.

סתיו שפיר: באמת.

סתיו שפיר: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, משהו, ואולי, אולי, מירי רגב תשמע.

סתיו שפיר: לפני כמה חודשים דיברתי בבית ספר תיכון.

סתיו שפיר: כשסיימתי את ההרצאה, קמה אחת הנערות, בת 16, ואמרה לי: סתיו, אני מאוד מסכימה לדעות שלך, אני מאוד רוצה להביע את הדעות שלי, אבל אני חולמת להיות זמרת, ואני יודעת שאם אני אגיד את מה שיש לי להגיד, אז אף אחד לא יקנה כרטיסים להופעות שלי, כי ככה זה פה בישראל.

סתיו שפיר: נערה בת 16 – התקופה בחיים שבה אנחנו הכי אמיצים, הכי חולמים, אמורים להיות הכי נועזים – מה היא חושבת?

סתיו שפיר: שלא יקנו כרטיסים להופעות שלה.

סתיו שפיר: היא לא יכולה להגשים את החלומות שלה ולהביע את הדעות שלה.

סתיו שפיר: זה מה שהממשלה הזאת עושה למדינת ישראל – מפחידה נערות בנות 16.

סתיו שפיר: החוק הזה הוא לא חוק.

סתיו שפיר: גם מירי רגב הודתה שאין פה שום חוק חדש.

סתיו שפיר: זה כבר עבר; זה כבר עבר בחוק הקיים.

סתיו שפיר: הוא לא נועד להיות חוק; הוא נועד לעשות דבר אחד בלבד, וזה להטיל אימה, להפחיד את הציבור, להפחיד את האומנים ואת אנשי התרבות.

סתיו שפיר: והאמת היא שהדבר הזה כבר קורה – כבר מפחדים; נערות בנות 16 כבר מפחדות להביע את דעתן.

סתיו שפיר: אבל למרות זאת, אני אומרת לך, מירי רגב, זה לא יעבוד לכם.

סתיו שפיר: זה לא יעבוד לכם.

סתיו שפיר: זה יתהפך עליכם.

סתיו שפיר: מירי רגב לא תעצור את התרבות ואת האומנות במדינת ישראל, כמו שאף צנזור, אף בריון חמום מוח שעלה לשלטון בשום מקום בעולם לא הצליח לעצור את האומנות, כי דווקא כשיש כאלה מחסומים, כי דווקא כשיש כזאת צנזורה, דווקא כשמנסים לסרס אותה, או-אז האומנות צומחת ופורחת ומשגשגת ופורצת את הגבולות שלכם.

סתיו שפיר: אתם כל כך חוששים מהציבור, שאתם מנסים לשתק אותו, לקבור את הביקורת – שהציבור לא ידע, שהוא לא ישמע את העוולות שאתם עושים.

סתיו שפיר: אבל יום יבוא, והיום הזה קרב, ולציבור יימאס – יימאס לציבור שאישה מקריית שמונה שבסך הכול שואלת שאלה על שירותי הבריאות, חוטפת כזאת השפלה מראש הממשלה.

מאיר כהן: גברתי.

סתיו שפיר: יימאס לציבור שבוועדת הכספים היום בבוקר עוברים עשרות מיליוני שקלים בשביל התענוגות של הקיסר ראש הממשלה במקום שישרתו את – –

מאיר כהן: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – הציבור הישראלי.

סתיו שפיר: יימאס לציבור מההפחדות שלכם, מסימון הבוגדים, מהניסיון כל הזמן להפריד בינינו ולגרום לכולם לשנוא פה אחד את השני.

מאיר כהן: תודה.

סתיו שפיר: יימאס לציבור מהפחדנות שלכם ומהצנזורה שלכם ומההשתקה שלכם.

סתיו שפיר: ואז, כשזה יתהפך עליכם – –

מאיר כהן: תודה רבה.

סתיו שפיר: – – אתם תתחננו שלא הייתם מעבירים פה את אחד החוקים ההזויים שלכם.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: עוד תתחננו לזה.

סתיו שפיר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מיכל רוזין: – – – כשאתה נאמן – – –

סתיו שפיר: זה באמת לא הגיוני, כבוד היושב-ראש, שהשרה לא יושבת פה.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: גברתי, אני ביקשתי.

מאיר כהן: אני ביקשתי ופניתי לשרה והיא אכן באה וישבה, והיא החליטה, לצערי הגדול – בדקתי בתקנון הכנסת: יש חובה שהיא תהיה כאן, בתוך המשכן, במליאה.

מאיר כהן: לצערי הגדול – אולי צריך באמת לתקן את התקנון, שאכן שר ישב ליד השולחן.

מאיר כהן: את צודקת – –

סתיו שפיר: – – –

מאיר כהן: – – אבל אני משאיר את זה לשיקול של השרים.

סתיו שפיר: – – –

מאיר כהן: בבקשה.

סתיו שפיר: – – – שלא רוצה לשבת פה.

מירי רגב: דבר ראשון, תגיד שזה בהתאם – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת – – –

מירי רגב: – – – השטויות שלך.

מירי רגב: לא בא לי לשמוע את השטויות שלך.

מאיר כהן: השרה.

מירי רגב: אני צריכה להיות במליאה, צריכה להיות במליאה.

מירי רגב: אני לא חייבת – – –

מאיר כהן: השרה רגב, חבל.

מאיר כהן: שבי, בבקשה.

מירי רגב: לך אני חייבת להקשיב.

מירי רגב: אתה היושב-ראש.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: – – –

מירי רגב: – – – את השטויות – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי – אדוני, סליחה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

אלעזר שטרן: ציטטו פה הרבה.

אלעזר שטרן: אז נצטט.

מיקי רוזנטל: לא חייבים.

אלעזר שטרן: "יום אזכרה חטאיי אני אתחרטה – – – // בוגד מחרחר ריב כבוש את ריבך / תרבה תלונתך ותקשה ליבך".

אלעזר שטרן: גברתי שרת התרבות, את לא יודעת מי כתב את זה, נכון?

מירי רגב: אתה יודע?

אלעזר שטרן: כן.

מירי רגב: זה הכי חשוב.

אלעזר שטרן: את יודעת?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך.

מירי רגב: אתה מצטיין.

מירי רגב: אני לא כמוך, אתה מצטיין.

מירי רגב: היית ראש אכ"א מעולה, שהיינו צריכים לנקות אחריך את החצר, אחרי כל אמירה שלך, אז גם עכשיו.

אלעזר שטרן: רבי שלום שבזי.

אלעזר שטרן: רבי שלום שבזי, שאת לא יודעת מילה ממה שהוא כתב.

אורן אסף חזן: מה אתם פה, מחנכים?

אורן אסף חזן: אני לא מבין מי שמכם בכלל.

מירי רגב: אנחנו יודעים למה אתה פה, נכון?

מירי רגב: נכון?

מירי רגב: אתה יודע למה אתה פה?

מירי רגב: בגלל יאיר לפיד, בגלל הקשר שהיה לך איתו כשהיית ראש אכ"א – – –

אורן אסף חזן: מי שמכם?

אורן אסף חזן: מה זה התת-רמה הזאת?

מיקי לוי: מה זה שייך לזה שהוא היה ראש אכ"א?

מיקי לוי: מה זה שייך?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

אלעזר שטרן: מירי, נחזור להתנתקות?

אלעזר שטרן: נחזור להתנתקות?

אלעזר שטרן: שמחת יותר.

אלעזר שטרן: בואי נחזור להתנתקות.

מירי רגב: בוא נחזור ליפתח רון-טל; בוא נחזור לציונות דתית; בוא נחזור למה שעשית ועם מי הלכת נגד.

אורן אסף חזן: מירי, אל תתייחסי.

אורן אסף חזן: אל תתייחסי.

מאיר כהן: השרה רגב, בבקשה.

מאיר כהן: השרה רגב, זהו.

מיקי לוי: זה לא יאומן.

מירי רגב: כמה אפשר לכתוב עליך – כזה ספר אפשר לכתוב עליך.

מירי רגב: בוא נכתוב על החברים שלך מהצבא.

אלעזר שטרן: מירי, מירי, מירי, אני לא רוצה לדבר פה איך התקדמת.

אלעזר שטרן: לא כדאי, לא כדאי – איך התקדמת.

מירי רגב: בוא נכתוב על ההדלפות שלך – – –

אלעזר שטרן: לא כדאי, מירי.

אלעזר שטרן: לא כדאי.

אלעזר שטרן: את יודעת שאני יודע.

מאיר כהן: בבקשה.

מירי רגב: בוא ניתן לו לדבר, לא נפריע לו.

אלעזר שטרן: את יודעת שאני יודע איך התקדמת.

אלעזר שטרן: לא כדאי.

מירי רגב: לא, אתה יודע – – –

אלעזר שטרן: לא כדאי.

מירי רגב: בוא תגיד לי איך.

מירי רגב: בוא תגיד איך.

מאיר כהן: חבר'ה, תעצרו שניכם כאן.

מאיר כהן: סליחה.

אלעזר שטרן: די, די, הפסקנו.

אלעזר שטרן: אני רציתי רק להגיד לך, אני רציתי רק להגיד – – –

מירי רגב: מעניין מי יודע.

מירי רגב: רביב דרוקר ידע.

מיקי לוי: מעניין לשמוע איך היא התקדמה.

מיקי רוזנטל: למה לא תפרט לנו?

אלעזר שטרן: לא, לא, אני לא רציתי ללכת לזה.

אלעזר שטרן: כיוון שהתחלת לדבר על קידומים אז אמרתי.

אלעזר שטרן: אבל בואו נדבר באמת.

אלעזר שטרן: את אמרת קודם לחבר הכנסת עפר שלח שהוא לא יודע רבי שלום שבזי, הוא יודע אלתרמן.

אלעזר שטרן: קיוויתי שאת יודעת שורה אחת מרבי שלום שבזי; את יודעת אפס.

אלעזר שטרן: אז איזו תרבות את מביאה לנו?

אלעזר שטרן: אני אגלה לך משהו: כשהייתי ילד גם אני לא אהבתי את מלכת אמבטיה.

אלעזר שטרן: כששרו שיר לשלום – אם זה היה תלוי בך היום, הייתי מוחקת את השיר הזה, ואת רבין אולי היית מורידה מהבמה, בגלל שנתנו לך צעצוע, ומבחינתך כבר הצלחת, בגלל שיש כאלה שקוראים לזה נאמנות ויש שקוראים לזה – כמו שרצית בהופעה הראשונה שלך בוועדת החינוך לכתוב, "תיקוני רגב".

אלעזר שטרן: בגלל שזה לא משנה אם יש פה מדינה אם נתנו לשרה שתרבות על לשונה וחרב פיפיות בידה.

אלעזר שטרן: ואם את שואלת אותי מה אמר על זה רבי שלום שבזי – "אקרא לאל עליון ישבר חרבך".

אלעזר שטרן: ובסוף, התפקיד הזה, שאת משתמשת בו כמו בחרב לטובתה של מדינת ישראל – גם היא תישבר.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, אפשר לבקש שקט?

אלעזר שטרן: תודה, אדוני, סיימתי.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יעל כהן-פארן, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת ברקו לא כאן.

מיקי לוי: האלוף שטרן, אתה מדליף.

מאיר כהן: אחריה – חבר הכנסת אוחנה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, קודם כול אני רוצה כאן להביע מחאה דווקא בפניך, כלפיך, חבר הכנסת שטרן, על הרמיזות המאוד-מאוד לא נעימות שהיו לך כלפי השרה מירי רגב בדברים שלך.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיד את זה כאן, מעל הבמה, כחברת כנסת – – –

אלעזר שטרן: את הקשבת לכול?

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת למה אתה התכוונת – –

אלעזר שטרן: אה, גם אני לא – – –

יעל כהן-פארן: – – אבל הרמיזות היו – – –

אלעזר שטרן: לא למה שאת חושבת.

יעל כהן-פארן: הרמיזות היו מאוד מאוד לא לעניין, ואני לא הייתי רוצה להיות – – –

אלעזר שטרן: לא למה שאת חושבת.

מאיר כהן: אז תיתנו לה לדבר.

מאיר כהן: חברת הכנסת רגב.

מיקי לוי: מה את מתחסדת?

מיקי לוי: היא אמרה לו ראשונה.

מיקי לוי: אל תתחסדי.

יעל כהן-פארן: הרמיזות היו מאוד לא לעניין – – –

מיקי לוי: פתאום את מתחסדת?

מיקי לוי: יאללה, בחייך.

יעל כהן-פארן: אני לא מתחסדת – תכף תשמע את הדברים שלי כלפי מירי רגב – אבל הדברים שאמר כאן חבר הכנסת שטרן היו לא לעניין ולא במקום – –

מאיר כהן: מיקי, מיקי.

מירי רגב: מה קרה?

מירי רגב: מה קרה?

מירי רגב: מה קרה?

מיקי לוי: לא מדבר איתך.

מיקי לוי: לא מדבר איתך.

מיקי לוי: את חסרת תרבות, את.

מיקי לוי: את שרת תרבות חסרת תרבות.

יעל כהן-פארן: – – והובן מהן דבר מאוד מאוד ברור, ואולי שטרן לא התכוון לכך, אבל הוא רמז לכך.

מירי רגב: מה קרה?

מירי רגב: אף אישה – הן ממונות זכויות האישה רק כשהן מצד שמאל.

מירי רגב: יושבת פה שלי – אנשים בכלל לא מתייחסים.

מירי רגב: בושה.

מירי רגב: אף אחד מכם.

מאיר כהן: השרה רגב.

יעל כהן-פארן: השרה רגב.

מירי רגב: זה כל כך מגעיל, הצביעות הזאת, שכלפי נשים מהימין אתן לא יודעות – – –

שלי יחימוביץ': פמיניסטית, פמיניסטית – – –

מירי רגב: תתביישי לך.

מירי רגב: תתביישי לך – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי, תמשיכי.

יעל כהן-פארן: מירי, השרה רגב, אני הגנתי עליך, אבל עכשיו אני רוצה לדבר איתך על החוק שלך.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה להגיד לך, מירי רגב: cut the bullshit.

יעל כהן-פארן: לחוק הזה יש מטרה אחת בלבד מבחינתך – – –

יעל גרמן: למה לא הגנת על שפיר כשהיא קראה לה "שטויות"?

יעל גרמן: למה את לא מגינה על סתיו שפיר?

יעל כהן-פארן: אני לא שמעתי כל מה שהשרה רגב אמרה לסתיו שפיר.

יעל כהן-פארן: אני מצטערת.

יעל כהן-פארן: מכאן לא שמעתי.

יעל גרמן: היא אמרה: אני לא רוצה לשמוע את השטויות שלך.

יעל כהן-פארן: את מדברת על מקודם – בסדר, בואי לא – אנחנו הגבנו על כך.

אורן אסף חזן: היא באמת מדברת שטויות.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: תשמעי, אנחנו יודעים שהחוק הזה נועד להקפיץ אותך עוד כמה מקומות בפריימריז.

יעל כהן-פארן: כנראה שאת שואפת מאוד גבוה.

יעל כהן-פארן: שנים שאת עושה את זה – קמפיין פוליטי על אנשי התרבות והרוח באמתלה של המהפכה התרבותית שלך.

יעל כהן-פארן: הוכחת עוד פעם שהקשר בינך ובין תרבות הוא מקרי לחלוטין, והפכת את השחקנים והאומנים לשק אגרוף פעם אחר פעם.

יעל כהן-פארן: החוק הזה הוא התפאורה המכוערת למופע שלך, שאת מעלה כל יום, וכל המטרה שלו להמשיך ולתת לך במה.

יעל כהן-פארן: והסיסמה שלך, "עצור, הסתה לפניך", ששמענו כאן קודם, זה עוד שיא של פופוליזם שלך; עוד כמה קולות בפריימריז.

יעל כהן-פארן: יופי.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראי, זה חוק פסול.

יעל כהן-פארן: ואני אגיד את זה כאן בצורה הכי הכי ברורה – נאמר קודם ואגיד את זה שוב: משטר שמחליט מה יעלה ומה לא יעלה מעל במות התיאטרון שלו הוא לא משטר דמוקרטי.

יעל כהן-פארן: נקודה.

יעל כהן-פארן: הוא משטר פאשיסטי.

יעל כהן-פארן: זה השם של זה.

יעל כהן-פארן: הצנזורה העצמית, לצערנו, כבר קורית היום.

יעל כהן-פארן: משטרת המחשבות כבר עובדת.

יעל כהן-פארן: אני שומעת על זה ממנהלי תיאטראות שהיו כאן היום, במסדרונות הכנסת, כדי לפגוש אותנו.

יעל כהן-פארן: כן, זה כבר עובד.

יעל כהן-פארן: את אולי ממש מרוצה מזה, אבל זה ממש ממש רע למדינת ישראל ולתרבות שלנו.

יעל כהן-פארן: השתקת התרבות זה הרס הדמוקרטיה שלנו, הרס המדינה שלנו.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: מה שאני הכי נדהמת ממנו – ובזה אני אסיים – זה במה אתם מתעסקים כל יום.

יעל כהן-פארן: אתם קמים בבוקר ומסתכלים רק: מה עוד לא הרסנו במקום היפה הזה שנקרא מדינת ישראל, מה עוד אפשר להחריב, במה עוד אפשר לפגוע.

מאיר כהן: גברתי, תודה רבה.

יעל כהן-פארן: מבוקר ועד ערב רק לשסע את החברה הישראלית ולקרוע אותה מבפנים.

יעל כהן-פארן: תתביישו לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה, גברתי.

אלעזר שטרן: אם היית מקשיבה למה שאמרתי לא היית פותחת את הפה שלך.

אלעזר שטרן: לא היית פותחת את הפה.

אלעזר שטרן: אל תגידי לי – היא דיברה על הקידום, דיברתי על – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: את לא שמעת אותה אחר כך.

אלעזר שטרן: את לא שמעת – – –

יעל כהן-פארן: לי זה השתמע.

אלעזר שטרן: לך זה השתמע.

אלעזר שטרן: לך זה השתמע.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: לא, זה השתמע ככה לכולם, אלעזר.

מירי רגב: איש קטן.

מירי רגב: איש קטן.

אלעזר שטרן: אתה אל תדבר בכלל.

אלעזר שטרן: היום כבר דיברת יותר מדי.

אורן אסף חזן: אבל לכם מותר.

אורן אסף חזן: לכם מותר.

מירי רגב: להם מותר הכול, הכול מותר – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, שקט.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני בעד נאמנות בתרבות – אני בעד נאמנות של שרת התרבות לתרבות.

שלי יחימוביץ': אני מציעה לשון חוק כזאת: תהא שרת התרבות מחויבות בנאמנות לתרבות וליוצריה ללא הבדל גזע, דת, מגדר או שייכות פוליטית.

שלי יחימוביץ': שרת התרבות לא תסית נגד יוצרים; שרת התרבות לא תחבל בקיומם של אירועי ספורט, תרבות וטקסים בישראל; שרת התרבות לא תתנה תמיכה באירוע בהשתתפותה; שרת התרבות לא תחלק כרטיסים למקורבים; שרת התרבות לא תשריין כיסאות לפעיליה הפוליטיים באירועים.

שלי יחימוביץ': ורצוי ששרת התרבות לא תקרא לבני אדם סרטן.

שלי יחימוביץ': מה זה החוק הזה?

מירי רגב: רבין קרא לאנשים סרטן.

מירי רגב: תראי איזה שקרנית את וצבועה, אבל עד כאן באת לי עם השטויות שלך.

מירי רגב: רבין קרא למתנחלים סרטן.

מירי רגב: כולם הבינו שהוא דיבר על תופעה – – –

מיקי רוזנטל: הוא מת, הוא מת.

מיקי רוזנטל: יאללה כבר.

תמר זנדברג: תעזבי את רבין, רבין מת.

תמר זנדברג: די, תעזבו את רבין – – –

מירי רגב: כשאני דיברתי על תופעה אתם מדברים על אנשים.

מירי רגב: תתביישי לך.

מירי רגב: תתביישי לך, חתיכת שקרנית וצבועה.

מיקי רוזנטל: את מתנהגת כמו תגרנית בשוק.

מיקי רוזנטל: אין לך בושה.

מאיר כהן: חברת הכנסת השרה רגב, השרה רגב, היא לא אמרה לך שקרנית, היא לא אמרה לך צבועה, סליחה.

מאיר כהן: את שרה בממשלה, אנא ממך.

שלי יחימוביץ': רגע, רגע, אני רוצה תיקון.

שלי יחימוביץ': האם השרה לא קראה לפליטים סרטן?

מירי רגב: לא, אני אמרתי מאה פעם ואני אגיד את זה עוד פעם פה, בדיוק למה התכוונתי, ואני אגיד את זה – – –

מיקי רוזנטל: הם כמו סרטן.

מיקי רוזנטל: הם כמו סרטן.

שלי יחימוביץ': הם כמו סרטן.

שלי יחימוביץ': אה, אני מתנצלת.

שלי יחימוביץ': השרה לא אמרה סרטן, היא אמרה שהם כמו סרטן.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת מעומק ליבי.

שלי יחימוביץ': שרת התרבות אמרה שהפליטים הם כמו סרטן, לא סרטן.

שלי יחימוביץ': שגיתי שגיאה איומה, ואני מתנצלת מעומק ליבי על כך ששגיתי.

מירי רגב: אוי, שלי, שלי.

שלי יחימוביץ': עכשיו יש חוקים.

שלי יחימוביץ': הרי כל הזמן – – –

מירי רגב: אויש, שלי, שלי, תתביישי לך.

שלי יחימוביץ': אני יכולה לדבר?

מאיר כהן: השרה רגב, השרה רגב, לא נהוג לקרוא את השרים לסדר בקריאה ראשונה.

מירי רגב: תתביישי לך.

שלי יחימוביץ': אני לא שומעת אותך, אבל אני אשמח בסוף הנאום שלי לענות על שאלות.

מירי רגב: תגידי כמה דברים על ההסתדרות, על מה שעשית שם.

תמר זנדברג: לא, זה לא יכול להיות.

שלי יחימוביץ': מה זה הדבר הזה?

שלי יחימוביץ': מה זה הדבר הזה, שרת התרבות?

מאיר כהן: אני אתן לך עוד דקה.

מאיר כהן: חברים, השרה, אני רוצה להמשיך את הדיון – – –

שלי יחימוביץ': מה זה אובדן השליטה הזה?

שלי יחימוביץ': מה זה אובדן השליטה הזה, שרת התרבות?

שלי יחימוביץ': מה זה אובדן השליטה הזה?

שלי יחימוביץ': תשבי, תקשיבי לדברים.

מירי רגב: כמה אפשר לשמוע שטויות?

שלי יחימוביץ': לא אמרתי שום דבר – לא סקסיסטי, לא גזעני, לא קללה.

מירי רגב: לא אמרת, רק שיקרת.

שלי יחימוביץ': נאום מתורבת.

שלי יחימוביץ': תרגיעי, באמת.

שלי יחימוביץ': קצת איפוק, שרת התרבות.

שלי יחימוביץ': מה יש, מה קרה?

מירי רגב: אתם מאופקים, גם אנחנו מאופקים.

שלי יחימוביץ': דרך אגב, שמעתי קודם נזיפה בפמיניסטיות, שלא מגינות עליה.

שלי יחימוביץ': מתי התייצבת לטובת אישה?

שלי יחימוביץ': את פמיניסטית?

מירי רגב: אף פעם.

מירי רגב: רק את התנדבת.

מירי רגב: את היחידה שהתייצבת.

שלי יחימוביץ': מתי היית בשיח המזרחי?

שלי יחימוביץ': לפני שתי דקות.

שלי יחימוביץ': אני, האשכנזייה, הייתי לפנייך בשיח המזרחי.

מירי רגב: מזל שאת קיימת.

שלי יחימוביץ': מתי נהיית ימנית?

שלי יחימוביץ': היית שמאלנית בכלל.

שלי יחימוביץ': היית שמאלנית.

שלי יחימוביץ': הכול קוניונקטורלי.

מירי רגב: מזל שאת קיימת.

שלי יחימוביץ': נכנסת לכנסת, נלחמת נגד מע"מ על ירקות, כי היה אופנתי להיות חברתי.

שלי יחימוביץ': כל דבר ברגע אופנתי; שום אמת, שום דבר.

שלי יחימוביץ': פתאום פמיניסטית.

שלי יחימוביץ': מתי היית במאבק פמיניסטי?

שלי יחימוביץ': מתי הגנת על אישה?

שלי יחימוביץ': מתי הגנת על נאנסת?

שלי יחימוביץ': מתי התייצבת לימין חברות שלך?

שלי יחימוביץ': מטיפה על פמיניזם.

שלי יחימוביץ': חצופה.

שלי יחימוביץ': טוב, אני יכולה להמשיך?

ישראל אייכלר: לרדת.

שלי יחימוביץ': לא, לא, סליחה.

שלי יחימוביץ': אמר לי היושב-ראש שהוא ייתן לי לסיים את הנאום.

שלי יחימוביץ': אני עוד לא הצלחתי לדבר על החוק עצמו.

אורן אסף חזן: אבל את ניצלת את הזמן הזה לתקוף את השרה.

ישראל אייכלר: את צריכה דקה נוספת?

ישראל אייכלר: אני יכול לתת לך.

שלי יחימוביץ': לא, אני צריכה לסיים את הנאום שהכנתי והיא לא נתנה לי.

אורן אסף חזן: אבל אדוני היושב-ראש, יש כללים ויש כללים לאופוזיציה?

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש הקודם, תגיד לו שאתה אמרת לי שתאפשר לי לסיים.

ישראל אייכלר: הוספתי דקה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, עוד דקה – – –

ישראל אייכלר: הוספתי, הוספתי.

שלי יחימוביץ': עכשיו תשמעו, כל הזמן התייחסו לחוק הזה כחוק ימני ולאומני ופאשיסטי.

שלי יחימוביץ': מה פתאום, זה אפילו לא אידיאולוגי.

שלי יחימוביץ': זה להמציא איזה מחולל כותרות זולות ומתלהמות בעיתות של מצוקה פוליטית, מחולל כותרות פיקטיבי, עקר, זורע ריב ומדון – עוד דבר בשורת מעשי הסדום שאת עושה בתרבות הישראלית.

שלי יחימוביץ': ואני לא אדבר על הגרועים שבהם, רק דוגמה אחת: בחגיגות ה-100 בתיאטרון הבימה עולה על הבמה שרת התרבות לבושה בבגדים של מאשה, משלוש אחיות של צ'כוב, מגלמת תפקיד כלשהו על הבמה ב-100 שנים להבימה, ובעודה על הבמה, בשידור מהמשרד שלה, מהלשכה שלה, היא משוחחת עם עצמה בתור שרת התרבות.

שלי יחימוביץ': שתי מירי רגב על הבמה באירוע של 100 שנים להבימה, ואחר כך היא גם מברכת בתור מירי רגב.

שלי יחימוביץ': שלוש מירי רגב באיזה מופע חנופה שהבימה עושה לה כי אין לו בכלל ברירה, והשחקנים הנפלאים האלה נמצאים שם כאנוסים ומקבלים את שלוש ההופעות האלה.

מירי רגב: תחליפי את הבמאי בהבימה.

ישראל אייכלר: השרה רגב, אם את רוצה שחברת הכנסת יחימוביץ תעשה פה עוד חצי שעה, את עוזרת לה.

ישראל אייכלר: נתתי לה דקה – – –

שלי יחימוביץ': יש לי עוד הרבה מה להגיד, אבל אני אקצר.

שלי יחימוביץ': אני רק רוצה לסיים.

ישראל אייכלר: אז רק לסיים.

ישראל אייכלר: משפט סיום, בבקשה.

שלי יחימוביץ': באמת זאת רק דוגמה, המופע המביך הזה וחסר העכבות בהבימה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לשאול אתכם: על מי יופעל חוק הנאמנות בתרבות?

שלי יחימוביץ': שהוא לחלוטין שרירותי, וגחמני לחלוטין.

שלי יחימוביץ': על מי הוא יופעל – על החנפים והאנוסים, שיעשו את מופע הכבוד הזה עם שלוש פעמים מירי רגב?

שלי יחימוביץ': אה, ועוד שכחתי, זה גם שודר בפריים טיים הטלוויזיוני, אחרת לא הייתי רואה את הזוועה הזאת.

שלי יחימוביץ': על מי היא תפעיל את החוק הזה לפי רצונה?

שלי יחימוביץ': על תיאטראות שיתחנפו אליה וייתנו לה דאבל ושלוש הופעות וארבע הופעות, עוד אחת בטלוויזיה, בציון 100 שנה לתיאטרון הלאומי, או לאלה שלא ישתחוו לפניה?

ישראל אייכלר: זה משפט סיום.

ישראל אייכלר: בבקשה, חברת הכנסת יחימוביץ, משפט סיום.

שלי יחימוביץ': משפט סיום אני רוצה לשר האוצר, משה כחלון, שלצערי לא נמצא כאן.

ישראל אייכלר: אבל ממש לסיום.

שלי יחימוביץ': הסמכויות האלה היו אצלך.

שלי יחימוביץ': מה אתה מוותר בקלות כזאת על סמכויות?

שלי יחימוביץ': היית יכול להגיד: זה אצלי במשרד – אני רוצה שזה יישאר אצלי במשרד.

שלי יחימוביץ': רוצה לא להפעיל את זה.

שלי יחימוביץ': למה נכנעת?

שלי יחימוביץ': למה?

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': תודה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איל בן ראובן יעלה ויבוא.

ישראל אייכלר: שלוש דקות.

מיקי רוזנטל: אני לא מבין מה משעשע אותך כל כך.

מיקי רוזנטל: אנשים מדברים מדם ליבם.

מירי רגב: האמת היא שחבל בכלל להגיב.

ישראל אייכלר: אל תפריעי לחבר הכנסת איל בן ראובן.

מירי רגב: תדברו אל עצמכם.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, חוק הנאמנות בתרבות הוא צעד נוסף בכיוון מסוכן של פגיעה ועוד פגיעה בחברה הישראלית, חוק פחדני נוסף של ממשלה פחדנית, שאומרת: נסתום פיות, אולי ככה ננצח.

איל בן ראובן: הבעיה היא לא עם סעיפי החוק אלא עם הרוח המביאה אותו להצבעה היום.

איל בן ראובן: ברור מאליו שמדינת ישראל לא צריכה לממן יצירות תרבות המביעות תמיכה בטרור, בגזענות ובאלימות, אבל לשם כך אין צורך בחוק הזה.

איל בן ראובן: את זה אפשר לעשות גם היום בחוקים הקיימים.

איל בן ראובן: ליבו של החוק חבוי בעצם, כבוד היושב-ראש, בין שורותיו.

איל בן ראובן: משמעותו היא ששרת התרבות תוכל לקבוע בעצמה מהי נאמנות למדינה, מהי הסתה, מהי פגיעה בכבוד המדינה ומהם סמליה של המדינה.

איל בן ראובן: הטיעון החוזר שבו משתמשת השרה רגב, שלפיו היא לא מצנזרת אומנות אלא רק לא מממנת אותה, הוא היתממות מוחלטת, כי לצערנו, רוב מוסדות התרבות בישראל מתקיימים מהתקציבים הניתנים להם מהמדינה, ולאסוננו שמתפתח היום, בערב הזה – מתקציבה של השרה רגב.

איל בן ראובן: החוק יאפשר לשרת התרבות לשלול את כל תקציב מוזיאון ישראל אם תגלה באחד מאגפיו תמונה שבעיניה אולי פוגעת בכבוד המדינה.

איל בן ראובן: הוא יאפשר לשרה לשלול את תקציב תיאטרון הבימה במקרה ששורה אחת מתוך הצגה אחת שעולה בתיאטרון תישמע לשרה כפעולה חתרנית.

איל בן ראובן: היא תאפשר לסגור את התזמורת הפילהרמונית אם יצירה שתנוגן בה תצלצל לשרה כגזענית או שייכת למלחין שאמר דברים שלא נוחים לאוזניה של השרה.

איל בן ראובן: צעדים אלה, השמים בכף השלטון את גורלם של מוסדות תרבות, לקוחים ממשטרים אחרים.

איל בן ראובן: זה לא היה אנחנו.

איל בן ראובן: מעכשיו זה יהיה אנחנו, כי לשם השרה רגב לוקחת אותנו, לפחות עד שנצליח להעיף את החוק הזה בעתיד.

איל בן ראובן: זהו מדרון חלקלק שיוביל לפגיעה משמעותית בחופש הביטוי והיצירה, בחופש האומנות, שהוא רוחה של חברה יועצת, יוצרת, בועטת, דמוקרטית.

איל בן ראובן: זה היופי שבה.

איל בן ראובן: מי שמקל ראש בסמכות הזאת, מי שהדוגמאות שאותן הבאתי כאן נשמעות לו מופרזות, ראוי שיזכור שהשרה אפילו לא צריכה להפעיל את סמכותה.

איל בן ראובן: ההשפעה על מוסדות התרבות תהיה מיידית – המנהלים המקצועיים של המוזיאונים והתיאטראות יעדיפו כבר מהיום להימנע מיצירות מעוררות מחלוקת, כאלה העוסקות בנושאים רגישים.

איל בן ראובן: האמת הכואבת היא ששרת התרבות לא באמת מבקשת נאמנות למדינה.

איל בן ראובן: היא דורשת נאמנות לממשלה, לשלטון, ליתר דיוק לשלטון הימין, ואולי לה.

איל בן ראובן: זהו המשך ישיר למלחמה של הממשלה הנוכחית בממלכתיות, בשומרי הסף של הדמוקרטיה הישראלית, במערכת המשפט, בתקשורת, ועכשיו – בתרבות ובאומנות.

ישראל אייכלר: תודה.

איל בן ראובן: אני מייד מסיים.

איל בן ראובן: זה לא מקרי ששרי תרבות קודמים, שאיש לא חושד בכך שהם היו ימנים פחות מהשרה רגב, כמו זבולון המר ולימור לבנת, לא העלו בדעתם לחוקק חוק דומה.

איל בן ראובן: אני קורא לחברי הכנסת מהקואליציה להתנגד בתוקף לחוק הרע הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: עכשיו יעלה ויבוא חבר הכנסת אברהם נגוסה – איננו; חבר הכנסת מאיר כהן יעלה ויבוא, בכבוד.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, נאמרו הרבה דברים על החוק הלא-טוב הזה, נאמרו הרבה דברים על ניסיונות ההשתלטות חסרי התקדים, אבל לא נאמר דבר אחד חשוב – שהחוק הזה הוא עוד חוק בסדרה של חוקים שכל כוונתם היא לסמן מי בוגד ומי לא בוגד.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לכם, חבריא – אני אמרתי את זה כבר פעם ואני חוזר: כאחד שניהל בית ספר הרבה מאוד שנים, וממשיך בשקיקה להיזכר בעבודתי, והולך לבתי ספר בקביעות לפגוש – כמו שסיפרה חברת הכנסת סתיו שפיר – לפגוש חבר'ה צעירים.

מאיר כהן: אנחנו נמצאים שם, ראו הוזהרתם.

מאיר כהן: השרה מירי רגב, אנחנו נמצאים שם.

מאיר כהן: הילדים – את כל כך צודקת, חברת הכנסת סתיו שפיר – הילדים כבר מדברים במושגים של מי בוגד ומי לא בוגד.

מאיר כהן: אני שואל, תגידו לי: מה זה שמאלני ומה זה ימני?

מאיר כהן: שימו לב: שמאלני הוא בוגד – אני מבקש סליחה על ההתבטאות הזאת – הוא מניאק, הוא שונא מדינת ישראל, הוא אוהב ערבים.

מאיר כהן: ימני הוא פטריוט, ימני הוא אוהב המדינה.

מאיר כהן: אנחנו נמצאים שם, וכל חוק כזה הולך ומחזק את זה.

מאיר כהן: שנים ניהלתי בית ספר, ושנים היה סל תרבות, והילדים הטובים ביותר שיצאו מדימונה – וכולם מצוינים – התמודדו עם חנוך לוין, והתמודדו עם הדברים, ועם דרוויש, ועם כל דבר.

מאיר כהן: זה לא פגע כהוא זה.

מאיר כהן: ההפך – זה הפך אותם לילדים פתוחים, לילדים נהדרים, לאזרחים פלורליסטים שמבינים את המורכבות של החברה הישראלית.

מאיר כהן: היום אנחנו נמצאים במדרון, ואני מבקש מכם, חבריי מהליכוד, אני מבקש מכם שתפתחו עיניים.

מאיר כהן: זה יהיה באחריות שלכם.

מאיר כהן: באחריות שלכם.

מאיר כהן: במקום שאתה נכנס ואתה שואל את המורה לאזרחות: למה את לא מעירה על ההתבטאויות האלה?

מאיר כהן: והיא אומרת לי: אני מפחדת מההורים, כי קראו לי הורים ואמרו לי: מה, את שמאלנית?

מאיר כהן: אמרתי לה: על מה דיברת?

מאיר כהן: ואז היא אומרת לי: דיברתי על חביב האדם שנברא בצלם.

מאיר כהן: חברת הכנסת שולי, יקירתי, על זה שהיא דיברה על חביב האדם שנברא בצלם, ואחרי זה חביבין ישראל, ההורים פנו אליה ואמרו לה: את אמרת בשיעור שהערבים הם בדיוק כמו היהודים.

מאיר כהן: היא ננזפה על ידי ההורים.

מאיר כהן: אז אנחנו שם, וכל חוק כזה דוחף אותנו במדרון.

מאיר כהן: זאת הסכנה של החוק הזה.

מאיר כהן: אני לא רוצה לתת ציונים לשרה כזאת או אחרת, כי באמת, השיח מידרדר למי מכיר את צ'כוב ומי לא.

מאיר כהן: זה הרבה יותר עמוק: מי דואג למדינה הזאת ומי לא.

מאיר כהן: ומי שמנסה לסמן אנשים לא דואג למדינה הזאת.

מאיר כהן: לא רואה מעבר לאף שלו.

מאיר כהן: היו זהירים.

מאיר כהן: זה בנפשנו.

מאיר כהן: זאת החברה שלנו, אלה הילדים שלנו, זה הצבא שלנו – כבל, אתה היית בצנחנים.

מאיר כהן: כמה התווכחנו באוהלי 11.

מאיר כהן: מעולם לא אמרנו שמאלני וימני.

מאיר כהן: יכולנו להגיד את הדעות שלנו, וידעת שהשמאלני או הימני נותן לך רתק, ואתה רץ חשוף.

יעל גרמן: וגם לא אשכנזים וספרדים.

מאיר כהן: בוודאי.

מאיר כהן: גם לא אשכנזים וספרדים.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: ואנחנו מאבדים את הביחד.

מאיר כהן: אלה החוקים שמסכנים את הביחד של המדינה הזאת.

מאיר כהן: תעצרו אותם.

מאיר כהן: אני נגד החוק הזה.

מאיר כהן: זאת הסיבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: רבותיי חברי הכנסת, ניטשה אומר כי אין עובדות, יש פרשנות.

אחמד טיבי: ויכול להיות שהשרה לא קראה על פילוסופים אחרים או על במאים אחרים, אולי היא מכירה את ניטשה, ולכן היא מפרשת ברוחב לב דברים, יצירות אומנות או שירה כפי שהיא רוצה.

אחמד טיבי: מחמוד דרוויש, שהשרה נאבקת בו ובשיריו – חברת הכנסת מיכל רוזין – אמר: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם.

אחמד טיבי: )

שלי יחימוביץ': מה זה אומר?

אחמד טיבי: המולדת שלי אינה מזוודה ואינני נוסע.

אחמד טיבי: אני המאהב ואדמתי היא אהבתי.

אחמד טיבי: זה לא היה עובר אצל הצנזורית הראשית, השרה מירי רגב.

אחמד טיבי: היא הייתה קמה מהמליאה, מהאולם, ונוטשת את אחד המשפטים היפים ביותר, גם בעברית, גם בערבית, גם בצרפתית, גם בפורטוגזית, גם בגרמנית – איפה לא תרגמו את המשפט הזה?

אחמד טיבי: מחמוד דרוויש התפעל מאוד מיהודה עמיחי – אגב, אני לא אוהב, חברים שלי, שכשהם נואמים אני מכבד אותם, וכשאני נואם הם מפריעים לי, למשל יעל גרמן.

אחמד טיבי: גרמן, את מפריעה לי.

יעל גרמן: אני מתנצלת.

אחמד טיבי: אם את לא רוצה להקשיב, אז אל תפריעי לי לפחות.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אני מתה להקשיב לך.

אחמד טיבי: מדברים על חוק תרבות, שרת התרבות.

אחמד טיבי: מחמוד דרוויש התפעל מיהודה עמיחי וכתב על יצירתו: אתגר בשבילי – הוא אמר על יהודה עמיחי – כי הוא כתב על אותו המקום, והוא רוצה להשתמש בנוף ובהיסטוריה לתועלתו האישית בהשתמשו בזהותי ההרוסה.

אחמד טיבי: אז יש בינינו תחרות, שני אומנים ושני משוררים: מי בעל השפה באדמה הזאת?

אחמד טיבי: מי אוהב אותה יותר ומי כותב עליה טוב יותר?

אחמד טיבי: זה משפט שהוא משפט גם ספרותי, גם פילוסופי, גם קיומי, גם לאומי, גם היסטורי.

אחמד טיבי: זה לא היה עובר אצל מירי רגב.

אחמד טיבי: מה עוד לא היה עובר אצל מירי רגב?

אחמד טיבי: הגששים.

אחמד טיבי: הגששים התנגדו בשנות ה-80 למדיניות של הממשלה, ממשלת הליכוד.

אחמד טיבי: הם אפילו היו פרזנטורים בתשדירי הבחירות של המערך.

אחמד טיבי: אתם זוכרים?

נחמן שי: איבדנו את הזיכרון.

אחמד טיבי: היום השרה מירי רגב הייתה מוציאה את שייקה, גברי ופולי מחוץ לחוק.

ישראל אייכלר: משפט סיום.

אחמד טיבי: ולכן, מה שהחוק הזה רוצה זה נאמנות לשלטון.

אחמד טיבי: אסור למתוח ביקורת; האח הגדול, 1984, האחות הגדולה.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני אסיים במציצים: הפוך, מירי, הפוך.

אחמד טיבי: ומהגששים: הבנת את זה, מירי?

מירי רגב: מה אתה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרות נכבדות, רשמים פרלמנטריים, אני לא זוכר כבר הרבה זמן כמה – יש פה כל כך הרבה חוקים מיותרים.

איתן כבל: זה חוק כל כך מיותר, כל כך עולב, כל כך אין לו מקום בשיח מעבר לעובדה שהוא עוסק בלסמן אנשים, בני אדם, עמדות, דעות של מי שאתה רואה או שקל לך לסמן אותו כאויב.

איתן כבל: האם גברתי השרה או מישהו מחבריי כאן חושב שכשאני שומע או קורא או רואה מישהו שמדבר סרה בחיילי צה"ל בהצגה או בשיר או באמירה, בטני איננה מתהפכת?

מירי רגב: נו – – –

איתן כבל: בטני איננה מתהפכת?

מירי רגב: נו – – –

איתן כבל: גברתי, לא ביקשתי ממך להיות הצנזור שלי.

איתן כבל: לא מבקש את עזרתך, לא מבקש את עזרתך – –

מירי רגב: – – –

איתן כבל: – – לא מבקש את עזרתך.

איתן כבל: אל תפריעי לי.

איתן כבל: שמענו אותך מספיק היום.

מירי רגב: נהייתם – – –

איתן כבל: שמעתי אותך מספיק היום.

איתן כבל: שמעתי אותך.

איתן כבל: אל תפריעי לי.

איתן כבל: אינני זקוק לך.

איתן כבל: אל תמלמלי לי שם.

איתן כבל: אם את רוצה, תקומי ותדברי.

מירי רגב: מי?

איתן כבל: את ממלמלת לעברי.

איתן כבל: אדוני מוכן בבקשה שהשרה לא תפריע לי?

מירי רגב: נראה לך שאני לא אקום לדבר?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: סליחה, אדוני, אני ראיתי.

מירי רגב: קמתי לפני ואני אדבר גם – – –

איתן כבל: אני יודע.

ישראל אייכלר: היא שאלה שאלה אחת, וזה הדבר הכי עדין ששמעתי פה במליאה.

איתן כבל: זה בסדר.

ישראל אייכלר: זה בסדר גמור לשאול – – –

איתן כבל: אוקיי, בסדר.

איתן כבל: לשרה גם מותר – – –

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: היא לא עשתה שום דבר אחר.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: לא קרה כלום, אדוני.

איתן כבל: מה שאני מבקש ואומר לך, גברתי השרה, גברתי השרה:

איתן כבל: את יודעת שהכי קל להשתמש ביצרים הכי הכי, להגיד ולדבר על אנשים ולהשתמש בתחושות הכי הכי של בני אדם.

איתן כבל: האם אני צריך אותך בשביל לקום ולהילחם?

איתן כבל: מה זה עשה לחברה הישראלית, הכמה שירים האלה, או הכמה הצגות האלה?

איתן כבל: נהפוך הוא.

איתן כבל: כמה כוח צריך לחברה?

איתן כבל: זו דמוקרטיה.

איתן כבל: ובדמוקרטיה יש גם כאלה שאני לא אוהב לשמוע אותם; בדמוקרטיה יש דברים שגורמים לבטן שלי להתהפך; יש בדמוקרטיה אנשים שגורמים לי להחזיק את עצמי בכל הכוח.

איתן כבל: אבל אני לעולם לא עוסק בסימונים, ולא אעסוק בסימונים.

איתן כבל: זו איננה לאומיות – אני מזהיר אתכם שם בספסלים; זו ל-או-מ-נות.

איתן כבל: והקו בין לאומיות ללאומנות הוא דק, והדיבור הגדול בין לאומיות ללאומנות הוא דק מאוד מאוד.

איתן כבל: ואני אומר את זה לך, ואני אומר את זה לכם:

איתן כבל: זאת כבר איננה שאלה של ימין ושמאל, כי מי שמסמן את המשורר, מסמן מחר מי שלא חושב כמוהו מן הצד השני, ואז הוא מסמן אותו גם בבית שלו.

איתן כבל: ולכן, אני אומר לך, אני יודע שהחוק יעבור, אין לי ספק, אני מכיר את הכללים, אבל זה חוק בזוי שלא ראוי היה להביא אותו.

איתן כבל: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, במשטר דמוקרטי השלטון אמור לייצג בתור נאמן את כלל הציבור על דעותיו השונות.

יוסף ג'בארין: מה שהחוק הזה בעצם מבקש לעשות זה לעודד תרבות שהיא תרבות מגויסת לטובת האידאולוגיה הדומיננטית, ובמקרה שלנו – אותה אידיאולוגיה ימנית ואף קיצונית.

יוסף ג'בארין: הרי אם נסתכל על עילות התמיכה או על היעדר התמיכה, נמצא שחלק רב מהעילות הללו הן בכלל עבירות פליליות: הסתה לגזענות, הסתה לאלימות וכו'.

יוסף ג'בארין: ולכן, שרת התרבות רוצה שבעצם היא שתקיים את החקירה, והיא שתהיה התובעת, והיא גם שתהיה המחליטה והמכריעה בנושא שהיה אמור להיות בכלל נושא פלילי.

יוסף ג'בארין: לגבי העילות הלא-פליליות, נמצא שיש כאן התערבות בוטה לא רק במחשבות וברעיונות של האומנים ושל היוצרים ושל האנשים, אלא אפילו ברגשות, ברגשות של הציבור.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שאם עכשיו הטרמינולוגיה האקדמית דיברה על משטרת מחשבות, נראה לי שבחוק הזה כבר יש החרפה בשיטור הזה, ואנחנו מדברים על משטרת רגשות.

יוסף ג'בארין: אותו סעיף שאומר שאפשר לשלול תמיכה מפעילות שמביעה בעצם אבל או עצב ביום העצמאות – כאילו שהציבור הערבי הפלסטיני צריך לקום ולחגוג את העובדה שמרבית בני העם הפלסטיני נהפכו לפליטים, שאחרי יותר מ-70 שנה אין מדינה פלסטינית, שהציבור הערבי הפלסטיני בתוך ישראל סובל מאפליה מובנית; כאילו שאי-אפשר להתחבר לנרטיב הזה.

יוסף ג'בארין: כי אם מביעים את הנרטיב הזה יש את אותה שרה, הצנזור הראשי של הממשלה, שעומדת בפתח – –

ישראל אייכלר: משפט סיום, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – ועושה שיטור – לא רק של המחשבות ושל הסיפור הלאומי אלא גם של הרגשות.

יוסף ג'בארין: עד כאן, כבוד היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: עד כאן.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דוד אמסלם – איננו.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת נורית קורן – איננה.

נורית קורן: כן, אני פה, אני פה.

ישראל אייכלר: נורית קורן, בבקשה.

ישראל אייכלר: בנשימה אחרונה.

נורית קורן: רצתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השרה, חבריי חברי הכנסת – –

ישראל אייכלר: קחי, קחי אוויר.

נורית קורן: – – האם אנחנו עיוורים למה שקורה כאן במדינת ישראל?

נורית קורן: האם אתם מצפים שנמשיך במצעד האיוולת שבו אנו נותנים כספי ציבור לכל מי שרוצה להפוך את חופש הביטוי לחופש הביזוי כנגד מדינת ישראל, החברה הישראלית וחיילי צה"ל?

נורית קורן: הציבור הישראלי חכם, ולכולם ברור שחלק מתעשיית הקולנוע הישראלי הפך לארגז כלים של תעמולה אנטישמית, תומכת טרור, אנטי-ציונית ומסיתה לאלימות – מה שלא מפריע לו להמשיך לבקש מימון ותמיכה מאותה מדינה שאותה הוא מבזה.

נורית קורן: האם נמשיך לתת לאותם יוצרים לבזות את הדגל, את הסמלים, את קיומנו?

נורית קורן: בשם מה – בשם הדמוקרטיה?

נורית קורן: התשובה לכך: לא עוד.

נורית קורן: במקום שהיוצרים ישקפו את המתרחש בחברה ובמציאות הישראלית, הם פונים לכיוונים של הכפשת ישראל – –

קארין אלהרר: בחברה שאת רוצה.

נורית קורן: – – ותיוגה כמדינה נפשעת.

קארין אלהרר: די כבר – – –

נורית קורן: לא ניתן שכספי ציבור יממנו סרטים המציגים מציאות מעוותת, שקרית.

נורית קורן: לא ניתן יד לפגיעה במדינת ישראל בשם חופש הביטוי.

נורית קורן: כמו הסרטים – – –

מיכל רוזין: את יודעת באיזה מדינות – – –

ישראל אייכלר: נא לא להפריע.

נורית קורן: אנחנו במדינת ישראל.

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: לא להפריע.

נורית קורן: אנחנו במדינת ישראל, ולא ניתן להכפיש את מדינת ישראל.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: תמיד מה שנראה לכם בסדר זה חופש הביטוי, כן, אבל גם בחופש הביטוי הדמוקרטיה צריכה להגן על עצמה – –

אמיר אוחנה: שיצאו לנו מהכיס.

אמיר אוחנה: שיציגו, שיכתבו, אבל שיעשו את זה על חשבונם – –

נורית קורן: – – ולקבוע גבולות.

אמיר אוחנה: – – לא על חשבוננו, לא מהכיס שלנו.

אמיר אוחנה: זה הכול.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת אוחנה.

נורית קורן: תאמין לי שאני יכולה גם לבד.

נורית קורן: תודה.

מיכל רוזין: – – – גם עושים את זה על חשבון המדינה.

נורית קורן: יש לנו סרטים – – –

אמיר אוחנה: צאו לנו מהכיס.

מיכל רוזין: – – –

אמיר אוחנה: תיצרו, תכתבו, תשירו מה שאתם רוצים – לא על חשבון הציבור.

ישראל אייכלר: בבקשה להפסיק את הדיאלוג.

ישראל אייכלר: מי שרוצה, יכול בחוץ להתווכח.

ישראל אייכלר: תנו לה – – –

נורית קורן: ואנחנו מדברים על חופש הביטוי בסרטים כמו לבנון, חמש מצלמות שבורות, גן עדן עכשיו – –

קריאות: – – –

נורית קורן: – – מעבדה, סרט שהוקרן – –

ישראל אייכלר: שקט.

נורית קורן: – – בז'נבה, בחסות של תנועת BDS.

נורית קורן: האם זה יכול לקרות במדינה אחרת?

נורית קורן: לא, רק במדינת ישראל.

מיכל רוזין: תסתכלי גם על תרבות של מדינות אחרות.

מיכל רוזין: תראי גם סרטים של מדינות אחרות.

מיכל רוזין: אלוהים אדירים, איזו בורות.

נורית קורן: לסיכום, החוק שומר על תדמיתה של מדינת ישראל ושל החברה הישראלית, הנאבקת מול גופים אנטישמיים – –

מיכל רוזין: איזו בורות.

נורית קורן: – – אנטי-ציוניים, שכל מטרתם להפיץ שקרים ולהציג את מדינת ישראל וחייליה בצורה – –

מיכל רוזין: את – – – בשקרים – – –

נורית קורן: – – מעוותת, ואסור לנו לתמוך בשום צורה בשום סרט שעושה – –

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: – – את זה או בתעשיית הקולנוע שזה מה שהיא רוצה לעשות.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת קורן.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת קורן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: לא שומעת.

נורית קורן: לא שומעת.

מיכל רוזין: – – –

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, זה לא פלא שבממשלה שהולכת נגד הדמוקרטיה שרת התרבות היא נגד התרבות.

איימן עודה: רגב מבקשת להיות הבמאית העליונה, ואת האומנות היא רוצה לראות כמו משרד הדוברות של ממשלת הימין הקיצוני.

איימן עודה: להצגה שרגב מעוניינת להעלות, זו שתהיה מותרת בחוק – קוראים לה: אומנות מגויסת.

איימן עודה: רק לפני כמה חודשים עוד הייתה במעצר משוררת, כאן בישראל, דארין טאטור, כי כתבה שיר, ואת הספר של דורית רביניאן אסרו להכניס לבתי הספר, ותיאטרון שלם, אל-מידאן, היו נתון לאיומים בלתי פוסקים.

איימן עודה: שימו לב, יש קשר – – –

אמיר אוחנה: אתה מדבר על הצגה שכתב רוצח – –

עודד פורר: – – –

איימן עודה: סליחה, אדוני, אני מבקש ממך.

ישראל אייכלר: רבותיי, כמה שאתם תפריעו לו – נצטרך להוסיף לו זמן, אז אם אתם רוצים להוסיף זמן לחבר הכנסת עודה, בבקשה.

איימן עודה: שימו לב, קו ישר מחבר בין החוק הזה לחוק הלאום.

איימן עודה: לא צריך להיות משפטן בשביל להבין שסעיפי החוק מכוונים היישר ליוצרים פלסטינים.

איימן עודה: מי ששולל את מעמדה של השפה הערבית גם לא רוצה לראות אותה על הבמות.

איימן עודה: מי שמעמיד את היהדות כעליונה מבקש לדכא את היצירה הערבית.

איימן עודה: מירי, אנחנו לא נאמנים לך.

איימן עודה: זה לא תפקידם של האזרחים ובטח לא תפקידה של התרבות.

איימן עודה: למה לא רוצים להעלות את הנושא של הנכבה, הקטסטרופה של העם הפלסטיני?

איימן עודה: מכחישת נכבה את.

איימן עודה: מה זה נכבה?

איימן עודה: אפשר לדבר פוליטיקה כמה שאתם רוצים; יש מיליון אזרחים שאיבדו את הבתים, את האדמות, את הקשרים המשפחתיים – כן או לא?

איימן עודה: האם עבור העם הפלסטיני זה אסון לאומי או לא אסון לאומי?

איימן עודה: מי שמבין בתרבות – – –

שולי מועלם-רפאלי: אין לנו בעיה שתדברו על זה, אבל למה מדינת ישראל צריכה לשלם על זה?

ישראל אייכלר: לא להפריע, לא להפריע, לא להפריע.

איימן עודה: מי – – –

קריאות: – – –

איימן עודה: אדוני.

ישראל אייכלר: אני אוסיף לך את – – –

איימן עודה: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו משלמים מיסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המיסים שלנו – – –

ישראל אייכלר: רבותיי – – –

יואב קיש: כן, אבל אתה אזרח מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני – – –

ישראל אייכלר: תפסיקו את הוויכוחים.

ישראל אייכלר: אתם מאריכים את הדיון, בסך הכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהמשפחה שלי נרצחו על ידי – – – בנכבה – – – אז תפסיקו – – –

שולי מועלם-רפאלי: נרצחו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חאג' יחיא, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עודד פורר: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אני אתחיל לקרוא לסדר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חאג' יחיא.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, חברי הכנסת עודד פורר וחאג' יחיא, אני קורא אתכם פעם ראשונה לסדר.

עודד פורר: – – – תחזור לסוריה, תחזור לאיראן, תחזור למצרים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד וחבר הכנסת חאג' יחיא, אני קורא אתכם פעם שנייה לסדר.

עודד פורר: – – – תתבייש לך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

ישראל אייכלר: חברי הכנסת חאג' יחיא ועודד פורר, אני מבקש לצאת מהאולם.

ישראל אייכלר: אדוני הסדרן, שיצאו מהאולם.

עודד פורר: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מדבר על היסטוריה?

אורן אסף חזן: עודד, בקושי עברית הוא יודע.

אורן אסף חזן: אתה רוצה שהוא ידע היסטוריה?

ישראל אייכלר: שקט.

ישראל אייכלר: אני כבר הוצאתי שני חברי כנסת, אני לא רוצה להוציא עוד.

ישראל אייכלר: אני מוסיף לך דקה, אדוני.

איימן עודה: תודה רבה.

איימן עודה: אפשר שלא להסכים מבחינה פוליטית; אפשר שלא לקרוא את ההיסטוריה אותו דבר.

עודד פורר: – – –

ישראל אייכלר: קראתי לכם שלוש פעמים לסדר ואתם אפילו לא שמעתם לי.

ישראל אייכלר: מהיום אתם תשמעו לי.

ישראל אייכלר: בבקשה, תמשיך.

ישראל אייכלר: (חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וחבר הכנסת עודד פורר יוצאים מאולם המליאה.

ישראל אייכלר: )

איימן עודה: אפשר לקרוא את ההיסטוריה בצורה אחרת, אפשר לא להסכים אידיאולוגית, אבל עם שלם, מיליון אנשים, מיליון אזרחים איבדו את הבית, את האדמות, את קשרי המשפחה.

איימן עודה: אני, אני, איימן עודה – הדודים שלי הם פליטים בירדן.

איימן עודה: מבחינתנו היום הזה הוא יום אבל אישי ולאומי.

איימן עודה: מי שמכיר קצת תרבות יודע את המשפט של מחמוד דרוויש: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם:) הפחד של העושקים – מהזיכרונות.

איימן עודה: אתם מפחדים מהזיכרונות שלנו, אבל אנחנו לא נרפה.

איימן עודה: כנראה שפעם הייתם יותר חזקים, אז הרשיתם יותר חופש ביטוי.

ישראל אייכלר: תודה.

איימן עודה: היום אתם מצמצמים, כי אתם יותר חלשים.

ישראל אייכלר: תודה, תודה.

איימן עודה: – – כי אנחנו יותר צודקים, ואתם חלשים, ואין לכם מה לענות בצורה תרבותית – –

ישראל אייכלר: תודה, חבר הכנסת – – –

איימן עודה: – – אז מביאים את החוק האווילי הזה.

איימן עודה: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת רחל עזריה, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, כבוד השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, התרבות הישראלית היא אחד ממקורות הגאווה שלנו, מהרבה מאוד סיבות:

רחל עזריה: גם החוויה האישית של לראות על מסך הקולנוע או לקרוא בספר או לקרוא שירה או ליהנות מהצגה שמתארת את החיים שלנו, דרך הידיעה שבעצם זה מדהים שיש כל כך הרבה יצירה בשפה העברית, ולפני 100 שנה מי דמיין שזה יהיה ככה, ועד הידיעה שזה משרת את מדינת ישראל בכל מקום בעולם – מסתכלים על התרבות הישראלית, מסתכלים על היצירה, ויש לזה משמעות מאוד מאוד גדולה.

רחל עזריה: הצעת החוק הזאת – הרבה מהצעת החוק כבר קיים היום בחקיקה במדינת ישראל, אבל כן יש פה ניסיון של דמות פוליטית לקבל החלטות כמעט בלעדיות בנושא הזה.

רחל עזריה: עכשיו, זה דבר שהוא בלתי נסבל.

יעל כהן-פארן: תצביעי נגד החוק, רחל?

רחל עזריה: ואני הייתי שמחה – – –

ישראל אייכלר: מבקשים קצת שקט, לא שומעים את הנואמת.

ישראל אייכלר: בבקשה שקט.

רחל עזריה: ואני הייתי שמחה אם הצעת החוק הזאת לא הייתה באה לעולם.

רחל עזריה: אני אצביע בעד הצעת החוק, כיוון שאני יושבת בצד הזה, בתוך הקואליציה.

רחל עזריה: ביחד עם המפלגה שלי אנחנו נפעל בתוך הוועדה כדי לוודא שהצעת החוק הזאת תשתנה, ולא תהיה זכות בלעדית, בטח לא בפרוצדורה של הוועדה הקיימת, לקבל החלטות לגבי האומנות בישראל.

תמר זנדברג: שר האוצר שלך התקפל כמו אני לא יודעת מה, אז עכשיו את אומרת שתנסו בוועדה – – –

רחל עזריה: עכשיו, תקשיבו, אני מציעה לכם בקואליציה לשתף פעולה מחר בוועדה, כדי לפעול ביחד לטובת מדינת ישראל ולטובת התרבות במדינת ישראל.

מיכל רוזין: – – – החוק הזה, חוק ההסדרה – – –

רחל עזריה: אנחנו לא נשאיר את החוק כפי שהוא.

רחל עזריה: נעבוד ביחד כדי לדאוג שהתרבות במדינת ישראל תמשיך לפרוח.

רחל עזריה: ואני רוצה לומר עוד מילה אחת אחרונה: פנו אליי הרבה מאוד אומנים בימים האחרונים.

רחל עזריה: גם שרת התרבות – אני רוצה לומר לך כמה דברים.

תמר זנדברג: ברור, הרי – – –

ישראל אייכלר: אל תפריעו.

רחל עזריה: פנו אליי הרבה מאוד אומנים בימים האחרונים, והם ביקשו לקבל התחייבות והגנה, לוודא שהם יוכלו להמשיך ביצירה.

רחל עזריה: אנחנו נעשה בוועדה את העבודה, כמו שעשינו בחוק הקולנוע.

רחל עזריה: נשנה את החוק כדי לוודא שהחוק הזה – שלא תהיה בסופו של דבר דמות פוליטית אחת שתקבל החלטות.

רחל עזריה: היה לי חשוב לומר את זה למליאה, על הדוכן, וזו התחייבות שלנו, ונמשיך בה בימים הקרובים.

רחל עזריה: תודה רבה.

נחמן שי: איך התחייבות?

נחמן שי: השר שלכם ויתר, הוא עצמו, לא מישהו אחר.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: עכשיו חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, השרה רגב, אני לא מאמין לך, אני פשוט לא מאמין לך.

יואל חסון: אני לא מאמין לך שזה באמת בוער בך; אני לא מאמין לך שזה באמת מעניין אותך; אני לא מאמין לך שאת פועלת כאן מתוך איזו אידיאולוגיה צרופה.

יואל חסון: הרי את, כשהגעת לתפקיד הזה, כנראה גם לא היית בשום הצגה או בשום מקום, כי מעולם לא אמרת מילה, לא הגבת, לא ראינו – – –

אורן אסף חזן: רק אתם הייתם.

ישראל אייכלר: אתה עומד לדבר עוד רגע.

יואל חסון: לא ראינו אותך מדברת על הנושאים האלה לפני זה.

יואל חסון: את מאוד מיומנת, אני מכיר אותך.

יואל חסון: זיהית מה אפשר לייצר כאן כדי לחזק את מעמדך בציבור, בעיני המצביעים שאת חושבת שרוצים שתנהגי בצורה הזאת, ואת עושה את זה.

יואל חסון: עכשיו, אמרתי לך גם לפני שבוע – –

אמיר אוחנה: לפחות לה עוד נשארו מצביעים.

יואל חסון: – – שיש לי כבוד גדול לכיסא שאת יושבת עליו, למעמד שאת נמצאת בו, שרה בממשלת ישראל.

יואל חסון: ובמקום לחשוב על טובתה של המדינה, במקום לחשוב על מה שנכון – הרי אם היית רוצה באמת לקדם הצעת חוק מהסוג הזה, או מהחששות שכביכול הצגת כאן כשקראת מהנייר, היית מקיימת דיאלוג עם האופוזיציה.

יואל חסון: הרי מה, אנחנו רוצים ברעת המדינה?

יואל חסון: אנחנו רוצים לפגוע בלגיטימיות של העם היהודי וזכותו על ארץ ישראל?

יואל חסון: זה לא המונופול שלך, שיהיה לך ברור.

יואל חסון: זה לא המונופול שלך.

יואל חסון: את לא היחידה שחשובה לה מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי.

מיכל רוזין: היא היחידה.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: להפך.

יואל חסון: אם את שואלת אותי, את רק הופכת את מעמדנו לחלש יותר בפעולות וביוזמות ההזויות האלה, שאחר כך צריך ללכת ולהסביר אותן בעולם, וצריך להציג ופתאום להסביר שישראל היא מדינה דמוקרטית, חופשית ואמיתית – כי היא באמת כזאת.

יואל חסון: חוקים מהסוג שלך הם החוקים שגורמים לנו נזק יותר מתועלת.

יואל חסון: אבל חבל לבזבז מילים על משהו שאני יודע שאת לא מאמינה בו, ואנחנו נתמודד עם זה כשזה יגיע לוועדה.

יואל חסון: אבל אני רוצה במשפט אחרון, אדוני היושב-ראש – אורן חזן, אני רוצה רגע לפנות אליך.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אורן חזן.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן חזן.

יואל חסון: אני באמת פונה אל הלב שלך.

יואל חסון: אני לא מאלה שמזלזלים בך פה.

יואל חסון: אני חושב שאתה בחור חכם.

יואל חסון: אני חושב שיש לך עמדות.

יואל חסון: אני לא מזלזל בך.

יואל חסון: אני חושב בכנות שאתה לא תמיד מכוון, אוקיי?

יואל חסון: אני חושב שהרבה מהפוטנציאל שלך אתה באמת מבזבז על דברים שלא מביאים בסוף גם לך את התועלת שאתה רוצה, כי יש בך דברים – אני מכיר אותך גם המון שנים, אתה יודע.

יואל חסון: אני אומר לך, היום חצית איזשהו גבול.

אורן אסף חזן: למה, יואל?

יואל חסון: חצית איזשהו גבול, והגבול הזה – – –

אורן אסף חזן: – – – ההתנהגות שלו.

יואל חסון: תן לי רגע, תן לי רגע, אורן.

יואל חסון: אני לא בא לריב איתך.

יואל חסון: אני חרד מאוד, ואתה יודע, אני אגיד לך בכנות, אני אגיד לך רגע בכנות, חבר הכנסת חזן, אני לא אציל בריטי, בסדר?

יואל חסון: גם אני יודע לדבר פה.

יואל חסון: גם אני יודע לפתח פה ריבים ומאבקים, ואני לא – – –

ישראל אייכלר: תודה.

יואל חסון: אני מסיים אדוני היושב-ראש, תן לי שנייה.

יואל חסון: אבל אני אומר לך, אני חרד מאוד למה שקורה לבית הזה, ליחס לבית הזה, למעמד הכנסת.

יואל חסון: אני דואג לזה מאוד, ואני מבקש ממך שתהיה לך אותה דאגה כמו שלי יש.

יואל חסון: זה הכול.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

ישראל אייכלר: עכשיו חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: חברי יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה מירי רגב – כן, כבוד השרה – חבריי חברי הכנסת הנכבדה, בחלקה, במשך שעה וחצי עלו פה אחד אחרי השנייה חברי כנסת מהאופוזיציה, הכפישו, העליבו, קיללו, טינפו את הפה שלהם בלי להתבייש, תקפו ברמה האישית את השרה, את עבדכם הנאמן, את ראש הממשלה, את הקואליציה; קללות: בהמות, בורים, טיפשים, גלמים, מזבלה, הרס הדמוקרטיה, חלאות, והרשימה עוד נטויה.

אורן אסף חזן: חברי חבר הכנסת חסון, אני גם מוטרד, כי כשיושבים פה חברי כנסת ואין להם טיפה של אידיאולוגיה, מעט ערכים, יכולת לבטא את עצמם, וכל מה שהם מסוגלים לעשות זה לעלות לכאן ולקלל, זו הבעיה של הכנסת הזאת.

אורן אסף חזן: אני עליתי, באחת הפעמים הבודדות שלי בשלוש וחצי השנים שלי פה בכנסת, כשעלה חבר הכנסת גילאון לכאן וקילל – כן, הוא קילל: בור, גולם; התנשא על חברת הכנסת השרה רגב שהיא באה מקריית גת, כאילו אם הוא גדל ברמת אביב, או אני לא יודע איפה, אז הם יותר טובים מאיתנו.

אורן אסף חזן: באחת הפעמים הבודדות שלי עניתי בעדינות, בסך הכול אמרתי לו ביטוי ששגור בפי, שאני משתמש בו בכנסת פעם אחר פעם.

אורן אסף חזן: זה קרה בעבר גם עם חברת הכנסת ורבין ועם אחרים, ובסך הכול אמרתי לו, אדוני היושב-ראש:

אורן אסף חזן: אני בוחר שלא לענות לך, כי אתה חצי בן אדם.

אורן אסף חזן: היחס היה נטו כלפי ההתנהגות שלו.

אורן אסף חזן: אז אני אומר שוב, חברת הכנסת רויטל – – –

ישראל אייכלר: רגע, אורן, אורן, אני חבר שלך.

ישראל אייכלר: היות שזה התפרש אחרת – – –

אורן אסף חזן: אני יודע.

אורן אסף חזן: אני מסביר שוב, בשביל זה אני כאן.

ישראל אייכלר: בדיוק.

מירי רגב: אבל הוא הסביר את זה.

ישראל אייכלר: – – – הזדמנות להסביר את זה.

אורן אסף חזן: אדוני, בבקשה, בבקשה.

אורן אסף חזן: אז הינה פה, זה – כן, אבל אצלם – – –

מירי רגב: הוא היה בן אדם והסביר למה הוא התכוון.

ישראל אייכלר: אני רוצה – –

אורן אסף חזן: במקום, בו ברגע – – –

ישראל אייכלר: – – שהוא יבהיר את עצמו למען כבודו ולמען כבוד הכנסת.

אורן אסף חזן: הינה, היושב-ראש, במקום, בו ברגע, אמרתי שהדברים מכוונים לכך שההתנהגות שלו היא ברברית, היא לא של בן אדם.

אורן אסף חזן: מי שעולה מעל הדוכן ורק מקלל ועולב ומתנשא – זה נאמר גם בעבר.

אורן אסף חזן: דבר שני – התנצלתי מהמקום, התנצלתי מהצד, והינה אני עושה זאת שוב, רק חבל שהוא יצא חיש מהר מהמליאה.

ישראל אייכלר: אפילו שהוא לא נמצא.

אורן אסף חזן: אם מישהו, חברת הכנסת קארין אלהרר, אם מישהו הבין בטעות, או בחר לקחת את זה – –

קארין אלהרר: – – –

אורן אסף חזן: – – לצד של השמאלנים הקטנים האלה ולנסות לייצר שיח פסול, זה פשוט בושה וחרפה שלכם.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת שמולי, אתה מכיר אותי מספיק זמן.

אורן אסף חזן: הרי אני האחרון שאלעג לנכים, אתם יודעים את זה, אז אם הוא נפגע, אני מתנצל.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: אז זהו – – –

אורן אסף חזן: אין על כך בכלל ויכוח.

אורן אסף חזן: אבל בחיים אני לא אתנצל בפני אף אחד מכם אם תיעלבו, אם תקללו.

אורן אסף חזן: אני אגלה לכם עוד סוד: לא אתם תקבעו את חופש הביטוי, את השיח.

אורן אסף חזן: רק הציבור בישראל יקבע.

אורן אסף חזן: יש סיבה שפעם אחר פעם הוא שולח אתכם לספסלים האחוריים של האופוזיציה, הרחק שם, במחילות הטחובות שלכם, ואותנו – להמשיך להנהיג את המדינה.

אורן אסף חזן: אז אתם תשבו במגדלים, עם חליפות היוקרה, עם הבוטנים הקלויים, אתם תשבו ותכפישו, תמררו בבכי האחד אל השנייה, תקללו, תתנהגו ביוהרה, ואנחנו נמשיך להנהיג את המדינה.

אורן אסף חזן: כל ניסיון אחר שלכם להפוך את הדברים שלנו לא יצלח.

אורן אסף חזן: ומשפט אחד אחרון, אדוני היושב-ראש, רבותיי, כולכם, עם ישראל כולו: במציאות שבה מי שעומד ומניף את דגל ישראל בגאווה הוא ימין קיצוני, רחמנא ליצלן, אבל מי שדוחף אותו עמוק לישבן הוא גיבור תרבות, החוק הזה מחויב המציאות.

אורן אסף חזן: השרה רגב, יופי של חוק.

אורן אסף חזן: הקואליציה הביאה פה יופי של חוק.

ישראל אייכלר: תודה.

אורן אסף חזן: הממשלה תחנך אתכם.

אורן אסף חזן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: כן, כן.

מיקי לוי: חוק – – – על סיטואציה שדברת.

אורן אסף חזן: אל תלמד אותי על חוק הדגל.

אורן אסף חזן: אני חוקקתי את כל התיקונים שבו, אני מזכיר לך.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אני רק אסכם ואומר במשפט אחד, אדוני היושב-ראש:

אורן אסף חזן: השיטה הזאת שבה יושב נציג מהאופוזיציה על ספסל היושב-ראש, סותם את הפה לחברי הקואליציה ומאפשר קללות כמו בהמה, זבל, גלמים – –

ישראל אייכלר: אורן, תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – ועוד דברים שהדעת לא סובלת, צריכה להיעצר.

אורן אסף חזן: יואל חסון – שוב יצא – אם יש בך דאגה לבית, תסתום את הפה המטונף – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – של חבריך באופוזיציה ותתחילו להתנהג בתרבות – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – כי זה כל מה שאנחנו רוצים בשביל מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

ישראל אייכלר: אני מודה לך על זה שהתנצלת.

אורן אסף חזן: פעם שלישית.

אורן אסף חזן: שמישהו יביא לי גלידה, אולי.

ישראל אייכלר: זה בסדר גמור.

קארין אלהרר: – – –

ישראל אייכלר: אני שמעתי התנצלות ברורה לגבי הפגיעה, שזה היה חמור מאוד.

אורן אסף חזן: – – –

ישראל אייכלר: על זה הוא התנצל, וזה מה שרציתי – שהוא יתנצל.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל דווקא את ההזדמנות הזאת, אורן – – –

ישראל אייכלר: חבר הכנסת חזן, עודד מבקש לדבר.

עודד פורר: אני דווקא רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, גברתי השרה, ואת המעמד הזה, כדי לדבר אולי באמת על אותו שיח שנאה, על פילוג, על הסתה, דווקא בשבוע שבו אנחנו מציינים את רצח רבין.

עודד פורר: דווקא כשרוצים לציין את רצח ראש הממשלה כדי ללמוד על היכולת לנהל שיח פוליטי גם כשלא מסכימים, בלי אלימות, בלי סתימת פיות, לצערי, ראינו איך הופכים את יום הזיכרון הזה ליום פוליטי, למרות שהיה נדמה שבשנים האחרונות קצת הצלחנו לצאת מזה.

מוסי רז: זה לא פוליטי.

עודד פורר: זה לא יום פוליטי וזה לא יום לקידום אג'נדה פוליטית.

עודד פורר: זה יום שבו צריך להבין שאפשר לנהל את הדיונים אחרת גם כשלא מסכימים.

עודד פורר: צריך כנראה ללמוד כאן משהו אחר – אולי ללמוד, גברתי השרה, את מה שאמר ראש הממשלה המנוח מנחם בגין יום לאחר הכרזת העצמאות.

עודד פורר: הוא אמר: "במדינת ישראל נהיה חיילים ובונים, לחוקיה נישמע, כי חוקינו הם, ואת ממשלתה נכבד, כי ממשלתנו היא".

עודד פורר: כך הוא נאם ברדיו של האצ"ל יום לאחר הכרזת המדינה, אפילו שלא הוזמן אליה.

עודד פורר: מנגד, כשקוראים את ספרו של ראש הממשלה המנוח רבין "פנקס שירות", שם הוא כותב, גברתי, על האלטלנה, ומספר שכששמעו חייליו את אנשי האצ"ל צועקים בהיסטריה שבגין נמצא על האונייה, הגיבו אנשי הפלמ"ח בהגברת עוצמת האש שירו על האונייה.

עודד פורר: אני מצטט – כך הוא אומר:

עודד פורר: משקעי השנאה של אנשי הפלמ"ח וההגנה כלפי האצ"ל והלח"י ומנהיגם כנראה מצאו ביטויים בעוצמת האש.

מוסי רז: אולי צריך לעשות סרט גם על הפלמ"ח.

עודד פורר: גברתי, נראה לי שכדי ללמוד על השנאה והפילוג, והחלוקה הזאת שאוהבים לעשות לבני האור ובני החושך, והממלכתיות שנמצאת אולי רק בצד אחד של המפה כשלא מסכימים, אבל בצד השני כבר פתאום נעלמת הממלכתיות – לצערי, ישנם כאלה שלא הבינו שבמוצאי שבת התאבלו על ראש הממשלה שנרצח גם אלה שלא הסכימו איתו וגם אלה שלא הסכימו לדרכו ושחשבו שהסכמי אוסלו הם טעות.

עודד פורר: הדיון לא היה צריך להיות: אוסלו כן, אוסלו לא; הדיון צריך להיות דיון על זה שנרצח פה ראש ממשלה כי מישהו לא הסכים לדרכו, וזה לא מקובל, ולא כך מנהלים דיון.

עודד פורר: ואולי צריך – – –

קריאה: ועל ההסתה.

עודד פורר: ועל ההסתה, על ההסתה, שמתקיימת בכל עת.

ישראל אייכלר: כן, תודה.

עודד פורר: ואולי צריך להזכיר – ובזה אני אסיים, אדוני – שכשלא מסכימים עם הממשלה – והשנאה לא התחילה רק ברצח רבין; השנאה הזאת התחילה בירי על אלטלנה, וכאן, גברתי, אולי צריך ללמד את מה שקרה אז כדי להבין איך צריך לנהוג – שממשלתנו היא, וחוקיה, גם כשאנחנו לא מסכימים איתם – – –

ישראל אייכלר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה רבה, חבר הכנסת עודד.

עודד פורר: ולהעביר, גברתי – ובזה אני אסיים – יום זיכרון ממלכתי – –

איילת נחמיאס ורבין: ממש חבל שלא – – – נאום של שלי יחימוביץ.

עודד פורר: – – לזכר אלטלנה, כי אולי משם, יחד, דווקא מהעניין הזה, אפשר יהיה ללמוד מה המשמעות של פילוג והסתה ומה המשמעות של: מלחמת אחים – לעולם לא.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

ישראל אייכלר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת ציפי לבני, ואחריה השרה תסכם את הדיון.

ציפי לבני: מה שווה התרבות אם אנחנו לא יכולים לשלוט בה?

ציפי לבני: אז זהו, שאין תרבות אם בממשלה שולטת בה.

ציפי לבני: במקום תרבות אנחנו נקבל תעמולה, ובשביל זה לא צריך תקציבי ענק; מספיק הסרטונים של ראש הממשלה.

ציפי לבני: תרבות היא לא ממשלה; היא אנשים שיוצרים החוצה את מה שהם מרגישים.

ציפי לבני: והרבה פעמים הם מרגישים לא את מה שהממשלה הייתה רוצה שהם ירגישו.

ציפי לבני: הם אוהבים את המדינה הזאת שלנו עד מאוד, אבל לפעמים הם רוצים לבקר את מה שהממשלה – כל ממשלה – עושה למדינה שלנו.

ציפי לבני: חלק יוצרים את הפחדים שלהם, חלק יוצרים את האהבות שלהם וחלק מבטאים ביקורת.

ציפי לבני: וזה מה שיוצר את הפסיפס הישראלי; זה מה שיוצר את החלקים השונים שביחד יוצרים תמונה תרבותית שאפשר וצריך להתגאות בה.

ציפי לבני: אבל עם הממשלה הזאת היום, היוצרים כבר יודעים שמה שמצפים מהם זה להיות כנועים, להיות ממושמעים.

ציפי לבני: חלק כבר התחילו להוריד ראש, לצערי.

ציפי לבני: חלק עוד לא; חלק יעדיפו להיות מחוברים ללב שלהם ולא לעטיני השלטון.

ציפי לבני: כשקוראים את החוק הזה, בעצם רוב הדברים כבר כתובים בחוקים אחרים, אלא מה?

ציפי לבני: מי שקבע או מי שהיה אמור לקבוע אם זה עובר את החוק או לא זה משרד האוצר, והיועצים המשפטיים שם עד היום באמת לא אפשרו את אותם קיצוצים.

ציפי לבני: ולכן שני דברים נעשים עכשיו ביחד: קודם כול, לקחת ממשרד האוצר ולהעביר לשרת התרבות – לא לשרת התרבות, הרי זה לא עיקרון כאן; להעביר למירי רגב הפוליטיקאית, שרוצה את השליטה הזאת, ועל הדרך גם לקצץ את ראשם של היועצים המשפטיים בחוק אחר לגמרי, שהם לא יוכלו להגיד שיש דברים שבהם הפוליטיקה לא יכולה להתערב.

ציפי לבני: ואין מצב – מאחר שהחוק הזה הוא בסוף חוק אישי, אין מצב שנפקיד בידייך את התרבות של מדינת ישראל.

ציפי לבני: הרי לפני כמה זמן, לפני שבוע – כמה ימים זה היה?

ציפי לבני: עלית כאן

ציפי לבני: על הדוכן ובאיזה שטף, לא ברור מה טיבו, יצא קצפך והשתלח בצורה די גסת רוח, הייתי אומרת, גם בי וגם ביואל חסון, ועל הדרך גם התבלבלת בעניין הזה של הרבע והשליש.

ציפי לבני: ואני רוצה לומר שמבחינתי, זה באמת יכול לקרות לכל אדם.

ציפי לבני: אני גם חושבת שזה לא חשוב.

ציפי לבני: גם אני לא משהו במתמטיקה, ולכן, כשהייתי בתיכון קרא המורה למתמטיקה לאימא שלי ואמר לה שבאמת יש בעיה עם הילדה במתמטיקה, ואימא שלי אמרה לו משפט אחד – היא אמרה: זה לא חשוב אם היא לא תדע מתמטיקה, העיקר שהיא תהיה בן אדם.

ציפי לבני: את מבינה?

ציפי לבני: הסיפור שלך זה לא הסיפור של המתמטיקה.

ציפי לבני: הסיפור שלך זה בחלק הזה של להיות בן אדם; להבין שיש כאן אנשים שרוצים ליצור.

ציפי לבני: הם רוצים להיות חופשיים, הם רוצים להביע את מה שהם חושבים.

ציפי לבני: הם אוהבים את המדינה שלנו – –

ישראל אייכלר: תודה.

ציפי לבני: – – אבל מה-זה לא אוהבים את מה שהממשלה עושה להם.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת לבני.

ישראל אייכלר: תעלה השרה מירי רגב לסכם את הדיון, ואחר כך תתקיים הצבעה.

אמיר אוחנה: – – – מירי, למחנה הציוני יש רבע או שליש ממה שיש להם היום?

מירי רגב: יש להם אפס.

מירי רגב: תלוי באיזה כוס אתה שותה את השליש מול הרבע.

אמיר אוחנה: רבע או שליש?

אמיר אוחנה: אני לא – מה – – –

מירי רגב: מה אתה אומר?

אמיר אוחנה: – – –

מירי רגב: אה, רבע?

מירי רגב: לא.

מירי רגב: הרבה פחות, לא?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: שרת התרבות צריכה לסכם את הדיון.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

מירי רגב: חבריי חברי הכנסת, איזה מזל היה לי להיות שרה תורנית כשמדברים על חוק הנאמנות בתרבות.

מירי רגב: כמה שטויות, כמה צביעות הייתי צריכה לשמוע כאן מהאנשים שלכאורה קוראים לעצמם ציונים, המחנה הציוני.

מירי רגב: אז עכשיו גם אני אקריא איזשהו ציטוט.

יואל חסון: בואו נקבל ציון ממך על הציונות.

מירי רגב: הינה, יואל, בוא, תגיד לי מי כתב את הדברים האלה, תרשום בראש העמוד הראשון: "אני לא שונא אנשים, ואינני פולש, אבל אם אהיה לרעב, בשרו של הכובש יהיה לי למאכל.

מירי רגב: היזהר, היזהר מהרעב שלי, מהזעם שלי".

מירי רגב: מי כתב את זה?

מירי רגב: לא, לא יכול להיות שאתה לא יודע מי כתב את זה.

אמיר אוחנה: דרוויש.

מירי רגב: יפה.

מירי רגב: דרוויש כתב את זה.

מירי רגב: זה אותו אחד שבאתם ודיברתם עליו דברים – הוא רוצה לאכול את הבשר שלך.

יואל חסון: אני דיברתי על דרוויש?

מירי רגב: דרך אגב, הבשר שלך יהיה מתובל.

קריאות: – – –

מירי רגב: הבשר שלך יהיה מתובל.

מירי רגב: בואו, בואו נדבר.

ישראל אייכלר: מה קרה?

ישראל אייכלר: מה קרה?

ישראל אייכלר: מה הצעקות האלה?

מירי רגב: בואו נדבר.

ישראל אייכלר: רבותיי, מי שרוצה לצעוק, יצא החוצה.

מירי רגב: בטח שדיברת עליו.

מירי רגב: בוא אני אסביר לך באיזה הקשר.

ישראל אייכלר: לא לצעוק.

ישראל אייכלר: לא לצעוק.

יואל חסון: – – –

מירי רגב: לא אתה.

מירי רגב: אני אסביר לך באיזה הקשר.

ישראל אייכלר: לא לצעוק.

ישראל אייכלר: מה זה?

איילת נחמיאס ורבין: את לא תאמיני, לפני דרוויש – – –

מירי רגב: אז הינה.

מירי רגב: אז הינה.

מירי רגב: יפה, רגע, רגע.

מירי רגב: שנייה, רגע, רגע, יואל, אתה מוכן?

מירי רגב: אתה חושב שהשיר הזה, אסור לנו לממן אותו?

יואל חסון: – – –

מירי רגב: אני שואלת אותך שאלה.

מירי רגב: אני שואלת אותך שאלה: האם את השיר הזה של מחמוד דרוויש, שקורא לאכול את הבשר שלך, אתה מוכן לממן?

מירי רגב: שואלת אותך שאלה.

מירי רגב: תענה כן או לא.

מוסי רז: מה, את שילמת לדרוויש – – –

יואל חסון: אני – – –

מירי רגב: שואלת אותך שאלה: האם לדעתך שיר של מחמוד דרוויש שקורא לאכול את הבשר שלך – למה את לוחשת לו?

יואל חסון: – – –

מיקי רוזנטל: אבל את לא מימנת את זה.

מיקי רוזנטל: שקרנית.

מיקי רוזנטל: מי מימן את זה?

מירי רגב: שואלת אותך.

מירי רגב: שואלת אותך: צריך לממן או לא?

מיקי רוזנטל: שקרנית.

מיקי רוזנטל: את לא צנזורית.

יואל חסון: אין לי אוזנייה.

יואל חסון: אין לי אוזנייה.

מירי רגב: הינה, גם לי אין.

מירי רגב: אני שואלת אותך: צריך לממן או לא?

יואל חסון: אני חושב שהחברה הישראלית ומדינת ישראל הם מספיק חזקים להתמודד גם עם טקסטים מהעולם הזה.

מירי רגב: כן, הבנתי.

מירי רגב: צריך לממן.

מירי רגב: יפה.

מירי רגב: צריך לממן.

מירי רגב: נעבור לקטע שני.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לחיות.

איילת נחמיאס ורבין: חבורה של פחדנים.

נחמן שי: – – –

מירי רגב: נעבור לקטע שני.

מירי רגב: נחמן שי, בוא, נחמן, אני הרגשתי ככה שלוש שעות.

מירי רגב: שלוש שעות, שלוש שעות.

מירי רגב: נחמן, בוא תגיד לי אתה, אתה היית דובר צה"ל: "התקומם, עמי, התקומם נגדם / בירושלים חבשתי את פצעיי / – – – למען פלסטין ערבית / לא די לי בפתרון של שלום / לא אוריד לעולם את דגליי / עד אשר אורידם מעל מולדתי".

מירי רגב: מי כתבה את זה?

מירי רגב: דארין טאטור.

מירי רגב: אני שואלת אותך.

מוסי רז: את מדברת סתם שטויות.

קריאות: – – –

מירי רגב: שואלת אותך.

יואל חסון: איזה פחד.

יואל חסון: איזה פחד.

יואל חסון: מדינת ישראל בסכנת קיום.

יואל חסון: מדינת ישראל בסכנת קיום.

מירי רגב: שואלת אותך: האם אני צריכה לממן את דארין טאטור?

לאה פדידה: איזה פחד.

מירי רגב: אימא'לה, לאה, לאה באה.

מירי רגב: אני שואלת אותך – – –

יואל חסון: מדינת ישראל בסכנת קיום.

יואל חסון: תודה, מירי, שאת מצילה אותנו.

קריאה: – – –

מירי רגב: ציבור יקר, זה המחנה הציוני שלנו, שמבינים כשמקריאים להם שירים של משוררים שבאים ומאדירים מחבלים, שבאים וקוראים לשהידים, שבאים וקוראים להתקוממות.

מירי רגב: את זה הם רוצים שאני אממן.

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

קריאות: – – –

מירי רגב: אבל זה החוק.

מירי רגב: אבל זה החוק.

מיקי רוזנטל: שקרנית.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא מימן את זה אף פעם.

מיקי רוזנטל: מי מימן את זה?

מיקי רוזנטל: מי מימן את זה?

מירי רגב: אז מיקי, תקשיב.

מירי רגב: מיקי, תקשיב.

מירי רגב: בתיאטרון יפו היה ערב לשיריה של דארין טאטור.

מירי רגב: דארין טאטור ישבה במעצר בכלא כמה חודשים על הסתה.

מירי רגב: אני ושר האוצר לא יכולנו לטפל בחוק הקיים כנגד תיאטרון יפו.

מירי רגב: אתה מבין את זה עכשיו?

מיקי רוזנטל: גם היום אני לא רוצה שאת תטפלי.

מירי רגב: עכשיו אתה מבין את זה?

מיקי רוזנטל: יש חוק ויש משטרה.

מיקי רוזנטל: את לא הצנזורית הלאומית – – –

מירי רגב: אתה לא רוצה להבין את זה.

מירי רגב: אתה יודע למה אתה לא רוצה להבין את זה?

מירי רגב: אתה יודע למה אתה לא רוצה להבין את זה?

מירי רגב: אני אגיד לך למה אתה לא רוצה להבין את זה.

מירי רגב: אתה יודע שזה לא תקין, אתה יודע שזה לא ראוי – – –

מיקי רוזנטל: זה לא תקין ולא ראוי, אבל יותר לא ראוי שאת תעסקי בזה.

מירי רגב: אתה יודע שחוקי הנכבה צריכים להיות, שאנחנו צריכים לאכוף את זה.

מירי רגב: אתה יודע את זה.

מיקי רוזנטל: מי זה "אנחנו"?

מירי רגב: אנחנו זה מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: את רוצה.

מירי רגב: ועכשיו אני אסביר לך מי זה "אנחנו".

מיקי רוזנטל: יש משטרה, יש פרקליטות.

מיקי רוזנטל: את רוצה להיות גם הפרקליטות, גם המשטרה, גם הצנזורית.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: זה לא קשור.

מירי רגב: זה לא קשור לזה.

מירי רגב: זה קשור – – –

מיקי רוזנטל: זה קשור רק לזה.

מירי רגב: לא.

מירי רגב: אני אגיד לך למה זה קשור.

מירי רגב: אני אגיד לך למה זה קשור.

מירי רגב: משטרה לא מתעסקת במימון ותקציבים למוסדות תרבות.

מירי רגב: המשטרה לא מתעסקת בזה.

מירי רגב: בשביל זה יש את חוק התקציב.

מירי רגב: אבל מה?

מירי רגב: חוק התקציב – לא היו לו כלים להשתמש בהם לעשות את זה.

מירי רגב: מה אתה חושב, ששר האוצר – – –

מיקי רוזנטל: למה זה רק בתרבות?

מירי רגב: מה אתה חושב?

מירי רגב: כי בתרבות הם פעם אחרי פעם – –

מיקי רוזנטל: למה זה רק בתרבות?

מירי רגב: – – הם פעם אחרי פעם משתמשים בחופש ההסתה – –

מיקי רוזנטל: למה רק בתרבות דווקא?

מירי רגב: – – משתמשים בחופש ההסתה.

מירי רגב: תראו מה זה – – –

יחיאל חיליק בר: מה זה?

יחיאל חיליק בר: איזו דמוקרטיה – – – ניקח להם את הכסף.

יחיאל חיליק בר: חצופה.

מירי רגב: תראו מה זה, חבריי חברי הכנסת – – –

ישראל אייכלר: חברי הכנסת, כשהשרה פנתה אליכם – –

מירי רגב: אתה מבין?

ישראל אייכלר: – – הרשיתי לכם לענות.

ישראל אייכלר: עכשיו היא לא פונה אליכם.

מירי רגב: עכשיו תראו איזה דבר איום זה.

ישראל אייכלר: תנו לה לדבר.

מיקי רוזנטל: היא שואלת אותנו.

מירי רגב: מי שקורא לשהידים, מי שקורא לאכול את הבשר שלנו, מי שקורא להתקוממות – את זה רוצים שאנחנו נממן.

מירי רגב: אתם רוצים לעשות את זה – תעשו את זה לא ממימון, מתקציבי המדינה.

יחיאל חיליק בר: – – –

מיקי רוזנטל: שקרנית.

מיקי רוזנטל: למה את אומרת שאנחנו רוצים לעשות את זה?

מירי רגב: אתם רוצים את זה כי אתם מתנגדים לחוק, כי אתה לא מבין את החוק.

מיקי רוזנטל: את שקרנית.

מירי רגב: אתה לא מבין את החוק.

מיקי רוזנטל: אני לא מבין את החוק?

מירי רגב: על מי אתם מגינים?

מיקי רוזנטל: אני מבין אותו יותר מדי טוב.

מירי רגב: על מי אתם מגינים?

מירי רגב: על מחבלים; על וליד דקה, שרצח את משה תמם, החייל שלנו – עליו אתם מגינים.

מירי רגב: על תיאטרון אל-מידאן, שעשה – –

מוסי רז: – – –

מירי רגב: – – הצגה והפך את המחבל הזה והאדיר אותו.

מירי רגב: אתה רוצה שאת ההצגה הזאת אני אממן.

מירי רגב: לא ולא.

מירי רגב: לא ולא.

מיקי רוזנטל: זה לא כסף שלך.

מיקי רוזנטל: את כל כך לא מבינה בדמוקרטיה.

מירי רגב: לא נממן את ההצגה על וליד דקה, לא נממן את השירים של דארין טאטור ולא נממן את אותן האדרות של מחבלים ושל מחבלות.

יחיאל חיליק בר: מה עושים בדמוקרטיות אחרות?

מירי רגב: מה קורה?

יחיאל חיליק בר: מה עושים בדמוקרטיות אחרות במקרה הזה?

יחיאל חיליק בר: למה אנחנו צריכים להיות הדמוקרטיה היחידה שמצנזרת?

מירי רגב: יש לנו כאן גיס חמישי, ולא רק בתרבות; לצערי גם כאן, בכנסת.

מירי רגב: יאיר לפיד, כשהיה שר אוצר, אמר, ובצדק: החוק הזה קיים.

מירי רגב: אבל עם מה הוא לא השלים?

מירי רגב: שאין לנו כלים לממש את החוק הזה.

מירי רגב: מה עושה החוק הזה היום?

מירי רגב: החוק הזה היום מאפשר למי שיש לו את האחריות, גם את הסמכות.

מירי רגב: אם למשרד התרבות יש אחריות להעביר כספים, למשרד התרבות יש אחריות גם להפחית כספים, כי יש את העניין של סמכות ואחריות.

מירי רגב: עכשיו, מה קורה?

מירי רגב: משום שאתם לא למדתם ולא מכירים את החוק, במקום להבין שהחוק קיים, כפי שאמר פה יאיר לפיד, רק שהחוק לא נותן כלים – מה החוק אומר היום?

מירי רגב: החוק אומר היום שאם עולה הצגה שפוגעת, בחמש עילות, מה הענישה?

מירי רגב: הענישה היא פי שלושה מסכום ההצגה, זאת אומרת, אם ההצגה על וליד דקה, שהפכה אותו, את המחבל הזה, לאדם נערץ שרצח חייל, עלתה 10,000 שקל – מה אנחנו יכולים לתת לו? 30,000 שקל קנס.

מירי רגב: זה נראה לך הגיוני, איילת?

מירי רגב: אני שואלת אותך, האם זה נראה לך הגיוני?

איילת נחמיאס ורבין: אני באתי אלייך על וליד דקה?

איילת נחמיאס ורבין: תפסיקי להטיף.

מירי רגב: האם זה נראה לך הגיוני שתיאטרון שעושה הצגה על וליד דקה, אני צריכה להעניש אותו ב-30,000 שקל?

איילת נחמיאס ורבין: אני באתי אלייך על וליד דקה?

מירי רגב: נכון.

מירי רגב: אבל אני מסבירה לך.

איילת נחמיאס ורבין: מדהים אותי.

איילת נחמיאס ורבין: לא הבנתי.

מירי רגב: אבל איילת, אני מסבירה לך שהיום החוק – –

לאה פדידה: – – –

מירי רגב: – – הופך אותנו למגוחכים.

מירי רגב: הופך אותנו, את הממשלה ואת המדינה, למגוחכים.

מירי רגב: כשאנחנו צריכים לתת פי שלושה, זה נראה מגוחך.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מוסד אומנות 30,000 שקל זה הון תועפות.

מירי רגב: מה החוק עושה היום?

מירי רגב: החוק עושה דבר מאוד פשוט:

מירי רגב: החוק אומר שוועדת התמיכות של משרד התרבות והספורט – זו ועדה מקצועית, אני לא מעורבת בה – בשיתוף עם היועצים המשפטיים, תוכל להביא את ההמלצה הנכונה לטובת העניין הזה, ולא להגחיך אותנו ולבזות אותנו בפני הציבור.

מירי רגב: הכלים המגוחכים האלה מאפשרים לאותם מוסדות תרבות, כמו תיאטרון יפו, להאדיר את דארין טאטור, שישבה בכלא על הסתה, אבל אנחנו לא יכולים לטפל בה.

מירי רגב: אנחנו צריכים להמשיך להעביר כסף לתיאטרון יפו – –

מוסי רז: – – – מה את מדברת?

מירי רגב: – – ואתם כל הזמן מבלבלים את הציבור עם נאומים על חופש הביטוי.

מירי רגב: מה הקשר בין חופש הביטוי והאומנות להסתה?

לאה פדידה: אז תתקני את החוק.

לאה פדידה: תתקני את החוק.

מירי רגב: מה הקשר בין חופש האומנות לדה-לגיטימציה לחיילי צה"ל?

מירי רגב: מה הקשר בין חופש האומנות להאדרת מחבלים?

מירי רגב: מה הקשר, ריבונו של עולם?

יחיאל חיליק בר: אפשר לענות – –

מירי רגב: אין קשר.

מירי רגב: אתם יודעים מה קורה לכם?

יחיאל חיליק בר: – – או שאת רק שואלת?

מירי רגב: אין קשר.

מירי רגב: מה שקורה לכם שאתם כל כך שונאים את הימין, שאתם לא מסוגלים לראות אותנו כאן בשלטון.

מירי רגב: אתם נהיים עיוורים.

יחיאל חיליק בר: מה הקשר לימין?

יחיאל חיליק בר: מה הקשר לימין?

יחיאל חיליק בר: למה הכול ימין ושמאל?

מירי רגב: במקום לבוא – אתה, יואל, וחיליק – לבוא ולהגיד: אנחנו בעד החוק, החוק הזה הוא חוק נכון, החוק הזה הוא חוק מוצדק, גם אנחנו לא רוצים לממן סרטים על מחבלים.

מירי רגב: זה מה שאתם צריכים לעשות.

יחיאל חיליק בר: אפשר שאלה מנומסת?

מירי רגב: וכשאומרת לי כאן איילת – ואני מכבדת אותך, איילת – את יודעת כמה דברים עשינו ביחד כשפנית אליי, גם את וגם מיכל רוזין.

מירי רגב: בניגוד לשלי יחימוביץ, שמדברת על הטרדות מיניות ועושה סיבוב וכותרות, מיכל רוזין ואני הבאנו את האמנה נגד הטרדות מיניות בקולנוע.

מירי רגב: אבל למה שתדע את זה, שלי יחימוביץ?

מירי רגב: כמו הרבה מאוד דברים שהיא לא יודעת, אבל היא יודעת לעשות קומבינות בתוך ההסתדרות, שגם זה לא עזר לה, ולכן היא יושבת כאן.

מירי רגב: הצביעות וההתחסדות שלה – זה מה שהיא יודעת.

מירי רגב: אבל כשאת פנית אליי בסוגיות כל כך חשובות, ופעלנו ביחד – כשאת משווה בין הסרט גבעת חלפון אינה עונה לנאילה והאינתיפאדה, אני מתפלאת עלייך.

מוסי רז: לא ראית את הסרט הזה.

מירי רגב: את יודעת למה?

מירי רגב: כי גבעת חלפון אינה עונה זה נכס צאן ברזל שלנו – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

מירי רגב: – – ונאילה והאינתיפאדה זה מחבלות.

מירי רגב: לוקחים מחבלות – –

מוסי רז: מה מחבלות?

מירי רגב: – – שהיו באינתיפאדה נגד מדינת ישראל, ואני צריכה לממן את הסרט הזה – –

איילת נחמיאס ורבין: גבעת חלפון זה הסתה לגזענות.

איילת נחמיאס ורבין: השרה רגב, לא היית מממנת את ואלס עם באשיר.

מירי רגב: – – את צריכה לממן את הסרט הזה.

מוסי רז: – – –

מירי רגב: זה פשוט הזוי.

מירי רגב: זה הזוי.

מירי רגב: זה לא נכון.

מירי רגב: אסור לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מוסי רז: לא ראית את זה.

מוסי רז: את צועקת שטויות.

מוסי רז: אין שם מחבלות.

מירי רגב: אני יודעת, אתה משתגע מזה.

מירי רגב: אתה משתגע מזה.

מוסי רז: את מסיתה.

מוסי רז: בושה.

מוסי רז: לא ראית את הסרט הזה.

מירי רגב: אבל לא יעזור לך.

מירי רגב: מי שמסית זה אתם.

מירי רגב: אתם מסיתים.

מוסי רז: לא ראית את הסרט הזה.

מירי רגב: אתם מסיתים.

מירי רגב: אתם מסיתים.

מוסי רז: לא ראית את הסרט הזה.

מוסי רז: את מבלבלת את המוח.

מירי רגב: במהלך הדיון היום חשפתם את הפנים האמיתיות, גם – –

קריאה: – – –

מירי רגב: – – את ההתנשאות שלכם, את זה שאתם מדברים בשם התרבות.

מירי רגב: מי אתם שמדברים בשם התרבות?

מירי רגב: מי אתם שמצטטים לי פה?

מוסי רז: את מדברת על סרט שלא ראית.

מוסי רז: לא ראית.

מוסי רז: לא ראית את הסרט.

קריאות: – – –

מירי רגב: אני מדברת בשם עצמי.

מירי רגב: מעולם לא תקפתי אותך על העניין הזה.

מוסי רז: – – –

מירי רגב: אתה פשוט אליטיסט.

מירי רגב: ואתם חושבים שאתם וההתנשאות שלכם – הפכתם אותנו לבורים – –

מוסי רז: את לא ראית את הסרט.

מוסי רז: את משקרת.

מירי רגב: – – הפכתם אותנו לטיפשים, לעדר של בהמות.

מירי רגב: זה מה שעשיתם.

מירי רגב: תתביישו לכם.

מירי רגב: לא יעזור לכם, אנחנו נמשיך להיות בשלטון.

מוסי רז: – – –

מירי רגב: אתה יודע למה?

מירי רגב: כי התרבות היא לא הנחלה הפרטית שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, כמו שהציונות היא לא נחלה פרטית שלך.

מירי רגב: כי התרבות היא לא גבוהה ונמוכה.

מירי רגב: כי השחצנות שלכם – –

קריאות: – – –

מירי רגב: – – השחצנות שלכם תמשיך להשאיר אתכם באופוזיציה.

מירי רגב: אתם לא מוכנים לקבל את האחר – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מירי רגב: אתם לא מוכנים לקבל אותנו, שאנחנו כאן ולא אתם.

איילת נחמיאס ורבין: הציונות היא לא נחלה פרטית שלך, השרה רגב.

מירי רגב: ומי שבעצם עשה, גיוון את התרבות, הביא גאווה לפריפריה, זקף את קומתם של המזרחים – וכן, אני גאה לזקוף את קומתנו הלאומית, של מדינת ישראל.

מירי רגב: אני גאה להצדיע לדגל.

מירי רגב: אני גאה לתמוך בחיילי צה"ל.

מירי רגב: אני גאה על כך שאני לא רוצה להאדיר מחבלים.

מירי רגב: ואתם, על מה אתם מתווכחים איתי?

לאה פדידה: אנחנו בוחנים את שיקול הדעת שלך.

מירי רגב: אתם, על מה אתם מתווכחים איתי?

מירי רגב: על מה אתם מגינים?

מירי רגב: על מחבלים.

מירי רגב: על מה אתם מגינים?

מירי רגב: על זה שאתם לא רוצים לשמור על הדגל שלנו?

מירי רגב: מה אתם רוצים, שישרפו את הדגל ואני אממן את זה?

מירי רגב: שייקחו את הדגל וידחפו אותו לכל מיני מקומות, כפי שקרה?

לאה פדידה: את זה אנחנו לא רוצים.

מירי רגב: אני ראיתי את זה בעיניים שלי, ואת זה אתם רוצים שאנחנו נממן.

מירי רגב: אתם, במקום לבוא ולהגיד – – –

ישראל אייכלר: – – –

מירי רגב: הבנתי.

מירי רגב: שנייה.

מירי רגב: אני ישבתי פה שלוש שעות.

מירי רגב: אני כבר יורדת.

מירי רגב: אני ישבתי פה שלוש שעות, שמעתי את הצביעות שלכם, את מה שאמרתם, ואני מתביישת בכם.

מירי רגב: אני אומרת לכם, אזרחי מדינת ישראל שצופים בנו היום: אני גאה על חוק הנאמנות, אני גאה על הקואליציה שלנו, על הממשלה שלנו, שמצדיעה לדגל, שאוהבת את העם הזה, ולא כמו אלה שיושבים כאן, שרוצים להמשיך להאדיר את המחבלים ולממן הצגות על וליד דקה ואחרים.

מוסי רז: את מסיתה.

מוסי רז: אסור – – –

מירי רגב: את זה אנחנו לא ניתן.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה לחברת הכנסת מירי רגב, שרת התרבות.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה, בבקשה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – 44 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התרבות והאומנות (תיקון מס' 2), התשע"ט–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: בעד – 55, נגד – 44.

ישראל אייכלר: החוק עבר בקריאה ראשונה, ויעבור לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: מה?

קריאות: – – –

קריאה: לא הספקתי – – –

ישראל אייכלר: חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, יאיר לפיד, מיכל רוזין, קסניה סבטלובה ויואל רזבוזוב – –

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: רק רגע.

ישראל אייכלר: – – לא הספיקו להצביע.

ישראל אייכלר: אתה אומר שמה?

ישראל אייכלר: טעו?

קריאה: – – – הצביעה – – –

ישראל אייכלר: קסניה סבטלובה הצביעה אצלך בטעות.

ישראל אייכלר: אני רושם את זה לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1249); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 69) (בורסה ייעודית), התשע"ח.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 69) (בורסה ייעודית), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: יש הכרה בכל העולם בכך שחברות קטנות ובינוניות תורמות באופן משמעותי לצמיחה ולפיתוח הכלכלי של כלכלות ומשקים ומהוות קטר לשיפור התעסוקה, החדשנות והיזמות.

יצחק כהן: גם בישראל, בדומה לעולם, חברות אלו הן מנוע צמיחה מרכזי של המשק, אולם פעמים רבות הן מתקשות להשיג מימון לפעילותן באפיקים הקיימים, מסיבות שונות.

יצחק כהן: הקושי האמור מביא חלק מהחברות להנפיק את ניירות הערך שלהן בבורסות ייעודיות ברחבי העולם.

יצחק כהן: כחלק מהמדיניות הממשלתית לקידום עסקים קטנים ובינוניים, אשר כאמור, הצלחתם והתפתחותם חשובות למשק כולו, הקימו שר האוצר משה כחלון ושרת המשפטים איילת שקד, בחודש אפריל 2017, צוות בין-משרדי לבחינת הקמתה של בורסה ייעודית לחברות כאלה בישראל.

יצחק כהן: הצעת חוק זו באה בהמשך להמלצות הצוות.

יצחק כהן: הבורסה הייעודית תפתח אפיק מימון ציבורי לחברות קטנות ובינוניות – אפיק בעל יתרונות רבים, לעומת חלופות המימון האחרות.

יצחק כהן: הדבר יסייע לחברות אלה להתפתח, ואף יתרום לפיתוח שוק ההון ולהגדלת מגוון ההשקעות האפשריות למשקיעים.

יצחק כהן: בנוסף, הקמת הבורסה הייעודית תסייע להגדלת החשיפה לציבור בישראל של מגזרי השקעה נוספים, כגון חברות טכנולוגיה, ותאפשר יצירת מקפצה לחברות בדרך לשווקים הראשיים, ותסייע בקידום האינטרס המשקי הנוגע לעידוד החברות הללו להשאיר את פעילותן בישראל, ובתוך כך תעצים את היתרון היחסי של ישראל בתחום הטכנולוגיה ותתרום להגדלת הפריון המשקי.

יצחק כהן: הצעת החוק המונחת לפניכם מבקשת לאפשר הקמת בורסה ייעודית לחברות קטנות ובינוניות, בין היתר על ידי הסרת חסמים וקביעת התאמות ברגולציה שתחול על חברות שניירות הערך שלהן ייסחרו בבורסה הייעודית, הן בתחום הגילוי והדיווח והן בתחום הממשל התאגידי.

יצחק כהן: החברות שייסחרו בבורסה הייעודית יהיו חברות ששוויין בעת רישומן למסחר לא יעלה על 300 מיליון ש"ח, וחברות שיצמחו אל מעל לשווי של 600 מיליון ש"ח יוכלו להמשיך להיסחר בה, אך עליהן יחולו כללי הרגולציה שחלים על חברות שנסחרות בבורסה הראשית.

יצחק כהן: כך יובטח כי אכן מדובר בחברות קטנות ובינוניות לפי פרמטרים המותאמים לשוק ההון הישראלי.

יצחק כהן: מכלול פרטי ההסדר יאפשר יצירת איזון בין צורכי החברות, ההגנה על המשקיעים ופיתוח השוק.

יצחק כהן: כך יוכלו חברות קטנות ובינוניות בישראל ליהנות מאפיק של מימון ציבורי, והשוק יוכל ליהנות מהתפתחות וצמיחה בלי להתפשר על שמירת ענייניו של ציבור המשקיעים ותקינות המסחר.

יצחק כהן: חבריי חברי הכנסת, הנושא חשוב.

יצחק כהן: זה חידוש מעניין ומרענן.

יצחק כהן: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים של הכנסת להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת הרב יצחק כהן.

ישראל אייכלר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יואל חסון.

ישראל אייכלר: נמצא?

ישראל אייכלר: אינו נוכח.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת אמיר אוחנה נמצא?

ישראל אייכלר: אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת דב חנין, עולה?

ישראל אייכלר: מוותר.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

ישראל אייכלר: עולה?

ישראל אייכלר: עולה.

ישראל אייכלר: אני סוגר את הרשימה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: רבותיי וגבירותיי השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני באמת מלא התפעלות, באמת, כשמדברים איתי על בורסה – איך קראתם לזה?

איציק שמולי: בורסה ייעודית.

איציק שמולי: ממש העולם החדש.

איציק שמולי: תבורכו על זה.

איציק שמולי: אבל לפני שרצים להקים עולמות חדשים, אדוני סגן השר, אולי כדאי לטפל בבעיות של העולם הישן.

איציק שמולי: רק אתמול יצאו פעם נוספת כ-500–600 גמלאים במחאה – יצאו לרחוב להפגין על החיתוך ועל הקיצוץ בפנסיות שגם אתה וגם שר האוצר התחייבתם שלא יקרו, אבל הגזרה הזאת, אדוני סגן השר, מופיעה כבר בתשלומי הפנסיה של אותם גמלאים.

איציק שמולי: באמת גוזלים מהם את כבשת הרש.

איציק שמולי: אנחנו מדברים לפעמים על פנסיות של 2,000, 3,000 שקל, וכל מה שמנסים לעשות במהלך הזה זה לקחת את הפנסיות הזעומות האלה ולהפוך אותן לקופה הקטנה שלכם.

איציק שמולי: אז אני באמת מתפעל שאתם הולכים להקים בורסה ייעודית, אבל אני שואל את עצמי באותה נשימה: אותו גמלאי שמסתכל עלינו עכשיו ואומר לעצמו: מה קורה עם הפנסיה שלי?

איציק שמולי: ממשלת ישראל הולכת להקים בורסה ייעודית, ולי הולכים לחתוך בפנסיה 1,000–1,500 שקל בשנה, והדבר הזה לא יכול להיות.

איציק שמולי: הגמלאים צריכים להפסיק להיות שקי האגרוף של הממשלה הזאת.

איציק שמולי: וזה מה שקורה.

איציק שמולי: זה בא לידי ביטוי גם בקצבאות הנמוכות, שלא רק שלא עלו – עכשיו הולכים גם לפנסיות, ומנסים לפגוע גם בהן.

איציק שמולי: אז אני, אדוני סגן השר, לא יודע – אמרו לי שהסיעה שלנו תומכת בהקמה של בורסה ייעודית.

איציק שמולי: אני בבורסות לא מבין, אני מבין באנשים, ובתוך האנשים אני מבין בעיקר בגמלאים.

יצחק כהן: הכול בסדר.

איציק שמולי: אני יודע שבסדר.

איציק שמולי: תשמע, איציק, אגיד לך מה הבעיה שלי.

איציק שמולי: כשאתה אומר לי בסדר, אני סומך על מילתך, אבל אתה יודע מה הבעיה?

איציק שמולי: שכרגע הגזרה הזאת מופיעה בתשלומי השכר של הפנסיונרים.

איציק שמולי: כרגע בן אדם, פנסיונר, שרוצה לפדות את מלוא הכסף שלו – אפשר לעשות את זה בקרנות הוותיקות – משלם קנס כאילו הגזרה הזאת כבר נכנסה לתוקף.

איציק שמולי: הכול בדוק, הכול עובדות.

איציק שמולי: אני יודע על מה אני מדבר.

איציק שמולי: לכן, אני, אפילו כשאתה – שאני מאוד מעריך אותך ומאוד מכבד אותך, ומוקיר אותך ואת מילתך – אני אומר לך, הגזרה הזאת נכנסה לתוקף.

איציק שמולי: אז לפני שרצים להקים בורסות ייעודיות ומדברים איתי על עולמות חדשים, בואו רגע נפתור את הבעיות של העולם הישן.

איציק שמולי: יש פה 250,000 גמלאים שעדיין חיים על הבטחת הכנסה, וגם אלו שמעל קו העוני, ומקבלים איזו פנסיה זעומה – הדבר האחרון שהממשלה צריכה לעשות להם זה לפגוע באותן הפנסיות.

איציק שמולי: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

ישראל אייכלר: חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; מאיר כהן – איננו; מירב בן ארי – איננה; טלב אבו עראר – איננו; תמר זנדברג – מוותרת; איילת נחמיאס ורבין – איננה; מסעוד גנאים – איננו; איילת ורבין, מוותרת או עולה?

ישראל אייכלר: מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת איל בן ראובן יעלה ויבוא.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אצביע בעד החוק, אבל אני רוצה לפתוח בנושא אחר – לברך את ההסתדרות על כך שסוף-סוף הם מצטרפים למאבק העיקש שאנחנו מנהלים כאן, בכנסת, למעלה משנתיים וחצי בנושא תאונות הבנייה.

איל בן ראובן: השביתה הצפויה ביום רביעי היא שביתה מוצדקת.

איל בן ראובן: זו שביתה ייחודית, כי תכליתה, כבוד היושב-ראש, היא לא כסף, אלא חשוב מכך – חיי אדם.

איל בן ראובן: אתייצב לצידה כפי שאני מתייצב לכל פעולה שביכולתה לקדם את תחום הבטיחות בענף, לשמור על חיי הפועלים בעבודתם ולשים קץ לתופעת הקטל הנורא הזה באתרים.

איל בן ראובן: השביתה נותנת קול לאנשים השקופים שנפצעים ומתים כמעט מדי יום, היא מעלה את הנושא לראש סדר העדיפויות הציבורי, ומחייבת פתרון כאן עכשיו.

איל בן ראובן: אנחנו מאסנו בהפקרות הנפשעת שמתחוללת בענף הזה, מאסנו בתאונות החוזרות ונשנות, כאשר אנחנו יודעים שאפשר אחרת.

איל בן ראובן: אנחנו מאסנו בעוד ועוד הרג מיותר, בפצועים, בהתווספות של משפחות נוספות למעגל השכול.

איל בן ראובן: 2018, נכון לעכשיו – 37 הרוגים, 154 פצועים.

איל בן ראובן: לכל הרוג ופצוע יש משפחה, ילדים, אחים והורים.

איל בן ראובן: תאר לך, כבוד היושב-ראש, חס וחלילה, מספר כזה של הרוגים במרחב הביטחוני – איזו מלחמה ובאיזו דחיפות היינו נכנסים אליה.

איל בן ראובן: זה מה שאני דורש – לצאת למלחמה בהפקרות הזאת.

איל בן ראובן: חברי הכנסת, נעשית עבודה בשטח.

איל בן ראובן: במסגרת זו אני רוצה לומר מילה טובה לשר העבודה והרווחה – – –

ישראל אייכלר: רבותיי, הם מבקשים שקט.

ישראל אייכלר: תשמעו דברים נכוחים, דברים חשובים, שקשורים בחיי אדם, ותיתנו לנואם – חבר הכנסת פורר, תן לנואם לדבר.

ישראל אייכלר: הוא מדבר על חיי אדם.

איל בן ראובן: במסגרת זו אני רוצה כן לומר מילה טובה לשר העבודה והרווחה חיים כץ.

איל בן ראובן: אני יודע שהוא עושה רבות לקידום הבטיחות, אבל תמיכתו לבד לא מספיקה להביא את התוצאות הנדרשות בשטח.

איל בן ראובן: הנושא כל כך דחוף, ואני אומר פה לשרי הממשלה: אז איך אתם דוחים בוועדת שרים לחקיקה חוק שלי לשימוש בכספי העיצומים שקבע השר לטובת בטיחות?

איל בן ראובן: כל כך מוסרי, כל כך נכון.

איל בן ראובן: מדוע חוק בנושא חברות כוח אדם ייעודיות למנופאים שיביאו מקצוענות, אמינות ותנאים למפעילי המנוף – מדוע אתם מתנגדים ומושכים לתהליכים של שנים כשבשטח אנשים מתים?

איל בן ראובן: לטובת זאת אנחנו זקוקים להירתמות המלאה של כלל משרדי הממשלה שעוסקים בנושא ולתמיכה במשרד העבודה והרווחה.

איל בן ראובן: ענף הבנייה, כבוד היושב-ראש, נמצא במצב חירום.

איל בן ראובן: זה מדוע ולמה אני תומך בשביתה – כי רק לחץ ציבורי ידחוף את הממשלה להתייצב לצידו של השר, לצידנו, ולממש מצב חירום אמיתי, שמשמעו קפיצה מעל ביורוקרטיה לא נחוצה וצעדים נחושים ללא תנאי.

איל בן ראובן: מוכרחים לצאת ולרוץ קדימה, לא בזחילה, בריצה, ולעצור את האסון הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת עפר שלח – איננו; רויטל סויד – מוותרת; יוסף ג'בארין – מוותר; נחמן שי – מוותר; עאידה תומא סלימאן – איננה; סתיו שפיר – מוותרת; אלעזר שטרן – איננו; חיים ילין – איננו; יהודה גליק – איננו; אברהם נגוסה – מוותר; סעיד אלחרומי – איננו; מיקי לוי – מוותר; קסניה סבטלובה – איננה; אחמד טיבי – איננו; מוסי רז – איננו; מוסי רז מוותר?

ישראל אייכלר: הוא נמצא, נמצא, נוכח; אתה מוותר?

ישראל אייכלר: מוותר; יחיאל חיליק בר – מוותר; לאה פדידה – מוותרת; דוד אמסלם – מוותר; עמר בר-לב – מוותר; נורית קורן – מוותרת; מיכל בירן – מוותרת.

ישראל אייכלר: אורן חזן – מוותר?

ישראל אייכלר: עולה?

ישראל אייכלר: עולה.

ישראל אייכלר: אחרון הדוברים, ואחריו סגן שר האוצר צריך לסכם?

ישראל אייכלר: אדוני, אתה רוצה לסכם או אחר כך הצבעה?

ישראל אייכלר: אחריו הצבעה או שאתה עולה לסכם?

ישראל אייכלר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: חברי היושב-ראש, חבריי השרים, כנסת נכבדה, בחלקה, עם ישראל חי.

אורן אסף חזן: אני לא יודע אם שמעתם, חברי הכנסת, אבל לפני כשלושה שבועות התרחש בשוק בנתניה אירוע מזעזע – ניסיון לרצח ברוטלי, אכזר, של מסתנן, נתין זר, שפגש בגברת צעירה בשנות ה-40 לחייה והחליט שבא לו עליה.

אורן אסף חזן: הוא תקף אותה בשוק וניסה לאנוס אותה בברוטליות.

אורן אסף חזן: כשהיא העזה להתנגד הוא היכה בה באכזריות.

אורן אסף חזן: כשהיא התנגדה עוד מעט הוא דחף את ראשה בחוזקה לרצפה.

אורן אסף חזן: כשזה לא הספיק הוא לקח בלוק – כן, כן, בלוק, בלוק 20 – ודפק לה בראש עד אשר הראש שלה והמוח בפנים הפך לעיסה.

אורן אסף חזן: מאז כמעט שלושה שבועות היא שוכבת במוות קליני בבית חולים, ואין אף רופא שנותן לה סיכוי לחיות.

אורן אסף חזן: המקרה הזה, שאמור היה לפתוח מהדורות חדשות, הושתק לחלוטין.

אורן אסף חזן: רבותיי, אני כבר לא מדבר על דרום תל אביב, שהפכה להיות הבירה של המסתננים העבריינים; אני מדבר על נתניה.

אורן אסף חזן: אם מישהו לא הבין שהרעה החולה והמסוכנת הזאת של המסתננים שהגיעו לכאן בצורה בלתי חוקית מתפשטת ובמהירות – לא לאט – ברחבי המדינה, הוא קיבל תזכורת אכזרית וכואבת בצורת ניסיון הרצח הזה, שבעוד ימים אחדים כנראה כבר יהפוך לרצח כשהגברת תסיים את חייה.

אורן אסף חזן: אני תוהה: איפה אותם ארגוני נשים שכל כך אכפת להם?

אורן אסף חזן: איפה ארגוני זכויות האדם?

אורן אסף חזן: איפה התקשורת, שבמקום לפתוח עם הדבר הזה מהדורות ולספר לציבור בישראל עד כמה מסוכנים, חלקם חיות, לא בני אדם, שהגיעו מאפריקה, בחרה להתעסק ברכילות זולה, לתת במה לקשקשנים מהשמאל שלא מפסיקים להכפיש?

אורן אסף חזן: הם עשו את זה בכיכר רבין במוצאי שבת, ואת השנאה מכיכר רבין הביאו היום למליאה.

אורן אסף חזן: אבל איפה אתם, חברי וחברות הכנסת, שעמדתם פה שלוש שעות ובגאווה דיברתם על הדאגה לתרבות, לדגל, למדינה?

אורן אסף חזן: בכזאת נאורות דיברתם אלינו כאילו אנחנו מנסים לפגוע או לשבש את הדמוקרטיה.

אורן אסף חזן: רבותיי, ניסיון רצח אכזר – – –

ישראל אייכלר: משפט אחרון, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: ניסיון רצח אכזר, ברוטלי, של אישה צעירה בשנות ה-40 לחייה שהושתק – אם אנחנו לא נטפל בחומרה באסון המסתננים מאפריקה, המקרה הזה יהפוך לשגרה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אשלח לה רפואה שלמה, ובתפילה לבורא עולם, אדוני היושב-ראש, שיעורר את הישנים באופוזיציה, שכל מה שמעניין אותם זה הישבן שלהם על הכיסא פה, בכנסת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה – אני מבקש לשבת – על הצעת חוק ניירות ערך (בורסה ייעודית), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 69) (בורסה ייעודית), התשע"ח–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

ישראל אייכלר: 52 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: החוק עבר בקריאה ראשונה ועובר לדיון בוועדת הכספים.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: חברת הכנסת סלימאן לא הצליחה להצביע.

ישראל אייכלר: אנחנו רושמים לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: גם חברת הכנסת מרב מיכאלי – רשום בפרוטוקול.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1251); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק מס הכנסה (מיסוי הכנסה מפעילות בכלי שיט לפי תפוסה), התשע"ח–2018.

ישראל אייכלר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה.

ישראל אייכלר: מי שעוד רוצה להירשם לדיבור – כי אני סוגר את הרשימה עוד רגע.

ישראל אייכלר: היא פתוחה, אבל אני סוגר את הרשימה.

ישראל אייכלר: בבקשה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: קודם כול, תודה גם לכם, חברי הכנסת, שהצבעתם בעד הבורסה הייעודית.

יצחק כהן: זה חשוב מאוד.

יצחק כהן: ההצבעה הייתה פה אחד, מה שאומר שההצבעה עניינית.

יצחק כהן: כשזה חוק טוב, אז כולם מצביעים בעד.

יצחק כהן: החוק הבא הוא חוק מס הכנסה (מיסוי הכנסה מפעילות בכלי שיט לפי תפוסה), בקריאה ראשונה.

יצחק כהן: בהצעת חוק זו המונחת לפניכם מוצע לקבוע הוראות לעניין חישוב ההכנסה החייבת של חברות ספנות ישראליות העוסקות בהובלה בין-לאומית של טובין בהתאם לשיטת מס תפוסה – חישוב ההכנסה החייבת של החברה בהתאם לתפוסת כלי השיט שהיא מפעילה.

יצחק כהן: יש חשיבות אסטרטגית עליונה לשמירה על הספנות הישראלית ולעידודה, בין השאר בשל מצבה הגיאוגרפי של מדינת ישראל והחרם הערבי על החברות הסוחרות עם המדינה.

יצחק כהן: כ-99% מכמות המטענים המיובאים לישראל והמיוצאים ממנה מובלים דרך הים.

יצחק כהן: הספנות הישראלית עוסקת בחלקה הגדול בהובלת מטענים בין נמלים זרים – כ-80%.

יצחק כהן: כמו כן, הספנות הישראלית מושפעת בצורה ישירה ומיידית מתנודות בספנות הבין-לאומית בכל הקשור למחירי הובלה, מחירי כלי שיט, ביקוש והיצע של מטענים וכוח אדם ימי זר.

יצחק כהן: בחודש ינואר 2013 הצי הישראלי כלל 53 אניות בבעלות ישראלית ובשליטה ישראלית, והיום הוא כולל 34 אוניות בלבד.

יצחק כהן: כמובן שתפוסת האוניות ירדה בהתאם בצורה משמעותית.

יצחק כהן: מדינות רבות בעולם מפעילות משטר מס תפוסה.

יצחק כהן: כיום כ-90% מהצי העולמי פועל במשטר מס תפוסה, ובמדינות אחרות יש לענף הספנות משטר מס מיוחד, אחר.

יצחק כהן: ענף הספנות הבין-לאומית הוא ענף מאוד תחרותי, המתאפיין בניידות גבוהה.

יצחק כהן: בענף התפתח מצב של דגלי נוחות – מעבר של ציי סוחר למדינות עם משטרי מס נוחים.

יצחק כהן: כפתרון לזליגה של כלי שיט לדגלי נוחות פותחו תמריצים בדמות מס התפוסה.

יצחק כהן: באיחוד האירופי אובחנה מגמה של "בריחת" כלי שיט לדגלים מחוץ לאיחוד האירופי בשנות ה-80.

יצחק כהן: מגמה זו התגברה במהלך שנות ה-90, וכיום האיחוד מחייב את המדינות החברות בו לעבור למשטר של מס תפוסה.

יצחק כהן: גם ארצות הברית מפעילה משטר של מס תפוסה, ובאסיה, סין, יפן, דרום קוריאה והודו עברו אף הן למשטר מס מסוג זה.

יצחק כהן: במדינות רבות בעולם שהחילו את משטר מס התפוסה, נוסף למשטר מס זה הוענקו לחברות הספנות הטבות בגיוס הון ובסבסוד הוצאות שכר והטבות סוציאליות לעובדים, אולם הן חויבו בהשתתפות בהכשרת ימאים.

יצחק כהן: החלת משטר מס תפוסה בישראל תוך התאמת הדין החל על הספנות הישראלית לדין המקובל בעולם עשויה למנוע בריחה של סַפָּנוּת ישראלית לפעילות במסגרת חברות זרות, וכן לעודד חברות ספנות זרות להיות חברות ישראליות ולעודד הקמת חברות ישראליות חדשות בענף.

יצחק כהן: כל אלה עשויים לחזק את הספנות הישראלית, את יכולת התחרות הבין-לאומית של הספנות הישראלית ואת התמיכה בהכשרה ימית בישראל, ובכך להביא לשיפור התחבורה הימית הישראלית מבחינת יעילות, בטיחות והגנה על הסביבה, שכן על חברות ישראליות חלים כללים לעניין שמירת הבטיחות והגנת הסביבה שחלים במדינות מפותחות ולא תמיד חלים במקלטי מס.

יצחק כהן: בנוסף, מהלך כזה עשוי לחזק ענפים נלווים לענף הספנות בישראל.

יצחק כהן: כמו שהצבעתם קודם פה אחד, אני בטוח שגם הפעם תצביעו פה אחד, אז אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לסגן שר האוצר הרב יצחק כהן.

ישראל אייכלר: ראשונת הדוברים, רויטל סויד – איננה; טלב אבו עראר – איננו; סאלח סעד – איננו; עאידה תומא סלימאן – מוותרת; מירב בן ארי – איננה; דב חנין; איציק שמולי – מוותר; תמר זנדברג – מוותרת; מיכל רוזין – מוותרת; סתיו שפיר – מוותרת; אלעזר שטרן – איננו; נחמן שי – מוותר; ענת ברקו – מוותרת; יעל כהן-פארן – איננה; עליזה לביא – איננה; מסעוד גנאים – איננו; איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; איל בן ראובן – מוותר; חיים ילין – איננו; יואל חסון – איננו; יהודה גליק – מוותר; אברהם נגוסה – מוותר; סעיד אלחרומי – איננו; עיסאווי פריג' – מוותר.

ישראל אייכלר: מיקי לוי יעלה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא אחת אני עומד על הדוכן הזה ומביא לידיעת יושבי הבית הזה את העוולות של חברות כרטיסי האשראי אל מול האזרחים והעסקים הקטנים.

מיקי לוי: אדוני סגן שר האוצר חברי חבר הכנסת איציק כהן, חברת הכרטיסים Cal קיבלה אישור מהממונה על הבנקים ומשרד האוצר: בנק דיסקונט לא מוכר את חברת Cal, חברת כרטיסי האשראי, אם אינני טועה, עד 2022.

יצחק כהן: ספנות, אחי.

מיקי לוי: חברת Cal הפכה להיות מונסטר ענק, giant, שאי-אפשר להתעסק איתו.

מיקי לוי: בשבוע שעבר קניתי צעצוע – קטן – לאחת מנכדותיי, שרצתה בובה, ב-12 שקלים.

מיקי לוי: התברר שאותה בובה הייתה קרועה: הקפיץ לא מילא אותה.

מיקי לוי: ניגשתי בחזרה לחנות וביטלתי את העסקה.

מיקי לוי: 12 שקלים – ביטלתי את העסקה.

מיקי לוי: אותו בעל עסק מסכן, בעל חנות הצעצועים, הפסיד באותה שנייה 23.4 שקלים כולל מע"מ.

מיקי לוי: הייתכן הדבר?

מיקי לוי: ככה אתם מתנהגים לעסקים קטנים?

מיקי לוי: ואני כל פעם מתחנן מחדש.

מיקי לוי: זה נייר שלך, חבר הכנסת, סגן שר האוצר, ידידי היקר איציק כהן.

מיקי לוי: ביטול עסקה דרך חברת כרטיסי האשראי Cal – 23.4 שקלים.

מיקי לוי: שוד העסקים הקטנים, אין מילה אחרת.

מיקי לוי: בעל העסק, על פי החוק, גם חייב להחזיר את המוצר וגם באותה שנייה הפסיד 23 שקלים.

מיקי לוי: שתבינו, לאומי קארד באמצעות פקיד – 11.5 שקלים על ביטול עסקה; ישירות, ללא פקיד – 10.4 שקלים.

מיקי לוי: ישראכרט קצת יותר נורמלי: באמצעות פקיד – 9.36, וישירות – 4.38.

מיקי לוי: ואללה, סביר.

מיקי לוי: אבל חברת Cal – קודם כול רק באמצעות פקיד; אי-אפשר בצורה ישירה דרך האינטרנט.

מיקי לוי: חבר הכנסת בר-לב, אי-אפשר.

מיקי לוי: דרך פקיד, ביטול עסקה – 23.40 שקל.

מיקי לוי: אתם נורמליים?

מיקי לוי: אלה עסקים קטנים במדינת ישראל.

מיקי לוי: ידכם קצרה מלהושיע.

מיקי לוי: אני לא אעזוב אתכם.

מיקי לוי: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

עמר בר-לב: בגלל זה אין לי Cal.

עמר בר-לב: עכשיו אני יודע למה.

ישראל אייכלר: קסניה סבטלובה – איננה; מאיר כהן – איננו; אחמד טיבי – איננו; מוסי רז – ישנו, מוותר; יחיאל חיליק בר – מוותר; מיכאל מלכיאלי – איננו; יוסף ג'בארין – איננו; לאה פדידה – איננה; דוד אמסלם – מוותר; עמר בר-לב – מוותר; עפר שלח – איננו; נורית קורן – מוותרת; מיכל בירן – מוותרת.

ישראל אייכלר: אורן אסף חזן – –

אורן אסף חזן: עולה, עולה, עולה.

ישראל אייכלר: – – מוותר?

אורן אסף חזן: עולה.

ישראל אייכלר: עולה.

ישראל אייכלר: אחרון הדוברים.

ישראל אייכלר: אחריו ניגש להצבעה.

אורן אסף חזן: קצת לשמור – – – של הכנסת.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: פופוליסטי בשקל.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה זה פופוליסטי בשקל?

אורן אסף חזן: הם עולים רק איפה שיש להם תקשורת.

אורן אסף חזן: איפה שאין להם תקשורת או במה לקלל, להכפיש, לירוק, להעליב – הם עשו את זה לשר איוב קרא לפני שבוע; הם עשו את זה לשרה מירי רגב היום; הם עושים את זה לראש הממשלה – איפה שיש להם הזדמנות להוציא רעה ושנאת חינם, הם עושים.

אורן אסף חזן: כשלא, אז הם דוחפים את האף שלהם בתוך הטאבלטים, בתוך האייפונים, ומדברים בינם לבין עצמם; מאבדים את עצמם לדעת.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: – כי הם לא בשלטון.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, הם לא בשלטון, וזה הורג אותם.

אורן אסף חזן: הורג אותם לגמרי שהם יושבים פה ומתבוננים בנו.

אורן אסף חזן: זה נראה כל כך קרוב.

אורן אסף חזן: תראה מה זה, כמה זה קרוב הצד הזה לשולחן הממשלה.

אורן אסף חזן: זה נראה כל כך קרוב, הם עוד רגע נוגעים.

אורן אסף חזן: יש רק בעיה אחת – הרגע הזה לא יגיע לעולם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחלקה, עם ישראל חי, תראו, אני עליתי כאן כדי לשתף בדבר מאוד מאוד מעניין.

אורן אסף חזן: אני מסתכל בשעה האחרונה על הכותרות, על הפושים, על הטרפת ברשתות ובתקשורת בקשר לדבריי, שנאמרו על מי שעלה כאן לדוכן והתבהם, אז עניתי לו ביחס להתנהגותו הבהמתית והקללות – זה ממלא את הכותרות כאילו אין צרות במדינה; רק מדברים על מה שאמר חבר הכנסת חזן לאותו מתבהם שעלה על הדוכן.

אורן אסף חזן: לא נזכיר את שמו, כדי שחלילה לא יגידו לי שאני מעליב אותו בגלל סיבה כזאת או אחרת.

אורן אסף חזן: אבל, אדוני היושב-ראש, בתקשורת לא טורחים לספר על פיגועי האבנים שמתקיימים היום, על השרפות בעוטף עזה, על בלוני התבערה.

אורן אסף חזן: זה לא מעניין את התקשורת.

אורן אסף חזן: זה לא מביא רייטינג, זה לא מביא קליקים, זה לא מכניס כסף לקופה, צ'יצ'ינג, צ'יצ'ינג, צ'יצ'ינג.

אורן אסף חזן: זה לא.

אורן אסף חזן: מה כן?

אורן אסף חזן: שיימינג.

אורן אסף חזן: להשתמש בשם שלי.

אורן אסף חזן: אגב, זה מאוד מחמיא, חברת הכנסת, זה מאוד מחמיא לי לגלות שהשם שלי עושה להם קופה טובה.

יוליה מלינובסקי: אולי אתה נמצא במקום הלא-נכון.

אורן אסף חזן: לא, אני במקום הנכון.

יוליה מלינובסקי: – – – בכנסת – – –

אורן אסף חזן: לא, לא, אני במקום הנכון.

אורן אסף חזן: אני גם אגיע למקום הנכון יותר.

אורן אסף חזן: הם כבר הבינו את השיטה.

אורן אסף חזן: אני רק משתגע – זה גורם לי לחייך.

אורן אסף חזן: תגידו, כואב לכם לכתוב את האמת, לפחות?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מה, לעוות?

אורן אסף חזן: אני כותב עכשיו למורן אזולאי מ-ynet: תגידי, את לא מתביישת?

אורן אסף חזן: הם, כאילו אסור לגעת בהם, העיתונאים.

אורן אסף חזן: אז אני לא רואה אותם ממטר, ואני אגע בהם.

אורן אסף חזן: אני כותב למורן אזולאי: תגידי, את לא מתביישת?

אורן אסף חזן: הכותרות: חבר הכנסת קרא לו חצי בן אדם, הוא לא התנצל – שזה לא נכון, שמע אותי מתנצל מהצד, מהמיקרופון ומעל הדוכן.

אורן אסף חזן: אני שואל: תגידי, איפה החלק שהוא קרא גולם ובור?

אורן אסף חזן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: איפה החלק שקראו לנו בהמות, ואפסים, ובורים, והאליטות שהתנשאו עלינו?

אורן אסף חזן: איפה זה נעלם בכתבה שלך?

אורן אסף חזן: אז היא שולחת לי איזו תמונה של איזה ניסוח של מה שאני אמרתי.

אורן אסף חזן: חבר'ה, תקשיבו טוב: הציבור לא מטומטם – בזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הוא לא מאמין לשקרים בתקשורת.

אורן אסף חזן: הוא לא מאמין לבלופים ולספינים שלכם בגרוש וחצי, והוא גם לא מאמין לכם.

אורן אסף חזן: אז אם אתם מתוסכלים, אני יכול להביא לכם כדור הרגעה – –

ישראל אייכלר: תודה.

אורן אסף חזן: – – אולי זה יעזור להרגיע את הכאב מהתסכול.

אורן אסף חזן: תמשיכו לזלזל – אנחנו נמשיך להנהיג את המדינה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: תמשיכו לקלל – אנחנו נחייך כל הדרך אל ההנהגה בבחירות הבאות.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נחמן שי: – – – את טראמפ – – –

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגשים להצבעה.

ישראל אייכלר: נכון, סגן שר האוצר, אפשר לגשת להצבעה?

יצחק כהן: הצבעה – – –

ישראל אייכלר: הצבעה.

ישראל אייכלר: אנחנו ניגש להצבעה.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: מי נמנע?

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מס הכנסה (מיסוי הכנסה מפעילות בכלי שיט לפי תפוסה), התשע"ח–2019, לוועדת הכספים נתקבלה.

רויטל סויד: תוסיף אותי – בעד.

ישראל אייכלר: 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: ההצעה עברה בקריאה ראשונה.

ישראל אייכלר: הצעת חוק מס הכנסה (מיסוי הכנסה מפעילות בכלי שיט לפי תפוסה) תעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': – – –

רויטל סויד: תוסיף גם אותי.

ישראל אייכלר: להוסיף לפרוטוקול את רויטל סויד.

ניסן סלומינסקי: – – –

בצלאל סמוטריץ': היושב-ראש, אפשר לצרף לפרוטוקול?

ישראל אייכלר: גם את בצלאל סמוטריץ וגם את ניסן סלומינסקי – לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1259); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: השר בנט עכשיו יעלה להציע הצעת חוק לתיקון סדרי הדין האזרחי (תיקון מס' 3), במקום השרה איילת שקד.

ישראל אייכלר: השר נפתלי בנט יעלה ויבוא.

ישראל אייכלר: הצעת חוק לתיקון סדרי הדין האזרחי (אצילת סמכות היועץ המשפטי לממשלה להסמיך בא כוח לייצוג המדינה), התשע"ט–2018.

ישראל אייכלר: רשימת הדוברים – אני סוגר אותה, אם מישהו רוצה עוד להוסיף, כי – – –

קריאה: אני רשום, היושב-ראש?

מיכל רוזין: השר בנט, האצילו לך סמכות, כפי שקובעת הצעת החוק.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון סדרי הדין האזרחי (תיקון מס' 3) (אצילת סמכות היועץ המשפטי לממשלה להסמיך בא כוח לייצוג המדינה).

נפתלי בנט: עניינה של הצעת החוק היא ייעול הליכי ההסמכה של באי כוח לייצוג המדינה.

נפתלי בנט: סעיף 4 לחוק תיקון סדרי הדין האזרחי (המדינה כבעל דין), קובע כי בכל הליך שהמדינה צד לו תיוצג המדינה על ידי היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו.

נפתלי בנט: סעיף 3 לחוק הפרשנות מגדיר את המונחים "נציג היועץ המשפטי לממשלה" או "בא כוח היועץ המשפטי לממשלה" כ"פרקליט בפרקליטות המדינה על שלוחותיה, או מי שהיועץ המשפטי לממשלה הסמיכו להיות נציגו או בא כוחו".

נפתלי בנט: ככלל, רשות שלטונית אשר החוק מעניק לה סמכות חייבת לבצע את הסמכות בעצמה, ואינה רשאית, בהיעדר הסמכה מפורשת בדין, לאצול את סמכותה לאחר.

נפתלי בנט: כך, על פי הפרשנות המקובלת בעניין זה, היועץ המשפטי לממשלה הוא הגורם היחיד המוסמך להסמיך בא כוח שייצג את המדינה בהליך לפי החוק.

נפתלי בנט: בפועל נדרש היועץ המשפטי לממשלה להסמיך בעצמו בכל שנה מאות באי כוח שייצגו את המדינה בהליכים לפי החוק.

נפתלי בנט: במטרה לייעל את תהליכי ההסמכה של באי כוח היועץ המשפטי לממשלה המייצגים את המדינה בהליכים לפי החוק ולהפחית את העומס הרב המוטל על היועץ המשפטי לממשלה, מוצע לתקן את סעיף 4 לחוק ולהסמיך את היועץ המשפטי לממשלה לאצול את הסמכות הנתונה לו להסמיך בא כוח כאמור לשורת גורמים בכירים בפרקליטות: לפרקליט המדינה, למשנה לפרקליט המדינה, לפרקליטי המחוז, למנהל המחלקה להנחיית תובעים מוסמכי היועץ המשפטי לממשלה, למנהל היחידה לאכיפה אזרחית בפרקליטות המדינה או למנהל המחלקה הפיסקלית בפרקליטות המדינה.

נפתלי בנט: הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לכבוד השר.

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

ישראל אייכלר: עאידה תומא סלימאן – מוותרת; תמר זנדברג – מוותרת.

ישראל אייכלר: מיכל רוזין – עולה, בבקשה.

ישראל אייכלר: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: קודם כול, השר בנט, יש לי קובלנה.

מיכל רוזין: אני כל הערב משכנעת את החברים שלי לסיעה ובאופוזיציה להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: כולנו חיכינו לשמוע את השרה עולה פה ומסבירה באמת את הנימוקים האמיתיים, כי אנחנו, אתה יודע, סיעה רצינית, אידיאולוגית.

מיכל רוזין: אנחנו קוראים הצעות חוק, אנחנו מדברים עליהן, אנחנו מחליטים מה העמדה שלנו.

מיכל רוזין: אנחנו לא מזלזלים בכבודה של הכנסת ובהצעות חוק.

אורן אסף חזן: מישהו עוד יאמין לך.

מיכל רוזין: והאמת, באמת מה שאתה הקראת אנחנו קראנו, אבל רצינו באמת לשאול שאלות ולהבין אם יש פה איזשהו הכשר לעקוף את היועץ המשפטי לממשלה – כמו שראינו סביב חוק ההסדרה, עם הבג"ץ – האם יש פה איזשהו הכשר שניתן בהצעת החוק הזאת שבעצם יאפשר לעקוף את הרשויות שאנחנו סומכים עליהן; שיועץ משפטי – שיכול כמובן לאצול מסמכויותיו על פי החוק הזה – האם זה מאפשר לו גם להאציל את סמכויותיו לעורכי דין פרטיים, כמו בסיפור של חוק ההסדרה, או כמו שהבטיח חבר הכנסת סמוטריץ בישיבה האחרונה בוועדת החוקה, שאם לא יקבלו או יתנגדו מטעם היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים להצעת חוק שלו, החטיבה להתיישבות 2.0, אז הוא יביא עורך דין פרטי.

מיכל רוזין: לא קיבלנו תשובה, לצערי הרב.

מיכל רוזין: אנחנו באמת רוצים להצביע בעד, אבל אני אשמח שתבהירו שזה לא מה שאומרת הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

ישראל אייכלר: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

ישראל אייכלר: יואל חסון – איננו; עליזה לביא – איננה – –

עליזה לביא: מוותרת.

ישראל אייכלר: – – נמצאת – מוותרת; מירב בן ארי – איננה; עבד אל חכים חאג' יחיא – איננו; קארין אלהרר – איננה; יהודה גליק – מוותר; סעיד אלחרומי – איננו; רויטל סויד – איננה; איציק שמולי – מוותר; רוברט טיבייב – איננו; לאה פדידה – איננה; טלב אבו עראר – איננו; אמיר אוחנה – מוותר; יעל כהן-פארן – איננה; דב חנין – איננו; איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; סלאח סעד – איננו; נחמן שי – מוותר; נאוה בוקר – איננה; יוסי יונה – איננו; עמיר פרץ – איננו; מאיר כהן – איננו; אכרם חסון – איננו; עמר בר-לב – מוותר; אכרם חסון – מוותר; עמר בר-לב – איננו; יחיאל חיליק בר – מוותר; אברהם נגוסה – מוותר; עיסאווי פריג' – איננו; חיים ילין – איננו; עפר שלח – איננו; מיקי לוי – מוותר; קסניה סבטלובה – איננה; איתן ברושי – איננו; מיכל בירן – מוותרת; פנינה תמנו – איננה; מוסי רז?

מוסי רז: מוותר.

ישראל אייכלר: מוותר.

ישראל אייכלר: כמה ויתורים אתם עושים?

ישראל אייכלר: דודי אמסלם – מוותר; יעל גרמן – איננה; אלעזר שטרן – איננו; סתיו שפיר – מוותרת; מסעוד גנאים – איננו; איל בן ראובן – איננו; אחמד טיבי – איננו; מיכאל מלכיאלי – איננו; יוסף ג'בארין – איננו; נורית קורן – נורית קורן מוותרת.

ישראל אייכלר: נשאר – אורן חזן.

ישראל אייכלר: אורן אסף חזן, שלוש דקות.

יעקב מרגי: אורן, תגיד, מה, אתה דיברת שבע פעמים.

אורן אסף חזן: שלוש.

יהודה גליק: הוא חצי בן אדם, מה אתה רוצה.

אורן אסף חזן: שלוש, אחי.

יעקב מרגי: שבע, ספרתי.

אורן אסף חזן: שלוש.

אורן אסף חזן: מה שהגבתי לא נחשב.

אורן אסף חזן: לא, ברצינות שלוש.

אורן אסף חזן: נגמר לי הזמן, אתה רואה?

אורן אסף חזן: הפרעת לי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחלקה – –

יעקב מרגי: מה זה בחלקה?

אורן אסף חזן: – – עם ישראל, אני רוצה לספר לכם סיפור אישי שלי, שקרה לי בסוף השבוע האחרון.

אורן אסף חזן: כולנו מדברים בימים האחרונים על התפרצות החצבת, מאבק בחיסונים, כמה חוקים שמקודמים או נאבקים עליהם פה בכנסת, חלקם בשיתוף עם האופוזיציה, שפעם באף פעם עוד מבריקה ועושה איזה משהו; אולי המילה מבריקה לא במקום.

אורן אסף חזן: גם אני מקדם חוק בנושא, ואחרים – כולם באים, נלחמים, מדברים.

אורן אסף חזן: אבל בואו תשמעו סיפור על החיים עצמם.

אורן אסף חזן: בסוף השבוע האחרון בִּתי הקטנה הרגישה לא טוב.

אורן אסף חזן: אחרי יומיים שהיה לה חום עבר החום, והיא עדיין הרגישה לא כזה טוב, לא הייתה חייכנית וקופצנית כמו שהיא בדרך כלל, אלא מאוד רגועה, שקטה ומכונסת בעצמה.

אורן אסף חזן: אחרי ארוחת שבת, כשראינו שאולי צריך פה בדיקה מעבר לרופא ולרופאה שבדקו אותה בקופת החולים פעמיים באותו שבוע, ניגשנו לטרם.

אורן אסף חזן: כשהגענו לטרם הרופא, בלי להתבלבל, כנראה מתוך בהלה, קבע שיש לה חצבת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אתה לא מאמין איזה טרפת עברה עלינו באותו סוף שבוע.

אורן אסף חזן: אבל לא רק עלינו – על כל מי שהגיע למרפאה – רק בגלל שרופא צעיר, לעניות דעתי עוד מתמחה, שעדיין לא התחיל את דרכו, קבע שיש חצבת.

אורן אסף חזן: ולמה?

אורן אסף חזן: כי היה לה חום ונעלם החום והיא עדיין תשושה, אז יכול להיות שזו התחלה של חצבת.

אורן אסף חזן: התבקשנו להיות כל סוף השבוע בבית, לא לצאת.

אורן אסף חזן: בבידוד.

אורן אסף חזן: הודיעו לנו שיגיע רופא מיוחד ממשרד הבריאות כדי לבדוק את הנושא.

אורן אסף חזן: הודיעו לכל מי שהגיע למרפאה שהוא צריך ללכת להיבדק ולעשות חיסונים ולבדוק; תלוי באיזה גיל ואימתי.

אורן אסף חזן: בצאת שבת קיבלנו טלפונים מאחיות בטיפת חלב בירושלים, מטרם ומעוד מקומות אם אנחנו כבר יודעים, אם יש תשובה אם זה חצבת או לא, כי אין-ספור ילדים מחכים לדעתי אם להתחסן או להתאשפז או להגיע למיון.

אורן אסף חזן: ביום ראשון, על הבוקר, כשמגיעים לקופה, אמרנו לנו: אתם לא יכולים להתקרב לקופה.

אורן אסף חזן: תחכו בחוץ עם הרכב והרופאה תבוא אליכם.

אורן אסף חזן: כמובן שהגיעה רופאת ילדים, ובמבט אחד קליל אמרה: תגיד, מי הליצן הזה – ואני עדין – שעשה את כל הבהלה?

אורן אסף חזן: תיכנסו, תיכנסו פנימה.

אורן אסף חזן: הכול בסדר.

אורן אסף חזן: סך הכול הילדה, ילדה קטנה בגן, חטפה וירוס כמו הילדים – שפעת, אני יודע?

אורן אסף חזן: משהו קליל.

אורן אסף חזן: עכשיו, למה אני מספר לכם את זה?

אורן אסף חזן: יש היסטריה בציבור בישראל.

אורן אסף חזן: עכשיו, הבעיה היא שאם ההיסטריה הייתה קיימת רק אצל הציבור, והבהלה הייתה מסתכמת באם לחסן או לא לחסן ואיך ולהתחסן מהמגפה שבוא תבוא או תפגע בסביבה, אולי עוד היינו יכולים להתמודד; זה תפקידנו כחברי כנסת.

אורן אסף חזן: הבעיה היא שההיסטריה קיימת גם אצל רופאים לא מנוסים.

אורן אסף חזן: אני קורא מכאן לשר הבריאות – – הוא שר או סגן שר?

ישראל אייכלר: סגן שר.

אורן אסף חזן: שר הבריאות, מה זה משנה.

אורן אסף חזן: – – לכנס את מערכת הבריאות ולהוריד את מפלס הלחץ.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות שכל ילד שיגיע לבדיקה קטנה יגידו: יש לו חצבת, וכל המדינה תשותק.

אורן אסף חזן: הלחץ על ההורים הוא לא נורמלי.

אורן אסף חזן: הייתה לנו שבת מאוד קשה.

ישראל אייכלר: תודה, תודה.

ישראל אייכלר: הרבה אנשים ממהרים.

אורן אסף חזן: אה, נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: לא ראיתי, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: מזמן, כן.

אורן אסף חזן: אז אני מסכם ואומר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אין בעד מה.

אורן אסף חזן: בואו נירגע.

אורן אסף חזן: זה פתיר.

אורן אסף חזן: לא להיכנס להיסטריה.

אורן אסף חזן: ובואו נקדם את החוק: אם אין חיסונים – אין כניסה לגן ילדים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

ישראל אייכלר: תודה רבה לחבר הכנסת חזן.

ישראל אייכלר: השר מבקש להשיב או שאפשר להצביע מייד?

ישראל אייכלר: מה?

נפתלי בנט: אפשר להצביע.

ישראל אייכלר: אז אנחנו נצביע.

ישראל אייכלר: מי בעד?

ישראל אייכלר: מי נגד?

ישראל אייכלר: הצעת חוק לתיקון סדרי הדין האזרחי (אצילת סמכות היועץ המשפטי לממשלה).

ישראל אייכלר: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון סדרי הדין האזרחי (המדינה כבעל דין) (תיקון מס' 3) (אצילת סמכות היועץ המשפטי לממשלה להסמיך בא כוח לייצוג המדינה), התשע"ט–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ישראל אייכלר: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

ישראל אייכלר: הצעת החוק תעבור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להוסיף אותי, בבקשה?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: להוסיף לפרוטוקול את חברי הכנסת איילת נחמיאס, איל בן ראובן, כהן-פארן, הרב יעקב אשר ועאידה תומא סלימאן.

ישראל אייכלר: כולם רצו להצביע – וגם מיכל רוזין – ולא הצביעו, אז אנחנו נוסיף אותם, לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1262); נספחות.

ישראל אייכלר: ]

ישראל אייכלר: אנחנו עוברים עכשיו להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין).

ישראל אייכלר: שוב, שרת המשפטים איילת שקד – במקומה השר נפתלי בנט, בבקשה.

מיכל רוזין: בסדר, אז אני מבקשת שתיתנו עוד כמה שניות, שנוכל להיכנס להצביע.

מיכל רוזין: אנחנו לא נהיה באולם כשהוא מדבר.

מיכל רוזין: הוא בכוונה עושה את זה – הוא בכוונה נרשם לדבר אחרון, ואנחנו מפספסים הצבעות בגלל זה.

אורן אסף חזן: למה מה?

אורן אסף חזן: עכשיו גם את הזכות לדבר מהדוכן אתם רוצים לקחת?

אורן אסף חזן: תהיי במליאה, אל תבזבזי את הזמן שלך על קפה בחוץ.

שולי מועלם-רפאלי: אורן, זו הצעת חוק חשובה – – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק העונשין (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין), מבקשת לתקן סעיף בחוק העונשין האוסר פרסום פרטים מזהים על נפגע או מתלונן בעבירת מין אלא אם כן נתן את הסכמתו לכך בפני בית המשפט.

נפתלי בנט: על פי ההצעה, לא תידרש הסכמה בפני בית משפט, אלא די יהיה בהסכמה בכתב בלבד.

נפתלי בנט: סעיף 352 לחוק העונשין קובע כי פרסום פרטים מזהים על נפגע עבירת מין או מתלונן בעבירה זו הוא אסור, ומהווה עבירה שהעונש בצידה עומד על שנת מאסר.

נפתלי בנט: העבירה לא חלה אם הנפגע הסכים לפרסום בפני בית משפט, או שבית משפט התיר את הפרסום מטעמים מיוחדים שיירשמו.

נפתלי בנט: על הסעיף נשמעה ביקורת מכיוון נפגעי עבירה, כלי תקשורת וועדות בכנסת.

נפתלי בנט: הונחו הצעות חוק פרטיות של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושל חברת הכנסת עליזה לביא, ועתה השלים משרד המשפטים את בחינת הנושא.

נפתלי בנט: הסעיף נועד להגן על נפגעי עבירות מין מפני זיהוי שלהם בציבור או בפני סביבתם הקרובה שלא מבחירתם החופשית, אולם נוסח הסעיף מורה על צורך שתינתן הסכמה לפרסום בפני בית המשפט – עניין שאיננו מיושם כלל.

נפתלי בנט: תוצאת הדברים היא שישנם מצבים שבהם נפגע עבירה מעוניין לחשוף את סיפורו ולשתפו בציבור, אבל כלי תקשורת או ועדות בכנסת נמנעים מלאפשר לו להיחשף בזהותו ובפניו בשל החשש שיש בכך משום הפרה של האיסור הפלילי.

נפתלי בנט: בכך נפגעת האוטונומיה של הנפגע, בניגוד לכוונת המחוקק.

נפתלי בנט: הצעת החוק תאפשר לנפגע עבירת מין לבחור באופן רצוני אם להיחשף כנפגע או להימנע מכך.

נפתלי בנט: אומנם התיקון המוצע יבטל את הדרישה לבקרה מראש של בית המשפט בדבר היותה של ההסכמה חופשית, אך אדם בוגר זכאי ויכול להחליט בנוגע לענייניו הפרטיים בעצמו, ואין להתערב במניעים להחלטתו לחשוף את פרטיו, גם אם החלטה זו הגיעה לאחר שכנוע.

נפתלי בנט: עם זאת, במקרים קיצוניים, לחצים פסולים עשויים לאיין את ההסכמה של האדם ואולי אף לעלות כדי עבירות פליליות נוספות, כגון הטרדת עד, איומים או סחיטה באיומים.

נפתלי בנט: במקרים כגון אלה החוק אינו רואה בכך הסכמה.

נפתלי בנט: חשוב לציין כי ההצעה איננה משנה את מצב הדברים בנוגע לנפגעים קטינים, ובעניינם ימשיכו לחול הוראות איסור הפרסום לפי סעיף 24 לחוק הנוער.

נפתלי בנט: הממשלה מבקשת לאשר את הצעת החוק ולהעבירה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ישראל אייכלר: תודה רבה לשר נפתלי בנט.

ישראל אייכלר: רשימת הדוברים: מוסי רז – מוותר.

ישראל אייכלר: עאידה תומא סלימאן.

ישראל אייכלר: אני סוגר את הרשימה.

ישראל אייכלר: אחריה – נחמן שי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני חושבת שרבים ורבות מאיתנו יברכו על הצעת החוק הזאת, שחיכינו לה ודיברנו עליה הרבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו שעה שכולנו מרגישות שהייתה צריכה להיות הרבה לפני עכשיו, אבל תמיד טוב מאוחר מאשר לעולם לא.

עאידה תומא סלימאן: הנשים הנפגעות – וגם נפגעי – עבירות מין, יש להם את הזכות להחליט בעצמן מתי הן כן רוצות להיחשף ומתי הן רוצות להביא את קולן ואת מה שעבר עליהן בפומבי.

עאידה תומא סלימאן: עמדתי, כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, בהרבה מצבים שאני בעצמי לא יכולתי לעכל ולא יכולתי לחיות בשקט איתם, כשהייתי צריכה לבקש מנשים שלא לחשוף את הפרטים שלהן בישיבות כאשר הביאו את העדויות הקשות שלהן.

עאידה תומא סלימאן: הייתי צריכה לעשות את זה כי ידעתי שאני מסכנת את הצוות של הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: לפני כשלושה חודשים, באחת הישיבות, אמרתי שאני מבטיחה לעצמי שאם התזכיר לא יגיע כמה שיותר מוקדם, אני כנראה אצטרך להסתכן בזה ולתת לנשים באמת להביא את הקול שלהן.

עאידה תומא סלימאן: לא רציתי.

עאידה תומא סלימאן: כל החיים שלי נאבקתי שהקולות האלה יישמעו ויהדהדו, כדי שהמסר החברתי והשינוי – ושהעמדות נגד הנפגעות יפסיקו להתקיים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבשעה טובה כזאת צריך לזרז את החקיקה ולעבור באמת למצב שבו לכל אישה ולכל נפגע תקיפה מינית תהיה הזכות הזאת לפחות לשלוט ברצון שלו ובצורך שלו לחשוף את עצמו ואת עצמה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שגם הינה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ עמדה במצב המאוד-אבסורדי הזה בדיונים אצלה בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כמובן – אני מרשה לעצמי להגיד שכולנו מברכות על הצעת החוק הזאת, ואני אבקש, יש המלצה מהייעוץ המשפטי, ואני מבקשת לכבד את זה ולהביא את זה לחקיקה בוועדה לקידום מעמד האישה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

ישראל אייכלר: עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אדוני השר, באמת מצב אבסורדי.

עליזה לביא: ביקשנו לתקן פגיעה כפולה בנפגעים ובנפגעות – גם פגיעה קשה, פגיעה מינית, גופנית, אבל גם הפגיעה שלוקחת את הקול שלהן, את הבקשה לשתף, לספר, להתריע, אם זה כחלק מתהליך השינוי, תיקון, טיפול; אם זה כדי לספר את הסיפור, שיצטרפו עוד מי שנפגעו וחוו את הפגיעות ועד היום שתקו; אם זה מטראומה, בושה, פחד או שלא היה את מי לשתף.

עליזה לביא: את החוק הזה, החוק הלא-מובן הזה, שאוסר את הפרסום של פרטים, את הזהות של המתלונן, אנחנו מבקשים כאן לבוא ולשנות.

עליזה לביא: עוד חוק שכנסת ישראל – אדוני היושב-ראש, אתה מפריע לי?

ישראל אייכלר: אני מפריע.

ישראל אייכלר: עכשיו יבוא יושב-ראש שלא יפריע.

עליזה לביא: אז אני אחכה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: החוק הזה, אדוני היושב-ראש, הוא חוק שכנסת ישראל מובילה אותו; זה חוק שהובלנו אותו יחד, חברת הכנסת אורלי לוי, חברת הכנסת שאשא ביטון ואני.

עליזה לביא: באנו ואמרנו: חייבים לבוא ולשנות.

עליזה לביא: לחוק הייתה התנגדות של משרד המשפטים, התנגדות לא כל כך ברורה, ואני רוצה להודות לשרת המשפטים, באמת, על ההבנה ועל הקידום של החוק הזה כהצעת חוק ממשלתית.

עליזה לביא: באותה נשימה אני רוצה להודות ליעל דן, לעיתונאית יעל דן מהתוכנית עושים צוהריים בגלי צה"ל, על העלאת הנושא על סדר-היום, הנושא החשוב כל כך הזה, מה שמנע מנשים ומגברים לבוא ולספר את הסיפור.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בעידן חדש.

עליזה לביא: כל המסע של Me Too לא היה מתאפשר אם החוק הזה היה נאכף למעשה, כי הוא קורא "עבריינים" ו"עברייניות" למי שמבקשים לשתף.

עליזה לביא: מצאתי את עצמי כאן בדיון בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי אצלך, עאידה, על האיזוק האלקטרוני, והזמנתי אישה צעירה שחוותה חוויה מאוד קשה, והיא באה וביקשה לשתף, ובדמעות היא אמרה: אני רוצה לספר את הסיפור שלי, תקשיבו לי, תשמעו לי, ולא התאפשר לה, משום שהחוק הדרקוני, החוק הלא-ברור הזה בא ואמר: גברתי, אסור.

עליזה לביא: ואנחנו כאן בכנסת ישראל לא עוברים על החוקים והייעוץ המשפטי, כמובן.

עליזה לביא: אי-אפשר.

עליזה לביא: אז כן, לספר סיפור זה חלק מטיפול בטראומה, בפגיעה; לספר סיפור זה לתת כוח לנשים אחרות לקום; לספר סיפור זה לקום ולהגן על עצמך ועל העוטפים אותך.

עליזה לביא: אבל עד היום זה לא היה אפשרי.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים כאן בקריאה ראשונה, ואני מקווה מאוד שנגיע להשלמת החוק הזה באמת במהרה.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בתקופה חדשה, אחרת, תקופה שבה משתפים יותר ומספרים סיפור.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עליזה לביא: הינה, רק לאחרונה שמענו על במאי בתיאטרון, מיקי גורביץ, שנשים באות ומתלוננות עליו, והסיפור נמשך ועוד ועוד.

עליזה לביא: השתיקה עברה וחלפה מן העולם.

עליזה לביא: אולי הורגלנו בכך, אבל באנו בחוק הזה לתקן.

עליזה לביא: זה קרה בזכות נשים וגם גברים שהחליטו לבוא ולתקן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יהודה גליק; פנינה תמנו.

יחיאל חיליק בר: רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חבריי חברי הכנסת, יש פה הצעת חוק שהיא לא רק תיקון, היא לא רק משהו שהוא לכאורה מאוד הגיוני – כי אם נפגע עבירת מין או קורבן עבירת מין רוצה לצאת ולספר את הסיפור שלו, אז למה שהוא לא יוכל לעשות את זה?

רויטל סויד: אנחנו אפילו רואים איזה מצב אבסורדי:

רויטל סויד: כאשר קורבן עבירת מין לא התלונן ולא עבר דרך המסכת של המשטרה ובית המשפט עם איסור הפרסום, אלא החליט לחשוף את עצמו בפוסט בפייסבוק או בשיתוף של הקהל, כמו שאנחנו רואים היום, בעידן של היום, אז לא חלה שום הגבלה.

רויטל סויד: דווקא כאשר זה עובר דרך תלונה במשטרה והגשת כתב אישום ותיק בבית המשפט, אז פתאום לא ניתן לחשוף את הפרטים, והם חסויים.

רויטל סויד: אז אין פה תיקון שהוא הגיוני, אלא יש פה גם תיקון שיש בו – התיקון בהצעת החוק הזאת הוא הרבה מעבר.

רויטל סויד: כי בסוף, כל קורבן של עבירת מין יש לו את הדרך להתמודד עם הטראומה שהוא עבר ועם הפגיעה הקשה שהוא שעבר: יש כאלה שרוצים דווקא לא לשתף ודווקא לא להיחשף ולנסות להמשיך הלאה, ויש כאלה – ואני דווקא מוצאת שהם הרוב – שמוצאים שדווקא החשיפה והעמידה מול הציבור, סיפור המעשה וחשיפת הפנים המכוערות של מי שפגע בהם, תוך כדי שהם מתייצבים מולו, דווקא בזה יש אלמנט מאוד מאוד חשוב בדרך להחלמה ובדרך לרפואה ובדרך להתחזקות.

רויטל סויד: עד היום המצב היה שבעצם בחסות החוק הייתה מין השתקה; כאילו מישהו לקח איזה סוג של פלסטר ואמר: אתה יכול לדבר, אבל אתה יכול לדבר רק במקום מסוים – או בבית המשפט, או באיזה שהוא אקווריום.

רויטל סויד: אתה לא יכול לצאת עם הסיפור שלך.

רויטל סויד: זה באמת הגיע למצבים אבסורדיים שגם בוועדה פה, בכנסת – באמת, עאידה, זה קרה גם אצלך בוועדה – הגיעו מתלוננות, קורבנות עבירת מין, ורצו לדבר, רצו להיחשף, רצו להתעמת עם הסיפור ורצו, ככה, לצאת איתו חזיתית, ובאופן אבסורדי אנחנו פה השתקנו אותן – לא בלספר את הסיפור אלא בלהיות מסוגלות להוביל אותו ולצאת איתו.

רויטל סויד: גרמנו לכך שהן תצטרכנה לדבר כשלא רואים את הפנים, או לא יודעים מיהן, או כשלא מכניסים לפרוטוקול, או כשלא מצלמים.

רויטל סויד: והדבר הזה באמת יצר אבסורד.

רויטל סויד: לכן, הצעת החוק הזאת היא מבורכת, וכל הכבוד לחברותיי חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת עאידה תומא – אני לא יודעת מי עוד עסקה בזה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

רויטל סויד: – – יפעת שאשא ביטון – –

שולי מועלם-רפאלי: אורלי לוי אבקסיס.

רויטל סויד: – – אורלי לוי.

רויטל סויד: כל הכבוד על הצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: זה בהחלט חלק ממסע שלם שעוברים קורבנות של עבירת מין, וזה עוד צעד קדימה להחלמה.

רויטל סויד: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין – מדברת, בבקשה.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת היא בעצם כוחה של המהפכה, כיוון שחוק הזה נוצר, אני חושבת, לפני למעלה משני עשורים – בערך – כדי להגן על נפגעות ונפגעי תקיפה מינית, כדי שבאמת בעלי הכוח, בעלי השררה, בעלי אמצעי התקשורת, לא יפעילו לחץ על אותם קורבנות כדי לקבל את הסיפור הצהוב, הגרפי-פורנוגרפי, ויוכלו להשתמש בזה כמובן לתועלת פרסום ורייטינג.

מיכל רוזין: הייתה לזה משמעות, אבל העולם השתנה.

מיכל רוזין: העולם השתנה, וטוב שכך, ואנחנו מתאימות את ספר החוקים למהפכה, כי היום הכוח – המטוטלת מתחילה לזוז, ואותן נשים, הרבה מאוד נשים, וגם גברים, יוצאים החוצה ויוצאות החוצה ומשתמשות ברשתות החברתיות ומשתמשות בקול שלהן ובכוח שלהן לבוא ולהגיד: עד כאן.

מיכל רוזין: אני יוצאת, אני מספרת את הסיפור שלי, אני מספרת מה קרה לי.

מיכל רוזין: ואנחנו לא יכולים לחסום אותן, ואסור לנו לחסום אותן.

מיכל רוזין: זה חלק מהמהפכה.

מיכל רוזין: הכוונה הייתה באמת להגן על אותן נפגעות, אבל היום זה הן עצמן; הן רוצות את הקול שלהן, הן משתמשות, הן מפרסמות, הן אומרות, הן באות, הן מדברות, ולכן אנחנו צריכים לתת להן את הבמה ואת הכוח להשמיע את קולן.

מיכל רוזין: רק חשוב גם לזכור פה שצריך להמשיך להגן עליהן – צריך להגן עליהן כדי שמי שבכל זאת הם עדיין בעלי הכוח, השררה, אמצעי התקשורת, לא ינצלו את המצב הזה.

מיכל רוזין: אבל אנחנו נהיה שם, כמו שאנחנו פה היום, כדי להגן, כדי לשמור שהיפוך המצב לא יפגע, חס וחלילה, באותם נפגעות ונפגעים.

מיכל רוזין: אנחנו בשיאה של מהפכה.

מיכל רוזין: אנחנו עדיין רחוקות מלהגיע לשלווה ולנחלה אבל אנחנו בדרך, והנשים משמיעות קול, וטוב שהן משמיעות קול.

מיכל רוזין: כולנו משמיעות קול ואומרות: עד כאן.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי; טאלב אבו עראר; חיים ילין; תמר זנדברג; קארין אלהרר – – –

תמר זנדברג: רגע, רגע.

יחיאל חיליק בר: תמר זנדברג, סליחה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיכל רוזין: לא ישתיקו אותנו.

יחיאל חיליק בר: אני בטח לא.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: האמת היא שרק רציתי לנצל את האירוע המיוחד הזה בכנסת, שקורה פעם בכמה זמן, ולשמחתי בזמן האחרון יותר ויותר, שיש הצעות חוק פמיניסטיות בנושאים של נשים ובנושאים שמגינים על נשים – נפגעות תקיפה מינית, אבל לא רק.

תמר זנדברג: יש איזה מאפיין שחוזר על עצמו כאן:

תמר זנדברג: זו בדרך כלל הצעת חוק שמשותפת לכמה חברות כנסת; זו בדרך כלל הצעת חוק שאחר כך כבר מגיעה – שנמשך כאן הרבה זמן, ואז היא נתמכת על ידי משרד הממשלה הרלוונטי.

תמר זנדברג: ואז יש מין רגע כזה שעולות חברת הכנסת הפמיניסטיות, החל ביושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חברתי מיכל רוזין, שתמיד שותפה לזה, עליזה לביא, שלי יחימוביץ, שולי מועלם, באמת כולן, ויש איזה מין רגע כזה – ומרב מיכאלי, כמובן; לא אציין את כולכן – יש רגע כזה שהכנסת עושה משהו טוב והוא בשותפות של כולנו, אז רציתי לעלות לכאן ולציין את זה.

תמר זנדברג: הזמנים משתנים.

תמר זנדברג: אני מודה שבשנייה הראשונה ששמעתי על הצעת החוק הזאת חשבתי כמוך, מיכל, שיש כאן משהו – אנחנו רוצות לפעמים להגן על הנשים מלחצים, מצב שלפעמים החוק מגן עלייך גם מעצמך, אבל זה מקרה שהזמנים משתנים, ואנחנו איתם, והחוק איתם, וטוב שכך.

תמר זנדברג: כל הכבוד לכולכן.

תמר זנדברג: כיף להיות חלק מזה.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: קארין אלהרר; איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: מרב מיכאלי, בבקשה.

קריאה: – – – מהפכה – – –

מיכל רוזין: המהפכה כבר בשיאה.

מרב מיכאלי: אונס תמיד היה פשע, תמיד נחשב פשע, אבל נחשב פשע של גבר כלפי גבר אחר.

מרב מיכאלי: אם גבר אנס מישהי, הוא היה צריך לפצות את האבא שלה או את האח שלה או את הבעל שלה.

מרב מיכאלי: אם היא לא הייתה נשואה, הוא היה צריך להתחתן איתה, בבחינת: שברת – שילמת.

מרב מיכאלי: לפני 100 שנה נשים קיבלו זכות בחירה, את הזכות לבחור ולהיבחר.

מרב מיכאלי: קיבלנו את הזכות הבסיסית הזאת להיות שותפות לעיצוב החוק, לפרשנות שלו, לאכיפה שלו, ללימודים אקדמיים, להיות מסוגלות להרוויח בעצמנו את הפרנסה שלנו, את הרכוש שלנו, להיות בעלות של הרכוש שלנו, והתחלנו את המאבק שנמשך עד עצם היום הזה – המאבק על הבעלות שלנו על הגוף שלנו.

מרב מיכאלי: זה מאבק שעדיין לא נגמר.

מרב מיכאלי: למרות שיש לנו שוויון פורמלי כבר למעלה מ-100 שנה, למרות שאנחנו נמצאות במוקדי הכוח, למרות שאנחנו מתחילות מתחילות להיות בעלות נכסים, אנחנו עדיין מנהלות מאבק על הגוף שלנו.

מרב מיכאלי: כל יום שעובר יותר ויותר נשים מבינות שהגוף שלנו הוא בזכות עצמנו.

מרב מיכאלי: אנחנו היחידות שיכולות להגיד מה לעשות איתו, איך לעשות איתו, מתי לעשות איתו.

מרב מיכאלי: הצעת החוק הזאת היא עוד הישג במאבק האדיר שמתנהל 250 שנה נגד פגיעה מינית.

מרב מיכאלי: לפני 40 שנה הוקם בישראל המרכז הראשון לסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית; אז קראו לו: מרכז הסיוע לנפגעות אונס.

מרב מיכאלי: המילים "תקיפה מינית" עוד לא היו בכלל בשפה שלנו; המילים "הטרדה מינית" לא היו בשפה ולא היו בחוק.

מרב מיכאלי: לפני 23 שנה הייתה לי זכות להתחיל את הקמפיין הציבורי בעד מרכזי הסיוע ונגד תקיפה מינית.

מרב מיכאלי: שותפות רבות, אדירות, היינו אז מחוץ לכנסת: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, הזמנתי אז גם את חברת הכנסת שלי יחימוביץ, שגם היא עוד לא הייתה אז חברת כנסת.

מרב מיכאלי: בבית הזה היו שותפות אז חברת הכנסת יעל דיין, שהקימה את הוועדה לקידום מעמד האישה, והשרה לשעבר לימור לבנת.

מרב מיכאלי: לפני שנה פרצה מהפכת Me Too, וכל צעד כזה נותן לנשים עוד ועוד כוח, עוד ועוד קול.

מרב מיכאלי: היום אנחנו מעבירות עוד תיקון לחוק שיאפשר לנשים להשתמש בכוח שלהן, להשמיע את הקול שלהן, שלנו, ולעשות עוד הישג במאבק על הגוף שלנו.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: סעיד אלחרומי; יואל חסון; אמיר אוחנה; ענת ברקו – מוותרת; יוסי יונה; איתן ברושי; מיקי לוי; מיכל בירן; קסניה סבטלובה; עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: שלי יחימוביץ, בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אחד האבסורדים הגדולים הוא שבדרך כלל קורבנות של פשיעה לא מתביישים לספר שהם היו קורבנות.

שלי יחימוביץ': אם שדדו זקן בביתו, הוא יספר שהוא היה קורבן; אם הכו מישהו מכות רצח, הוא ילך וידווח וגם יספר על זה שוב ושוב לחברים שלו; נפגעי טרור מספרים על הטראומה שהם חוו.

שלי יחימוביץ': באופן מוזר ומכמיר לב נפגעות תקיפה מינית פשוט לא יכולות לספר את הסיפור שלהן.

שלי יחימוביץ': לפני כשלושה חודשים – וגם הזכירה זאת חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – קיימנו דיון בוועדה לביקורת המדינה בסוגיית הרשלנות והיעדר הטיפול של המוסדות האקדמיים בהטרדות מיניות בתחומם.

שלי יחימוביץ': להפך, יש שם כסת"ח, כאילו מעמדה של האוניברסיטה יתערער אם היא תדווח או אם היא תטפל כהלכה בפגיעות מיניות.

שלי יחימוביץ': הכחשה מוחלטת.

שלי יחימוביץ': ואז דיברה בחורה, סטודנטית שהותקפה בידי פרופסור מכובד באוניברסיטה שלה – היא ביקשה ממני שלא לומר את שם האוניברסיטה, כי בכלל אסור לה לדבר, אבל שמה מאיה פירסט.

שלי יחימוביץ': היא התחילה לדבר, ואז, באותו דיון – בכנסת, אצלי, בוועדה לביקורת המדינה – נשברו כל השיאים, והשידור של הדיון של הוועדה שלי בכנסת הופסק, כי אמרו לי שאסור לשמוע את קולה בגלל שהיא נפגעת תקיפה מינית.

שלי יחימוביץ': ממש כך.

שלי יחימוביץ': את קולה אסור לשמוע.

שלי יחימוביץ': מאיה, מאיה פירסט, זה שמה, לא התכוונה בכלל לספר על עצמה.

שלי יחימוביץ': היא הייתה כבר מאוימת לגמרי מהאיסור הזה של לספר את הסיפור שלה.

שלי יחימוביץ': להפך, היא הזהירה אותי שלא לומר אפילו את שם האוניברסיטה שבה היא לומדת.

שלי יחימוביץ': היא סטטיסטיקאית, והיא הפכה את מה שקרה לה למושא מחקר וסיפרה על זה.

שלי יחימוביץ': והיא מצאה, אגב, נתון מדהים, שעליו היא דיברה – שאם המטריד באוניברסיטה הוא זוטר, ובמיוחד אם הוא עובד קבלן, בתוך שנייה ממצים איתו את הדין.

שלי יחימוביץ': הוא עף תוך יום אחד, בלי בירורים, בלי שימועים.

שלי יחימוביץ': הטיפול מסתיים בתוך שבוע גג.

שלי יחימוביץ': היא מצאה את זה סטטיסטית.

שלי יחימוביץ': אבל אם הוא מרצה בכיר או מרצה מכובד או ידוע, ככל שמעמדו עולה זה עשוי להימשך שנים של עינוי דין לנפגעות.

שלי יחימוביץ': והיו לה עוד כל מיני תובנות מרתקות, כולל על נפגעות אחרות שהיא מסייעת להן, מאיה.

שלי יחימוביץ': זה הדבר היחיד שהיא אמרה על עצמה.

שלי יחימוביץ': אני אגיד את הדברים שהיא אמרה, והדברים שלה מדברים בעד עצמם וקשורים ישירות לחוק הזה: אני מתנצלת בפני כולם על כך שאיני יכולה להשתתף ולדבר על המקרה הפרטי שלי.

שלי יחימוביץ': זה לא בגלל שאני לא רוצה, לא בגלל הפחד מהחשיפה או כי אני לא עומדת מאחורי מה שחוויתי או מאחורי התלונה שלי.

שלי יחימוביץ': אני לא מדברת כי משתיקים אותי.

שלי יחימוביץ': אסור לי לדבר.

שלי יחימוביץ': לקחו ממני הכול – את חופש הביטוי, את חופש התנועה.

שלי יחימוביץ': הכול.

שלי יחימוביץ': הפכו אותי לאדם שקוף ונרדף.

שלי יחימוביץ': מה שלא הצליחו לקחת ממני זה את הכוח ואת התקווה שהצדק ינצח.

שלי יחימוביץ': אני לא יכולה לדבר על האירוע, אמרה מאיה, כי הוא מצוי תחת חיסיון.

שלי יחימוביץ': שלוש וחצי שנים אני בתוך הסיפור הזה, והוא הפך להיות מושא המחקר שלי.

שלי יחימוביץ': אבל זה שהיא לא פתחה בכלל את הפה בסיפור שלה הספיק כדי לסתום אותו.

שלי יחימוביץ': השידור בערוץ הכנסת של הוועדה הופסק באופן מיידי אחרי המשפטים האלה שקראתי.

שלי יחימוביץ': מי אשם?

שלי יחימוביץ': זה לא הש"ג, דובר הוועדה, שישב ולחץ על הכפתור, אלא באמת שרשרת שלמה של גברים שאוחזים בתפיסה אולטרה-שמרנית, אידיאולוגית ומשפטית כאחד, שמביאה לעינוי ולביזוי נוסף של קורבנות ולשלילת זכויות האדם וחופש הביטוי שלהם.

שלי יחימוביץ': וזה שריד גם לתפיסה פרימיטיבית שלפיה צריך לגונן על הנפגעת מפני עצמה, כי היא אוחזת סוד כל כך נורא, שברור לכול שהיא לא תרצה לעולם לדבר עליו.

שלי יחימוביץ': אז היא רוצה, אנחנו רוצות.

שלי יחימוביץ': זה חלק מהמהפכה שאנחנו חווים עכשיו.

שלי יחימוביץ': לכן, כמובן, נצביע בעד החוק.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לברך גם את שרת המשפטים איילת שקד על כך שהיא לקחה את החוק הזה על עצמה, ואת כל חברותיי כאן, כמובן, שקידמו את החוק הזה.

שלי יחימוביץ': ואני גם מקווה שהוא יתקדם מהר מהר, לפחות כמו החוקים שמשנים בשבילם סדרי-יום, רצים לוועדת הכנסת כדי לקבל פטור מחובת הנחה ומחוקקים אותם תוך שתי שניות, כי הוא חשוב לא פחות.

שלי יחימוביץ': אז בהצלחה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עפר שלח; חברת הכנסת פדידה; יעל גרמן; עיסאווי פריג'; רוברט טיבייב.

יחיאל חיליק בר: איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שכנראה יש סיבה לכך שכל חברות הכנסת עד עכשיו, ככל ששמתי לב, למרות השעות הארוכות שבהן אנחנו כאן היום, עולות לדבר על החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כי אנחנו באמת לא היינו אמורות לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: בעצם אנחנו חונכנו להסתיר, לשתוק, להתחבא, להתנהג כאילו לא קרה כלום, ולא קרה כלום ולא יהיה כלום כי אין כלום.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה מה שבעצם ציפו מאיתנו – שלא היה כלום, וכשהכלום הזה הופך להיות ממשי ואת כן רוצה להירפא ואת כן רוצה לתת לזה קול, אסור לך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ראינו פה בוועדות נפגעות תקיפה מינית שממש ממש רוצות לדבר, שגרונן ניחר מרוב שזה כבר עומד להן כאן, והן רוצות לדבר והן לא יכולות, כי אסור שידעו מיהן או מהן, ואסור שידעו מה הן עברו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת באמת מלאת תקווה מהרגע הזה שבו אנחנו פה ביחד מחוללים את השינוי עבורן, עבור עצמנו, לפחות חלק מאיתנו, או כל אלה מאיתנו שמדברות בגלוי על דברים שאנחנו עברנו, ואנחנו לא מפחדות יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אז מי שחושב שאנחנו מתכוונות לוותר על משהו מהדברים האלה, על משהו מהזכויות האלה שאנחנו עכשיו נוטלות לעצמנו, הוא טועה מאוד, כי לא רק שאנחנו לא חצאי בני אדם ובנות אדם, אנחנו ממש ממש ממש בני ובנות אדם שלמים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סאלח סעד – אינו נוכח; חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת; חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, כמו שאמרה חברתי איילת נחמיאס ורבין, לא פלא שמרבית הדוברים שעולים כאן לדבר, כדי לברך על ההתקדמות המבורכת שאנחנו רואים בכלל בכל התחום של טיפול בהטרדות מיניות בישראל, הם חברות כנסת.

יעל כהן-פארן: בואו נזכור, לפני 20 שנה חוקקו את החוק למניעת הטרדות מיניות, ובסך הכול התקדמנו, אבל כמובן לא מספיק.

יעל כהן-פארן: אבל אני דווקא רוצה להעלות את זה שאני הייתי רוצה לראות גם חברי כנסת גברים מעורבים בנושאים האלה ומגיעים לוועדה למעמד האישה, שמחר, למשל, בשעה 10:30, תדון בנושא של הטרדות מיניות במקומות עבודה, בדיון מהיר שיזמנו חברת הכנסת רוזין ואנוכי, וייתכן שיצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים.

יעל כהן-פארן: לצערי, בכל פעם – ואני לא חברת ועדה, אבל אני מגיעה לא מעט לדיוני הוועדה למעמד האישה – לצערי אני לא רואה שם הרבה חברי כנסת גברים, ואני חושבת שזה נושא שהוא ממש ממש לא צריך להיות – – –

נחמן שי: – – –

יעל כהן-פארן: את נחמן אני רואה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לקרוא לכם להגיע, זה הכול.

יעל כהן-פארן: אני לא עושה פה שלילה של אף אחד, אבל אני רק מאוד הייתי שמחה שיגיעו גם גברים לוועדה למעמד האישה בנושאים האלה.

יעל כהן-פארן: זו תהיה אמירה מאוד מאוד משמעותית, חשובה.

נחמן שי: אני מבלה שם יותר מבוועדת חוץ וביטחון.

מרב מיכאלי: נחמן בהחלט נמצא בוועדה.

יעל כהן-פארן: אמרתי, נחמן.

יעל כהן-פארן: לא פסלתי.

יעל כהן-פארן: לא אמרתי אף אחד, אבל את יודעת, אנחנו נמצאות שם, ורבות הפעמים שבהן אנחנו רק חברות כנסת.

יעל כהן-פארן: אז יש לנו הכבוד להיות שם, אבל בואו תכבדו אותנו גם אתם בנוכחות

יעל כהן-פארן: כם בנושאים החשובים האלה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נגוסה, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני מקדם בברכה את היוזמה של נשיא המדינה מר ראובן ריבלין ושרת המשפטים איילת שקד בדבר מחיקת רישום פלילי ליוצאי אתיופיה לרגל חג הסיגד.

אברהם נגוסה: צעד מבורך זה יחזק את האמון בין יוצאי אתיופיה ובין רשויות האכיפה והמשפט.

אברהם נגוסה: לא פעם גלשו החיכוכים המיותרים לאירועי אלימות, מעצר ופתיחת תיק פלילי.

אברהם נגוסה: לאחר עשרות שנים שבהן מנסים להשתלב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית, עלינו לשים קץ לתופעות היחס המפלה כלפי בני העדה בארץ ולתת להם הזדמנות שווה בחינוך, בתעסוקה, בעלייה – בכל התחומים.

אברהם נגוסה: אני קורא לממשלת ישראל ללכת בעקבות החלטת הנשיא ושרת המשפטים ולקבל החלטה להעלות את כל הקהילה הממתינה באדיס אבבה ובגונדר לאלתר.

אברהם נגוסה: כך אפשר לתקן את הטרגדיה האנושית והיהודית שממשיכה שנים רבות ולייבש את הדמעות של משפחות אזרחי ישראל יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: זו תהיה מחווה ל-70 שנה למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; יוסף ג'בארין מוותר?

טלי פלוסקוב: מוותר; חבר הכנסת דוד אמסלם – מוותר; חבר הכנסת אורן חזן – מוותר.

טלי פלוסקוב: רבותיי, סיימנו, ואנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין), התשע"ט–2018, בקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין), התשע"ט–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין), התשע"ט–2018, עברה בקריאה הראשונה ועוברת לוועדה לקידום מעמד האישה.

טלי פלוסקוב: נכון, גברתי?

ניסן סלומינסקי: או לחוקה.

טלי פלוסקוב: או לחוקה.

טלי פלוסקוב: אז יש פה ויכוח – אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: שמעתי: למעמד האישה, ושמעתי: לוועדת החוקה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת – – –

שולי מועלם-רפאלי: הסיכום עם השרה היה שזה הולך לוועדה לקידום מעמד האישה – – –

טלי פלוסקוב: אם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי מוותר על וועדת החוקה, אין לי בעיה.

ניסן סלומינסקי: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – תעבירו לכנסת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, זה עובר לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך לדון בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי מבקש להירשם כתומך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

נורית קורן: – – –

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת נורית קורן לא הספיקה?

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, גם חברת הכנסת נורית קורן.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, זהו.

טלי פלוסקוב: את ההחלטה כבר אמרתי.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1264); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 73) (שידור אירועי ספורט משמעותיים), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק שר התקשורת – רבותיי, זהו, חברת הכנסת מיכל רוזין – יציג את הצעת החוק שר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, בסדר, אפשר לסגור את זה אחר כך בוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההכרזה כבר הייתה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.

טלי פלוסקוב: השר ממתין כאן שתירגעו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, השר ממתין כאן עד שתירגעו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת יקרים, אני בא כאן להציג בפניכם את הצעת חוק לשידור אירועי ספורט מרכזיים בערוצים הפתוחים.

איוב קרא: שידורי ספורט הם חלק בלתי נפרד מתרבות הפנאי של האוכלוסייה.

איוב קרא: זה חוצה מגזרים ודעות, מקרב לבבות ותורם לתחושת השייכות.

איוב קרא: החוק שמונח כאן היום מספק מענה לכלל שכבות האוכלוסייה במדינת ישראל, ובתוכן שכבות האוכלוסייה שאינן מצליחות לעמוד בנטל הכלכלי של שידורי הספורט.

איוב קרא: בשנים האחרונות נסקו מחירי זכויות השידור, ואוכלוסיות רבות נאלצות לבטל ערוצי ספורט.

איוב קרא: אני גם מתנצל מראש בפני חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואני לא יודע בפני עוד חברות כנסת שפנו אליי על הנוסח של החוק.

איוב קרא: אנחנו נתקן את זה.

איוב קרא: יש לכן נציג מצוין שכנראה יוביל את החוק בוועדת הכלכלה, והוא בטח יעשה את התוכן הכי ראוי, כדי שעקרון השוויון יהיה לנגד עינינו כולם, ואין בעיה עם זה בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתחייב – – –

איוב קרא: ברור שעניין השוביניזם – לא בבית ספרנו, כולם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתחייב – – –

איוב קרא: אני לא מתחייב לכלום.

איוב קרא: אמרתי שזה הולך לוועדה והנוסח ישונה כך שיתאים לדרישה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהיא הראשונה – או שגם את?

שלי יחימוביץ': – – –

איוב קרא: סליחה?

שלי יחימוביץ': אבל ניסן סלומינסקי מוותר.

איוב קרא: על מה?

איוב קרא: לא, לא – – –

שלי יחימוביץ': אני עוד – – – זו השעה.

איוב קרא: אני אומר שאני לא יכול להיות במקום המנסחים.

איוב קרא: ברור שאם יש פה משהו שיש בו אפליה בעניין נשים זה לא מקובל עליי, ואני סומך, יחד עם המערכת – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איוב קרא: לא, לא.

איוב קרא: זה רשום, לפרוטוקול.

איוב קרא: זה נמצא בידיים טובות, לא במקום אחר, לכן אין לך מה לדאוג בעניין הזה.

איוב קרא: אני גם רוצה לדבר על החוק באופן אישי, מהבטן.

איוב קרא: כמו שאתם יודעים, בזמנו היו שידורי המשחקים הללו של הכדורגל בתאגיד – ברשות השידור לשעבר.

איוב קרא: עם הזמן רצו תחרות, והתחרות הזאת לפעמים לא טובה, בטח בנושא כזה חשוב, פופולרי, בקרב הציבור.

איוב קרא: לכן, משנה לשנה, מאז הופרטו שידור הכדורגל, זה בעצם נפל על גבו של הציבור, בעיקר החלש, שצורך כדורגל וגם כדורסל ובכלל.

איוב קרא: לכן הצעת החוק באה לתקן מצב נתון, ולא על חשבון משלם המיסים, אלא תהיה תחרות בין ערוצי עידן פלוס; בעצם ערוצי עידן פלוס יתחרו ביניהם מי ישדר.

איוב קרא: בכך אנחנו בעצם מביאים למצב שבמקום שרק אלה שיכולים לרכוש חבילות שידור – של הוט, של יס, של סלקום, של הפלטפורמות המשדרות – במקום זה אפשר יהיה לשדר בעידן פלוס למאות אלפי אנשים קשי יום, שכבות חלשות, שיזכו, בלי לשלם, כי זה חלק שיגיע לכל הערוצים הפתוחים.

איוב קרא: בכך אנחנו מתקנים מצב נתון, גם של עליית המחירים, שסופג אותה הציבור החלש; אנחנו מתקנים את המצב הזה יחד איתם.

איוב קרא: בעצם רציתי מאוד שזה יחזור לשידור הציבורי, אבל מאחר שבכל דבר אנחנו רוצים שיישמר האינטרס הציבורי בתחרות הוגנת, החלטנו שבין הערוצים שנמצאים בעידן פלוס זה מספיק ויכול לתת תחרות הוגנת בין הערוצים למיניהם.

איוב קרא: היום הציבור משלם את זה, כמו שאמרתי, בתוך חבילות.

איוב קרא: מי שיכול לשלם רואה כדורגל, רואה ספורט.

איוב קרא: משפחות משלמות הון עתק כדי שהילדים יראו ספורט.

איוב קרא: למצב הזה אנחנו אומרים: לא.

איוב קרא: ראיתי הרבה תגובות של אנשים שחושבים שקופת המדינה תשלם את זה.

איוב קרא: קופת המדינה לא תשלם את זה; זה יהיה במכרז בין הערוצים שהזכרתי, הפתוחים, ואז אנחנו מתקנים מצב נתון.

נחמן שי: אז מאיפה הם ירוויחו כסף?

איוב קרא: ירוויחו כסף רק בחבילות, לא בעידן פלוס.

איוב קרא: בחבילות.

נחמן שי: אבל אתה רוצה – – – את החבילה.

איוב קרא: בחבילות ירוויחו כסף.

איוב קרא: מי שיש לו כסף לחבילה – ירוויחו.

איוב קרא: מי שרואה בעידן פלוס אז לא צריך להרוויח ממנו, כי הוא חלק מהחבילה.

איוב קרא: הערוצים האלה הם חלק מהם בחבילה שהוא דורש.

איוב קרא: זה מקדים חוק אחר שאני הולך להביא לוועדת הכלכלה, שחברי איתן כבל יוביל, חוק – בעצם זה גורם לחבילות השידור להיות יקרות, ואנחנו רוצים גם שם להוריד את המחירים, בפלטפורמות המסחריות – בהוט, ביס וכו'.

איוב קרא: בקרוב נביא את החוק ההוא.

איוב קרא: החוק הזה מוריד את המחירים אוטומטית, ואפשר גם בכך להביא – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איוב קרא: – – בשורה בעניין של הוט, יס ושאר הפלטפורמות.

איוב קרא: אני מבקש, אני קורא לכם להצטרף אליי ולדאוג לכך שכל אזרחי מדינת ישראל יוכלו ליהנות ממשחקי הספורט ללא הבדל של מעמד כלכלי, ושתהליך החקיקה יסתיים הכי מהר.

איוב קרא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התקשורת חבר הכנסת איוב קרא.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת; טלב אבו עראר – אינו נוכח; סאלח סעד – אינו נוכח; עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; איציק שמולי – מוותר; ישראל אייכלר – אינו נוכח; תמר זנדברג – מוותרת; מיכל רוזין – מוותרת; סתיו שפיר – אינה נוכחת; אלעזר שטרן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: נחמן שי, חבר הכנסת נחמן שי, מדבר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

קריאה: – – –

נחמן שי: מה קרה, עליזה?

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

נחמן שי: תודה, גברתי.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, יש לי שאלות רבות לשר.

נחמן שי: אני לא רואה אותו.

נחמן שי: אולי הוא נסע לדובאי.

טלי פלוסקוב: הינה, השר נמצא שם.

טלי פלוסקוב: אומנם הוא מדבר עם חברי הכנסת.

נחמן שי: הוא נמצא שם.

נחמן שי: לא הבנתי, ההצעה הזאת היא הצעה שרוצה להיות טובה מאוד, פופוליסטית, כמובן – לרצות את ההמונים שמצפים לראות את משחקי הנבחרת או משחקי הנבחרות.

נחמן שי: לא תמיד יש מה לראות, אבל זה כבר לא באחריות של השר אם הכדורגל או הכדורסל הם טובים או לא.

נחמן שי: אני לא הבנתי מי ישלם את הכסף שהמשחקים האלה עולים, אדוני השר.

נחמן שי: לא הבנתי.

נחמן שי: אתה מתכוון שקופת המדינה תישא בהוצאות האלה?

איוב קרא: לא.

איוב קרא: אמרתי שלא.

איוב קרא: יהיה מכרז.

נחמן שי: אז אם כן, מי ישלם?

נחמן שי: המשחקים האלה שווים כסף.

איוב קרא: יש ערוצים של עידן פלוס.

נחמן שי: אבל לרוב האנשים אין עידן פלוס.

נחמן שי: יש בקושי כמה עשרות אלפים עם עידן פלוס.

איוב קרא: תהיה להם בעיה.

איוב קרא: זה בא לשרת את עידן פלוס, לא את אלה שיש להם כבלים.

נחמן שי: אלה שיש להם כבלים ואלה שיש להם לוויין, הם בלאו הכי שם.

איוב קרא: כן.

נחמן שי: הם ישלמו.

נחמן שי: למה שהערוץ הציבורי לא ישדר את זה?

נחמן שי: זה הרעיון המכונן.

איוב קרא: רציתי, אבל לפי – – –

נחמן שי: אבל עכשיו אתה פותח את התקציב של הערוץ הציבורי.

איוב קרא: אתה פוגע בתחרות כשאתה – – –

נחמן שי: אבל ראיתי שאתה פותח את התקציב של הערוץ הציבורי, ואתה כותב בדברי ההסבר שהערוץ הציבורי יוכל לשדר, והוא יחרוג – – –

איוב קרא: הוא חלק מעידן פלוס, לכן הוא יכול להשתתף במכרז ולשדר – – –

נחמן שי: אבל עידן פלוס זה לא של הערוץ הציבורי.

איוב קרא: לא, עידן פלוס – השידור הציבורי הוא חלק ממנו, אז הוא אחד המתחרים.

איוב קרא: 12 ערוצים יתחרו ביניהם על השידור, והוא חלק מזה.

נחמן שי: זה – – –

איתן כבל: נחמן, תבוא לוועדה.

נחמן שי: אני אבוא לוועדה.

נחמן שי: אני אומר לך עוד פעם – – –

איוב קרא: – – –

נחמן שי: אני אומר לך עוד פעם שאלו רעיונות שעלו בעבר.

נחמן שי: אם רוצים שכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל יוכל לקבל – וכאן אני רוצה, רשמתי לפניי את ההערה שלך שגם נשים וגם גברים ייכללו במשחקים המשמעותיים; שלא יהיה שום ספק שזה כולל גם משחקי נבחרות של נשים וגם גמר גביע של נשים בכדורעף, בכל מיני ענפים שהיום לא כל כך מתייחסים אליהם.

נחמן שי: זה חייב להיות חלק מהעניין.

נחמן שי: זה צריך להיות בערוץ הציבורי, כי הוא הערוץ היחיד שלא עולה כסף במדינת ישראל; המדינה משלמת עבורו.

נחמן שי: כשאתה סומך על זה שיש לו כבלים ויש לו לוויין, אתה משבש.

נחמן שי: עידן פלוס ברגע הזה הוא בכלל לא של הרשות, עידן פלוס הוא של הערוצים של רשת וקשת – כל אלה החזיקו בזה.

נחמן שי: אני אומר לך, אני מכבד את הרעיון שלך.

נחמן שי: אני חושב שהוא צריך שיפוץ גדול.

נחמן שי: ואני אומר לך שגם אם תצטרך להשקיע משאבי מדינה, אני לא אתנגד לזה.

נחמן שי: אני אומר לך, אני מכיר את הנושא, אני לא אתנגד לזה, אבל תביא בחשבון שזה יעלה כסף למדינת ישראל, וטוב הדבר בעיניי שהמשחקים של הנבחרות וכו', משחקים ברמה הגבוהה, שהם נניח ברמת פופולריות יותר גבוהה – המדינה תישא בהוצאה הנוספת הזאת, כמה שזה יעלה, וזה יהיה זמין לכל הציבור.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אדוני השר קרא, קודם כול, שמחתי לשמוע את הדברים שאמרת כאן, ואני רוצה לקוות שאכן זה באמת מה שיקרה בוועדה, ושבאמת נוסח החוק ישונה באופן כזה שבכל מקום שכתוב "גברים" יהיה כתוב "ונשים".

מרב מיכאלי: אבל אני חייבת להגיד לך שכשראיתי לנגד עיניי את הצעת החוק הזאת וראיתי את ההגדרה בסעיף שאומר שאירוע משמעותי פירושו משחק של גברים, וזה מופיע פעמיים בהדגשה, ממש הסתכלתי על זה ואמרתי: לא הבנתי – לא הבנתי באיזה עולם, באיזה עולם ממשלת ישראל יכולה לכתוב שאירוע משמעותי פירושו אירוע של גברים.

מרב מיכאלי: נקודה.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני חייבת להגיד לך, זה זעזע אותי, זה חרפן אותי, זה הכעיס אותי בצורה בלתי רגילה, אבל זה גם לא הפתיע אותי, כי הממשלה הזאת עוסקת בהפרדה ובהדרה של נשים בצבא, באקדמיה, במרחב הציבורי.

מרב מיכאלי: אז אם עכשיו היא החליטה לעשות את זה גם בספורט, בוא נגיד, לא נפלתי מהכיסא.

מרב מיכאלי: אני כאמור שמחתי לשמוע את הדברים שאמרת, ואני רוצה לקוות שזה אכן יקרה.

מרב מיכאלי: עכשיו אני רוצה רגע להסביר לך למה זה קודם כול שוויון, וחייב להיות שוויון, אבל אני רוצה להסביר לך גם למה זה באמת כל כך חשוב: משום שאחת הבעיות שנוצרות כתוצאה מזה שהערוצים לא משדרים את המשחקים של הנבחרות של הנשים ושל הליגות של הנשים זה שהציבור לא מודעת למשחקים האלה, לא מודעת ליכולות של הקבוצות, לא מודעת להישגים של הנבחרות.

מרב מיכאלי: הם לא משודרים, המשחקים האלה, אז גם הספונסרים לא מפרסמים בהם, אז הקבוצות האלה גם לא מרוויחות כסף.

מרב מיכאלי: הליגות האלה עניות.

מרב מיכאלי: הליגות האלה עניות, והן לא יכולות להשקיע באימונים, במתקנים, הן לא יכולות להתפתח מקצועית כמו שהן צריכות להתפתח.

מרב מיכאלי: אתה מבין, אדוני השר קרא?

מרב מיכאלי: אתה יוצר מעגל קסמים שמשאיר את הנשים מאחור גם כנשות מקצוע בתחום הספורט, וגם לנשים הצופות אתה לא נותן את הייצוג של נשים הישגיות, מתחרות, ספורטאיות מצוינות, שיכולות להשיג הישגים למדינת ישראל, כמו שראינו השבוע ובשבוע שעבר בתחום הספורט, בתחום הג'ודו, בתחום ההתעמלות.

מרב מיכאלי: יש לנו נשים מדהימות, ספורטאיות מעולות, שאם הן רק מקבלות את התנאים, הן יכולות להגיע כל כך רחוק.

מרב מיכאלי: הדבר הזה הוא כל כך חשוב לילדות, בשביל לפתוח להן אפשרויות בחיים.

מרב מיכאלי: מה שהן לא יכולות לראות על המסך הן לא יכולות לדמיין כאפשרות בחיים, ולכן, כשאתה מונע מהן שידור של משחקי ספורט אתה דן את הילדות האלה להיות פחות הישגיות, פחות מקצועיות, פחות שואפות להישגים בחיים.

מרב מיכאלי: אז אני מקבלת את דבריך וסומכת עליך ועל חברי איתן כבל שוועדת הכלכלה תשנה את הנוסח הזה באופן שוויוני באמת.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרב מיכאלי: ולכן אני לא אצביע עכשיו נגד הצעת החוק הזאת, ואינשאללה, בואו נראה בתוך זמן מאוד קצר שאתה עומד במילתך.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חברת הכנסת עליזה לביא; מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: איילת נחמיאס ורבין.

יחיאל חיליק בר: איילת נחמיאס ורבין.

יחיאל חיליק בר: עליזה, עוד מוקדם, מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: כן, עליזה, אנחנו יודעים שאת ערנית, תפסיקי עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חבריי חברי הכנסת, רבותיי השרים, קודם כול, ברשותכם, למרות שאני ממש ממש לא אוהדת של בית"ר ירושלים, אני רוצה לברך את מאור בוזגלו, שהצליח היום להכניס שער מדהים אחרי שהוא השתקם מפציעה מטורפת, משנה קשה במיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להשתמש בזה כדי להסביר לכם למה אני כל כך מתרגשת כשאני רואה ספורטאים כמו מאור בוזגלו – כי כשרואים ספורטאים כמו מאור בוזגלו אז אתה לומד שאפשר לקום מסיטואציה נוראית ואיומה, ויש דוגמה לאנשים צעירים לאיך ספורטאי יכול להתאושש ממצבים בריאותיים מטורפים, לקום, ללכת, לעבור עוד קבוצה, עוד קבוצה, עוד קבוצה, ולהתחזק, ולהתחזק, ולהתחזק, ולהגיע להופעה כמו שהייתה לו הערב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל נשים צעירות, אדוני השר, אני רוצה לגלות לך סוד: אין להן כמעט דוגמאות לספורטאיות נשים שמהן הן יכולות לשאוב דוגמה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, כמו חברתי מרב מיכאלי, הייתי בהלם, ואני רוצה להגיד לך תודה, מרב, כי אני באמת לא שמתי לב לאפליה הזאת, למרות שאני מוכרחה להודות שזה היה שחור על גבי לבן בעיתון, אז התירוץ היחיד הוא שיש לי שפעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, באמת, לא היה אפשר שלא לראות את זה, כלומר, אני באמת באמת לא מצליחה להבין איך מישהו חשב שאפשר להביא ב-2018 נוסח כזה לכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני לא אצביע נגד החוק – גם אני רוצה לסמוך עליך ועל איתן כבל – אבל אני רוצה להגיד לך, השר: אם יתחילו בוועדה לעשות לנו משחקים: תראו, אין ביקוש לכדורסל נשים, ולכן אנחנו לא באמת רוצים לשדר את זה – שם חברת הכנסת מיכאלי ואני כבר נעמוד בפרץ ולא נהיה מוכנות לשמוע את זה, אדוני השר, כי בכמעט ארבע השנים שאני פה בכנסת אני מטפלת כל הזמן בספורט נשים, והאפליה כלפי ספורט נשים לא נפסקת.

איילת נחמיאס ורבין: ואיפה היא מתחילה, אדוני השר?

איילת נחמיאס ורבין: בביקוש שנוצר על ידי התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: התקשורת היא המקום היחיד שבו אפשר לייצר את הביקוש הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואיפה אפשר בתקשורת לייצר את זה?

איילת נחמיאס ורבין: בערוצים הפתוחים, איפה שישדרו ולא ישלמו; שם האנשים רוצים לראות את זה, והאמן לי, אדוני השר, אני רוצה לראות ספורט נשים תחרותי, ואני משוכנעת שיש עוד הרבה אנשים, בוודאי נשים בישראל, שרוצות לראות ספורט תחרותי.

איילת נחמיאס ורבין: זה התפקיד שלנו וזאת האחריות שלנו, גם כלפי העתיד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בן ראובן; חיים ילין; יואל חסון; יהודה גליק; אברהם נגוסה; סעיד אלחרומי; עיסאווי פריג'; מיקי לוי; איתן ברושי; קסניה סבטלובה; מאיר כהן; אחמד טיבי; מוסי רז – מוותר?

יחיאל חיליק בר: מוסי רז; מיכאל מלכיאלי; יוסף ג'בארין; לאה פדידה; דוד אמסלם; עמר בר-לב; עפר שלח; נורית קורן.

נורית קורן: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: מיכל בירן.

יחיאל חיליק בר: איתן כבל – בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, רשם פרלמנטרי, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני רציתי לברך אותך, אדוני השר, על ההצעה הזאת.

איתן כבל: אני רוצה לומר: קודם כול, התיקון – הוא יהיה.

איתן כבל: האמת היא שזה מפתיע אותי שבמחלקה המשפטית שלך, שהיא מחלקה עם קבוצה של נשים מאוד מאוד חזקות – – –

איילת נחמיאס ורבין: ממש כך.

איתן כבל: כן, זה די מפתיע.

איתן כבל: אבל אוקיי, זה יתוקן.

איתן כבל: אין לי ספק שזו הייתה לא יותר מטעות סופר.

איתן כבל: אני רק רוצה להזכיר ולהגיד לך, אדוני השר, ולומר לחבר הכנסת נחמן שי ולכל האחרים: מה שבעצם השר מבקש לעשות זה מה שהיה בעצם בערוץ הראשון כשהוא היה הערוץ הראשון, אז.

איתן כבל: אני זוכר שכשהייתי השר הממונה הגדרנו את מה שנקרא משחקים בעלי משמעות לאומית ובין-לאומית בזמנו.

איתן כבל: זה נגע גם לקבוצות גברים וגם לקבוצות נשים – אתה זוכר את זה, חבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: וזה צריך להיות, דרך אגב, בכל הערוצים; לא רק בעידן פלוס, גם בעידן פלוס.

איתן כבל: כי העניין הוא כזה שהיום, אנשים, יש להם גם חבילות, אבל לא את כל חבילת הספורט, אלא את חלקן.

איתן כבל: למשל ערוץ 5, שהוא הערוץ הפתוח, שפעם הוא ריכז בתוכו את כל המשחקים המרכזיים, נשאר בו רק דוק; דוקים; רק תחרות דוקים אפשר לראות שם עכשיו, אפילו בשידור ישיר, מי שרוצה.

איתן כבל: גם נשים וגם גברים.

איתן כבל: אפשר לראות דוקים.

נחמן שי: מה עם ג'ודו?

איתן כבל: אפשר לשדרג את זה גם לג'ולות, את העניין הזה.

איתן כבל: לכן, אדוני השר, תבורך, ואנחנו נעשה הכול כדי שגם הצעת החוק הזאת תובא ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל כמה שיותר מהר.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, אתה רוצה להגיד משהו?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 73) (שידורי ספורט משמעותיים), התשע"ט–2018.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 26 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 73) (שידורי ספורט משמעותיים), התשע"ט–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 24 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1265); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 126) (פיקוח על תשלום דמי נסיעה באוטובוס).

יחיאל חיליק בר: יציג את ההצעה השר אורי אריאל, בשם שר התחבורה והבטיחות בדרכים, נכון?

אורי אריאל: ממש לא.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: זה מה שרשום.

יחיאל חיליק בר: תיקון פקודת תעבורה (פיקוח על תשלום דמי נסיעה באוטובוסים).

יחיאל חיליק בר: כתוב שאתה מציג אותה בשם שר התחבורה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: השר אריאל.

קריאה: זה חוק חשוב.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים לעבור עליו?

יחיאל חיליק בר: לא להציג אותו?

מרב מיכאלי: יאללה, נקסט.

יחיאל חיליק בר: יציג אותו השר איוב קרא, בשם שר התחבורה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשנים האחרונות מקדם משרד התחבורה בהדרגה את האפשרות לעליית נוסעים לאוטובוסים מכמה דלתות.

איוב קרא: אפשרות זו תורמת לבטיחות, שכן היא מאפשרת לנהג להתמקד בנהיגה.

איוב קרא: כמו כן, היא תורמת לייעול מערך התחבורה הציבורית, שכן היא מקצרת את הזמן הנדרש לעמידת האוטובוס בתחנה לשם העלאת הנוסעים.

איוב קרא: עם זאת, אפשרות העלייה מכל הדלתות עלולה להגדיל את מספר האנשים הנמנעים מתשלום דמי נסיעה, בין בשגגה ובין במזיד.

איוב קרא: בקווים שבהם כבר נהוגה עלייה מכל הדלתות נמצא כי יש ריבוי מקרים של הימנעות מתשלום דמי נסיעה.

איוב קרא: לאור זאת, ניתן יהיה להרחיב את האפשרות של העלייה מכל דלתות האוטובוס רק אם ייקבעו כלים אפקטיביים לפיקוח על תשלום דמי הנסיעה בידי הנוסעים ולאכיפה כלפי הנוסעים שאינם משלמים.

איוב קרא: לפיכך, מוצע לתקן את פקודת התעבורה ולעגן בה את הכלים הנדרשים לכך.

איוב קרא: נוסף על הסמכות הקיימת כיום בפקודה המאפשרת לנציג המפעיל לדרוש את הצגת כרטיס הנסיעה ומסירתו, וכן הסמכות לדרוש מנוסע להזדהות בפניו, מוצע לתת לנציג מפעיל גם את הסמכות להוציא נוסע מהאוטובוס, וכן לעכבו אם יסרב לדרישות הללו, והכול בתנאים הקבועים בהצעה.

איוב קרא: לצד ההצעה לתת סמכויות חדשות לנציגי מפעיל, שהוא גוף פרטי, מוצע לקבוע הוראות המחייבות יצירת אמצעי פיקוח ובקרה, וכן אפשרות להטלת סנקציות במקרה של הפעלת סמכות שלא כדין.

איוב קרא: כמו כן מוצע לחייב את המפעילים לקיים מנגנון של פניות ציבור בנוגע להפעלת סמכויות בידי נציגיו, לקיים בירור במקרה של תלונות על הפעלת סמכויות ההוצאה והעיכוב, וכן לקיים חובת דיווח לממונה האחראי במשרד בנוגע להפעלת סמכויות אלו.

איוב קרא: עוד מוצע להסמיך מפקחים עובדי המשרד אשר תפקידם לוודא כי נציגי המפעילים מקיימים את סמכויותיהם בהתאם להוראות המוצעות.

איוב קרא: אשר על כן, אבקש לאשר את הצעת החוק.

איוב קרא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים: רויטל סויד; טלב אבו עראר; סאלח סעד; עבד אל חכים חאג' יחיא; עאידה תומא סלימאן; דב חנין; איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: דב חנין רוצה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת, כיוון שחשוב לאפשר את הכניסה מכל הדלתות באוטובוסים.

דב חנין: כדי שהאוטובוס ייסע מהר, אנחנו רוצים שנהג לא יצטרך לעסוק בקבלת תשלום.

דב חנין: אנחנו לא רוצים שבכל תחנה האוטובוס יתעכב ויעצור.

דב חנין: אנחנו רוצים שהאוטובוסים שלנו ייסעו מהר, ולשם כך נכון וטוב שנוסעים יעלו בכל הדלתות.

דב חנין: אני מצטער על כך שמשרד האוצר חושב שכל כך חיוני להגדיל את הפיקוח ואת הסמכויות של הפקחים כדי שהם יוודאו שאנשים לא נמנעים מתשלום.

דב חנין: אני חושב שגם בתנאים הנוכחיים אפשר להתמודד עם ההימנעות מתשלום בלי להגדיל עד כדי כך את סמכויות הפקחים.

דב חנין: אבל כיוון שזו עמדתו של משרד האוצר, אני אתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה, מתוך תקווה שבמסגרת הדיונים של הוועדה אנחנו נצליח למתן במידה מסוימת את הסמכויות שהצעת החוק מבקשת לתת לפקחים.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר; תמר זנדברג; מיכל רוזין; סתיו שפיר; אלעזר שטרן; נחמן שי; מרב מיכאלי; ענת ברקו; יעל כהן-פארן; עליזה לביא; מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: יעל כהן-פארן?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מנסה את מזלי, את יודעת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, השרים, תראו, חבל שב-00:02 אנחנו צריכים לדבר על נושאים חשובים, אבל כן, גם כשמגיעים נושאים חשובים – ולא כל יום מגיעה הצעת חוק שנוגעת לתחבורה ציבורית, נושא שהכנסת צריכה לעסוק בו יותר בחקיקה.

יעל כהן-פארן: ובדיוק נכנס כאן יושב-ראש ועדת הכלכלה, שעוסק בה רבות, נכון, איתן?

יעל כהן-פארן: הדובר לפניי היה דב חנין, שהקים שדולה בנושא; סליחה, יושב-ראש ועדת המשנה של ועדת הכלכלה בנושא.

יעל כהן-פארן: אבל לעניין החוק עצמו, תראו, יש מקום לחשוב – ובזה אנחנו נעשה את התיקונים בוועדה, כי אנחנו לא מתנגדים לחוק ואני לא מתנגדת לחוק – על איך אוכפים בצורה ראויה את התשלום.

יעל כהן-פארן: כמובן, כולנו רוצים שכל מי שמשתמש בתחבורה ציבורית לא ירמה, לא יגנוב וכו', אבל כשאין את האמצעים הטכנולוגיים שמקילים על אנשים להגיע, לקנות מהר כרטיס, לשלם עליו בצורה הוגנת והגונה בתחנה או על כלי הרכב, לפעמים נוצרים קשיים.

יעל כהן-פארן: בואו לא נהפוך את כל הנוסעים שממהרים ליעדם לעבריינים.

יעל כהן-פארן: גם כשנותנים כלים בידי החברות המפעילות, כמובן, לגבות את גביית התשלום, שזה מאוד חשוב, צריך לזכור שיש פה נוסעים.

יעל כהן-פארן: אנחנו רוצים שאנשים ייסעו בתחבורה ציבורית, אנחנו רוצים לעודד אנשים לעבור לתחבורה ציבורית הרבה יותר ממה שהיום, ובסופו של דבר לדאוג שיהיה איזון, שהנוסעים יוכלו לנסוע בבטחה ולשלם על הנסיעה בצורה סבירה והגונה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עליזה לביא; מסעוד גנאים; אילת נחמיאס ורבין; איל בן ראובן; חיים ילין; יואל חסון; יהודה גליק; אברהם נגוסה; סעיד אלחרומי; עיסאווי פריג'; מיקי לוי; סבטלובה; מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: מיקי לוי, עד שלוש דקות, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה נעשה בחופזה וללא מחשבה נוספת.

מיקי לוי: מה צריך חוק כדי לאפשר לפתוח את כל הדלתות בשביל להיכנס לאוטובוס מכל הצדדים?

מיקי לוי: צריך בכלל חוק כזה?

מיקי לוי: בוודאי ובוודאי שלא.

מיקי לוי: המטרה של החוק היא לאפשר סמכויות יתר של עיכוב, אני לא יודע אם זה יגיע גם למעצר, ומכאן הדאגה שלי.

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, היה לי איתך ויכוח נוקב אם לתת סמכויות עיכוב לאותה יחידה מיוחדת של שב"ס, שאמורה לעקוב ולעכב את אותם פדופילים שנמצאים בהשגחה לאחר שחרורם בערבות.

מיקי לוי: הינה, כאן, נותנים סמכויות עיכוב לפקחים נגד אנשים שלא שילמו.

מיקי לוי: אנחנו קצת איבדנו את הכיוון.

מיקי לוי: למי עוד ניתן סמכויות עיכוב ומעצר?

מיקי לוי: עד לאן נפרוץ את העניין הזה?

מיקי לוי: לכן, החוק הזה הוא שערורייתי, הוא לא ראוי, הוא מתן סמכויות שלא לצורך לאנשים שאינם מורשים.

מיקי לוי: שלילת החופש, עיכוב – למפקח?

מיקי לוי: אנחנו כנראה ירדנו מהפסים.

מיקי לוי: עיכוב נותנים לשוטרים אחרי שהם עוברים קורס בסמכויות מעצר ועיכוב.

מיקי לוי: איזו הכשרה ניתן לאותם פקחים שיעכבו אנשים, שלילת חופש?

מיקי לוי: החוק הזה נעשה בחופזה.

מיקי לוי: החוק הזה, הייתי אומר, כמעט לא ראוי.

מיקי לוי: שר התחבורה לא צריך את החוק הזה כדי לאפשר פתיחת אוטובוסים וכניסה מכל הדלתות.

מיקי לוי: הורדת אותו נוסע שלא שילם – בסדר.

מיקי לוי: אבל עיכוב?

מיקי לוי: שלילת החופש שלו?

מיקי לוי: לכן, למרות שזה חשוב, פתיחת הדלתות וכניסה מכל הכיוונים, אני אצביע נגד, כי אלה סמכויות מיותרות.

מיקי לוי: שר התחבורה אינו זקוק לחוק כדי לפתוח את הדלתות של האוטובוס מכל הכיוונים.

מיקי לוי: הוא כן צריך את החוק הזה כדי לתת סמכויות מיותרות של עיכוב לאותם פקחים שאינם מורשים ושלא עברו שום קורס בעניין הזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סבטלובה; מאיר כהן; אחמד טיבי; מוסי?

מוסי רז: מוותר.

יחיאל חיליק בר: מלכיאלי; ג'בארין; לאה פדידה; אמסלם; בר-לב; עפר שלח; מיכל בירן – מוותרת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן חזן, אחרון הדוברים, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

איתן כבל: הוא לא אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: מה?

יחיאל חיליק בר: בחוק הקודם הוסיפו אותך.

מיכל בירן: שיהיה לנו זמן להצביע בזמן שאנחנו יוצאות.

יחיאל חיליק בר: אחריו ידבר גם איתן כבל, אז יהיה לכן זמן.

אורן אסף חזן: יושב-ראש, כנסת נכבדה, בחלקה, עם ישראל חי.

אורן אסף חזן: חברי יושב-ראש הקואליציה, לא תכננתי לעלות לדבר, אבל ממש לפני דקות אחדות – – –

קריאה: אבל לא התאפקת.

אורן אסף חזן: לא, רציתי להיות אחרון חביב, שמאחל לגברת שרה נתניהו יום הולדת שמח.

אורן אסף חזן: בדיוק לפני דקות אחדות נגמר יום הולדתה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהיה ראוי שכנסת ישראל תכבד אותה ותאחל לה מזל טוב.

אורן אסף חזן: לא כך, נחמן שי?

אורן אסף חזן: למה אתם לא מברכים?

נחמן שי: איפה כוסות היין?

אורן אסף חזן: למה יין?

אורן אסף חזן: שמפניה.

אורן אסף חזן: מה אתה עכשיו פה, אתה תשתה כוסית – אתה תתעלף.

אורן אסף חזן: רבותיי, צחוק בצד.

אורן אסף חזן: אני רוצה מכאן, לציפורה, שגונבת איתי סלפי – את יכולה לבקש, ציפי, אני אולי אסכים להצטלם איתך.

אורן אסף חזן: לא צריך לעשות סלפי מרחוק.

אורן אסף חזן: אני רוצה לאחל לגברת נתניהו מזל טוב ליום הולדתה.

אורן אסף חזן: עד 120 כ-20, שתמשיך להתמודד באיתנות ולגבות את ראש הממשלה, ובעצם לעזור לו לשמור על עם ישראל כולו.

אורן אסף חזן: מזל טוב, שרה.

אורן אסף חזן: מגיע לך.

אורן אסף חזן: אני אנצל את שתי הדקות שנותרו לי בשביל לדבר על אדם אחד, זקן ומסכן, מזוקן ומעוות, הלוא הוא אהוד ברדק – ראש הממשלה הכושל ביותר שהיה לה, למדינת ישראל, שמצייץ את עצמו לדעת פעם אחר פעם; שקרן פתטי וקטן, רמאי ונוכל ושקרן, שזה מה שהוא יודע לעשות.

אורן אסף חזן: אהוד ברדק, שפן קטן שלי, אם יש לך מה לומר לי, בוא תתעמת איתי.

אורן אסף חזן: אל תסתתר מאחורי 280 תווים בטוויטר.

אורן אסף חזן: שב איתי כאן ונראה מי בינינו יצא הצודק.

מיקי לוי: – – – על האדם הכי מעוטר – – –

אורן אסף חזן: אדוני אהוד ברדק, את אותה עוולה שעשית כשהפקרת את מדחת יוסף ועוולות רבות נוספות בכישלון שלך כראש ממשלה, שההתנהלות המסוכנת שלך שפכה דם יהודי, לא תצליח למחוק בלצייץ כנגדי.

אורן אסף חזן: אהוד ברדק, שקנה לביתו פסנתר כנף במאות אירו שכנראה גנב כשישב פה במשכן, לא יצליח למחוק את שערות פניו בציוצים מעבר לקו.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: עם ישראל כולו יודע מי אתה, אהוד ברדק, שבחרותו מביישת את נעוריו, שהיה חייל מעוטר אבל פוליטיקאי כושל.

יעקב מרגי: רמטכ"ל ישראל.

מיקי לוי: – – – מה שהוא לא עשה.

אורן אסף חזן: תראו איך כואב לכם כששמים לכם את האמת בפרצוף.

אורן אסף חזן: כמה כיף לראות שאתם, בדיוק כמותו, הולכים ונעלמים.

נחמן שי: שמענו, שמענו, שמענו.

אורן אסף חזן: לא תהיו פה, כי עם ישראל, בדיוק כמו אותו, לא סובל אתכם – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – לא רוצה אתכם, וגם לא יבחר בכם.

אורן אסף חזן: אתם תמשיכו לייבב, ברדק ימשיך לצייץ – –

יחיאל חיליק בר: הסתיים הזמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – ואנחנו נמשיך להנהיג את המדינה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כבל, בבקשה, אחרון הדוברים.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, רשם פרלמנטרי, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, נכון, אני לא מאלה שנוהגים להגן על אהוד, אבל אני חושב שזה היה מוגזם לגמרי.

איתן כבל: זה עבר כל גבול, אני יכול לומר לך, אורן, אבל איך אומרים – מי אני?

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: לא, לא.

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: אל תתחיל.

איתן כבל: אל תתחיל איתי, לא מתחיל איתך.

איתן כבל: עשה לי טובה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

איתן כבל: עשה לי טובה, אורן, אורן.

איתן כבל: אמרתי – – –

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: אורן, עשה לי טובה.

אורן אסף חזן: – – – אל תעשה את זה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

איתן כבל: עשה לי טובה, אני לא רוצה להתעסק איתך.

איתן כבל: אמרתי את הדברים שלי.

איתן כבל: נגמר.

איתן כבל: אני עליתי בראש ובראשונה להתייחס – חבר הכנסת מיקי לוי, אני רציתי לומר לך כמה דברים.

איתן כבל: תראה, החוק שעולה כאן הוא חוק חשוב, הוא חוק חשוב מאוד, ואני אומר את זה כמי שעוסק בתחבורה ציבורית.

איתן כבל: זה אחד הנושאים המרכזיים שנמצאים על שולחנה של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: האפשרות לעלות מכל כיוון ולאפשר לנהג לעשות את עבודתו ולעסוק רק בנהיגה היא דבר חשוב.

איתן כבל: מה שאני כן יכול לומר לך שבשונה, למשל, מסיטיפס, ששם הסמכויות הן סמכויות באמת מופרזות, סמכויות שהן אפילו מופרכות לעיתים – הן לא תהיינה כאן, אני אומר את זה.

איתן כבל: אחד הדברים שאני יכול לומר לך, מיקי, הוא שכשישבתי עם בכירי האוצר שעוסקים בעניין והביאו את זה – כל הגישה תהיה אחרת לגמרי.

מיקי לוי: אם תשנה את העיכוב והקנס, דיינו.

איתן כבל: אני אומר לך, אצלנו בוועדה העניין הזה יטופל, כי גם צריך להביא בחשבון שהעלויות, אתה יודע, מגיעות לסכומים מטורפים.

מיקי לוי: אבל לא עיכוב.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה כאן.

איתן כבל: חוץ מזה, אני יכול רק להגיד – – –

מיקי לוי: אני סומך עליך.

איתן כבל: מיקי, אתה יכול לסמוך עליי בעניין הזה.

איתן כבל: ואני אומר לך עוד דבר, חבר הכנסת מיקי לוי, שבשונה מסיטיפס, שאלה גורמים פרטיים, פה אלה עובדי מדינה שיפקחו על העניין, וזה balance אחר לגמרי.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 126) (פיקוח על תשלום דמי נסיעה באוטובוסים), בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 126) (פיקוח על תשלום דמי נסיעה באוטובוסים), התשע"ט–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 32 בעד, שלושה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1267); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון מס' 8), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: היא קיבלה פטור מחובת הנחה.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק שר החקלאות אורי אריאל.

יחיאל חיליק בר: שר החקלאות, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לפי הצעת ידידי השר איוב קרא, אני אקצר.

אורי אריאל: אני מחויב לפתוח ולומר שאינני יכול להסכים למילים שאמר הדובר הקודם הקודם בגנות מי שהיה רמטכ"ל.

אורי אריאל: זה לא הסגנון, גם אם יש ביקורת, ואני לא מאלה שמסכימים עם רוב דבריו, או עם כל דבריו, והלוואי שזה ישתנה.

אורי אריאל: אנחנו מדברים על חוק עידוד השקעות הון בחקלאות.

אורי אריאל: משום מה, עשרות שנים לתעשייה יש עידוד ליצוא ולחקלאות אין.

אורי אריאל: החוק הזה בא לתקן את הדבר ולתת לחקלאים – שזה בעינינו דבר שהוא קודם כול ערכי ואחרי זה גם כלכלי ושומר על המדינה וכו' וכו' – כלים נוספים, אחרי שהורדנו את מחירי המים, הורדנו את המיסוי על העובדים הזרים, עשינו תוכנית לחקלאים צעירים וכדומה.

אורי אריאל: הדבר יקל על החקלאים את התחרות שלהם בשווקים הבין-לאומיים.

אורי אריאל: ההקלות תהיינה בין 7.5% ל-16%, ואנחנו מקווים שזה יביא את החקלאים למקום הרבה יותר טוב.

אורי אריאל: אנחנו בטוחים בזה.

אורי אריאל: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע בעד.

אורי אריאל: זו הזדמנות להגיד תודה לחבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת הכספים, לברושי ולנוספים, שדחפו ועזרו, ולידידי חבר הכנסת יצחק וקנין, שבהחלט נושא בעול ודוחף את הדברים.

אורי אריאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים: עפר שלח; נורית קורן; איציק שמולי; עליזה לביא; איילת נחמיאס ורבין; מיכל בירן; רויטל סויד; מיכל רוזין; טלב אבו עראר; מאיר כהן; חיים ילין; מיקי לוי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, אורן חזן, ואחריו – מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני מת על זה שהם מתחרפנים.

אורן אסף חזן: כאילו, אדוני יושב-ראש הקואליציה, מספיק שאני עומד פה והם מאבדים את עצמם לדעת.

אורן אסף חזן: רק בשביל זה אני עולה, נשבע לך.

אורן אסף חזן: הרגע הזה – מתוק ביום.

אורן אסף חזן: טוב, בקצרה, לא אנצל את כל הדקות.

אורן אסף חזן: לפני כמה שבועות התבשרנו כולנו בתקשורת בישראל שיהודים זרקו אבנים על רכב בשומרון, וערבייה המגדירה את עצמה פלסטינית, מסכנה, נהרגה.

אורן אסף חזן: פושים, כותרות ועוד כותרות, מבזקים, פרשנויות, עמודים בעיתונים, עמודים ברשתות, טרפת על הטרור היהודי.

אורן אסף חזן: מאז – דממה.

אורן אסף חזן: בודקים, חוקרים, מנסים לברר.

אורן אסף חזן: לאט-לאט מגלים שבעלה של הנהרגת, הנרצחת, אני לא יודע איך אתם קוראים לזה, אולי העדות שלו – שהוא דמיין תוך כדי תנועה, שהם דיברו בערבית תוך כדי נסיעה, בכלל צחקו בעברית – אולי לא אמיתית, לא הגיונית; אולי בכלל לא מדובר בטרור יהודי.

אורן אסף חזן: אבל התקשורת – דממה.

אורן אסף חזן: את התקשורת יותר מעניין לשמוע מה קרה ביני לבין אותו חבר כנסת שהתבהם פה מעל הבמה.

אורן אסף חזן: רבותיי, העוול שנעשה למתיישבים במדינת ישראל הוא נורא.

אורן אסף חזן: לבוא ולהאשים אותנו פעם אחר פעם בטרור זה חרפה.

אורן אסף חזן: לא יכולה להיות מציאות שאנחנו נמשיך לתת יד לבושה הזאת, שמצד אחד התקשורת משתמשת בכלים שלה כדי להכפיש אותנו, להכתים אותנו, והיה נשיא שכבר הספיק להגיד שבני עמו בחרו בטרור.

אורן אסף חזן: אני רק לא מבין לאיזה עם הוא משתייך, כי בדעותיו הוא יותר קרוב לדעות של העם הערבי שקורא לעצמו פלסטיני.

שולי מועלם-רפאלי: אורן, תגיד, יש איזה גבול שבו תעצור?

אורן אסף חזן: אבל העובדה שפעם אחר פעם – –

שולי מועלם-רפאלי: אין בושה?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – באים ומכפישים – –

שולי מועלם-רפאלי: הכול אפשר תמיד להגיד ולכל אחד?

אורן אסף חזן: – – את הציבור, ובסוף, כשמגלים שהאמת היא אחרת, כולם בדממה ודומייה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, שולי.

אורן אסף חזן: כך גם הכנסת נוהגת, כשעולים פה האחד אחרי השנייה, חברי וחברות כנסת מהצד הזה במליאה, ופוגעים בקואליציה, בחבריה, בשריה ובראש ממשלתה, ולא לוקחים שום אחריות על שום שקר ובושה שיוצאת להם מהפה.

אורן אסף חזן: המציאות הזאת, רבותיי, היא מקולקלת.

אורן אסף חזן: לאן אתם חושבים להגיע, שאתם פעם אחר פעם מאשימים אותנו כאילו אנחנו אלה שפוגעים בדמוקרטיה, שמשנים את השיח?

אורן אסף חזן: חברתי חברת הכנסת שצעקה מהספסלים האחוריים – –

יעקב מרגי: קוראים לה שולי.

אורן אסף חזן: – – אולי אם היית מקשיבה לדבריי – – –

שולי מועלם-רפאלי: אורן, יש לי שם.

אורן אסף חזן: אולי אם היית מקשיבה לדבריי – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: שולי, אל תתייחסי אליו.

אורן אסף חזן: אם היית מקשיבה לדבריי, היית יודעת שגם את מסכימה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: הסתיים הזמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: רק משפט אחד אחרון, על ההפרעה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מועלם, בבקשה.

אורן אסף חזן: בסוף, האמת, לא משנה כמה היא קשה – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה – – – אף פעם לא אסכים לדרך שבה – – –

אורן אסף חזן: – – וכמה היא כואבת, אני אשים אותה לכולכם בפרצוף, ורק הציבור יקבע מה גבולות הגזרה, לא את ובטח שלא הם.

יחיאל חיליק בר: נא לרדת, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא לרדת, בבקשה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מיכל בירן: עברו שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מועלם, בדרך כלל ההערות באות מהצד הזה של הבית.

יחיאל חיליק בר: אני שמח שזה מפריע גם לכם.

שולי מועלם-רפאלי: עמדותיי בחלק מהנושאים זהות, או אפילו יותר ימניות משל חבר הכנסת חזן.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר על העמדות להתווכח – –

אורן אסף חזן: – – – ישבתי עם שולי.

שולי מועלם-רפאלי: – – על הדרך לעולם אנחנו לא נסכים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: לעולם אני לא אסכים לשפיכות הדמים שנעשתה פה פעם אחרי פעם.

אורן אסף חזן: תאמיני לי – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מתחנפת, אני לא מחפשת מצביעים וקולות, אבל יש איזה גבול שגם אתה לא יכול לעבור אותו.

אורן אסף חזן: מה אמרתי – – – מה אמרתי – –

שולי מועלם-רפאלי: ואתה עובר אותו פעם אחרי פעם, וזה בלתי אפשרי.

אורן אסף חזן: – – שזה לא בסדר – – –

שולי מועלם-רפאלי: הנזק שאתה גורם לימין, הנזק שאתה גורם להתיישבות – –

אורן אסף חזן: מי את שתקבעי – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – ביהודה ושומרון הוא בלתי נסבל.

שולי מועלם-רפאלי: הוא בלתי נסבל.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך על הדברים.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שעשית קצת הנחה, כי עומד פה חבר כנסת ובשני נאומים רצופים – בנאום הראשון, שלושה ימים אחרי העצרת לרצח רבין, מסית נגד ראש ממשלה ורמטכ"ל, אהוד ברק, ואחרי זה – על נשיא במדינת ישראל.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אני שמח שהתעוררתם, כי אני שמרתי על הפה.

יחיאל חיליק בר: אני כבר לא מתווכח.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת בר, ביושבך כיושב-ראש הכנסת, אני מבקשת שלא תיתן לנו ציונים.

יחיאל חיליק בר: אין לי שליטה על מה שהוא אומר.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להגיד מה אני אומר.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, שולי, חברת הכנסת מועלם – – –

נורית קורן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני בהחלט אגיד מה שאני רוצה.

יחיאל חיליק בר: לא, אני אגיד מה שאני רוצה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אני שמח שזה מפריע גם לכם.

אורי אריאל: חיליק, אתה מוכן להמשיך?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אדוני השר, אתה לא מנהל את המליאה.

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

קריאות: – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – – למשפחות שכולות, לחברי כנסת – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, עליתי כאן רק לצורך דבר אחד: לעמוד על כבודו של הרמטכ"ל לשעבר, ראש הממשלה אהוד ברק.

מיקי לוי: אהוד ברק חינך לאורך שנים דורות של קצינים, הוביל לוחמים.

מיקי לוי: יושבים גם בצד הזה וגם בצד הזה קצינים, חלקם קציני צה"ל בכירים, שיודעים להעריך את המעשים שלו.

מיקי לוי: האיש הכי מעוטר בצה"ל.

מיקי לוי: האיש הכי מעוטר בצה"ל.

אורן אסף חזן: בגרותו מביישת את נעוריו.

מיקי לוי: אל תפריע לי עכשיו.

מיקי לוי: תשתוק.

מיקי לוי: תשתוק.

יחיאל חיליק בר: אתה בקריאה שנייה, חבר הכנסת חזן.

מיקי לוי: האיש הכי מעוטר בצה"ל, שהקדיש את חייו – ואפשר שלא להסכים עם דרכו, זה בסדר – שהקדיש את כל חייו למדינת ישראל, שהקדיש את כל חייו לשירות הצבאי, והוביל לוחמים במלחמות ישראל ויכול להן.

מיקי לוי: אני כאן רק כדי לעמוד על כך שיש לתת כבוד לאיש הכי מעוטר בצה"ל, כבוד המגיע לו.

מיקי לוי: וכל מי שעומד כאן על הדוכן הזה ומדבר סרה ברב-אלוף לשעבר, במילואים, בראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, מוטב לו שיעלה חזרה ויגיד: סליחה, טעיתי.

מרב מיכאלי: לא, לא.

מרב מיכאלי: בבקשה לא.

איילת נחמיאס ורבין: שאלוהים יעזור לנו.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אתם יודעים מה?

מיקי לוי: אתם צודקים.

מיקי לוי: אני מקבל את ההמלצה שלכם – –

מיכל בירן: במקרה הזה.

מיקי לוי: – – במקרה הזה.

מיקי לוי: אנחנו נוותר על ההתנצלות.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת לוי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת חוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון מס' 8), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת החוק לעידוד השקעות הון בחקלאות (תיקון מס' 8), התשע"ט–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 40 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

נחמן שי: חיליק, תוסיף אותי.

ענת ברקו: גם אותי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוסיפים את חבר הכנסת שי ואת השר קרא, לפרוטוקול – –

ענת ברקו: גם אותי.

יחיאל חיליק בר: – – וגם את חברת הכנסת ברקו.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/803); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 17) (תוכנית למגורים בתחום שכונת מגורים קיימת בגן לאומי), התשע"ח–2018.

יחיאל חיליק בר: תציג את החוק חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השרים בנט, אריאל, קרא, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק אומרת שצריך לקבוע את ההגדרה של גן לאומי עירוני, שהוא גן לאומי או חלק ממנו המצוי בשטח עירוני, וקיימת שכונת מגורים בשטחו של גן לאומי עירוני, וניתן יהיה לבנות למטרות הגן או למטרות מגורים, ובלבד שיינתן משקל הולם לשמירה ולמתן ייצוג בר-קיימא לערכים היסטוריים וארכיאולוגיים הקיימים בו.

נורית קורן: הצעת החוק הזאת נחוצה כדי לאפשר לאנשים שחיים בשכונות שיש בהן ממצאים ארכיאולוגיים ואחר כך באה ההכרזה של הגן; השכונה כבר קיימת שנים על גבי שנים, ואז באה ההכרזה על הגן.

נורית קורן: אני קוראת לזה: הגן בא לשכונה.

נורית קורן: כי עכשיו יש בעיה: ברגע שיש הכרזה על גן לאומי, יש בעיה גדולה – חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת חזן, אתה יכול לא להפריע?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת, אתה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש – –

אורן אסף חזן: אני מדבר?

נורית קורן: כן.

נורית קורן: בבקשה, אי-אפשר לדבר ככה.

יחיאל חיליק בר: – – ממך לצאת מהאולם.

יחיאל חיליק בר: סליחה, אני מבקש להוציא את חבר הכנסת חזן, הוא בקריאה שלישית.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: הזהרתי אותך.

אורן אסף חזן: אני מדבר?

יחיאל חיליק בר: צעקת, לא דיברת.

יחיאל חיליק בר: תצא, בבקשה, תשתה קפה.

יחיאל חיליק בר: הכול בסדר.

אורן אסף חזן: אני אארגן את הדברים שלי ואצא, אין בעיה, רק להבין מה – – –

יחיאל חיליק בר: נתתי לך קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: על מה?

אורן אסף חזן: אם היית קורא קריאה – – –

יחיאל חיליק בר: על זה שצעקת עכשיו.

יחיאל חיליק בר: היא העירה לך.

נורית קורן: אני הערתי, כי אי-אפשר ככה.

נורית קורן: די.

נורית קורן: למה אני צריכה לצעוק?

אורן אסף חזן: אליי?

אורן אסף חזן: אני לא דיברתי.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

נורית קורן: כי אתה, שומעים רק אותך.

נורית קורן: במקום לשמוע אותי, שומעים אותך.

יחיאל חיליק בר: תצא, בבקשה.

אורן אסף חזן: הפעם לא דיברתי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יחיאל חיליק בר: )

נורית קורן: ההצעה הזאת נחוצה מכיוון שההכרזה על גן לאומי – הגן הלאומי בא אל השכונה הקיימת, ומכיוון שיש שכונה חיה, נושמת, בועטת, יש שם אנשים שגרים – והם זקוקים לכל מיני תיקונים; אפילו התיקון הקטן של סתימה בביוב, ביוב לא תקין, לא מסודר, אי-אפשר לבוא ולתקן.

נורית קורן: ולכן התיקון הזה בחוק גנים לאומיים חשוב ביותר לרווחת התושבים ,וגם לרווחתו של הגן, כדי שהגן יוכל להתקיים כמו שצריך.

נורית קורן: כאן אני אבקש את תמיכת הכנסת.

נורית קורן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: מיכל רוזין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אם יש מישהו שרוצה להירשם, אני עכשיו סוגר את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: הרשימה סגורה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: עומדת פה חברת הכנסת נורית קורן ומציעה הצעת חוק כאילו נורא תמימה.

מיכל רוזין: מדובר בגנים, בירוק, בפרחים, בפרפרים, ציפורים מצייצות.

מיכל רוזין: נו, באמת.

מיכל רוזין: עוד חוק קומבינה?

נורית קורן: – – –

מיכל רוזין: עוד ניסיון לקחת את שטחי המדינה וליצור אפליה בין אזרחים סוג א' לסוג ב', למנוע מאחד לבנות ולתת לשני לבנות?

מיכל רוזין: באמת.

מיכל רוזין: תושבי מזרח ירושלים – אתם הרי מונעים מהם לבנות בתים.

מיכל רוזין: אתם צובעים את הקרקעות על ידי הרשויות של המדינה.

נורית קורן: – – – זה לא נכון.

מיכל רוזין: ואתם מגדירים, ותחת הכותרת גן לאומי לא מאפשרים להם בנייה, אבל פתאום, כשיש מתנחלים, אז הגן הלאומי – אפשר לבנות בגן הלאומי, אפשר לבנות עוד דירות ולהקים.

מיכל רוזין: באמת.

מיכל רוזין: כאילו, המצב כל כך אבסורדי, ש-37% מתושבי ירושלים, הפלסטינים שגרים במזרח העיר, רשאים לבנות בתי מגורים רק ב-8% מהשטח – זה מה שאתם מאפשרים להם.

מיכל רוזין: ואז אתם מגיעים – עוד פעם, הממשלה הקיצונית הזאת, שרק רוצה לחמוד ולחמוד ולגנוב ולגזול עוד ועוד קרקעות – ובאים ואומרים: המתנחלים, אותן שתיים-שלוש משפחות שעברו לגור שם במזרח העיר, הם יוכלו עכשיו לבנות בשטחים ולקדם תוכנית למגורים במקום שבו עיקר השטח שמיועד לשכונת מגורים מוגדר כשמור לחפירות ארכיאולוגיות.

מיכל רוזין: וההגדרה זאת מתאימה לשני מקומות בלבד: הר ציון ועיר דוד שבוואדי חילווה.

מיכל רוזין: אז עד היום הרסה רשות הטבע והגנים, בחסות הסמכות שלה על פי חוק הגנים הלאומיים, מבנים, גדרות, מחסנים, פתחים שהורחבו בבתי הפלסטינים בגלל שנבנו ללא היתר, כי להם לא נותנים היתר בנייה.

מיכל רוזין: הם לא יכולים לבנות.

מיכל רוזין: אבל עכשיו, בשם שמירה על ערכי טבע ומורשת, בגן הלאומי יאפשרו לבנות בתי מגורים וגדרות ומחסנים, אבל רק לתושבים יהודים.

מיכל רוזין: אז הניסיון הזה מוכר לנו.

מיכל רוזין: אתם ממשיכים לחמוד ולגזול ולגנוב.

מיכל רוזין: ואנחנו לא מקבלים את התיאור על גנים עם פרפרים וציפורים.

מיכל רוזין: אתם מחסלים את עתידה של ירושלים כעיר של שלום, עיר שלוש הדתות ועיר שצריכה להיות בירה לשני עמים.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תומא סלימאן; רויטל סויד.

יחיאל חיליק בר: תמר זנדברג, בבקשה, גברתי.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

מיכל רוזין: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד שהכנסת הזאת, ככל שהיא מתארכת, מפעם לפעם המציאות עולה על כל דמיון.

תמר זנדברג: והפעם יש שכונה במזרח ירושלים, סילוואן; זו שכונה פלסטינית.

נורית קורן: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קורן.

תמר זנדברג: בשכונה יש התנחלות, ועכשיו בחוק מבקשים לעשות ככה: להכריז גן לאומי – אגב, אני בצבא הייתי מורה חיילת ברשות שמורות הטבע; פעם זה היה שמורות טבע, היום זה רשות הטבע והגנים – כלומר זה גן לאומי, ובתוך הגן הלאומי הרי אי-אפשר לבנות, נכון?

תמר זנדברג: זה גן לאומי.

תמר זנדברג: צריך לשמור על הטבע.

תמר זנדברג: הוא מוקדש לטבע.

תמר זנדברג: אז זהו, שאי-אפשר לבנות לערבים.

ציפי לבני: כי זה גן לאומי של הלאום.

תמר זנדברג: זהו, היהודים בגן הלאומי צריכים לגור – – –

ציפי לבני: את רואה את זה מהצד של הגן.

ציפי לבני: הם רואים את זה מהצד הלאומי.

תמר זנדברג: יפה, יפה מאוד.

תמר זנדברג: זאת אומרת היהודים, בגן הלאומי של עצמם צריכים לגור; הערבים, בגן הלאומי של היהודים צריכים לשמור על הגן, על הטבע.

תמר זנדברג: זה באמת מהמקרים, באמת – כל הכבוד.

תמר זנדברג: נורית קורן, כל הכבוד על היצירתיות.

תמר זנדברג: איך חשבת על דבר כזה?

נורית קורן: – – – בתים של יהודים.

נורית קורן: 36 בתים של יהודים, וגרים שם ערבים.

נורית קורן: יש שם קושאן של יהודים, יהודים מתימן, שרכשו את הבתים האלה.

תמר זנדברג: לא, אני אסביר לך.

תמר זנדברג: הבתים של היהודים – – –

נורית קורן: אני לא מקבלת את זה.

תמר זנדברג: על מה?

תמר זנדברג: לזכות השיבה את מתכוונת?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: זה זכות השיבה, מהקושאן.

תמר זנדברג: ברור שזה שלנו.

תמר זנדברג: זה שלנו ממתי?

תמר זנדברג: צריך לשוב למה ששלנו.

תמר זנדברג: ברור.

תמר זנדברג: לא, אבל אני אסביר לך.

תמר זנדברג: פשוט בתים של יהודים זה פרח.

תמר זנדברג: זה מתאים לגן.

תמר זנדברג: אבל בתים של ערבים – צריך לשמור על הטבע, אז זה אסור.

נורית קורן: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קורן.

תמר זנדברג: משפט אחרון לסיום.

תמר זנדברג: אמרתי את זה בבדיחות הדעת, אבל באמת, עשית כמה דברים חשובים בכנסת הזאת.

נורית קורן: גם זה חשוב.

תמר זנדברג: זה אחד הדברים באמת – אני מחפשת את המילים להגדיר את זה.

תמר זנדברג: זה אבסורד, זה הזוי, זה בזוי, זה לא חוקי, זה בטח לא צודק.

תמר זנדברג: זה כמובן גזעני.

תמר זנדברג: זה במסגרת החוקים שהכנסת הזאת מחוקקת מסיבה אחת: כי אפשר.

תמר זנדברג: וזו לא סיבה מספיק טובה בשביל החוק הזה.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, שימו לב למהלך שקרה כאן:

דב חנין: בהתחלה הייתה שכונה פלסטינית, ואז הכריזו עליה כגן לאומי.

דב חנין: כמובן, בגן לאומי פלסטינים לא יכולים לבנות; פלסטינים בעצם גם לא יכולים לגור בגן לאומי – –

נורית קורן: – – –

דב חנין: – – ולכן מוציאים אותם מהגן הלאומי, ולכן מגרשים אותם מהגן הלאומי, ולכן הורסים את הבתים שלהם.

דב חנין: זה שלב ראשון.

דב חנין: בשלב שני באים מתנחלים, תופסים את השטח, מקימים עמותה, מייצרים קומבינות מהסוג המלוכלך והאפל ביותר ומקימים לעצמם מבנים בתוך הגן לאומי.

דב חנין: אז בשלב השלישי אומרים: רגע, רגע, בגן לאומי צריך לאפשר מגורים.

דב חנין: הצעת החוק הזאת היא לא רק הצעת חוק גזענית, היא לא רק הצעת חוק מעוותת, היא לא רק הצעת חוק לא צודקת – היא גם הצעת חוק שמוציאה שם רע לרעיון של הגן הלאומי.

דב חנין: אתם לוקחים את הרעיון של הגנים הלאומיים והופכים אותו למכשיר של גירוש; אתם לוקחים את הרעיון של הגן הלאומי והופכים אותו למכשיר של העדפה; אתם לוקחים את הרעיון של הגן הלאומי והופכים אותו למכשיר של התנחלות.

דב חנין: לכן הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק רעה מאוד, אבל בין היתר הצעת החוק הזאת היא רעה מאוד מכיוון שהיא חותרת לא רק נגד הצדק ולא רק נגד הגנים הלאומיים ולא רק נגד הערבים הפלסטינים בירושלים – הצעת החוק הזאת היא נגדנו; היא גם נגד הישראלים.

דב חנין: היא נגד הישראלים, מכיוון שחלק הכרחי מפתרון של שלום בארץ הזאת צריך לעבור דרך שתי בירות בירושלים; דרך הפיכת ירושלים המזרחית לבירת המדינה הפלסטינית העצמאית, שצריכה לקום בצידה של מדינת ישראל, וכל מעשי ההתנחלויות שלכם, כולל בירושלים המזרחית, נועדו לקבוע עובדות שימנעו את המהלך הזה – ימנעו את הפיכת ירושלים המזרחית לבירת המדינה הפלסטינית ובזה ימנעו גם את האפשרות לשלום.

דב חנין: וכשאתם מונעים את האפשרות לשלום, חברת הכנסת קורן, אתם לא פועלים רק נגד הפלסטינים במזרח ירושלים, בירושלים המזרחית, אתם פועלים גם נגד הילדים שלכם, נגד הילדים של כולנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסכם.

דב חנין: תצטרכו להילחם במלחמות מיותרות בגלל ההתנחלויות שאתם מקדמים.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: מוסי רז.

יחיאל חיליק בר: נחמן ידבר?

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: הצעה פופולרית.

נחמן שי: יש לי הצעה בשבילך, עליזה.

נחמן שי: תוותרו על הצעות החוק המטורללות האלה ואז תחסכו הרבה זמן.

נחמן שי: זו פשוט התשובה שיש לי להגיד לך ולכל מי שיושב פה באמצע הלילה בשביל לחשוב איך משחיתים ערכים לאומיים ואיך הופכים אותם בצ'יק-צ'ק לנכסי דלא ניידי, רק כדי לרצות מישהו שיושב באיזשהו מקום ויש לו פה גדול ועיניים גדולות והוא רוצה להשתלט על שטחים נוספים.

אמיר אוחנה: לשמור על ההיסטוריה של העם היהודי – זה מה שאנחנו עושים פה.

אמיר אוחנה: ואם צריך לשבת עד הבוקר, נשב עד הבוקר.

נחמן שי: גנים לאומיים – – –

יעל כהן-פארן: ואתה לא חושב שאתה הורס – – – בחוק הזה, אמיר?

נחמן שי: גנים לאומיים הם גנים לאומיים, הם נכסים לאומיים, ולא צריכים להפוך לאתרי מגורים, גם אם למישהו זה מאוד קורץ כדי שהוא יוכל להרוויח כסף, או דרך הרעיון הזה אולי לשים רגל במקומות שהוא לא אמור להיות שם.

נחמן שי: זה גן לאומי; ככה נקבע וככה צריך לשמור אותו.

נחמן שי: ולכן אני ממש נדהם מהעיניים הגדולות האלה שאתם תולים בנושא.

נחמן שי: וכשזה יתחיל שם זה יעבור גם למקומות אחרים, למה לא?

נחמן שי: אז פה יש לזה גם גוון לאומי, במקומות אחרים יהיה לזה פתאום גוון חברתי – תחליטו להעדיף א' על ב' או ב' על ג'.

נחמן שי: תרדו מהרעיון הרע הזה.

נחמן שי: לא צריך אותו.

נחמן שי: תשמרו את עיר דוד במקומה, תשמרו אתרים אחרים במקומם.

נחמן שי: הם חשובים, הם יקרים, הם נכסי צאן ברזל של עם ישראל.

נחמן שי: ככה הם צריכים להישאר, ולא צריך להכניס לשם בנייה.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: שמוותרת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יחיאל חיליק בר: מוותרת?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להגיב על הדברים הנפשעים שנשמעו פה קודם.

מוסי רז: עאישה א-ראבי, שנסעה ברכב עם בעלה ועם בתה בת השמונה, נפגעה מאבנים ונהרגה, נרצחה.

מוסי רז: אינני יודע מי הרוצח, אבל אני כן יודע, וזה דווח, שפעילי ימין נסעו בשבת לתדרך פעילי ימין אחרים איך להגיב על חקירת השב"כ.

מוסי רז: אני רוצה להתייחס להצעת החוק הזאת.

מוסי רז: היה לנו חוק הלאום, וזה חוק הגן הלאומי.

מוסי רז: אמרו כבר לפניי, באמת תיארו את זה יפה מאוד: באמת היו שם אנשים, פלסטינים, אז עשו גן לאומי כדי שלא יבנו.

מוסי רז: באו יהודים, אבל איך באו היהודים האלה?

מוסי רז: קודם כול, יש לנו כאן מקרה קלאסי.

מוסי רז: מי שראה את הפרק הנחמד בעבודה ערבית עם בית מאיר – יש שכונה פלסטינית, אין בה שום שירותים, שום דבר, ואז נכנס מאיר, שמתחתן עם הבחורה הפלסטינית, והוא מצלצל: כאן בית מאיר וזה – מתחילים לדאוג לכבלים, לכל השירותים.

מוסי רז: קודם כול, זה בדיוק מה שקרה בסילוואן ומה שקורה בהתנחלויות אחרות בירושלים המזרחית: פתאום המתנחלים מקבלים שירותים.

מוסי רז: אבל איך הם הגיעו לשם?

מוסי רז: יש כמה דרכים.

מוסי רז: דרך אחת זה על ידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים.

מוסי רז: כפי שאתם יודעים, החוק שלנו, החוק הישראלי, שודד ממי שלא היה שם בעת הכיבוש את נכסיו.

מוסי רז: אם הוא, נגיד, היה בירדן בטיפול רפואי או בלימודים או בביקור, אין לו נכסים; החוק שודד אותם ממנו.

מוסי רז: עכשיו, החוק לא רק שודד אותם ממנו – האפוטרופוס על נכסי נפקדים, בלי שום הצדקה לכך – –

נורית קורן: מוסי, זה – – –

מוסי רז: – – העביר ללא תשלום, העביר ללא תשלום, את הנכסים הללו – סליחה, תשלום של שקל בשנה – את הנכסים הללו לידי העמותה הפרחחית, העבריינית הזאת, שמקבלת פטור, פטור מגילוי מי התורמים שלה, ואני בכלל לא רוצה לחזור על השם של העמותה העבריינית הזאת, שהלכה ושדדה את האדמות האלה.

מוסי רז: וממי היא שדדה?

מוסי רז: גם מהפלסטינים המקוריים וגם מהאפוטרופוס על נכסי נפקדים.

מוסי רז: אז הם באו לשם בשוד, בגזל וברמייה, ולאחר שבאו בשוד, בגזל ורמייה, פתאום הם רוצים שיותר להם לבנות, אחרי שהם לקחו את הגן הזה ועושים ממנו ביזנס לצורכיהם, לוקחים לשם אנשים ובונים שם מתקנים מתחת לאדמה תוך סיכון האנשים שגרים שם.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מוסי רז: מנסים – לא מנסים; מרוויחים מזה כסף, מאותו גן לאומי כביכול.

מוסי רז: אם יש סדום, אלה אנשי סדום, המתנחלים שגרים שם ועושים את המעשים הללו.

מוסי רז: ולהם אתם מחוקקים עכשיו את חוק הגנבה הזה?

מוסי רז: חרפה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אני עליתי לפה רק כדי לומר דבר אחד.

איציק שמולי: אני בהחלט מסכים לדברים שאמרו קודמיי לגבי הלאומיות – אני חושב שהחוק הזה מוציא שם רע ללאומיות, אבל אני רוצה לדבר על היבט אחר, וממש במשפט אחד.

איציק שמולי: מבחינתי, כאשר מדובר בגן לאומי, אז יש משמעות לזה שבסוף עם, כפי שאמר יגאל אלון, צריך לדעת את עברו על מנת שההווה שלו לא יהיה דל ועתידו לא יהיה לוט בערפל.

איציק שמולי: חברת הכנסת נורית קורן, מה שלי כואב בחוק הזה זה לאו דווקא ההיבטים הפוליטיים – שהם כמובן מפריעים.

איציק שמולי: כאן יש לנו מחלוקת, ואני מכיר את המחלוקת, ואני מכיר בזה שיש מחלוקת.

איציק שמולי: אבל הנקודה שכואבת לי בחוק הזה היא שלוקחים גן לאומי – מבחינתי, הייתי אומר את אותם הדברים אם הוא היה בלב תל אביב, בהוד השרון, ברמת הגולן או בשכונות המדוברות – והופכים אותו למשהו שהוא לא צריך להיות, למשהו נדל"ניסטי, שעומד בסתירה מוחלטת – – –

נורית קורן: – – –

איציק שמולי: נכון , נכון.

נורית קורן: יש – – – יש – – –

איציק שמולי: נכון, נכון.

איציק שמולי: רגע, רגע, נורית.

איציק שמולי: רגע, רגע.

איציק שמולי: אני לא בוויכוח איתך.

איציק שמולי: אבל מרגע שיש שם הכרה באחד משני הדברים, או שיש אתר ארכיאולוגי, גם אם התגלה – הממצאים הארכיאולוגיים, גם אם התגלו לאחר שהוקמה שם שכונת מגורים, או שהוכר בזה שהשטח הוא שטח שמבחינת הטבע יש לו ערך מיוחד, מבחינתי לקחת מקום כזה ולהפוך אותו למה שהוא לא צריך להיות זה ממש דבר כואב מאוד, ואני אומר לך את זה באמת בגילוי לב.

איציק שמולי: גם אם החוק הזה היה מדבר על הוד השרון ועל תל אביב ועל רעננה, מבחינתי הכאב היה אותו כאב – –

נורית קורן: זה לא – – –

איציק שמולי: – – כי בסופו של דבר בחוק הזה, חברת הכנסת קורן, אנחנו פוגעים בייעוד ובדבר הקדוש הזה שנקרא גן לאומי, וחבל.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי; טלב אבו עראר; עליזה לביא; יהודה גליק; חיים ילין; יעל גרמן.

יחיאל חיליק בר: יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, כבוד השר, תראו, יש בימין כנראה תכונה שכשמתאים להם הם משתמשים בעתיקות ארצנו כהצדקה לכל הקיום – כמובן, שלנו – על חורבות אבותינו, אבל כשמתאים להם הם רוצים לבנות עליהן.

יעל כהן-פארן: וזה בדיוק מה שאנחנו עושים פה, ואני רוצה להתחבר בדיוק לדברים האחרונים של חברי חבר הכנסת שמולי.

יעל כהן-פארן: מה אתם עושים?

יעל כהן-פארן: יש פה גן לאומי.

יעל כהן-פארן: יש לזה משמעות.

יעל כהן-פארן: לא סתם יש חוק שמורות טבע וגנים לאומיים; לא סתם אנחנו שומרים על כמה עשרות המקומות הכל-כך מיוחדים, שזאת מורשתנו כאן.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים, אתם פותחים כאן פתח, בגלל קומץ כל כך קטן של אנשים שנמצאים – שאני לא מרוצה מאיפה שהם נמצאים, ואנחנו חלוקים על כך – בגללם אתם פותחים כאן פתח ענק, שיכול להתפתח לעוד מקומות בארץ, שיכול להביא לבנייה באשקלון, בקיסריה, בבית שאן, כולם גנים לאומיים שצמודים לעיר.

יעל כהן-פארן: אז מחר יקראו גם לגן הלאומי בבית שאן גן לאומי עירוני ויבנו כמה מגדלי יוקרה לידו.

יעל כהן-פארן: תשמעו, אתם עושים כאן פשוט חטא, חטא שנגזר מפשע, שזאת ההתיישבות בסילוואן.

יעל כהן-פארן: אבל מעבר לכך אני רוצה פשוט לתאר לכם מה יקרה.

יעל כהן-פארן: יש לנו את חומות ירושלים – הרי זה גן לאומי חומות ירושלים, כך נקרא הגן הלאומי.

יעל כהן-פארן: יש לזה משמעות.

יעל כהן-פארן: כולנו רוצים שירושלים תישאר עם חומותיה היפות והנראות למרחוק.

יעל כהן-פארן: מה הולך להיות שם, נורית?

יעל כהן-פארן: מה הולך להיות שם?

נורית קורן: – – – לשמר את – – –

יעל כהן-פארן: בניינים.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר לכם, בניינים גבוהים כבר מתוכננים שם.

יעל כהן-פארן: בחסות החוק הקיים עמותת אלעד הצליחה להעביר בוועדות התכנון של ירושלים מרכז מבקרים שהפך להיות בגובה של קניון כמעט, בן ארבע או חמש קומות, שכמובן, הוא יהיה לא רק מרכז מבקרים אלא מרכז מבקרים עם כמה שכיות חמדה לתיירים: חנויות, מסעדות, לא יודעת מה.

יעל כהן-פארן: בגובה שלו הוא יעבור את חומות ירושלים – אני לא יודעת אם אתם יודעים את זה – וזה כבר אושר, וזה עוד לפני החוק, שבכלל אני לא יודעת איזה גובה המגדלים שהם מתכננים שם, וכל זה בחסות זה שאתם רוצים לשמור על העתיקות ועל המורשת ולחיות לידם.

יעל כהן-פארן: אז אתם הורסים אותם, כי פשוט לא באמת אכפת לכם מהעתיקות האלה, מהמורשת הזאת, וזאת בושה וחרפה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר; אוחנה.

יחיאל חיליק בר: חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, ככה אתם אוהבים את ירושלים?

יואל חסון: זאת ירושלים שאתם אוהבים?

יואל חסון: אני אוהב את עיר דוד מאוד.

יואל חסון: אני לא רוצה שתהרסו את זה.

יואל חסון: אני לא רוצה שזה יהפוך להיות התנחלות.

יואל חסון: אני לא רוצה שתהרסו את זה.

יואל חסון: אתם הורסים את הכול.

יואל חסון: אתם לא מסתכלים באמת על מה שנכון לירושלים או מה שמייצג את ההיסטוריה, או איך הופכים את זה למקום שמשמר את ההיסטוריה, ולא הורס אותה בעוד כל מיני בניות ותוכניות גרנדיוזיות שאין להן שום קשר למקום, אין להן שום קשר לטופוגרפיה ואין להן שום קשר בכלל.

יואל חסון: זה הדבר הראשון שצריך להתייחס – ולכן אנחנו מתנגדים לחוק הזה.

יואל חסון: אבל צריך להגיד דבר נוסף, כי אנחנו לא רואים את זה רק בחוק הזה – רואים את זה בעיקר גם בחוקים אחרים.

יואל חסון: אתם יודעים, אתם כאלה פחדנים, זה פשוט מדהים.

יואל חסון: אתם שולטים, אתם בממשלה – תספחו.

יואל חסון: תספחו כבר את כל מה שאתם רוצים.

יואל חסון: אתם כל הזמן עושים פה טלאי על טלאי, מנסים.

שולי מועלם-רפאלי: זאת ירושלים, ירושלים – – –

יואל חסון: אני לא מדבר על ירושלים.

יואל חסון: אמרתי שאני לא מדבר על החוק הזה.

יואל חסון: אמרתי – על סדרת חוקים נוספים שאתם מביאים ומחכים לנו בקנה.

יואל חסון: ואתם פחדנים.

יואל חסון: אתם מדברים גבוהה-גבוהה, אבל אתם לא מספחים ואתם לא עושים את מה שאתם כביכול מאמינים בו, כי אתם יודעים שזה לא אפשרי, כי אתם יודעים את האמת.

יואל חסון: אתם לא מודים בה, אתם מוכרים לוקשים לאוכלוסייה שלכם, לבוחרים שלכם, לציבור שלכם, לכל אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: אתם מוכרים להם שטויות ושקרים.

דוד אמסלם: אבל מי שסיפח את ירושלים זה המפא"יניקים.

יואל חסון: קודם כול, אמרתי שאני לא מדבר על ירושלים, ואם אתה בכל זאת רוצה לדבר על ירושלים, אז בוא אני אגיד לך שבירושלים, לדוגמה, בבחירות האחרונות שהיו, אם תושבי מזרח ירושלים יחליטו בוקר אחד, מערכת בחירות אחת, לקום וכן להצביע בבחירות, אז ירושלים שאנחנו מכירים וכל כך אוהבים כבר לא תהיה אותה ירושלים.

יואל חסון: ואתם יודעים את זה.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך מה אומר החוק.

יואל חסון: בסדר, כבר עברנו את החוק.

דוד אמסלם: אזור סילוואן הוא גן לאומי היום.

יואל חסון: יודע.

דוד אמסלם: יש בתים שקיימים עוד לפני שהוכרז הגן הלאומי בכלל.

דוד אמסלם: איך מתייחסים אליהם היום?

דוד אמסלם: עזוב יהודים–ערבים – – – אי-אפשר.

דוד אמסלם: הוא בא לשקף תמונת מצב נוכחית, לשקף את המצב האמיתי היום.

יואל חסון: אבל לא בנוסף?

דוד אמסלם: לא.

יואל חסון: אתה בטוח בזה?

דוד אמסלם: ודאי.

יואל חסון: באמת, דודי, בוא, אל תזלזל באינטליגנציה שלנו.

דוד אמסלם: אני הרי עשיתי דיון על זה בוועדה – – – עכשיו, הקונטור של הבניין – – –

יחיאל חיליק בר: יואל, זה על חשבון הזמן שלך.

יעל כהן-פארן: עוד שש, עוד שש.

דוד אמסלם: זה לא קשור באיומים, זה לא קשור – – – זה משקף את המצב הקיים.

יואל חסון: הכול בסדר, אני בעד היהודים.

יואל חסון: הכול בסדר.

יואל חסון: אין שאלה של יהודים, לא יהודים.

יואל חסון: אני בעד היהודים, אני בעד ירושלים יהודית.

יואל חסון: בגלל שאני בעד ירושלים יהודית אני חושב שצריך להכיר ולהוציא מירושלים את הכפרים שמעולם לא היו חלק מירושלים.

יואל חסון: אגב, זה לא כולל את סילוואן; אני מדבר על כפרים אחרים.

יואל חסון: והגיע הזמן שתגידו את האמת – שכדי לשמר את ישראל יהודית ודמוקרטית צריך לקבל החלטות אמיצות ולא להיות פחדנים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בן ראובן; פדידה; שפיר.

יחיאל חיליק בר: חאג' יחיא, בבקשה, עד שלוש דקות, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, החוק הזה בא להוסיף חטא על פשע, חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההכרזה על המקומות האלה, על הבתים של הפלסטינים בסילוואן, בעין אל-חילווה, שזה גן לאומי – להרוס חלק מהבתים ולבוא עכשיו ולהגיד: תשמעו, אחרי שהרסנו, פינינו את הערבים, הוצאנו אותם משם, עכשיו אנחנו נבנה ליהודים – זה בדיוק מה שאומר החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והצדקנות – זה קיים, זה גן לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה החוק הזה, זאת המשמעות של החוק שבאים – – –

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך שלא הרסו שום בתים של ערבים.

מיקי לוי: אני מכיר שם כל מילימטר.

מיקי לוי: אני אומר לך שלא הרסו לבנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אז אני אומר לך: הרסו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אז אתה אומר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, אני מכיר את האנשים שהרסו להם את הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באו אל אנשים, על אדמתם, אל בתיהם, והכריזו שזה גן לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, אחרי שהכריזו כבר באים לדבר: אנחנו נבנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למי לבנות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כבר בונים, למה לא לתושבי המקום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול לבוא להגיד?

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא בונים לערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 7% מהבנייה בכלל, בכל – אם הם 37% – 8% הבתים הקיימים, ואנחנו יודעים – אני ניסיתי להכין תוכניות לאנשים שנמצאים שם; צריך לעשות להם את המוות כדי שיוכלו לקבל היתרי בנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בונים ללא היתר והורסים להם את הבתים, אז לא לשקר, אפילו לעם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תגידו, בכל החוצפה תבואו ותגידו, תבואו תגידו: זה מה שאנחנו עושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על בתים – זה היה בית של יהודי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתוך סילוואן נכנסים – זה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואתם אומרים: ירושלים מאוחדת, שהיא לא מאוחדת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם אומרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הערבי שיש לו בית, שיש לו טאבו על הבית שלו במערב ירושלים, למה הוא לא יכול לקבל אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול לענות לי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה אומר מאוחדת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הוא לא מקבל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא חוק גזעני, חוק שבא למנוע – עוד תוספת לחוקים הקיימים שבאים למנוע שלום, במיוחד בירושלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חוק איחוד ירושלים – יש את החוק שחוקקו לפני פחות משנה, שבאו ומבקשים 80 חברי כנסת כדי כאילו לוותר, רק כדי לעשות שלום – ועכשיו אתה בא ואתה רוצה להכניס עוד מתנחלים בתוך הבתים, בתוך הכפרים עצמם.

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תענה לי, אל תענה לי, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תענה לי.

דוד אמסלם: אני עונה לך בגלל שאתה מדבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תענה לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רוצה לשמוע את התגובה שלך.

יחיאל חיליק בר: תנו לו לסיים, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזאת עוד שיטת הפקעה, עוד שיטה, בדיוק כמו שעושים במקומות כבושים אחרים – כמו שעושים בבקעה, כמו שעושים במקומות אחרים בגדה המערבית הכבושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באים, אומרים: זה לצורכי ביטחון, ואחרי זה אנשי הביטחון יוצאים ובמקומם מקימים עוד התנחלות, עוד מאחז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם, זה לא יעזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מנגנון הרס עצמי של הממשלה הזאת, וזה מה שיהרוס את המדינה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דודי, יש לך זכות דיבור.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום, דודי.

יחיאל חיליק בר: דודי, אתה רשום.

יחיאל חיליק בר: אתה רשום, אתה יכול לדבר.

יחיאל חיליק בר: תפסיק להתווכח עם כל אחד.

יחיאל חיליק בר: הינה, ציפי מסכימה איתי, נכון?

יחיאל חיליק בר: את מסכימה איתי – להתחיל להתווכח עם כל אחד?

ציפי לבני: הוא אומר מה אומר החוק.

דוד אמסלם: הוא בא לעשות סיבוב על מדינת ישראל, להכפיש אותה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: מפקיעים בתים, הורסים בתים, בניגוד למה שאמר חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: רק לפני חודש הרסו את בית משפחת אבו סוואי בסילוואן.

אחמד טיבי: כל הזמן הורסים בסילוואן – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: להקריא את השמות של האנשים – – –

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: – – כדי להביא מתנחלים, כדי לייהד את סילוואן ואז לקרוא לה – איך קראתם לה?

קריאה: עיר דוד.

אחמד טיבי: עיר דוד.

אחמד טיבי: יש כפר השילוח, משהו?

שולי מועלם-רפאלי: – – – אני מזכירה לך ששדדו שם בתים של יהודים.

אחמד טיבי: סילוואן (אומר בערבית ומתרגם:) סילוואן תישאר סילוואן.

אחמד טיבי: לעולם לא תהיה עיר דוד.

אחמד טיבי: לעולם.

אחמד טיבי: גם אם הכובש מרגיש – כפי שאמר ראש הממשלה היום בישיבת סיעה – עוצמה.

נורית קורן: איך אתה מתעלם מההיסטוריה?

נורית קורן: איך אתה מתעלם מההיסטוריה?

אחמד טיבי: זאת עוצמה של כובש.

אחמד טיבי: תקראו את ספרי ההיסטוריה על עוצמתם של כובשים והניסיון לשנות היסטוריה, שמות של כבישים, תושבים – לנייד אותם.

אחמד טיבי: כל זה ייעלם.

אחמד טיבי: עכשיו אפשר – –

נורית קורן: אחמד, אחמד – – –

אחמד טיבי: – – בגלל so called הכוח הכובש.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: החוקים האלה וההתנחלויות והייהוד מטנפים את סילוואן.

אחמד טיבי: החוקים האלה מטנפים את סילוואן, גם ברמה האישית, גם ברמה האנושית.

אחמד טיבי: מה שאתם עושים שם לאזרח הפשוט, תושב סילוואן, זה לא אנושי, זה ברוטלי, זה חייתי.

אחמד טיבי: לא מוסרי בעליל.

אחמד טיבי: גם להפקיע אדמות, להכריז עליהן כגן לאומי, ובהן אסור לבנות, אבל עכשיו בגלל עמותת אלעד, הגן הלאומי – יכול לבנות בית.

אחמד טיבי: בית יהודי הוא פרח פתאום, הוא עץ מלבב, ירקרק, למרות שזה ההיפך בדיוק – זה משהו דסטרוקטיבי, הרסני.

אחמד טיבי: ולכן, אני חוזר ואומר: אתם יכולים לקרוא לו עיר דוד, כפר השילוח.

אחמד טיבי: סילוואן תישאר סילוואן.

ציפי חוטובלי: ועיר דוד תישאר עיר דוד.

אחמד טיבי: סילוואן תישאר סילוואן.

אחמד טיבי: סיפחתם את ירושלים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: סיפחתם את ירושלים ואמרתם שהיא עיר מאוחדת.

אחמד טיבי: בוקרה פיל מישמיש, אם היא עיר מאוחדת.

אחמד טיבי: לא מאוחדת ולא בטיח.

קריאה: נכון.

אחמד טיבי: איזה מאוחדת?

אחמד טיבי: בעצם ההזנחה שלכם את ירושלים המזרחית, ככוח כובש וככוח מספח, מדינתי, אתם מודים שהיא לא מאוחדת.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: אתם מודים בעצם ההזנחה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – והזריקה של פלסטינים מבתיהם והבאת מתנחלים.

אחמד טיבי: אני אסיים במשפט אחד.

יחיאל חיליק בר: ממש במשפט.

אחמד טיבי: משפט אחד.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לאנשי הימין שדיברו על קושאן ואמרו שזה היה שייך בשנות ה-30 ליהודים.

אחמד טיבי: אני מקבל את העיקרון הזה בכל מקום במדינת ישראל.

אחמד טיבי: בכל מקום שיש בו מישהו שיש לו קושאן – ביפו, בירושלים, בשכונת טלביה, בחיפה, בטבריה – ישוב בעל הקושאן ויגור במקום.

אחמד טיבי: אתם מסכימים?

נורית קורן: בוקרה פיל מישמיש.

אחמד טיבי: יא צבועים.

נורית קורן: בוקרה פיל מישמיש.

אחמד טיבי: אתם מסכימים?

אחמד טיבי: חבורה של צבועים וגנבי קרקעות.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אברהם נגוסה; מיכל בירן; חנין זועבי; איימן עודה; אכרם חסון; עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עיסאווי, עכשיו הבנתי.

טלי פלוסקוב: עכשיו הבנתי.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכולם לעזור לי ולעמוד בזמנים.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי אחמד טיבי לא השאיר הרבה מה לומר.

עיסאווי פריג': אני רואה שהקיף את הכול – הגעת מיפו עד לסילוואן.

אחמד טיבי: – – – תמיד יש לך – – –

עיסאווי פריג': שכחת את בית נבאלא שכחת עין אל-חילווה, שכחת את ראס אל-עמוד, שכחת את אבו תור ושכחת את א-טור.

עיסאווי פריג': את כל זה שכחת.

עיסאווי פריג': מה נעשה איתם?

נורית קורן: הוא השאיר לך.

עיסאווי פריג': נורית, יש לי שאלה, חברת הכנסת נורית: למה בחרו בך לעלות כאן ולהציג את הצעת החוק?

קריאה: כי זה שלה.

נורית קורן: כי אני נולדתי בירושלים.

עיסאווי פריג': נו?

נורית קורן: וירושלים תמיד תהיה ירושלים, הבירה של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני יכול לענות על זה?

עיסאווי פריג': כן, תענה לי, מעניין למה בחרת בה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: זה על חשבון הזמן שלך.

עיסאווי פריג': לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: לא, זה על חשבון הזמן שלך.

עיסאווי פריג': זה הם מדברים.

יחיאל חיליק בר: אתה מרים להם להנחתה – זה על חשבון הזמן שלך.

יחיאל חיליק בר: אני לא מוסיף לאף אחד זמן.

דוד אמסלם: – – – מביא צליל של זלזול.

עיסאווי פריג': לא, למה זלזול?

עיסאווי פריג': חס וחלילה.

עיסאווי פריג': אני מזלזל בעמיתה שלי?

נורית קורן: – – –

דוד אמסלם: – – – באה להגיש הצעת חוק.

דוד אמסלם: כאילו, בחרו אותה להגיש הצעת חוק שהיא לא באמת – כאילו, למה אותה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

קריאות: – – –

נורית קורן: אמרתי לו למה.

דוד אמסלם: למה אתה, בחרו אותך – – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אתה רואה, אתה לא איתנו.

עיסאווי פריג': אתה עדיין חי – – –

דוד אמסלם: אתה מבין מה עולה לך בראש?

עיסאווי פריג': אתה עדיין חי בנזק של המוניציפלי שלכם.

עיסאווי פריג': אתה עדיין חי שם.

נורית קורן: אין שום נזק, ברוך השם.

עיסאווי פריג': בחרו בך בגלל – – –

נורית קורן: לא בחרו בי.

נורית קורן: זה הצעת חוק פרטית – – –

עיסאווי פריג': בגלל הזיקה – תקשיבי.

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': בחרו בך – – –

נורית קורן: – – –

עיסאווי פריג': את, יש לך זכות לענות, זה בסדר.

עיסאווי פריג': בחרו בך.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': בחרו בך בגלל הזיקה התימנית?

עיסאווי פריג': תגידי.

נורית קורן: לא בחרו בי.

נורית קורן: אמרתי לך, אני נולדתי בירושלים, אני ירושלמית תמיד – –

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': חברים.

נורית קורן: – – אני מבינה את הצרכים של ירושלים – –

עיסאווי פריג': לא, לא, את גאונית, את מבינה כל דבר.

עיסאווי פריג': כן, כן, אני מבין.

נורית קורן: – – גם בנושא של גנים לאומיים – גם לשמור על הטבע ואיכות הסביבה – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברים: עמותת – –

יחיאל חיליק בר: תודה, נורית.

עיסאווי פריג': – – עמותת אלעד, עמותה משתוללת, עושה מה שבא לה, מתוקצבת מכספי מדינה, מקבלת את כל התמיכה בכל מקום.

עיסאווי פריג': מה אתם צריכים את החקיקה?

עיסאווי פריג': תמשיכו להשתולל.

עיסאווי פריג': סדרת החקיקה שאתם מביאים כאן – ילמדו עליה בהיסטוריה של המשטרים הגזעניים ביותר.

עיסאווי פריג': אתם מספקים לעולם חומר גלם ללימוד על כל החשיבה איך לייצר חקיקה גזענית.

נורית קורן: ממש לא.

עיסאווי פריג': כל יום ויום אתם עוד משתפרים בשכלול, ואתם יורים לעצמכם ברגל.

עיסאווי פריג': איזה צחוק.

עיסאווי פריג': מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין מה אתם עושים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': אני מסכם.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, אין לסכם.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, אי-אפשר, כל אחד – לא.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': טוב, התחלנו עם חוק הלאום.

עיסאווי פריג': חוק הלאום, כנראה יש לו שורשים בכל מקום, אז הוא מגיע לגנים הלאומיים, ואני מאוד מקווה שלא יגיע גם לבתים שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אל תנהלו דיון, תרימו להנחתה ואז תבקשו עוד זמן.

יחיאל חיליק בר: זה לא יקרה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: מיכאל מלכיאלי; מאיר כהן; מסעוד גנאים; עפר שלח.

יחיאל חיליק בר: יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תמיד אני מתפעל מהיכולת של הממשלה הזאת להביא חקיקה כזאת, גזענית וכוחנית והרסנית, ולתת לה שם אוניברסלי כזה: גנים לאומיים.

יוסף ג'בארין: גנים לאומיים.

יוסף ג'בארין: בדיוק נחקק כאן בקריאה ראשונה חוק התרבות והאומנות.

יוסף ג'בארין: קחו את החוק הזה, תגידו: הכנסת חוקקה חוק התרבות והאומנות, איזה יופי, מקדמים כאן תרבות ואומנות.

יוסף ג'בארין: בפועל, זה אנטי-תרבות ואנטי-אומנות.

יוסף ג'בארין: 400,000 פלסטינים תושבי ירושלים המזרחית, אחרי 50 שנה, אומרים לכם: אנחנו לא שייכים לסיפוח הזה; אנחנו חלק מהעם הפלסטיני.

יוסף ג'בארין: בדיוק היו עכשיו הבחירות המקומיות.

יוסף ג'בארין: כמה הצביעו?

יוסף ג'בארין: כמה הצביעו?

יוסף ג'בארין: אתם לא מתביישים בשליטה הזאת על עם אחר?

יוסף ג'בארין: גם אלה שסיפחתם אותם – סיפחתם אותם בחוק הישראלי, אבל המשכתם באותה מדיניות של כיבוש ושל דיכוי ושל הריסת בתים ושל עקירת תושבים.

יוסף ג'בארין: אותה מדיניות בשטחים הכבושים – ממשיכים אותה גם בירושלים המזרחית אחרי הסיפוח.

יוסף ג'בארין: איזה ראש עיר, איזה ראש עיר יכול לכבד את עצמו כש-40% מתושבי העיר פשוט לא משתתפים בכלל בבחירות?

יוסף ג'בארין: זו הדמוקרטיה הישראלית בתחילת המאה ה-21?

יוסף ג'בארין: ובשכונות הכי מוחלשות – בסילוואן – פשוט עושים את אותה מדיניות שמוכרת לנו במקומות רבים: הורסים לציבור הערבי הפלסטיני ובונים ליהודים; עוקרים את ילידי המקום ובונים למתנחלים.

יוסף ג'בארין: ולכן, על איזה גנים לאומיים אנחנו מדברים, כשבפועל יש כאן מדיניות קולוניאלית כוחנית לכל דבר ועניין?

יוסף ג'בארין: גנים לאומיים?

יוסף ג'בארין: אבל נראה שחוק הלאום באמת מתחיל לחלחל לכל מקום – מתחיל לחלחל לאומנות, מתחיל לחלחל לתרבות, ועכשיו מחלחל גם לגנים הלאומיים.

יוסף ג'בארין: לכן, בפועל, גם אם אנחנו אולי לא זוכים לראות יישום ספציפי של החוק הזה באיזשהו הקשר מסוים, בפועל החקיקה הזאת היא התרגום המעשי – –

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – והיא התרגום בשטח של הרוח שמאחורי חוק הלאום.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: סעיד אלחרומי; רוברט טיבייב; סאלח סעד; נאוה בוקר; סבטלובה; תמנו.

יחיאל חיליק בר: דודי, אתה רוצה לדבר?

דוד אמסלם: אני אענה להם בשתי דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, דודי אמסלם.

יחיאל חיליק בר: אחריו – אלעזר שטרן.

יחיאל חיליק בר: אם לא פה – אפשר להכניס את אורן אסף חזן, אם הוא פה, בשביל לדבר.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, חזן, מועלם ואמיר אוחנה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לרוב לא נוהג לעלות ולדבר, בטח לא בשעות כאלה, אבל אני חייב להתייחס, אחמד, למה שאתה אמרת בנושא של עיר דוד.

דוד אמסלם: קודם כול, אני רוצה לחדש לך – אולי אתה לא יודע, אני מניח שאתה יודע: עיר דוד היא בת 3,000 שנה, מ-1000 לפני הספירה.

דוד אמסלם: כידוע לך, זה בערך 1,500 שנה לפני שהאסלאם בא לעולם, ככה שסילוואן בוודאי ובוודאי זה לפחות 2,000 שנה אחרי שקראנו לעיר דוד "עיר דוד".

תמר זנדברג: אז מה אתה מציע לעשות איתם?

דוד אמסלם: אז אתה יכול לבוא ולמחוק את ההיסטוריה מבחינתך, אין בעיה, אבל בוודאי אין ויכוח על העובדות אצלנו.

תמר זנדברג: לא, אבל מה אתה מציע לעשות איתם?

אחמד טיבי: למחוק את כל – – –

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אז לכן אני רוצה קודם כול לתקן אותך בעניין הזה.

דוד אמסלם: יש לכם איזה נטייה לחזור על שקר כל הזמן, ואתם חושבים שבסוף הוא יהיה אמת.

דוד אמסלם: לא, זה לא משנה את העובדות.

תמר זנדברג: אבל מה אתה מציע לעשות איתם?

דוד אמסלם: אתם תמשיכו לשקר, אבל העובדות ימשיכו להישאר עובדות – זה לגבי הנושא שלך.

דוד אמסלם: תראה, לגבי הנושא – – –

אחמד טיבי: אתם מכונה של יצרני שקר.

אחמד טיבי: מכונה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אני רוצה לענות לך, יוסף ג'בארין.

דוד אמסלם: תראה, אני חושב – –

תמר זנדברג: אבל מה אתה מציע לעשות איתם?

תמר זנדברג: הם הגיעו 2,000 שנה אחרי.

תמר זנדברג: מה עכשיו?

מוסי רז: הוא רוצה להחזיר אותנו 3,000 שנה אחורה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אני חושב שהחלום הכי רע של תושבי מזרח ירושלים, בחלומות שלהם, זה שהם אולי יחשבו אי-פעם שהם לא יהיו תושבי ירושלים.

דוד אמסלם: אני אספר לך איזו הגירה של ערבים יש לתוך ירושלים.

דוד אמסלם: הם לא נשארים בקצה של הכפרים, הם רוצים להיכנס.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני אספר לך למה: בגלל שרק כאן הם מקבלים זכויות שאין להם באף מקום – הם מקבלים ביטוח לאומי, הם מקבלים טיפול רפואי.

יוסף ג'בארין: תן להם מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והם משלמים מיסים.

דוד אמסלם: בוא אני אראה לך, בבתי החולים כאן, בעצם מי רוב האוכלוסייה שמקבלת טיפולים.

תמר זנדברג: אז מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד אמסלם: לכן, זה לא שאנחנו מכריחים אותם.

דוד אמסלם: הם, חלום הבלהות שלהם זה שמא בעצם מדינת ישראל יום אחד תחליט שהם לא יהיו תושבי מזרח ירושלים.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי החוק עצמו.

יוסף ג'בארין: בוא נעשה משאל.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי החוק – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'בארין, תודה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי החוק עצמו.

יוסף ג'בארין: אני מסכים.

יוסף ג'בארין: צריך לעשות משאל עם – – –

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: הרי אצלכם הכול שם הולך באיומים ובפחד.

דוד אמסלם: הרי גם כל מי שעכשיו, נניח, היה חושב למכור בית ליהודי, הרי היו עוצרים אותו והוא בסכנת חיים.

תמר זנדברג: אז מה הנקודה?

יחיאל חיליק בר: דודי, תעבור לחוק, כי יש לך דקה.

דוד אמסלם: למרות שאצל היהודים ובשכונות זה לא קורה ככה.

דוד אמסלם: אני אראה לך בשכונות התפר, כמה ערבים גרים בתוך שכונות היהודיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם חזרו לבתים שלהם.

דוד אמסלם: אבל הפוך?

דוד אמסלם: אתם תעלו לכאן: כובשים.

דוד אמסלם: מה, אתם לא מתביישים?

דוד אמסלם: אצלכם זה הכול עולם ערכים – הרי תלוי מי זה: אם זה ערבי, מותר לו הכול; אם יהודי – חס ושלום.

דוד אמסלם: עכשיו, בוא אני אספר לך עוד סוד קטן: במדינת ישראל הורסים רק בתים של יהודים.

דוד אמסלם: תירגעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמע, אתה הוספת שקר על חוצפה.

דוד אמסלם: אני מבטיח לכם.

דוד אמסלם: יש למעלה מ-400,000 עבירות בנייה של ערבים שאף אחד לא מטפל בהן.

מוסי רז: 400,000 עבירות בנייה?

דוד אמסלם: הרי אנחנו העברנו את התיקון של קמיניץ כדי לפתור את העבירות של הערבים, לא של היהודים.

דוד אמסלם: יהודי מוציא מרפסת של שני מטר, למוחרת הבאגר – עוצרים אותו עם קנסות.

דוד אמסלם: ערבי בונה שבע קומות – אין כלום.

דוד אמסלם: אז הרי הכול שקר.

דוד אמסלם: הכול הפוך כאן.

אחמד טיבי: בוא נתחלף.

אחמד טיבי: בוא נתחלף.

דוד אמסלם: הערבים עושים במדינת ישראל מה שהם רוצים, ואתם עולים כאן וטוענים כל הזמן טענות הקוזק הנגזל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד אמסלם: הכול הפוך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר לך: גם החוק הזה בא להסדיר מצב קיים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשמע, מה שאתה אומר זה שקר – – –

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, סליחה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

דוד אמסלם: אני אספר לך – עוד שני משפטים ובזה אני גומר.

יחיאל חיליק בר: ממש משפט סיכום.

דוד אמסלם: גן לאומי הוכרז מאז שנת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי לך שתסביר את החוק, כי יש לך – לא, דוד, תודה.

דוד אמסלם: אוקיי, אני מכבד את היושב-ראש.

דוד אמסלם: תודה.

יחיאל חיליק בר: אני עשיתי את זה גם לצד השני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאמרת זה בכוונה כדי לשקר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן; חברת הכנסת מועלם.

קריאה: אחרונה, נכון?

יחיאל חיליק בר: לא, יש את אמיר אוחנה שביקש, אבל אני לא יודע אם הוא פה.

יחיאל חיליק בר: הוא רשום אחריה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אוחנה, אוחנה – אז הוא נרשם פעמיים?

מוסי רז: הוא לא התכוון לשקר, הוא סתם – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עניין של בורות.

יחיאל חיליק בר: אז סליחה, אחרונת הדוברים – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ואחריה – חברת הכנסת קורן רוצה לסכם.

שולי מועלם-רפאלי: למרות השעה המאוחרת, אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני כמנהגי אתחיל במקור יהודי לבסס את הטיעונים.

שולי מועלם-רפאלי: בבראשית רבה כתוב: אמר ר' יודן בר סימון: שלושה מקומות שאין אומות העולם יכולים להונות את ישראל ולומר גזולים הם בידכם, ואלו הן: מערת המכפלה – חברון בידוע – הר המוריה – מקומו של בית המקדש, ירושלים, הר הבית – וקבורתו של יוסף בשכם.

שולי מועלם-רפאלי: תשמעו, חברים, הרי אין פה דיון לא על גנים לאומיים ולא על הסדרה של המצב שקיים היום; יש פה שאלה של אידאולוגיה.

שולי מועלם-רפאלי: ובאידאולוגיה מדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: ארץ ישראל – עליה חלמו 2,000 שנה.

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו, אפשר לדבר על קושאנים משנות ה-30 ואפשר להתווכח איך יכול להיות שמנהיגי ציבור ערבים עומדים פה ומדברים נגד הציבור שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא העניין; העניין הוא ויכוח אידאולוגי, ובוויכוח האידאולוגי הזה אין שאלה למי שייכת ארץ ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

שולי מועלם-רפאלי: אין שאלה איזו מדינה – ומדינה אחת בלבד – תהיה בשטחה של ארץ ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: מתוך הדבר הזה הכול נובע.

שולי מועלם-רפאלי: ולכן, חברי חבר הכנסת ג'בארין, אנחנו לא מתביישים בחוק הלאום, ולכן שוב ושוב בדיונים – גם על חוק ההסדרה וגם על חוק הלאום וגם על חוק החטיבה להתיישבות – נדבר על שתי תפיסות עולם.

שולי מועלם-רפאלי: וגם החוק הזה, שהמטרה שלו היא להסדיר את המציאות שבה גן לאומי מגיע לשכונה, ואיך אנחנו יוצרים איזון – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוד חוק הסדרה.

שולי מועלם-רפאלי: – – בין השכונה שכבר נמצאת שם לגן הלאומי שעליו אנחנו רוצים לשמור – גם זה, בסיס הדיון הזה הוא תפיסת העולם שארץ ישראל שייכת לעם ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: נגיד את זה שוב ושוב: ארץ ישראל שייכת לעם ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: לאזרחי מדינת ישראל יש זכויות שוות.

יואל חסון: אין על זה ויכוח.

שולי מועלם-רפאלי: לאזרחי מדינת ישראל יש זכויות שוות.

שולי מועלם-רפאלי: לעולם זו לא תהיה מדינת כל – – –

נחמן שי: – – –

יואל חסון: מול מי את מתווכחת על זה?

יואל חסון: מה זה הפאתוס הזה?

יואל חסון: מי מתווכח על זה בכלל?

יואל חסון: מי מתווכח על זה?

יואל חסון: מה זה הפאתוס הזה?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: הצביעות שלהם – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שי, תודה.

שולי מועלם-רפאלי: לעולם לא תהיה פה מדינת כל אזרחיה או מדינת כל לאומיה.

שולי מועלם-רפאלי: לעולם לא נתבייש לומר שוב ושוב: מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי – –

יואל חסון: אתם הראשונים שמסכנים אותה.

יואל חסון: אתם מסכנים אותה.

שולי מועלם-רפאלי: – – ומתוך שכך, היא מדינה יהודית ודמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: תודה, יואל חסון.

יואל חסון: אתם לא אומרים את האמת.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת חסון, זה לא סוד שאם זה היה תלוי בי ובמפלגתי, היינו מחילים ריבונות ישראלית ביהודה ושומרון.

יעל כהן-פארן: ונושאים בתוצאות.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי, אנחנו עוד לא שם.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי הרב, אנחנו עדיין עסוקים בלהסביר את האמת הבסיסית הזאת, לא רק לערבים תושבי מדינת ישראל – –

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: – – גם לאחינו היהודים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: תסכם את הדיון חברת הכנסת נורית קורן, ולאחר מכן נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אוחנה, אני קראתי לך, רק שתדע, בסדר?

יוסף ג'בארין: לא תשכנעי אותנו.

יוסף ג'בארין: בוא נצביע.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני מזהיר את חברי וחברות הבית שלחברת הכנסת קורן אין הגבלת זמן, אז תירגעו עם הוויכוח.

יחיאל חיליק בר: כולם יודעים את הדעות של כולם, בסדר?

יחיאל חיליק בר: היא יכולה לדבר פה שעה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עשר דקות לפחות.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר קרא, אז שמעתי אתכם בשיא הסבלנות, ועיסאווי, לא נבחרתי; זה חוק שישבתי ובדקתי.

נורית קורן: והוא לא הונח על שולחן הכנסת רק עכשיו, אחרי חוק הלאום; הוא הוגש הרבה זמן לפני – אם אני לא טועה, אפילו ב-2016.

נורית קורן: פשוט ניסינו עם כל הגורמים להגיע להסכמות ולראות, אולי אין צורך בחוק.

נורית קורן: אבל הסתבר שאם לא יהיה חוק, רשויות המדינה לא יתקנו את המעוות.

נורית קורן: יש פה תושבים, גם ערבים וגם יהודים, וצריך לתת להם לחיות כמו שצריך.

נורית קורן: ואתם רוצים שאם תהיה איזושהי בעיה – נניח שיש מרפסת לאחד התושבים הערבים שגרים בתוך ירושלים.

נורית קורן: הרי החוק, חוק גנים לאומיים, אחרי 1967 – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נורית קורן: רגע, חאג'.

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: רגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נורית קורן: אבל אתה אמרת את דבריך, ועכשיו תן לי להשיב.

נורית קורן: תן לי להשיב.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אתה לא תשכנע אותה, אני מבטיח לך.

נורית קורן: תראה, אמרתי לך, חאג' יחיא.

נורית קורן: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני נולדתי בירושלים.

נורית קורן: הבית שלי נמצא ברחוב מחניים.

נורית קורן: אתה מכיר את רחוב בר אילן?

נורית קורן: ממש מאחוריו.

נורית קורן: נולדתי שם.

נורית קורן: נולדתי שם.

נורית קורן: אני ראיתי את מלחמת ששת הימים.

נורית קורן: ראיתי הכול.

נורית קורן: אבי לקח אותנו לראות את גבעת התחמושת – איך רצו לחסל אותנו ואיך רצו להרוג אותנו, כל הערבים.

נורית קורן: ב-1967, אחרי המלחמה, מדינת ישראל הכריזה על כל השטח של כל סובב החומות – הכריזה על זה כגן לאומי.

נורית קורן: ולמה הכריזה על זה כגן לאומי?

נורית קורן: כי יש פה ארכיאולוגיה מאוד מאוד חשובה, יש פה היסטוריה שלמה של העם היהודי, ורצו לשמר את זה.

נורית קורן: עכשיו, נוצר פה אבסורד, נוצר פה אבסורד – – –

מוסי רז: כל הערבים – – –

נורית קורן: נוצר פה אבסורד.

נורית קורן: מוסי, אני לא יכולה להתחרות בך, כי כל מה שאני אומר, אתה תגיד: הכול גזעני.

נורית קורן: הכול נגד הערבים.

מוסי רז: איך אפשר להגיד שגבעת התחמושת – – – תחשבי לפני שאת מוציאה משפט.

נורית קורן: אני אומרת לך דבר אחד: זה מה שאני ראיתי, זה מה שאני ראיתי, זה מה שאני חוויתי.

נורית קורן: הייתה מלחמה, הייתה מלחמה – –

מוסי רז: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת רז.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

נורית קורן: – – ואנחנו לא מדברים על המלחמה.

מוסי רז: תחשבי על מה שאת אומרת.

נורית קורן: אנחנו מדברים עכשיו – אני יודעת על מה אני מדברת.

נורית קורן: רצו להרוג אותנו.

נורית קורן: רצו להרוג אותנו בגלל שאנחנו יהודים.

נורית קורן: למה?

נורית קורן: ישבו צלפים וירו בנו.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם – אתם צריכים להבין את הפרדוקס פה: הכריזו על מקום שיש בו מגורים – הכריזו עליו כגן לאומי, ומכיוון שהוא גן לאומי, אי-אפשר לבנות, אי-אפשר לעשות שום דבר.

נורית קורן: נניח, נניח – – –

קריאה: – – –

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: נניח שעכשיו – תקשיב – – –

איציק שמולי: – – – ארכיאולוגיה, או שעושים מזה ביזנס?

נורית קורן: לא, לא.

נורית קורן: זה לא קטע של ביזנס, זה קטע – לאפשר חיים תקינים לכל האוכלוסייה.

נורית קורן: אמרתם גזעני?

נורית קורן: לא גזעני.

נורית קורן: אין פה הבדל בין ערבי לבין יהודי, כי אם צריך – – –

איציק שמולי: אני לא אמרתי גזעני.

נורית קורן: היו פה, היו פה אנשים שאמרו.

נורית קורן: היו אנשים שאמרו.

נורית קורן: היו אנשים שאמרו.

קריאות: – – –

נורית קורן: החשיבות של החוק הזה היא באמת לאפשר חיים תקינים לאנשים שגרים שם, ואי-אפשר – לא ניתן לעשות שום דבר.

נורית קורן: עכשיו, זה לא כמו שרצו כאן חברות הכנסת האחרות, או כמו חברתי מיכל רוזין, שאמרה שגן לאומי זה דשא, ציפורים.

נורית קורן: לא, זה גן לאומי שיש בו בתים, יש בו אנשים שגרים, ולכן צריך לאפשר להם לחיות חיים תקינים, כמו שצריך בכל מקום אחר, וחוק גנים לאומיים לא מאפשר לעשות שום דבר.

נורית קורן: נניח שיש גג עם מרפסת, כן?

נורית קורן: הגג נהרס במשך הזמן – אי-אפשר אפילו לתחזק אותו.

נורית קורן: אי-אפשר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נורית קורן: אני לא שומעת.

נורית קורן: אני לא שומעת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נורית קורן: זה לא לבנות.

נורית קורן: זה לא לבנות.

נורית קורן: זה את מה שיש – לאפשר אחזקה.

נורית קורן: לאפשר אחזקה.

קריאה: – – –

נורית קורן: חבריי, אני רוצה לומר לכם, אני מבקשת את התמיכה שלכם בחוק הזה.

נורית קורן: זה חוק חשוב.

נורית קורן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחברת הכנסת קורן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נעבור עכשיו להצבעה על הצעת חוק גנים לאומיים – זה ארוך – שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – הגדרת גן לאומי עירוני והגשת תוכנית בנייה למטרות מגורים), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 24 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון – הגדרת גן לאומי עירוני והגשת תוכנית בנייה למטרות מגורים), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, 24 נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/810); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לסעיף האחרון על סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (מס' 31) (סמכות רשות מקומית לתת פטור מארנונה למוסד מתנדב לשירות הציבור), התשע"ט–2018.

יחיאל חיליק בר: יציג את החוק חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: ערב טוב.

מיכאל מלכיאלי: תודה, תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, במילה אחת:

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק נועדה לעזור לעמותות שבכל מקרה מקבלות הנחות בארנונה לדלג על השלב של להגיע למשרד הפנים, ועל ידי אמות מידה שהשר יקבע, כמו היום, הרשות תוכל לתת את ההנחה לעמותה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מלכיאלי.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים: מוסי רז; אייכלר; חאג' יחיא; סאלח סעד; נחמן שי; עליזה לביא; יהודה גליק; תמנו; סויד; מיכל רוזין; מירב בן ארי; דב חנין; טלב אבו עראר; חיים ילין; תמר זנדברג; איציק שמולי; מרב מיכאלי; סעיד אלחרומי; יואל חסון; אמיר אוחנה; מיקי לוי – מוותר?

יחיאל חיליק בר: מיכל בירן; סבטלובה; עמר בר-לב; עפר שלח; לאה פדידה; עיסאווי פריג'; טיבייב; נחמיאס ורבין; עאידה תומא סלימאן; קארין אלהרר; סתיו שפיר; אלעזר שטרן; ענת ברקו; יעל כהן-פארן; מסעוד גנאים; איל בן ראובן; אברהם נגוסה; מאיר כהן; אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: טיבי – מוותר?

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: יוסף ג'בארין; דודי אמסלם; נורית קורן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (מס' 31) (סמכות רשות מקומית לתת פטור מארנונה למוסד מתנדב לשירות הציבור), התשע"ט–2018, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (מס' 31) (סמכות רשות מקומית לתת פטור מארנונה למוסד מתנדב לשירות הציבור), התשע"ט–2018, לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 44 בעד, מתנגד אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, כ"ח בחשוון התשע"ט, 6 בנובמבר 2018, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.