ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 368, 2018-10-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ו בחשוון תשע"ט, 24 באוקטובר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין לכאן לדוכן את סגן שר החינוך מאיר פרוש, שישיב על שאילתה 556, מאת חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הפסקת התקצוב וסגירת 24 כיתות חינוך למבוגרים אנאלפביתים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שמולי, אתה יכול לקרוא את נוסח השאילתה.

איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, פורסם באתר עיתון הארץ שהממשלה הפסיקה את החלטה 2397 לתקצוב תוכנית השלמת השכלה למבוגרים אנאלפביתים.

איציק שמולי: המשמעות ברורה: פגיעה קשה ביכולת השתלבותם בחברה.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: האם נכון הדבר?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אם כן – למה הוחלט להפסיק את ההחלטה?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: האם נבחנו ההשלכות של סגירת התוכנית?

איציק שמולי: 4.

איציק שמולי: מה החלופות שיש במקומה?

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל איציק שמולי, על שאלות 1 ו-2 התשובות הן כדלהלן: משרד החינוך משקיע תקציבים נרחבים לקידום מערכת החינוך במגזר הבדואי.

מאיר פרוש: המשרד פעל ליישום החלטת הממשלה 3708, שהסתיימה בשנת הלימודים תשע"ז, והוא מיישם בימים אלה את החלטת הממשלה החדשה, 2397, העומדת בעינה ומעניקה תקציבים רבים לחינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי במגזר.

מאיר פרוש: בהחלטת הממשלה 3708 הוקצו תקציבים לטובת הפעלת התוכנית להשלמת השכלה לנשים בדואיות בנגב.

מאיר פרוש: בהחלטת הממשלה הנוכחית, 2397, התקציב קוצץ, ובשל כך הוחלט שלא להמשיך בהפעלתה.

מאיר פרוש: יודגש כי לא נסגרו כיתות.

מאיר פרוש: כיתות שנפתחו במסגרת התוכנית השלימו את כל מסלול הלימודים שנקבע עבורן – כיתה אחרונה בתוכנית עתידה לסיים את המסלול בדצמבר 2018, ולא ייפתחו כיתות חדשות במסגרת זו.

מאיר פרוש: לשאלות 3 ו-4: בשל ההכרה בחשיבות התוכנית ותרומתה נעשו ניסיונות מול משרד האוצר כדי להביא להפעלתה גם השנה.

מאיר פרוש: לצערנו, ניסיונות אלה לא צלחו ולא נמצא מקור תקציבי להפעלתה.

מאיר פרוש: יחד עם זאת, במסגרת קול קורא לפתיחת 25 כיתות השכלה ברשויות המקומיות, המשרד ייעד שתי כיתות לפחות לטובת שתי רשויות בדואיות.

מאיר פרוש: ניתן להגיש בקשות, במסגרת הקול קורא שציינתי, עד 15 בנובמבר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת איציק שמולי, וגם לחברי הכנסת יוסף ג'בארין וטלב אבו עראר.

איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני סגן השר.

איציק שמולי: אני מבקש להתייחס למה שאמרת.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אני ממש תמה, מכיוון שהתקצוב של התוכנית הוא 2–2.5 מיליון שקלים.

איציק שמולי: במונחים של תקציב מדינה, שנושק כמעט ל-400 מיליארד שקל, זה אפילו לא בגדר הפיצוחים לשבת.

איציק שמולי: אתה יודע שאני לא מגיע מהמגזר הבדואי, אבל במקום שבו יש עוולה שזועקת לשמיים – גם אנשים מבוגרים, גם בקצה של המדינה וגם מי שהסיכוי היחיד שלהם להגיע לעיר באר שבע ולצרוך שירותים בסיסיים זה היכולת להשתמש בשפה.

איציק שמולי: כמה רוע ואטימות צריך כדי לא להעביר 2 מיליון שקלים – סליחה על הביטוי: עלובים – כדי לאפשר לאנשים האלה סיכוי מחודש?

איציק שמולי: אני מפנה את הדברים אליך, כי גם אתה מגיע מקבוצת מיעוט, אדוני סגן השר.

איציק שמולי: לכן הדברים האלה צריכים ליפול אצלך על אוזניים קשובות.

איציק שמולי: אני מבקש ממך לעשות כל שביכולתך כדי להעביר תקציב לפתיחה של כיתות חדשות.

איציק שמולי: על זה שלא סוגרים את הכיתות הקיימות אנחנו לא צריכים להגיד למשרד החינוך תודה רבה; בעולם מתוקן, משרד החינוך היה צריך להכפיל ולשלש את התקציב של התוכנית הזאת.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד סגן השר, בנושא אחר אבל קשור – זה באמת דחוף: יותר מ-1,000 תלמידים ביישוב מעלה עירון שובתים זה היום החמישי.

יוסף ג'בארין: כנראה משרד החינוך לא מתערב כדי לפתור את הבעיה שם.

יוסף ג'בארין: בעיקר הוא צריך להבטיח תקציבים להסעות של התלמידים, בגלל הנסיעה המסוכנת באותו אזור.

יוסף ג'בארין: אז אני קורא לשר לבדוק את הנושא ולשים קץ לשביתה הזאת.

יוסף ג'בארין: זה היום החמישי ובינתיים זה גם נמשך.

יוסף ג'בארין: זה מאוד חמור.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שתבדוק את הנושא, והמשרד יתערב כדי לפתור את העניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: האמת היא שבשבוע שעבר הגשתי את השאילתה הזאת, ולצערי היא לא התקבלה, אבל טוב, אפילו שזה מאוחר.

טלב אבו עראר: התוכנית הזאת עזרה רבות לנשים בדואיות.

טלב אבו עראר: עם התוכנית הזאת הן התחילו להבין את המצב ולהשתלב בחברה.

טלב אבו עראר: לכן, לפחות – מה המניע לכך?

טלב אבו עראר: מה הסיבה לכך שאנשים שרק התחילו את הלימודים האלה – שישלימו וימשיכו בלימודיהם.

טלב אבו עראר: למה לתקוע אותם באמצע?

טלב אבו עראר: לפחות אלה שהתחילו – שישלימו את הלימודים בתוכנית הזאת.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: חבר הכנסת שמולי הניח פה הנחה שמדובר בעוד כ-2 מיליון שקלים, ואז כל הבעיה נפתרה.

מאיר פרוש: אני מניח – אני לא רוצה לחלוק על חבר הכנסת שמולי – שלא מדובר על 2 מיליון שקלים, כי לא נראה לי שמשרד החינוך יבטל דבר כל כך חשוב בגלל שאין לו 2 מיליון שקלים, וכשמכינים לי את התשובה, אומרים לי גם שהלכו למשרד האוצר ולא צלח המשא ומתן.

מאיר פרוש: 2 מיליון שקל, ודאי גם פקיד – לא הבכיר במשרד, אלא פחות מבכיר – יודע להגיד: הינה, יש לנו שני מיליון שקל.

מאיר פרוש: אני מניח שזה לא זה, אבל בכל מקרה אני אבדוק את זה.

איציק שמולי: – – –

מאיר פרוש: אני לא בדקתי את זה.

מאיר פרוש: אני לא יודע.

מאיר פרוש: אני אבדוק את זה.

מאיר פרוש: אני מניח שאם זה רק 2 מיליון שקל, נמצא את הדרך להפעיל מחדש את התוכנית.

מאיר פרוש: דרך אגב, אבל אמרתי שאנחנו פועלים כרגע לפתוח עוד כיתות, ובהן יהיו גם שתי כיתות לשתי רשויות בדואיות.

מאיר פרוש: חבר הכנסת ג'בארין דיבר על השביתה, ואני אבדוק את הנושא.

מאיר פרוש: אמרתי לו קודם שאני לא יודע במה מדובר.

מאיר פרוש: מה שעניתי לחבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת אבו עראר ביקש להוסיף על זה והוא אומר שבשבוע שעבר הגיש בקשה לשאילתה כזאת והיא לא נתקבלה, אז את התשובות שעניתי לחבר הכנסת שמולי אני מבקש למסור גם לחבר הכנסת אבו עראר.

מאיר פרוש: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ לעלות לדוכן על מנת להשיב על שתי שאילתות דחופות.

מאיר פרוש: הראשונה היא של חבר הכנסת מיקי לוי, מספרה 551.

מאיר פרוש: נושא השאילתה: פקקי הענק בכביש 444.

מאיר פרוש: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בוקר טוב, אדוני השר.

מיקי לוי: בשנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, סובלים תושבי צור יצחק – ואני אוסיף שגם תושבי טירה וטייבה – מפקקי ענק יומיים בכביש 444, והמצב רק ילך ויחמיר בגלל תוכניות הבנייה המואצות – ואני מברך על כך, אבל יש לי תחושה שזה לא הולך יד ביד עם תוכניות הבנייה והתוכניות של משרדך.

מיקי לוי: 1.

מיקי לוי: האם משרדך מקדם פתרון למצב?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: אם כן – מהו ומתי ייושם?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: אם לא – מדוע? 4.

מיקי לוי: מה ניתן לעשות באופן בהול להפחתת הגודש?

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כבוד השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת, חברי הכנסת, באשר לשאילתה: בימים האלה מבצעת חברת נתיבי ישראל את שלב א' בשדרוג דרך 444, בין צומת טייבה דרום לצומת צור נתן.

ישראל כץ: מבצעים – – –

אחמד טיבי: – – – תשתיות.

ישראל כץ: כבר אמרנו פעם, אנחנו לא יודעים – אם הרשימה המשותפת תסכים אולי נקרא לזה על שם מי שפעל ודחף.

אחמד טיבי: בסדר, מי זה?

אחמד טיבי: מי זה?

אחמד טיבי: << דובר_המשך >> שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ: << דובר_המשך >> אבל זו כנראה משימה בלתי אפשרית, אני לא – – – << קריאה >> אחמד טיבי (הרשימה המשותפת): << קריאה >> אתה השר, מכובדי.

ישראל כץ: היא מבצעת את שדרוג הכביש.

ישראל כץ: המשרד משקיע בפרויקט, חבר הכנסת לוי, באמצעות חברת נתיבי ישראל, למעלה מ-110 מיליון שקלים – עוד יחשבו ששאלת אותי בכוונה את השאלה, כי התשובה כל כך טובה, אבל לא היה ביננו תיאום מראש, זה בסדר.

מיקי לוי: חד-משמעית.

ישראל כץ: לטובת שיפורי בטיחות משמעותיים, וביניהם הרחבת הכביש לדו-מסלולי, דו-נתיבי, שייתנו מענה גם לעומסי התנועה, ובכלל יהיה כביש ראוי מבחינה בטיחותית, תחבורתית.

ישראל כץ: גם התקנת רמזור בצומת טייבה, והסדרת דרכי גישה בטוחות, חוקיות, לעסקים הסמוכים לאורך התוואי משני צידיו באמצעות דרכי שירות ימנעו השתלבות רכבים שיוצאים מעסקים באופן ישיר לכביש, וגם יאפשרו מעבר בטוח להולכי רגל.

ישראל כץ: בנוסף, במסגרת הפרויקט תשודרג מערכת הניקוז ותבוצע עבודה נרחבת לשיפור נופי של מקטע הפרויקט.

ישראל כץ: זאת אומרת, לראשונה בעצם מקום המדינה, אחרי הבטחות רבות – הרי כשנכנסתי לתפקידי לפני כמעט עשר שנים הייתה, אדוני היושב-ראש, ערמת פרוטוקולים של הבטחות שלא מומשו; אצלי הערמה היא על גובה אפס – אף אחד לא יגיד שהבטחתי משהו ולא עשיתי.

ישראל כץ: ולכן, היו ישיבות, ואני חייב לומר שבאמת הרבה גורמים ראו בזה כדבר חשוב, וכתוצאה מזה הכנסנו את זה לתוך התוכנית, ואכן זה גם מתבצע וזה ישנה.

ישראל כץ: אגב, זה חלק מטיפול כולל.

ישראל כץ: כשאתה מדבר על פקקים, אני זה שנותן את הפתרונות למה שאחרים לא עשו.

ישראל כץ: מובן שהמדינה היא צפופה, היא מדינה שיש בה גם פקקים.

ישראל כץ: אנחנו בונים מערכת תחבורה ציבורית, ובכל הכביש הזה גם נת"צים – חלק בוצע כבר באזור ראש העין ובמקומות אחרים – כדי לאפשר לנוע גם בתחבורה ציבורית בשעות העומס.

ישראל כץ: בסופו של דבר, בשעות העומס אנחנו צריכים תחבורה ציבורית בין היישובים, בתוך הערים, וחיבור בין-מטרופוליני ובתוך המטרופולינים, ואת כל זה אנחנו עושים, ונתיבי תחבורה ציבורית, ורכבות קלות והכול.

ישראל כץ: ואכן, בהקשר הזה, גם כן פעם ראשונה מקום המדינה, אנחנו סוללים את המסילה המזרחית, ומובילות את זה חברת נתיבי ישראל עם רכבת ישראל.

ישראל כץ: זה פרויקט ענק, שבערך 10 מיליארד שקלים יכול להיות היקפו, והוא בא ליצור מסילה מקבילה למסילת החוף, גם כדי לחלק את העומס וגם לחבר רשת יישובים נוספת, כולל היישובים טייבה ועוד יישובים לאורך הציר, וטירה – שגם כן יהיו שם תחנות.

ישראל כץ: זה יהיה חלק מרשת שתחבר, בציר נוסף, שיתחבר גם לרכבת העמק בהמשך דרך מסילת מנשה – קודם כול לחדרה, ולאחר מכן ישירות לרכבת העמק.

ישראל כץ: כמובן, זה יחבר את כל האזור מלוד, אלעד, כפר סבא, ראש העין עצמה, חבל מודיעין וכל הדברים, עם מסילה כפולה ועם כל שאר הדברים.

ישראל כץ: אז כך שאני עומד כאן בעצם כששואלים על בעיות ישנות שמטופלות.

ישראל כץ: חלק כבר – בעצם הכול בפועל: גם הכביש מבוצע, וגם הרכבת מקודמת לביצוע ומתוקצבת.

ישראל כץ: זה חלק ממערך שינוי פני המדינה, עם אסכולות שונות ממה שהיה קודם, גם בחיבור הגליל והנגב.

ישראל כץ: רק אתמול הייתי, אדוני היושב-ראש, בנתיבות ובשדרות, ובמוצאי שבת – באופקים, ואני חייב לומר באופן אובייקטיבי: הדבר שהכי נוגע להם והכי משמעותי בעיניהם זה העובדה שיש שם תחנת רכבת.

ישראל כץ: לא רק שזה לא היה קודם, גם נימקו והסבירו לי שלא צריך לעשות כי זה לא כדאי ולא משתלם ולא ייסעו שם.

ישראל כץ: אותו דבר בגליל, הרכבת לכרמיאל, שהיא תמשיך לקריית שמונה; אותו דבר הרכבת לבית שאן, עם כל מה שבדרך: היו משוכנעים, באמת האמינו שאסור לעשות את זה.

ישראל כץ: היום הבעיה הפוכה כבר – מרוב שנוסעים בהן אז נוצרו צפיפות ועומס, ואנחנו מטפלים עם עוד מסילות ועם הרחבת המערכת.

ישראל כץ: אותו דבר בציר הזה – תהיה כאן רכבת שתיתן פתרון גדול, והיא תחבר גם לרשת הרכבות הקלות, וכמובן הנת"צים והתנועה של האוטובוסים וכל הדברים שאנחנו עושים.

ישראל כץ: זה לא ייגמר ביום אחד, אבל אני רואה את התמונה, היא מתקדמת, ואנחנו נגיע גם לחיבור תשתיות של כל חלקי המדינה, גם כבישים שהם יותר בטוחים, וגם רשת של רכבות קלות, רכבות תחתית, אוטובוסים, מוניות שירות, נתיבי תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: כל המערכת הזאת הולכת ומוקמת.

ישראל כץ: לכן, זה ההבדל.

ישראל כץ: זאת אומרת, לשאול זה בסדר, בייחוד שאתה בא גם מתוך התחום ושאתה גם מכיר את הנושא הזה.

ישראל כץ: לשמחתי התשובות שלי הן תשובות עם קבלות של עשייה.

ישראל כץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מיקי לוי, וגם לחברי הכנסת אחמד טיבי ועבד אל חכים חאג' יחיא.

מיקי לוי: יש לי קצת מערכת קשרים בכביש 6, אז בדקתי גם איתם.

מיקי לוי: הם שמו את האצבע על העניין הזה ואמרו שהעומס גם נגרם מפקקים באזור צומת אייל, מכך שהכביש הולך ונעשה צר לאחר צומת מג"ב – משני נתיבי נסיעה לנתיב אחד בלבד.

מיקי לוי: יש באותו קטע גם אזור תעשייה חדש, שהולך ומתאכלס בימים אלה, וכדי לפתור את הבעיה בין צור יצחק לטייבה צריך לחשוב גם על העניין הזה שמשני מסלולים הוא הופך למסלול אחד.

מיקי לוי: יש שם צוואר בקבוק.

מיקי לוי: אני רק מביא לתשומת ליבך, אם תוכל להעביר לאנשים, לגורמי המקצוע המתאימים.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר כץ, מזה שנים רבות אני מעלה את נושא כביש 444 בשל הסבל הרב של תושבי טייבה, בעיקר, אבל גם של הסביבה – קלנסווה, טירה, כוכב יאיר, צור נתן וכלל התושבים המשתמשים בכביש הזה.

אחמד טיבי: בבוקר, אדוני השר, כפי שאמרנו בישיבות רבות שהיו אצלך בלשכה יחד עם אנשי מקצוע, ראש העיר ואחרים, אדם מפסיד כשעה וחצי, לפעמים שעתיים, כאשר הוא יוצא מטייבה.

אחמד טיבי: ובשובו מהעבודה – עוד שעה וחצי, שעתיים.

אחמד טיבי: זה סיוט.

אחמד טיבי: זה סיוט, כל מי שמשתמש בזה.

אחמד טיבי: האמת היא, לפני שנים רבות נפגשנו עם השר, והוא היה נחוש לפתור את הבעיה.

אחמד טיבי: לאחרונה יש עבודות תשתית התחלתיות, התחלות של עבודות תשתית בכביש הזה, לאחר ששנים רבות היו הבטחות.

אחמד טיבי: אפילו יש קבוצות בפייסבוק אצלנו שמדברות רק על הנושא של הכביש הזה מרוב כאב.

אחמד טיבי: הציבור רוצה לדעת, אדוני, לו"ז, לוח זמנים.

אחמד טיבי: מתי יתחילו העבודות בכביש עצמו, מתי לדעתך הצפי של סיום העבודות ומתי יזכו תושבי טייבה בכביש הזה – שאתה רשאי לקרוא לו איך שאתה רוצה – בנסיעה חלקה, כמו בכל כביש אחר, בכל גישה, בכל יישוב בארץ.

אחמד טיבי: גם לתושבי טייבה מגיע, ולתושבי הסביבה.

אחמד טיבי: זה צורם, והסבל הוא רב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי, אבל אם השר יסיים – כמו שהוא נוהג בדרך כלל לעשות – את הכביש, אז תצטרך לחשוב על קריאת ביניים שונה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר כמה שנים צועק: מה עם כביש טייבה?

יולי יואל אדלשטיין: אז אתה תצטרך לחשוב על משהו אחר, כן?

אחמד טיבי: לפני כמה שנים, אתה זוכר, הייתה בעיה של רמזור.

אחמד טיבי: הרמזור נפתר.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אז עכשיו יהיה רמזור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, אחרי הנושא הזה אני עוקב – אפילו דיברת על פרוטוקולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בפרוטוקול שהיה איתי, עם שר קודם, ב-2006 – בכביש הזה הקטע היחידי מכביש 444 שלא פותח זה אזור טייבה – בתוך שנה היה צריך להיגמר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו כבר אחרי 12 שנים – – –

ישראל כץ: ב-2006 אפילו אני עוד לא הייתי בתפקיד הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא היית, היה שר קודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, מה שאני אומר, שהמצב היום – כי אני בכל יום יוצא משם, ובכל יום שאני מגיע לכנסת אני מתעכב ואני צריך לצאת לפחות שעה אחת קודם כדי להגיע לפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות שעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במצב דהיום זה לא רק אזור טייבה, אלא אתה מתחיל מטייבה ועד שאתה מגיע למחלף אייל אתה בפקק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה לא אומר שהקטע הזה, שעוד לא פיתחו אותו, הוא הבעיה; הבעיה כנראה היא גם בהמשך – כמו שחברי מיקי לוי דיבר על ההמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ההצעה שלי, אם בינתיים מעבירים תשתיות, והכביש עצמו, שהוא סלול, רעוע, קיים עדיין באותו רוחב והפקק קיים – הצעתי, ואני מדבר כתושב המקום וכמומחה לעניין, כמהנדס אזרחי שהתמחה בכבישים: יש בכביש 6 מחלף אחד שעוד לא ביצעו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ישבתי עם אנשי כביש 6, ואמרו שמבחינה תכנונית תחבורתית הוא נחוץ, ונשאר לתקצב אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המחלף הזה הוא מול צור יצחק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אם אני נכנס לכביש 6 – אנשים נכנסים לכביש 6 מאותו אזור – זה מקל גם על ההמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני חושב, בנוסף לאינטנסיביות שבה אתם צריכים לעסוק בהרחבת הכביש, צריך גם להקים את המחלף הזה, ובזה אנחנו פותרים חלק גדול מהבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי בראייה שלי, אפילו אחרי שמרחיבים את כביש 444 באזור טייבה, הפקק יישאר והסבל יימשך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, דיברת על הרכבות, מסילות הברזל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שיש מקום, כבוד השר, לשקול בכובד ראש שכשמפקיעים את הקרקע הפרטית של האנשים, אז איפה שצריך לציבור – כן; אבל איפה שיש צורך בהשקעה לאנשים שעשו שם עסקים – שבעלי הקרקע יעשו עסקים ולא נפקיע להם את הקרקע כדי להעביר למשקיעים אחרים, שיבצעו קניונים או שירותים לדרך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, אם אתה רוצה להשלים את התשובה – בבקשה.

ישראל כץ: כן, אז חבר הכנסת מיקי לוי, חזרת לצומת אל על ובסוף גם סיימת עם צומת אל על, וזה גם כן בתוך התוכניות ומתוקצב.

אחמד טיבי: אייל, אייל, אייל.

יולי יואל אדלשטיין: אייל, צומת אייל.

ישראל כץ: אלעד.

אחמד טיבי: אייל, אייל, אייל, מחלף אייל.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: אז כל הדברים האלה, הם מקודמים.

ישראל כץ: חלק במסגרת המסילה המזרחית, שנתיבי ישראל עושה מכיוון חדרה והרכבת כרגע עושה מכיוון לוד.

ישראל כץ: אבל התשתיות של המחלפים, כמו צומת אל על ואחרים, חברת נתיבי ישראל כבר נערכת לבצע אותן.

ישראל כץ: כל האזור הזה, גם נת"צים על 444, סיימנו אותו ראשון, וממשיכים לאורך כל הכביש.

ישראל כץ: כי גם ראש העין היא עיר מאוד פקוקה – נבנו שם לפני הרבה זמן הרבה מאוד יחידות דיור בלי להכין מראש תשתיות – וגם שאר היישובים.

ישראל כץ: כל הדברים האלה הולכים להיות מטופלים, מתוקצבים.

ישראל כץ: יש חברות שממונות על הביצוע ומקדמות את הדברים.

ישראל כץ: לגבי הכביש הזה, הביצוע כבר התחיל, כי פינוי תשתיות זה חלק מהעבודה.

ישראל כץ: מי מפנה תשתיות?

ישראל כץ: הקבלן שזוכה.

ישראל כץ: אז הוא צריך לפנות תשתיות ולסלול את הכביש, ומבחינתי זה פרויקט – וגם מבחינת

ישראל כץ: כם – שיצא לדרך ומבצעים אותו.

ישראל כץ: זה כמו שמבצעים דברים אחרים; אנחנו מוודאים שעושים את זה בשיא המהירות.

ישראל כץ: והתושבים, אגב, כשהם רואים שעושים – ולא חשוב אם זה טייבה או תל אביב – אז הם מרוצים, הם מוכנים אפילו לסבול תקופה מסוימת, כי הם רואים שסוף-סוף הדברים מובילים למקום – – –

אחמד טיבי: הם סובלים יותר מדי – – –

ישראל כץ: מובילים למקום אחר.

ישראל כץ: חבר הכנסת טיבי, אתה פנית לא רק אליי אלא להרבה גורמים גם בעבר.

ישראל כץ: אפילו שיתפתי אותך בחלק מהישיבות – למה לא – עם גורמי המקצוע, וההחלטות שקיבלתי מבוצעות.

ישראל כץ: אני מאוד מרוצה מהעובדה שבאמת, דבר שלא טופל אף פעם מטופל היום, בנוסף להרבה דברים.

ישראל כץ: אני רק מדגיש ואני אומר: כל המקומות שהזכרתם – הם הולכים להיות מטופלים, עם כבישים שמעצם זה שהכביש הוא חדש ורחב ועם מחיצות ושאר הדברים, הוא הרבה יותר בטוח.

ישראל כץ: קודם כול, צריך להבין שכבישים צריך לעשות בכל מקרה.

ישראל כץ: קודם כול, כי הם בטוחים והם נגישים והם פותרים בעיות, כמו שמקובל בכל מדינה מודרנית.

ישראל כץ: ואנחנו עושים את זה בכל חלקי המדינה, וזה מה שרואים היום בכל המדינה.

ישראל כץ: הרבה כבר הושלם והרבה גם כן הולך להיות מבוצע.

ישראל כץ: רשת הרכבות בסוף צריכה להיות רשת אחת, שיהיה כדאי לאדם שיוצא מטייבה או מתל אביב או מכרמיאל או מבית שאן או מנתיבות או מרעננה או מירושלים לנסוע בתחבורה הציבורית הפנימית: אוטובוס, מונית שירות, ולהגיע לרכבת, עם אותו רב-קו, עם אותו תיקוף – זה כבר מתקיים בחלק מהמקומות – וברכבת הקלה.

ישראל כץ: לעבור, לנסוע, לחזור.

ישראל כץ: היום, ב-32 שקלים, נדמה לי, אולי אני טועה בחצי שקל, יכולים לנסוע בירושלים בכל כלי התחבורה הציבורית הפנימיים, לעלות על הרכבת – בינתיים הרכבת חינם – להגיע לתל אביב, לנסוע בתוך תל אביב עם כל התחבורה הציבורית הקיימת, לחזור, לנסוע ברכבת, לנסוע בתוך ירושלים, בחופשי יומי של 32 או 32.5 שקלים.

ישראל כץ: אותו דבר מהצפון, הייתי בקריית שמונה, ואותו דבר מהדרום.

ישראל כץ: יש כאן מהפכה מאוד גדולה, אבל התועלת המרבית שלה תהיה כשתהיה כבר מערכת אחת שלמה.

ישראל כץ: ועכשיו את השדרה המזרחית אנחנו מחברים למערכת הזאת.

ישראל כץ: עם תקציבים שכבר קיימים ועם קידום ועם ביצוע.

ישראל כץ: ואני חושב שהציבור בישראל, ולא חשוב איפה הוא גר, מבין ורואה את המהפכה הזאת.

ישראל כץ: ובסדר שפה ושם יבואו וינגחו, ובוודאי בסדר גם לשאול, אבל הדברים ניכרים.

ישראל כץ: ואגב, זו מהפכה שהיא לא באיחור של 70 שנה, מאז שקמה מדינת ישראל, אלא מול העולם היא באיחור של יותר מ-100 שנים.

ישראל כץ: אם ניקח מערכות בניו יורק ובמוסקבה ובפריז ובעוד מקומות – הדברים האלה נבנו לפני כבר יותר מ-100 שנה, ולא עכשיו, שצריך לעשות את זה בסביבה שהיא כבר מיושבת, עם הרבה בעיות בדרך – תושבים, עסקים ודברים אחרים.

ישראל כץ: אנחנו עושים את המהפכה הזאת, וטייבה – ואין כאן שום הבחנה, מבחינתי, כל תושב וכל תושבת זכאים לזה, לא חשוב מה דתם, לא חשוב מיקומם הגיאוגרפי.

ישראל כץ: אנחנו בעצם עושים כאן מהפכה כלכלית-חברתית בכל התחומים.

ישראל כץ: אבל אני מדגיש ואומר: בסוף לנוע בשעות העומס, כמו שמקובל בעולם, זה בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: נכון, לא כל שעה היא שעת עומס, ויש לכבישים תועלת עצומה והם יותר בטוחים, כך שגם כשנשלים את כל הכבישים, רשת התחבורה הציבורית של הרכבות והאוטובוסים ושאר הדברים תהיה המוצר המשלים כדי לאפשר באמת להגיע ממקום למקום במהירות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, השר כץ.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, גם כן לשר התחבורה והבטיחות בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתה מס' 552, ומי שהגיש אותה הוא חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: 70% מן היישובים מקבלים שירות בתחבורה ציבורית מתחת לממוצע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר מודיע שחברת הכנסת קסניה סבטלובה הגישה שאילתה דומה, אז אני אאפשר לה שאלה נוספת ראשונה אחרי זה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: דוח 15 דקות חושף כי 70% מהיישובים מקבלים שירותי תחבורה ציבורית מתחת לממוצע.

טלב אבו עראר: בתחתית הרשימה – היישובים הערביים.

טלב אבו עראר: ברצוני לשאול: 1.

טלב אבו עראר: האם יש תוכנית לשיפור תדירות התחבורה הציבורית?

טלב אבו עראר: 2.

טלב אבו עראר: מהן הסיבות לאי-שיפור השירות ביישובים הערביים?

טלב אבו עראר: 3.

טלב אבו עראר: מדוע אין בעשרות יישובים ערביים תחבורה ציבורית?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: טוב, תשובתי גם בתחום הזה: אני בהחלט גאה בכך שבעשור האחרון, שבעצם כמעט חופף עשור של תקופת כהונתי, משרד התחבורה מוביל מהפכת תשתיות ביישובי המיעוטים.

ישראל כץ: אכן, ממשלות ישראל לא טיפלו כנדרש לאורך השנים בפיתוח הכבישים ובפיתוח תשתיות לתחבורה ציבורית ושירותי התחבורה הציבורית ביישובי המיעוטים, אבל בעשור האחרון החלו ממשלות ישראל להשקיע תקציבים נרחבים לקידום פרויקטים בתחום התשתיות והוספת שירותים לתחבורה הציבורית באותם היישובים.

ישראל כץ: התקציב שמשקיע משרד התחבורה בחברה הערבית הוא תקציב רחב מאוד – במישור העירוני; כמובן שכל המיליארדים ועשרות המיליארדים ומאות המיליארדים שאנחנו משקיעים בכל המגה-פרויקטים, המחברים גם את כל יישובי המיעוטים – יישובי הערבים והדרוזים והצ'רקסים, וכמובן יישובי הבדואים, בכל מקום – הם חלק מהמערכת החיצונית, וכשאנחנו עושים שמיים פתוחים כולם טסים בזול וממריאים לכל העולם.

ישראל כץ: אבל בדגש על מה שבתוך היישובים, לפי הנתונים הושקעו ב-2016 למעלה מ-305 מיליון שקלים לטובת שיפור תשתיות ביישובי המגזר וגם בתחבורה הציבורית, כדי לשפר את רמת השירות ולהוסיף קווים.

ישראל כץ: ב-2017 הושקעו 484 מיליוני ש"ח בדיוק באותם הדברים, וב-2018 צפויים להשקיע 280 מיליון ש"ח באופן ישיר בפרויקטים נוספים – ומה שהשקענו כבר קיים, הקווים כבר קיימים והדברים האחרים – כדי לשדרג את רמת התשתיות והתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: הפרויקט המרכזי בתחום התחבורה הציבורית שישרת את כל מי שגר מגוש נצרת, נצרת עילית ולאורך כל התוואי, עד חיפה, זו הרכבת הקלה בנצרת עילית.

ישראל כץ: הנחנו אבן פינה עם ראש העיר רונן פלוט, מנכ"ל הכנסת לשעבר.

ישראל כץ: הנחנו כבר את אבן הפינה להוצאת הקו לדרך – זה קו באומדנים גדולים מאוד; הוא כבר נמצא בשלב תכנון לקראת ביצוע, הקו הזה, והוא מתוקצב.

ישראל כץ: והוא ישרת אלפי אנשים כל הזמן, ואגב, יגיעו בערך, נדמה לי בחצי שעה – עם כל התחנות בדרך.

ישראל כץ: אם אתה שואל לגבי נצרת, חצי שעה, במקרה הזה, עד לתחנת חיפה, עד מרכזית המפרץ בחיפה.

ישראל כץ: זו מהפכה עצומה.

ישראל כץ: כמובן, זה בנוסף לכל שדרוג הכבישים וכל האפשרות לבוא ולהתחבר.

ישראל כץ: כך שיש כאן – גם בתוך היישובים אני זה שהכנסתי תחבורה ציבורית, שלא הייתה ברובם, והדברים ידועים, מרהט ועד מקומות אחרים: מאפס לאלפים, אלפים, אלפים ביום, שמתחברים לכל המערכת, וכך בהרבה מאוד יישובים אחרים.

ישראל כץ: עושים גם התאמה עם הרחובות הצרים בחלק מהם, ושאר הדברים – מהפכה גדולה שמסייעת למגזר הערבי להתחבר למהפכת התשתיות והתחבורה הציבורית שאנחנו עושים במדינה, ולהתחזק ולהתחבר לעוצמה הכלכלית של מדינת ישראל.

ישראל כץ: ויש כאן גם מספרי קווים: מדי שנה משקיעים 100 מיליון ש"ח בתוספת שירות בקווים שמיועדים לחברה הערבית.

ישראל כץ: כתוצאה מכך הם הוגדלו מ-258 ב-2016 – זה כבר היה אחרי כל העשייה – ל-370 כיום; תוגברה התדירות של 200 קווים; הוארך המסלול של 65 קווים נוספים.

ישראל כץ: אנחנו נערכים לתוכנית העבודה של 2019–2020, עם תוכנית אב לתחבורה ציבורית ביישובי החברה הערבית, עם מסמך הנחיות, עם סקרים, ועם כל שאר הדברים.

ישראל כץ: כך שאני לא יודע מאיפה אתה מקבל את הסקרים האלה.

ישראל כץ: כן, יש הרבה גופים שבמקום לעשות, מתנדבים לארגן כל מיני סקרים, ואז מתראיינים על סקרים.

ישראל כץ: אנחנו עושים, ואלה הנתונים, וזאת המהפכה, ובהחלט החברה הערבית היא חלק מהמהפכה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלות נוספות לחברי הכנסת טלב אבו עראר, בעל השאילתה, וגם לחברי הכנסת קסניה סבטלובה וישראל אייכלר.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, אני מברך – – –

ישראל כץ: חבר הכנסת טלב אבו עראר, רק הערה.

ישראל כץ: אתה הרי כל פעם בא ואומר לי שאתה רואה את השיפור בשטח.

ישראל כץ: אז אל תיבהל מסקרים, אל תחשוב שזו האמת.

ישראל כץ: האמת זה מה שאתה רואה, דרך אגב.

ישראל כץ: הסקר או כל מיני, זה כנראה – מה שאתה רואה זה עדיין נכון.

טלב אבו עראר: טוב, לכן אני רוצה להודות ולברך על העבודה ועל העשייה שעושה משרדך.

טלב אבו עראר: לפחות בדרום אני רואה את זה בהרחבת הכבישים, כבישים נוחים ובאמת מתאימים לתנועה.

טלב אבו עראר: אבל מה, האמת כל הזמן אנחנו – יש לנו מה לבקש, כי צריך לבקש.

טלב אבו עראר: אני שואל: באיזה יישובים עתידה להיכנס תחבורה עירונית פנימית?

טלב אבו עראר: יישובים ערביים, כמובן.

ישראל כץ: יש בהמון יישובים, הכנסנו.

ישראל כץ: בדיוק.

טלב אבו עראר: לא, יש יישובים שאין בהם תחבורה עירונית פנימית, קווים פנימיים, אין.

טלב אבו עראר: אז האם יש בכוונת משרדך להכניס תחבורה עירונית לכמה יישובים ערביים שאין בהם בכלל?

טלב אבו עראר: זו הכוונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד השר, השאילתה שלי היא דווקא לגבי המצב של הרכבת שמובילה מירושלים לתל אביב.

קסניה סבטלובה: בשבועות האחרונים אנחנו עדים להרבה תקלות בקו הזה.

קסניה סבטלובה: הרכבות אינן מגיעות ליעד, נתקעות במנהרות, וזמני ההמתנה מתארכים בשל התיקונים שנערכים במסילה.

קסניה סבטלובה: ברצוני לשאול: מתי המשרד מתכוון להוציא את הרכבות האלה ליעד המובטח?

קסניה סבטלובה: ומדוע חנכו את הרכבת לפני השלמת תהליך הבנייה, מה שמוביל לסבל רב לצרכנים ולנוסעים של הרכבת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה חברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, יש לי שתי שאלות בקצרה, אחת על בעיה חדשה ואחת – כרונית.

ישראל אייכלר: החדשה: היום קיבלו כל מנויי כביש 6 הודעה משמחת ויקרה מאוד.

ישראל אייכלר: ככה הם כותבים: מנויי כביש 6 בזיכיון דרך ארץ לא ייחשבו מנויים של חברת כביש 6 חוצה צפון, אלא אם יירשמו במיוחד לזיכיון זה.

ישראל אייכלר: שאלתי: האם יצטרכו להוסיף תשלום?

ישראל אייכלר: שאלה ב': אם כן – הרי אנשים לא ידעו שהם צריכים לעשות מינוי מיוחד.

ישראל כץ: מה לא יעשו?

ישראל אייכלר: הם לא ידעו שהם צריכים לשלם לעוד מינוי.

ישראל אייכלר: דבר שלישי, ב-E-ZPass אני נוסע בארצות הברית בכל המחלפים.

ישראל אייכלר: ופה אתה צריך להיות מנוי על כביש 6, ומינוי נפרד לנתיב מהיר, מינוי נפרד למנהרות הכרמל, ועכשיו מינוי חדש לכביש 6.

ישראל אייכלר: בפנגו עוד אפשר לשלם, אבל אין אפשרות להיות מנוי ב-E-ZPass כזה, שיהיה ברור.

ישראל אייכלר: זו השאלה החדשה, אני רוצה שתתייחס לבשורה הזאת.

ישראל אייכלר: דבר שני – זה ישן מאוד ומאוד יעיק עליך ועליי, וזה זעקת הדממה של האנשים שעומדים בתחנות אוטובוס, בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: זו מחלה כרונית.

ישראל אייכלר: האנשים שסובלים ברכבת יותר מקושרים כנראה בתקשורת ומדברים עליהם יותר; לאלה שעומדים בתחנות האוטובוסים אין מזור.

ישראל אייכלר: יש משהו כרוני במשרדך, אתה חייב לעשות שם ניעור גדול מאוד, שלא יהיו תחנות מלאות באנשים ובאוטובוסים – בירושלים, בכותל המערבי, ובכל מקום בארץ.

ישראל כץ: מה לא יהיו?

ישראל כץ: איזה תחנות?

ישראל אייכלר: בכותל המערבי ובכל רחבי הארץ יש מצב כרוני של תחנות מלאות ואוטובוסים שלא באים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת סתיו שפיר, ואז נשמע את התייחסות השר.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד השר.

סתיו שפיר: זכיתם בחודש האחרון לקבל תוספת תקציבית שמכפילה את תקציב המשרד בהרשאה לשנים קדימה.

סתיו שפיר: אני מעוניינת לקבל פירוט של לאן הולכים הכספים האלה, כמעט 20 מיליארד, אם אני לא טועה.

סתיו שפיר: ובנוסף, המנכ"לית הנהדרת של משרדך אמרה בוועדת השקיפות לפני כמעט שנה שאתם מתכוונים לפרסם מאגר טכנולוגי בזמן אמת של כל הנסיעות בתחבורה הציבורית בישראל, וגם לפרסם את התלונות על תחבורה ציבורית.

סתיו שפיר: אבל הדבר הזה עד כה, עדיין, לא התקיים.

סתיו שפיר: מתי אתם מתכננים להעמיד את הדבר הזה לרשות הציבור?

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כבוד השר.

ישראל כץ: טוב, אני אנסה לזכור כל דבר.

ישראל כץ: אם לא, אז תזכירו לי תוך כדי, אוקיי, ברשות היושב-ראש.

ישראל כץ: אז קודם כול, חבר הכנסת טלב אבו עראר, מה שתיארתי כאן זה בדיוק הכנסת תחבורה ציבורית ליישובי המיעוטים, לראשונה מקום המדינה, והכמויות הן כבר – המגוון הוא מאוד רחב, וזה קרה.

ישראל כץ: אבל אני אמרתי שב-2019–2020 אנחנו ממשיכים, גם ב-2018, לעוד יישובים ועוד מקומות, וגם להרחיב כמובן את השירות – דבר שאני עוקב אחריו ורואה את התוצאות הברוכות, בהחלט: בעבודת נשים, באפשרות לנסוע, בכל הדברים.

ישראל כץ: זה בהחלט נותן אפשרויות.

ישראל כץ: ועוד פעם אני מזכיר את רשת הרכבות, ורשת הדברים.

ישראל כץ: אם פתחו עכשיו תחנה שהיא במועצה אזורית יואב וקוראים לה קריית מלאכי-יואב, נאמר, והיא לא רחוקה ממכללת אחוה – שהרבה נשים בדואיות לומדות שם, צעירות, לומדות שם את לימודי ההוראה וכו' – זה כבר אפשרות להגיע ברכבת לתחנה, מרחק של כמה דקות; יש אוטובוס ישיר מהמכללה לתחנה, מהתחנה למכללה, במרחק של כמה דקות, ויכולים להגיע דרך הרכבת.

ישראל כץ: זה כמובן חלק מכל מה שאני מתאר כאן – התחבורה הפנימית והתחבורה המקשרת הבין-עירונית בכל חלקי הארץ.

ישראל כץ: השאלה הבאה הייתה לגבי הקו לירושלים – אני אגע בו.

ישראל כץ: חברת הכנסת סתיו שפיר, שאלת לגבי מידע?

סתיו שפיר: מאגר טכנולוגי של זמני תחבורה ציבורית בזמן אמת – – –

ישראל כץ: אוקיי, דיברתי עם המנכ"לית והיא צריכה לעשות את זה.

סתיו שפיר: תלונות – – – תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: וגם ביקשת פירוט שאני לא יכול לתת אותו בשאלת, אגב.

ישראל כץ: מה זה היה הדבר הראשון שביקשת?

סתיו שפיר: – – – פירוט על הכפלת התקציב, הפירוט על הכפלת התקציב.

סתיו שפיר: זה עבר בהעברות תקציביות.

ישראל כץ: פעילות על?

סתיו שפיר: הכפלת התקציב של המשרד ב-40 מיליארד – – –

יולי יואל אדלשטיין: הכפלת התקציב של המשרד – פירוט – – –

ישראל כץ: כמובן, אני לא יכול לפרט כאן בעל פה למה עבר כל תקציב דרך ועדת הכספים.

ישראל כץ: באופן כללי, ראיתי כותרת, למשל: העבירו 16 מיליארד שקלים לטובת אגד, נגיד.

ישראל כץ: אבל זה לא עובר לאגד, וזה לא עובר לאגד עכשיו, וזה לא עובר לאגד כפי שהיא קיימת.

ישראל כץ: יש רפורמה מאוד גדולה – הרפורמה האחרונה בתחום שכולל 50% מהתחבורה הציבורית, של אגד ודן, כשבשאר המקומות זה כבר התבצע וזה מתקדם – שכוללת, קודם כול, דאגה לשכר הנהגים.

ישראל כץ: ואני גאה בזה שמ-24 שקלים, כשנכנסתי, הקפצנו את זה ל-32 שקלים, 39 שקלים, ועכשיו 43.5–44 שקלים לשעה, עם זכויות נוספות לנהגים, כי בסוף בלי נהג מרוצה וטוב ומוכשר התחבורה הציבורית – האוטובוסים – לא תוכל לתפקד כמו שצריך, והפרדנו את זה.

ישראל כץ: הרבה מעבר לשכר המינימום.

ישראל כץ: אני יזמתי את זה.

ישראל כץ: דרך תקציב הסבסוד הכללי גם נכנס בתחבורה הציבורית עניין הנהגים.

ישראל כץ: הלוואי שזה היה יכול להיות עם כלל נהגי האוטובוסים – דברים אחרים, שהם לא בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אבל אגד חתמה, ולקחה על עצמה בעצם להיהפך מתאגיד לחברה, להכניס משקיע אסטרטגי פרטי לתוך החברה, להתחייב לרמת שירות מסוימת, בתוך כל הדברים המודרניים שאנחנו ממש התחלנו ואנחנו עושים: עלייה מדלת אחורית, כל הדברים, דילוג על הנהג, חיסכון זמן – כל הדברים שהם לטובת הנוסע עצמו מבחינת התפקוד, משך הזמן ושאר הדברים.

ישראל כץ: אני יכול רק לומר שהיה לי מאבק לא פשוט מולם.

ישראל כץ: זה לא קל לאדם פוליטי לעמוד מול גופים כאלה.

ישראל כץ: ועמדתי ואמרתי להם: או שתהיו דינוזאור שייעלם, כי הוא לא יסתגל להתפתחות, כמו שקרה לדינוזאורים – ויש לכם היסטוריה, ומסורת באמת רצינית – או שתלכו איתי לעידן התחרות המדורגת.

ישראל כץ: והם הלכו.

ישראל כץ: והתחרות הזאת, המדורגת – – –

סתיו שפיר: אתה יכול לפרט כמה – – – תחבורה ציבורית וכמה לשבילי אופניים?

ישראל כץ: אני יכול להגיד שבטקס החתימה הצנוע שהיה בלשכתי גם פקידי האוצר, גם אנשי המקצוע במשרד התחבורה וגם נציגי אגד עצמם בירכו וחייכו והיו מרוצים, וזה שילוב נדיר מאוד, כי באמת אנחנו מובילים עכשיו, אנחנו מובילים את התחבורה הציבורית לאותו מקום שבו היא תשתווה למקומות המתקדמים בעולם.

ישראל אייכלר: – – –

ישראל כץ: אנחנו משקיעים הרבה משאבים והרבה אמצעים, אבל זה חלק מרשת.

ישראל כץ: ואני חייב להגיד לכם שיש בעיה עוד בנתיבי התחבורה עם ההעדפה לאוטובוסים, לתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: לא כל ראשי הערים משתפים פעולה.

ישראל כץ: בתל אביב יש היום שלושה נת"צים שמוכנים לסימון וראש העיר לא מאפשר לבצע אותם.

ישראל כץ: יש לנו תחשיב של כמה רכבים פרטיים זה יחסוך, כמה זה יוריד.

ישראל כץ: כן, מדברים גבוהה.

ישראל כץ: וזה מגיע על חשבוננו – 100% מימון; לא 100% – 115%, כי אנחנו נותנים תמריץ למי שמאפשר, על חשבוננו, שחברת נתיבי איילון תבצע את זה – לשדרג רחובות סמוכים עם עוד 15% תוספת תקציבית.

ישראל כץ: ובסופו של דבר זו צריכה להיות רשת אחת שלמה.

ישראל כץ: אני הנחיתי, וכבר תוקצב, והיה הליך מכרזי, שלא יהיה מקום אחד שלא תהיה בו תחנה ראויה.

ישראל כץ: אני לא צריך חוקים בשביל זה.

ישראל כץ: כבר כל התהליך הזה קורה – בסטנדרט של תחנות, של כל הדברים.

ישראל כץ: עכשיו אנחנו בשלבים אחרונים – אותם גורמים שמטפלים בזה, כדי לוודא שבכל מקום תהיה תחנה סטנדרטית, לא עם החורים האלה; שתגן בשמש, תגן בחורף, ושיהיו את כל התנאים.

ישראל כץ: אז כמו שאני אומר, מרמת הנהג עד האוטובוס שעומד בסטנדרטים המקסימליים של איכות סביבה, של פחות זיהום, של רמת שירות, כל הדברים האחרים, הכבישים, הנתיבים, וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: עכשיו אני אגיע לרכבת.

ישראל אייכלר: – – – אדוני השר, אני לא מבין.

ישראל אייכלר: לא הייתה אף מילה על הנוסע שעומד בתחנה – – – של האוטובוסים.

ישראל כץ: על מה?

ישראל כץ: על כביש 6?

יולי יואל אדלשטיין: לא, השר עכשיו התייחס לזה, לתחנות.

יולי יואל אדלשטיין: זה בדיוק השאלה שלך.

ישראל אייכלר: לא, השאלה הייתה מתי האנשים לא יחכו כל כך הרבה זמן – – – הנסיעות, וכל הדברים האלה.

ישראל כץ: אתה לא מחב"ד, אבל אתה מחכה לביאת המשיח, לא?

ישראל כץ: בוא נאמר כך, שאף אחד לא יכול לבוא ולהגיד לך שאף אחד לא יחכה שם בתור.

ישראל כץ: אנחנו מכניסים הרבה משאבים ומוסיפים הרבה אוטובוסים והרבה קווים, ואני רק אומר שהנושא של הנת"צים, עם עדיפות לאוטובוסים, ועם אכיפה שהעברנו לעיריות, המצולמת – שהם גובים את הכסף – זה תנאי; אחרת, האוטובוסים מגיעים בחמישיות ואז הם לא מגיעים, בגלל הפקקים שיש להם בדרך.

ישראל כץ: וחלק ממערכת זה שגם תהיה תחבורה ציבורית משלימה.

ישראל כץ: אנחנו עושים את זה.

ישראל כץ: בירושלים זה הרבה יותר מתקדם מאשר בתל אביב, אגב, גם בגלל הרכבת המהירה והרכבות הקלות והאוטובוסים, וכל הדברים.

ישראל כץ: ואגד עכשיו מוציא – על חצי מהקווים שלו הוא מוותר, ברפורמה, ויוצאים למכרז, בגלל שהוא מתקשה להפעיל אותם.

ישראל כץ: כל הדברים האלה הם דברים שאנחנו עושים בשביל להביא את רמת השירות.

ישראל כץ: זה מביא אותנו לרכבת המהירה לירושלים, חברת הכנסת.

ישראל כץ: אני חושב שכל אחד מבין שאני מוביל כאן מהפכה חסרת תקדים בתשתיות, בתחבורה ציבורית, בשמיים הפתוחים, בנמלים, בכל מיני דברים שלא עשו בעבר.

ישראל כץ: הדבר שאני הכי גאה בו זו הרכבת לירושלים.

ישראל כץ: לא הקו הטורקי, שעוד עובד, מגיע לבית שמש ומקרטע עד מלחה – ונדמה לי ממשלת אולמרט ויתרה על הפרויקט הזה של הקו המהיר, אחרי שהוא כבר הוכרז ואחרי שהוא תוקצב היא בעצם הקפיאה אותו.

ישראל כץ: היא השקיעה 800 מיליון שקל בקו ההוא, כי אמרו: זה יספיק – אולי נייתר את הקמת הקו הזה, שכבר תוקצב ב-7 מיליארד.

ישראל כץ: הקו הזה, כשאני נכנסתי לתפקידי, כבר הוכפל תקציבו, עוד לפני זה, ל-7 מיליארד, אבל ב-2006 הוא הוקפא, הוא בוטל.

ישראל כץ: התחילו עם איכות סביבה עם איזה שביל, ועברו לזה שאגף תקציבים אמר שהוא רוצה בדיקה כלכלית חדשה.

ישראל כץ: לקחתי את הדבר הזה ב-2009, והבאתי לחידוש האישורים התכנוניים והאחרים, ובאמת שמרו על הסביבה ועל כל הדברים.

ישראל כץ: ולפני שש שנים מכונות ה-TBM הענקיות התחילו לחפור בהרי ירושלים.

ישראל כץ: והקו הזה הגיע בשנת 2018.

ישראל כץ: בהתחלה הנהלת הרכבת אמרה שהיא תצליח בפסח.

ישראל כץ: מאחר שהיה ספק בטיחותי, חד-משמעית אין פשרות בנושא בטיחות, נתנו את המועד של סוכות – הם נתנו, לא אני.

ישראל כץ: הם בדקו, חישבו, מצאו ובדקו.

ישראל כץ: תפקידי כשר – אומרים: הוא דוחף לפתוח את הקו כי הוא רוצה לגזור סרט, אפילו עם ראש הממשלה, רחמנא ליצלן, לפני הבחירות.

ישראל כץ: קודם כול, אין בחירות, ואני גוזר סרטים כבר עשר שנים לפני – לא, באמצע אסור – ואחרי בחירות.

ישראל כץ: אם אני לא אפעל בשיטה הזו, שקו שמוכן להרצה ולתפעול מאוד מורכב, של מנהרות וחשמול – כפוף לכל כללי הבטיחות, ולא הייתה ולא תהיה פשרה אחת, ועוסקים בזה מי שעוסקים ומקבלים אישורים מכל הגורמים בעולם ובארץ; לא ייסע קרון אחד בלי אישור בטיחות – אם אני לא הייתי דוחף את הדבר הזה, לא הייתה רכבת עוד 100 שנה בכלל, וגם כשכבר היו משקיעים את הכסף היא לא הייתה מתחילה לעבוד עוד 50 שנה.

ישראל כץ: ולכן אני – וזאת לא הפעם הראשונה – עמדתי כאן, והיה חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, שהוא כירושלמי תמיד אמר:

ישראל כץ: רכבת הקללה – תפסיקו את העבודות על הרכבת הקלה בירושלים, מה זה עושה ומה זה עושה.

ישראל כץ: זה התחיל עוד לפני זמני, ואני וידאתי שהפרויקט הזה יושלם ויצא לדרך, ועשינו חצי שנה נסיעות חינם כי עוד לא הייתה עדיפות ברמזורים; הפסקנו את מוסד הבוררות – שילמו לבוררים כסף כדי שזה לא יפעל, שילמו להם כספים.

ישראל כץ: הוצאנו את זה לדרך, הרכבת הלכה והתמלאה, עד כדי כך שאומרים: צפוף מדי, צריך להוסיף עוד, ועכשיו משלימים אותה ברשת רכבתית, הקו הירוק והקו הכחול: כל ירושלים וירושלים רבתי יחוברו ברכבות קלות, כחלק ממערכת מתקדמת.

ישראל כץ: וכך היא יצאה לדרך, עם 80% יכולת אבל עם 100% תוצאה.

ישראל כץ: ואותו דבר הרכבת לירושלים.

ישראל כץ: עד המהומות האחרונות נסעו בה 7,000 אנשים ביום – אני מקבל את הנתונים – 7,000 אנשים ביום בחמישה ימי עבודה, מראשון עד חמישי.

ישראל כץ: 7,000 אנשים ביום ב-20 ימים בחודש זה מעל 100,000 נוסעים בחודש, אפילו יותר.

ישראל כץ: שלושה חודשי הרצה זה מעל 300,000 איש שנוסעים ברכבת מכיוון ירושלים, הלוך-חזור, לכל הארץ, נוסעים חינם – חינם.

ישראל כץ: רוצים לנהריה – יש החלפה אחת בנתב"ג, שאורכת בין שמונה לעשר דקות, ולא לרכבות דיזל מיושנות – למערכת הרכבות הישראלית שבאה ממודיעין; עולים לרכבת ויכולים לנסוע לא רק להגנה – שעוד מעט היא תגיע – לכל תחנות תל אביב ולכל מקום צפונה מזה.

ישראל כץ: ואם רוצים, גם יורדים בהגנה ונוסעים דרומה חינם הלוך-חזור – ואני כבר לא מדבר על חיילים, שזה חינם מראש.

ישראל כץ: אגב, בחול המועד היו שלושה ימי פעילות; נסעו אנשים מכל חלקי ירושלים וגם לירושלים, וככה עושים את זה.

ישראל כץ: אני אומר עוד פעם: אין פשרה בבטיחות.

ישראל כץ: הינה, רק אתמול אמרו שיש משהו – ישר עצרו, ויתרו על שתי רכבות, סידרו, המשיכו.

ישראל כץ: יש גורמים הכי משוכללים ורציניים בעולם, חברות שאמונות לפקח על זה וגורמים בארץ, ואני אומר להם בכל ישיבה: אל תתפשרו על הבטיחות, אין דבר כזה, אבל להוציא לדרך את הרכבת, שעומדים לנסוע בה מאות אלפי אנשים בתקופה הזאת – סטודנטים, אחרים, חרדים, חילונים – כולם נוסעים ברכבת.

ישראל כץ: נוסעים.

קסניה סבטלובה: – – –

ישראל כץ: אני לא יודע אם נסעת בה.

ישראל כץ: אני מציע לך, היום, כשתיגמר הישיבה, תלכי לתחנה, תוציאי רב-קו – איפה את גרה?

קסניה סבטלובה: מודיעין.

קסניה סבטלובה: קרוב מאוד, אבל אני לא יכולה להגיע – – –

ישראל כץ: יפה.

ישראל כץ: קחי את הרב-קו, תגיעי לנתב"ג, שם תעברי מייד לרכבת למודיעין.

קסניה סבטלובה: אבל זה מרחק של 20 דקות נסיעה, כמו נסיעה.

קסניה סבטלובה: לא צריך – – –

ישראל כץ: אחרי זה נדבר, השאילתה הבאה.

קסניה סבטלובה: אנחנו, באיטליה – – –

ישראל כץ: כשתיכנסי לתחנת האומה, שקראנו לה על שם יצחק נבון, הנשיא החמישי, ותראי את אחת התחנות המדהימות בעולם – המדהימות בעולם – ותיסעי במנהרות ובגשרים, תביני שיש כאן דבר שהוא נדיר, אפילו בקנה מידה עולמי; תיהני מהחוויה, ותראי גם אנשים אחרים.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, הרכבת עוד בתקופת הרצה, יש תקלה פה ושם ודברים אחרים, לכן גם עשינו את נסיעות החינם, והיא תסיע מיליונים, שיחברו ויחזקו את ירושלים, ותאפשר בכחצי שעה להגיע עד תחנת ההגנה בתל אביב.

ישראל כץ: אני גם מעריך – למרות שבדברים כאלה כל התחייבות היא תמיד כפופה לביצוע – שעד סוף השנה היא כבר תגיע לתל אביב, להגנה, ולאחר מכן עובדים על האיילון, כמו שאמרתי, לא על הגשר המיותר – מבחינת מועד הביצוע שלו; גשר הולכי רגל הוא חשוב, אבל לא על זה ישביתו שש שבתות את הדברים – ותוך כדי העבודות שם ישלבו גם את הגשר ואת הדברים האחרים, והרכבת הזאת תשרת את כלל הציבור במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

ישראל כץ: ואז יקרה מה שקרה – – –

ישראל אייכלר: אדוני השר – – –

ישראל כץ: רק במשפט אחד לסיום: מה שקרה עם הכביש לירושלים – כמה הותקפתי כאן:

ישראל כץ: מה הבאת את ראש הממשלה למנהרות הראל, מי צריך מנהרות, ומי צריך לבטל את סיבוב מוצא וכל הדברים, ומה עם הכניסות והיציאות למבשרת.

ישראל כץ: חבר הכנסת נחמן, היום מבשרת היא אחד היישובים המחוברים ביותר – ותודה בזה – במדינת ישראל, עם כל החששות; ולא עיכבתי את ביצוע הכביש, והוא אחד הכבישים הכי משוכללים ובטוחים, עם שלושה נתיבים לכל אורכו, בין תל אביב לירושלים.

ישראל כץ: מנהיגות צריכה לקבל החלטות.

ישראל כץ: לראות את המציאות, לקבל החלטות ולבצע גם מול קשיים ולחצים.

ישראל כץ: והרכבת לירושלים היא בסקאלה הגבוהה של מנהיגות נחושה שמקבלת החלטות.

ישראל כץ: אני לא רוצה לקבל קרדיט מחברת הכנסת יחימוביץ, אבל היא אחת מאלה שליוותה בסיור, גם באמצע העבודות, לגבי הרכבת לירושלים.

ישראל כץ: הכול היה פתוח והכול היה שקוף, והרכבת הזאת כפופה לכל כללי הבטיחות.

ישראל כץ: היא כבר עובדת, והיא משתדרגת והיא תמשיך לעבוד, וכך עושים דברים.

ישראל כץ: כך בנו את מדינת ישראל, וכך ימשיכו להוביל אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

ישראל אייכלר: השר, אדוני, מקרה כביש 6, לא אמרת לי.

ישראל כץ: כביש 6 – – –

ישראל אייכלר: אני רק רוצה להסביר לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל בקצרה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כבר 40 דקות.

ישראל כץ: הקטע החדש הולך להיפתח בקרוב: מנהרות יקנעם בדרך יצחק רבין, שייקראו על שמו של יצחק שמיר – כביש 6 הוא על שם יצחק רבין, המנהרות ייקראו על שם יצחק שמיר.

ישראל כץ: ואחרי זה, הפנייה במנהרות שם, מייד לאחר מכן הכביש יימשך ישר – הוא בעבודה – הוא יימשך צפונה עד צומת סומך-קריית אתא.

ישראל כץ: כביש 6 צפון מזרח, שמתחיל משם, שכרגע עובדים וממחלפים – אתם רואים את כל הדברים – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: חברים יקרים, השר אמר שצריך לקבל החלטות מנהיגותיות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לו דקה עכשיו להשלים את התשובה, ואנחנו נעבור לשאילתות.

ישראל כץ: בדיוק.

ישראל כץ: בכפוף למנהיגות יו"ר הכנסת בעניין הזה ולהנחיות.

ישראל כץ: לכן הכביש הזה יהיה הזרוע הצפון-מזרחית בחינם, בלי אף רמזור עד עמיעד.

ישראל כץ: זה גם הולך לקרות כבר בחודשים הקרובים.

ישראל כץ: מעמיעד עד אזור באר שבע בלי רמזור, ולאחר מכן, בחודשים הראשונים בשנה הבאה, מסומך-קריית אתא עד אזור באר שבע בלי רמזור.

ישראל כץ: חברה אחרת מקימה את שני הקטעים הצפוניים של כביש האגרה.

ישראל כץ: הייתי מעדיף שזה יהיה באותו תהליך גבייה; משרד האוצר, משיקולים של תחרות, מניעת מונופולים וכו' – והוא מעורב בפרויקט הזה כי זה BOT – לא הסכים שתהיה גבייה משותפת, ולכן יש גבייה נפרדת.

ישראל כץ: יפרסמו אותה לציבור, ונעקוב אחרי הדברים האלה.

ישראל כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר, כרגיל, על התשובות המפורטות והמקצועיות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב לשאילתה דחופה מס' 553, של חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: חלוקת חלקות לחיילים משוחררים בשפרעם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר כבר אתמול עשה פרומו לשאילתה בנאומים בני דקה.

חמד עמאר: נכון מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו נשמע את מלוא השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בגלל שזה – שאלה נוספת, וגם עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, חלוקת חלקות לחיילים משוחררים בשפרעם: זה שנים לא חולקו מגרשים לחיילים משוחררים בשפרעם.

חמד עמאר: השכונה מוכנה.

חמד עמאר: להבנתי, העיכוב הוא מצד רשות מקרקעי ישראל, שטרם העבירה את מחיר הקרקע למשרד השיכון שיפרסם את המכרז.

חמד עמאר: רצוני לשאול: 1.

חמד עמאר: האם נכון הדבר?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: אם לא – מה הגורם לעיכוב המכרז?

חמד עמאר: 3.

חמד עמאר: מתי יפורסם המכרז?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר.

יצחק כהן: תודה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, תרשו לי לחרוג ממנהגי ולומר כמה מילות ברכה לשר ישראל כץ, לברך אותך על כל העשייה הברוכה.

יצחק כהן: אנחנו מסתובבים בארץ – צפון, דרום, מזרח, מערב – רואים מה אתה עושה, רואים את התשתיות, רואים את המנהרות, רואים את הגשרים, רואים את הרכבת, הרכבת מירושלים לנתב"ג בינתיים.

יצחק כהן: יישר כוח על כל העמל.

יצחק כהן: חברי חמד עמאר, מדובר בתוכנית מס' ג/19846, המוגדרת כשכונה מערבית, שכונת חיילים משוחררים ביישוב שפרעם.

יצחק כהן: יוקדם ויצוין כי בשנת 2014 פורסם מכרז ביחס ל-50 מגרשים, כ-200 יחידות דיור.

יצחק כהן: למכרז הזה, חמד, הוגשו הצעות בודדות בלבד.

יצחק כהן: עקב גילוי ממצאים גיאולוגיים בשטח, נדרשו בדיקות נוספות ועדכון נתוני עלויות הפיתוח.

יצחק כהן: בהתאם להחלטת ממשלה 959, מיום 20 בינואר 2016, נקבעה תוכנית לפיתוח ולהעצמה של היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים לשנים 2016 עד 2019.

יצחק כהן: מבדיקה שנערכה ברשות מקרקעי ישראל נמצא כי משרד הבינוי והשיכון טרם העביר לרשות מקרקעי ישראל את עלויות הפיתוח המתוקנות, לרבות מדידה עדכנית של המגרשים.

יצחק כהן: מפנייה למשרד הבינוי והשיכון עלה כי הנושא מטופל, וכי בקרוב, בעזרת השם, יועברו לרמ"י – רשות מקרקעי ישראל – הנתונים הנדרשים לצורך שיווק המתחם.

יצחק כהן: רשות מקרקעי ישראל בשיתוף פעולה עם משרד הבינוי והשיכון עושים כל מאמץ לקדם את שיווק המגרשים.

יצחק כהן: לכשיועברו כלל הנתונים הנדרשים תפעל רשות מקרקעי ישראל לשיווק המתחם לאלתר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חמד עמאר וגם לחברי הכנסת איציק שמולי ועליזה לביא.

חמד עמאר: אדוני סגן השר, רק אתמול משרד השיכון אמר בוועדה שהמגרשים – היה צריך לשווק אותם כבר לפני כמה חודשים.

חמד עמאר: מי שמעכב את זה, זה משרד האוצר ומינהל מקרעי ישראל.

חמד עמאר: אותו דבר שיש בשפרעם – מנתונים שקיבלתי.

חמד עמאר: בדליה יש שני מתחמים שמוכנים לשיווק; בעוספייא יש מתחם אחד; בפקיעין יש מתחם עם תשתיות, מוכן לשיווק.

חמד עמאר: בהרבה יישובים דרוזיים יש מתחמים שמוכנים לשיווק.

חמד עמאר: אני לא יודע מה מעכב את הנושא?

חמד עמאר: שפרעם?

חמד עמאר: אני גר בשפרעם ואני רואה – כל המגרשים מוכנים לשיווק.

חמד עמאר: כבר יותר משלוש שנים מוכנים לשיווק.

חמד עמאר: לא שיווקו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, בהקשר הזה הגיעו אליי כמה פניות מתושבי הצפון, וגם מגזרי מיעוטים, והם שואלים על דרוזים ואחרים שמשרתים בשירות אזרחי בישראל, אבל הם לא מקבלים אותן הטבות ממינהל מקרקעי ישראל – סבסוד בדיור וכך הלאה – כאשר הם משוחררים.

ענת ברקו: הם לא משוחררים.

ענת ברקו: הם מסיימים.

ענת ברקו: זה לא כמו חיילים.

ענת ברקו: צריך להעמיד את הדברים על דיוקם.

איציק שמולי: לא נפתח את הוויכוח פה.

איציק שמולי: זה בטח לא כמו צה"ל.

איציק שמולי: צה"ל ושירות צבאי יש רק אחד, אבל גם הם עשו, נתנו תרומה למדינה, ואני לא חושב שצריכה להית פה אפליה.

ענת ברקו: בסדר.

איציק שמולי: האם יש מדיניות ברורה בעניין הזה?

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את העובדה שאתה כאן, ולשאול אותך גם על נושא שאתה אחראי עליו וזה הפגיעה הצפויה בפנסיות של הגמלאים.

איציק שמולי: זה מופיע בתלושים של הגמלאים.

איציק שמולי: שר האוצר צייץ משהו ביום שישי לפני שלושה-ארבעה שבועות, אבל בפועל היום גמלאים שמושכים – פודים – את הכסף שלהם בקרנות הוותיקות, מה שנמצא בתוקף זה הגזרה ששר האוצר הודיע על ביטולה.

איציק שמולי: מה נכון ומה לא נכון?

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, ואז נשמע את סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: בכבוד.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: זה לא אותו דבר כמו שירות צבאי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו, זה לא נושא השאילתה שלנו.

ענת ברקו: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: זה ויכוח עקרוני ארוך שנים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני סגן השר, גם אני רוצה לנופף לך לשלום.

יצחק כהן: הבת שלי והנכדים שלי שם – עשיתי להם שלום – שירה, נועה ויצחקי.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכות הבאות.

עליזה לביא: איזה כיף לך.

עליזה לביא: ברוכות הבאות.

עליזה לביא: אדוני סגן השר, אני רוצה לפנות ללב שלך, ולבקש ממך להיות שגריר של רצון טוב.

עליזה לביא: 20 נשים נרצחו במדינת ישראל בשנת 2018.

עליזה לביא: יש תוכנית רב-משרדית למניעת האלימות נגד נשים, אבל היא לא מתוקצבת במלואה.

עליזה לביא: 250 מיליון שקל – זה התקציב שנדרש כדי ליישם את התוכנית.

עליזה לביא: ישבו על המדוכה; יש תיאום בין המשרדים; נעשתה פה עבודה על ידי המשרד לביטחון פנים, רווחה, חינוך – האוצר לא מקצה את מלוא הסכום, 250 מיליון שקל, אדוני סגן שר האוצר.

עליזה לביא: וזה קורה במשמרת שלכם.

עליזה לביא: לא נוכל לומר שידינו לא שפכו את הדם הזה.

עליזה לביא: אני רוצה לפנות אל הלב שלך ולבקש ממך את ההתערבות האישית שלך, כמו שאתה יודע, בפרויקטים שמעל השלוליות הבינוניות של חיינו.

עליזה לביא: וזה לא שלולית בינונית – זה רצח של נשים.

עליזה לביא: זו תוכנית של מניעת אלימות.

עליזה לביא: יש כסף בקופת האוצר.

עליזה לביא: בבקשה, טיפול אישי שלך בתוכנית וביישום שלה.

עליזה לביא: תודה, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר האוצר.

יצחק כהן: חברי חמד, התשובה הוכנה על ידי 67 מקרקעי ישראל, והם אנשים מדויקים ומסודרים.

יצחק כהן: ברגע שאומרים שמחכים לנתונים, כשיגיעו נתונים, הם יפרסמו ויוציאו את זה מיידית.

יצחק כהן: עובדים ביחד.

יצחק כהן: מתואמים לחלוטין, גם משרד השיכון וגם המינהל.

יצחק כהן: היו בעיות ופתרו אותן.

יצחק כהן: יגיעו הנתונים, זה יצא לשטח.

יצחק כהן: שמולי, אני מודה לך על השאלה לגבי הגמלאות.

יצחק כהן: לא תהיה פגיעה בשום גמלאי.

יצחק כהן: אם היה גמלאי שאתה מכיר שלקחו לו – יחזירו לו את הכסף.

יצחק כהן: כפי שאמר שר האוצר משה כחלון, לא תהיה פגיעה בשום גמלאי ושום קיזוז לא יהיה.

יצחק כהן: מה שכן, אם כבר מדברים על נשים – בנושא אחר – תקדמו את הנושא של גיל פרישה לנשים, לטובת הנשים.

יצחק כהן: תקדמו את זה.

יצחק כהן: הרי לא לעולם חוסן.

יצחק כהן: בסופו של דבר ייווצר גירעון אקטוארי, ואתה מכיר את החשבונות האלה מצוין, יותר טוב מכולם פה.

עליזה לביא: – – –

יצחק כהן: אתן מעלות את גיל הפרישה לנשים.

יצחק כהן: כך אני שומע, איציק.

עליזה לביא: כבר הסכמנו – – –

יצחק כהן: סבבה.

יצחק כהן: מה דעתכם שנעשה משאל בין חברות הכנסת – מסכימות כולן?

איציק שמולי: האמת שמגיע כל הכבוד לגפני, שהביא מתווה והחתים את כל חברי ועדת הכספים.

איציק שמולי: מי שקיבל רגליים קרות זה משרד האוצר.

עליזה לביא: בדיוק.

עליזה לביא: מי שמעכב את זה – – –

יצחק כהן: לא, חוכמה גדולה.

איציק שמולי: הרי מה הם רוצים – לבוא לפה בחוק ההסדרים, להכניס את העז הזאת, ולא לשלם מחירים – – –

יצחק כהן: חוכמה גדולה לעשות את זה כשאף אחד לא יכול לעמוד בזה.

יצחק כהן: חוכמה גדולה.

יצחק כהן: גיל פרישה לנשים צריך לעלות.

איציק שמולי: נכון, אין על זה ויכוח.

יצחק כהן: היום נשים בגיל 64 זה עליית הנוער, בינינו.

יצחק כהן: צריכים להעלות את גיל הפרישה.

יצחק כהן: זה יתחיל לשפר את הגירעון האקטוארי.

יצחק כהן: אם זה לא יקרה, חלילה, באמת תהיה בעיה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רוצה להתייחס לשאלתה של עליזה לביא גם?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: עליזה לביא, יש ועדת שרים שמטפלת בנושא הזה, כל נושא התקציבים.

עליזה לביא: אני לא שמעתי אף שר שהתבטא בעניין.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: יש ועדת שרים בראשות ראש הממשלה והשר לביטחון פנים ומשרד האוצר, וכולם שם על המדוכה.

יצחק כהן: הם בוודאי ישמחו לשמוע גם את דעתכם שם.

יצחק כהן: הם מטפלים בזה – גם בנושא התקצוב, גם בנושא התוכניות.

יצחק כהן: תוכניות גדולות יש שם.

יצחק כהן: אבל אין תחליף לחינוך.

יצחק כהן: חינוך, חינוך, חינוך.

יצחק כהן: זה הדבר היחיד שיכול למנוע.

עליזה לביא: אבל אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: שירות אזרחי.

יצחק כהן: שמולי, אני לא יודע שיש הבחנה בין שירות אזרחי – מוכן לבדוק את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לאדוני סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה גם שאתה מחזיר לי את העט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רגילים שהאוצר לא נותן, אבל שגם ייקח?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, שהיא לסגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ישיב על שאילתה דחופה מס' 554, מאת חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: מרבית מקרי החצבת שנתגלו – בירושלים; מרבית המקרים בירושלים – בשכונות החרדיות.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, חבריי חברי הכנסת, אמש פורסם כי התגלו 864 מקרי חצבת בישראל מתחילת השנה.

יואב בן צור: יותר ממחצית המקרים התגלו בירושלים; מרביתם בשכונות החרדיות.

יואב בן צור: רצוני לשאול: 1.

יואב בן צור: האם נתונים אלה נכונים?

יואב בן צור: 2.

יואב בן צור: האם ישנו הסבר לכך שמרבית המקרים התגלו בירושלים וכמחציתם בשכונות החרדיות בעיר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: נכון להיום דווח למשרד הבריאות על 882 מקרים, למעלה ממחציתם בירושלים, ורובם באוכלוסייה החרדית.

יעקב ליצמן: הסיבה לכך היא כיסים של חוסר התחסנות באוכלוסייה הזו.

יעקב ליצמן: הסיבות לאי-התחסנות מגוונות, וכוללות חוסר מודעות, חשש בקשר ליעילות החיסון או לבטיחותו, התנגדות אידיאולוגית, קשיים לוגיסטיים או שילוב של סיבות אלו.

חמד עמאר: יש שאלה נוספת?

יעקב ליצמן: עוד לא, עוד רגע.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות עשה מאמצים גדולים להגדיל את שיעור ההיענות לחיסון בקרב האוכלוסיות הלא-מחוסנות, כולל פניות ציבוריות, איתור מגעים והנגשת חיסונים, כולל באמצעות ניידת חיסונים.

יעקב ליצמן: עד כה חוסנו למעלה מ-30,000 מגעים בירושלים.

יעקב ליצמן: יש לקוות שמאמצים אלה יסייעו למיגור המהיר של התפרצות זו.

יעקב ליצמן: חיסון החצבת יעיל ובטוח מאוד.

יעקב ליצמן: אני רוצה לציין, אדוני, חבר הכנסת בן צור, שהשבוע שלחתי ניידת לכיכר השבת.

יעקב ליצמן: היה תור של 70 ילדים, או יותר, שבאו לקבל חיסון.

יעקב ליצמן: באמצע היו גם כאלה מטורפים שהפריעו להם וגירשו אותם, שלא ייקחו את זה.

יעקב ליצמן: לצערי, החשש האידיאולוגי שיש במגזר החרדי – הוא לא רק במגזר החרדי, זה אותו דבר גם במגזר הכללי; יש אנשים שמסרבים לקבל חיסונים.

יעקב ליצמן: אנחנו חידשנו במשרד הבריאות דבר חדש, וזה נוגע לחיסון השפעת, שגם לגביו היו לנו בעיות.

יעקב ליצמן: אנחנו מחסנים היום בבתי ספר.

יעקב ליצמן: כל בתי הספר מקבלים חיסון.

יעקב ליצמן: התחלנו לפני שנתיים בכיתה ב', לפני שנה עם ג', השנה כבר גם ד' – מחסנים את כל הילדים בבית הספר.

יעקב ליצמן: זו התקדמות לגבי הסוג הזה של החיסונים.

יעקב ליצמן: אבל בחצבת היו כיסים, לצערי, בכל המגזרים – זה לא רק חרדים – שמטעמים אידיאולוגיים סירבו לקחת את זה.

יעקב ליצמן: זהו.

חמד עמאר: שאלה נוספת, בבקשה, בן צור.

יואב בן צור: אדוני סגן השר, השבוע חברת כנסת אמרה שהציבור החרדי – בגללו נדבקים אנשים בחצבת.

יואב בן צור: לו הייתה אומרת את זה על מגזר אחר, להערכתי היא כבר לא הייתה בכנסת היום.

יואב בן צור: אני רוצה לשאול, אדוני כבוד סגן השר: האם היום בכל הפריפריות – באלעד, בקריית שמונה – מי שרוצה להתחסן בחצבת, יש לו מספיק אפשרויות להתחסן באותם מקומות?

יואב בן צור: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: כבוד יושב-ראש הכנסת, סגן השר, יש לי שאלה: אנחנו לא מוצאים כאן את חברי מפלגת בל"ד כי הם בשביתה על חשבון משלם המיסים הישראלי, אבל אתמול העליתי הצעת חוק שמדברת על מימון טיפול רפואי למחבלים בכלא וכוללת גם אנשים, אזרחי ישראל ערבים, שנסעו לחבור לדאעש בסוריה וחזרו, וקיבלו טיפול רפואי על חשבון משלם המיסים הישראלי.

ענת ברקו: גילינו אתמול בוועדת העבודה ש-45 מיליון שקל משולמים לטיפול רפואי במחבלים, ואותם אני מתכוונת לדרוש שיקזזו מהרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: עם זאת, עלה כאן בכתבה של מקור ראשון, של הכתב בנדל שם, הכתב המשפטי שלהם, שתרופות מחוץ לסל הבריאות ניתנות לאסירים ביטחוניים.

ענת ברקו: אגב, טיפול רפואי שמקבלים בכלא אסירים ביטחוניים טוב יותר מאשר זה שמקבלים חיילי צה"ל, שהולכים להפריט את כל מערך הבריאות שלהם ולהזדכות על הבריאות של החיילים.

ענת ברקו: אז רציתי לשאול אותך, אדוני: מה אתה מתכוון לעשות עם זה?

ענת ברקו: ואם יתפנו לך 45 מיליון שקל, אני מניחה שיהיה למערכת הבריאות מה לעשות בהם לטובת כלל אזרחי ישראל – אלה שהם אזרחי ישראל ולא אלה שרצחו את אזרחי ישראל.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת פנינה תמנו.

פנינה תמנו: כבוד יושב-ראש הכנסת, אדוני סגן השר, אני רוצה לשאול על הבשורה שהתבשרנו הבוקר על סגירת התוכנית למניעת אובדנות בקרב ילדים ונוער.

פנינה תמנו: משמעות הקיצוץ, לטעמי, היא גזר דין מוות לתוכנית שהצילה את חייהם של הרבה מאוד ילדים, שנמצאים במשבר הקשה ביותר בחייהם, ובטח ובטח אנחנו צריכים לקחת אחריות – גם משרד החינוך וגם משרד הבריאות.

פנינה תמנו: נדמה שיש פה סוג של כיפופי ידיים שצריך לפתור במהרה, ואני רוצה להאמין שהבשורה הזאת תשתנה, ואולי אנחנו נשמע את זה מפיך עכשיו.

פנינה תמנו: תודה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת בן צור, ברור לך שאני מוחה על ההתבטאויות שכאילו החרדים מפיצים את החצבת.

יעקב ליצמן: זה ממש לא נכון.

יעקב ליצמן: זה בכל הארץ, בכל המקומות, ונכון שבירושלים זה יותר, כי פה ושם יש כיתות, אנשים מסוימים שמבחינת אידיאולוגיה לא התחסנו, אבל זה אותו דבר גם בתל אביב ואותו דבר גם בכל המקומות.

יעקב ליצמן: וזה לא נכון, וגם אני מחיתי על ההתבטאות הזאת.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת ברקו, תאמיני לי, זה לא בידיי, זה בשב"ס.

יעקב ליצמן: כל הנושא הזה של תרופות שהן מחוץ לסל – נדמה לי, אני מוכן לבדוק את זה עוד פעם, אבל עד כמה שידוע לי משרד הבריאות הוא לא זה שמממן את התרופות – קל וחומר מחוץ לסל – למחבלים.

ענת ברקו: זה נכון.

ענת ברקו: אבל יש בכך טעם לפגם, אדוני סגן השר.

יעקב ליצמן: זה לא שייך אליי.

יעקב ליצמן: גברתי, עם כל הכבוד, חברת הכנסת ברקו, עם זה צריך לבוא לגלעד ארדן, לשאול אותו.

ענת ברקו: יש לי חקיקה, אז רק רציתי ליידע אותך.

יעקב ליצמן: אוקיי, אבל זה לא – – –

ענת ברקו: אולי נפנה 45 מיליון שקל למערכת הבריאות שלנו.

יעקב ליצמן: זה לא שייך אליי.

יעקב ליצמן: זה לא שייך אליי.

יואב בן צור: סליחה, אדוני, לא ענית לי אם יש חיסונים בכל הארץ – – –

יעקב ליצמן: בהחלט יש.

יעקב ליצמן: יש מספיק.

יעקב ליצמן: בינתיים נותנים.

יעקב ליצמן: אני לא רואה בעיה.

יואב בן צור: גם לפריפריה?

יעקב ליצמן: גם, בפירוש.

יעקב ליצמן: אנחנו שולחים גם ניידות למקומות שבהם אנחנו רואים שזה חשוב, עד הרגע הזה, ואני מבטיח לך, אנחנו לא נחסוך שום דבר.

יעקב ליצמן: אם צריך, נביא עוד, ובינתיים לא שמעתי שיש איזו בעיה.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת תמנו, אני אגיד לך ככה: אני מודע לוויכוח על אובדנות.

יעקב ליצמן: רצו ממני 12 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: המשרד בכלל חשב לסגור את זה, כי היעילות לא מספיקה, רצו לבדוק כל מיני דברים.

יעקב ליצמן: אנחנו בודקים מחדש את ההיערכות – לאובדנות.

יעקב ליצמן: הסכמנו היטב בינתיים על 6 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: אני מקווה שבינתיים זה יספיק.

יעקב ליצמן: בכל אופן, אנחנו עושים בדיקה של כל הנושא הזה.

פנינה תמנו: התוכנית הייתה 30 מיליון במקור.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: היה חסר של 12 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4432/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא, לחקיקה.

חמד עמאר: אנחנו מתחילים בהצעת חוק הספורט (תיקון – זכויות ספורטאי בוגר), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: אדוני, בבקשה, תנמק את ההצעה.

חמד עמאר: אתה יכול לנמק מכאן, למעלה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, מכובדי שר התחבורה, סגני שרים, העיסוק בספורט המקצועי בישראל מוסדר דרך כרטיסי שחקן שנרכשים על ידי מועדוני ספורט.

יעקב מרגי: הסדרים אלו מביאים לעיתים קרובות להתנגשות בין ספורטאים לבין מועדונים שאליהם הם שייכים.

יעקב מרגי: הצעת חוק זו מתמודדת עם בעיית הכבילה של ספורטאים למועדונים שלהם, ומאפשרת לראשונה גם לספורטאים בוגרים לפנות לערכאה שיפוטית ולבקש הגנה מפני התעמרות המועדון שמחזיק בכרטיס השחקן שלהם, באמצעות שחרור מהכבילה למועדון.

יעקב מרגי: כמו כן, ההצעה הזו מאפשרת לספורטאים בוגרים שתרמו למעלה משבע שנים למועדון לקבל את כרטיס השחקן לידיהם ולעבור קבוצה כרצונם.

יעקב מרגי: שני תיקונים אלו משפרים את האיזון בין השקעת המועדונים לבין המאמץ של הספורטאים, וימנעו עיוותים עתידיים בתעסוקת ספורטאים.

יעקב מרגי: תיקונים אלו יביאו לשיפור משמעותי בתפקוד ענפי הספורט המקצועי ולשיפור ההישגים והמוטיבציה של הספורטאים.

יעקב מרגי: במאי 2012, בעקבות תלונות שהונחו בזמנו על שולחנה של שרת הספורט דאז, הוקמה ועדה ציבורית בראשות נשיא בית הדין הארצי לענייני עבודה והשופט בדימוס סטיב אדלר.

יעקב מרגי: תפקיד הוועדה היה לבחון, ולהמליץ לשרה על ההסדר הרצוי בנושא שחרור ומעבר של קטינים עד גיל 18 בין אגודות ספורט, לרבות תשלום בגין שחרור והעברה של ספורטאים, תוך שימת דגש על צורכי הספורטאים הקטינים, אגודות הספורט וטובת הספורט בישראל, אך כבר אז ראו שיש מן הפגם בהתקשרויות אלה.

יעקב מרגי: ועדת אדלר, לצערי הרב, לא עסקה בנושא זכויותיהם של ספורטאים בוגרים אשר כבולים בחוזים דרקוניים מבלי אפשרות להשתחרר.

יעקב מרגי: ספורטאי בוגר אשר נתן את כל-כולו ומרצו, תרתי משמע, למדינה ולאגודה עדיין כבול בהתקשרות ומוחזק בה כבן ערובה.

יעקב מרגי: הצעת חוק זו באה לתקן עוולות שנגרמות לספורטאים כתוצאה מהתנגדויות ויריבויות אינטרסנטיות בין אגודות, וכתוצאה מכך מונעות מהספורטאי להתפרנס בכבוד.

יעקב מרגי: לא מתקבל על הדעת שעדיין מונעים מספורטאים אפילו את הזכות הבסיסית ואת האפשרות לפנות לבתי משפט לקבלת הסעד הנדרש.

יעקב מרגי: תקופת העבדות הסתיימה לפני שנים.

יעקב מרגי: חוק זה, בדומה לחוק איה כורם בזמנו, שקידמתי אותו, מונע שעבוד של אומנים, וספורטאים גם כן, לטובת אגודות הספורט.

יעקב מרגי: רק להזכיר לכם, חבריי חברי הכנסת, את בג"ץ הכבילה – בג"ץ פסק לגבי כבילה של עובד סיעודי למטופל שלו.

יעקב מרגי: הכבילה כשלעצמה היא דבר בעייתי.

יעקב מרגי: מה גם שכאן, בהצעת החוק, יש את האיזון הנדרש: זה רק אחרי כמה שנים, כשהמועדון קיבל את ההשקעה שלו, כשהמועדון כבר לא משקיע בשחקן שלו.

יעקב מרגי: וזה לא דרקוני – רק לאפשר לו לגשת לערכאה שיפוטית שתקבע את זה.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות קודם כול לשרה מירי רגב; זה חוק לא פשוט מול המועדונים, מול אגודות הספורט, שמתנגדות להצעת החוק.

יעקב מרגי: נביא זאת לדיון מוקדם בקריאה טרומית תוך התחייבות לקדם בהמשך, בהסכמה ובתיאום – אני חושב שבישיבות שיהיו, בשולחן עגול שיתקיים איתם, נוכל להביא להסכמה.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת היא לא רק לספורטאים, יש לה השלכות על עוד הרבה ענפים שעדיין יש בהם את הכבילה.

יעקב מרגי: אמרנו שהעבדות הסתיימה, אבל ישנה עבדות מודרנית בצורות שונות ומשונות, ואני חושב שלחוק הזה יש ערך.

יעקב מרגי: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת לשעבר פרופ' מנו טרכטנברג, שיחד איתנו דחף, והינה, היום אנחנו מביאים את זה לקריאה טרומית.

יעקב מרגי: ואני מודיע לך, השרה רגב: אנחנו נהיה כפופים להבנות, להסכמות.

יעקב מרגי: נשב ונראה איך אנחנו מביאים את הצעת החוק הזאת בהסכמה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשיב שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

מירי רגב: צוהריים טובים.

מירי רגב: כבוד יושב-ראש הכנסת, השר כץ, חברות וחברי כנסת, יושב-ראש ועדת חינוך, תרבות וספורט חברי יעקב מרגי, הצעת החוק שאותה הגשת עוסקת במעבר של ספורטאים בין אגודות ספורט.

מירי רגב: מדובר בסוגיה מורכבת, כפי שציינת, שבה מתחבטות בימים אלו מדינות רבות עם התאחדויות הספורט שלהן.

מירי רגב: כידוע לך, כל הצעה שנדונה נשקלת ועליה להיות מאוזנת בשני מתחים: 1.

מירי רגב: שמירה על זכויות הספורטאי לבטא את עצמו מקצועית וכלכלית במועדון שאותו הוא בוחר.

מירי רגב: 2.

מירי רגב: האינטרס של כולנו לעודד את מועדוני הספורט להמשיך ולהשקיע בגידול ובטיפוח של ספורטאים צעירים.

מירי רגב: אם נחליט ונלך על הצעת החוק כפי שהיא, המועדונים יגידו: אנחנו לא מטפחים צעירים כי כל פעם הם עוברים ממועדון למועדון, ולכן למה נפתח צעירים?

מירי רגב: לא בג'ודו, לא בכדורסל, לא בכדורגל, באף ענף לא ירצו לפתח את אותם צעירים.

מירי רגב: ולכן, אנחנו לאחרונה השלמנו במשרד עבודת מטה מקיפה שנוגעת למעבר של ספורטאים קטינים בין אגודות.

מירי רגב: עבודת המטה התבססה על עבודת ועדה ציבורית בראשות השופט אדלר, ובימים אלה מקדם המשרד תזכיר לתיקון חוק הספורט ביחס לספורטאים קטינים.

מירי רגב: כמובן, זה יגיע לוועדה שלך ואנחנו נציג את זה אצלך.

מירי רגב: מעבר לכך, אנחנו בוחנים את סוגיית המעבר של ספורטאים בגירים, מבוגרים יותר, בין אגודות הספורט.

מירי רגב: ברור ששינוי המצב החוקי לעניין מעבר ספורטאים בין אגודות שונות צופן גם השלכות ביחס להתאחדויות, לוועד האולימפי, לאיגודים ולמועדונים.

מירי רגב: ולכן, אנחנו צריכים ללמוד היטב את הסוגיה הזאת.

מירי רגב: משום שאני חושבת, כמוך, שצריך לאפשר את המעבר הזה, ומצד שני יש לי אחריות לגבי כלל גורמי הספורט במדינת ישראל שבהם אנחנו תומכים, אנחנו החלטנו לאשר את ההצעה שלך בטרומית.

מירי רגב: לא נקדם אותה, כפי שאמרת, עד שנשב, נבחן את השלכות הרוחב, את הנגזרות של החוק בין המועדונים ובין האגודות, וננסה להביא את האיזון הנכון בין רצון הספורטאי לרצון קידום הספורט במדינת ישראל, כדי שנוכל להביא לחקיקה טובה ומאוזנת.

מירי רגב: תודה רבה לך.

חמד עמאר: תודה רבה, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספורט (תיקון – זכויות ספורטאי בוגר), התשע"ז–2017, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמד עמאר: 43 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר להמשך דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: להוסיף אותו בבקשה לפרוטוקול, וגם את חבר הכנסת טלב אבו עראר ואת חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/5469/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש הצעה מוצמדת של חברת הכנסת תמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו נולדה מפניות שונות שקיבלתי למשרדי מחברי מועצה מכהנים.

יפעת שאשא ביטון: אומנם גם אני הייתי ברשויות המקומיות, אבל לא נתקלתי בסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת, מסתבר שבמקומות רבים בארץ, ברשויות מקומיות רבות, יש מעין תרבות השתקה שלא מאפשרת לחברי מועצה למלא את תפקידם כנבחרי ציבור באופן מלא ונאמן תוך כדי ביקורת ושאלת שאלות קשות, מתוך חשש שייתבעו על ידי ראש הרשות או מי מחברי המועצה.

יפעת שאשא ביטון: למעשה, אולי אנחנו נדבר על כך שחברי מועצה צריכים להיזהר בלשונם – וזה נכון; הצעת החוק הזו מדברת על חופש ביטוי ולא חופש שיסוי, אך כשחבר מועצה נמצא תחת חשש שהוא ייתבע דיבה, הוא לא רק שוקל את מילותיו פעמיים, הרבה פעמים הוא פשוט מעדיף לשתוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שחברי מועצה מכהנים בעצם בהתנדבות מלאה – אגב, ואני אומרת את זה באמירת סוגריים: אין שאלה שצריך גם להסדיר את מעמדם של חברי מועצה בכלל מבחינת התגמול ומבחינת העיסוק שלהם – אז לפחות לאפשר להם לבצע את עבודתם בצורה נאמנה כלפי אותם תושבים שבחרו בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהצעת החוק הזאת נותנת מענה.

יפעת שאשא ביטון: בימים האחרונים, עד שהצעת החוק עברה ועדת שרים, אני קיבלתי פניות שכנגד, שאנחנו נאפשר עכשיו השתלחות של חברי מועצה אלה באלה.

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב לי להדגיש כאן: עדיין צריך לשמור שהשיח יישאר בגבולות של שיח נורמטיבי, שיח ביקורתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים אך ורק על חסינות בעת מילוי התפקיד – אם זה ישיבות מועצה או כל מיני מסגרות מקצועיות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על פרסומים בעיתונים או יציאה כנגד מועמד בצורה בוטה.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה רק לתקף את הנושא של מתן חופש ביטוי לחברי מועצה באופן שהוא קצת יותר משוחרר, היום, מפסיקות של בית משפט.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להקריא לכם כאן משהו: קבע בית משפט השלום בתל אביב יפו ב-20 במרס 2011 כי כאשר ראש עיר וחבר מועצת עיר מהאופוזיציה, שני אנשי ציבור ברמה המוניציפלית, מעלים זה כלפי זה במסגרת ישיבת מועצת עיר טענות הדדיות קשות, ובמסגרת זו עולים ביטויים קשים, ספק רב אם מקומם של הדברים במסגרת דיון לפי הליכי לשון הרע בערכאות.

יפעת שאשא ביטון: אז אתם בטח תבואו ותשאלו: אם בית משפט טוען שאין לזה מקום בבית משפט וממילא גזר הדין יהיה אחר, למה אנחנו צריכים לעגן את זה בחקיקה?

יפעת שאשא ביטון: ואני אשיב: אנחנו יכולים למנוע מחברי מועצה את כל התהליך המייגע של הגעה, בכלל, לבית המשפט.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה קורה בפועל?

יפעת שאשא ביטון: ראש רשות מגיש תלונה על לשון הרע, הוצאת דיבה כלפי חבר מועצה.

יפעת שאשא ביטון: לראש המועצה יש את כל ה-facilities של ייעוץ משפטי ומימון והכול, מבלי שהוא צריך להתאמץ יותר מדי.

יפעת שאשא ביטון: חבר המועצה, בנוסף לכך שהוא פועל בהתנדבות, יצטרך עכשיו לטרטר את עצמו על חשבון ימי העבודה, לממן את כל התהליך מכיסו.

יפעת שאשא ביטון: ואתם יודעים מה?

יפעת שאשא ביטון: הרבה חברי מועצה בצדק יבואו ויגידו: למה אני צריך את הדבר הזה?

יפעת שאשא ביטון: עדיף שנשתוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים חברי מועצה שותקים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים חברי מועצה שמפחדים לברר את הדברים בתוך הרשות שלהם עד תום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים חברי מועצה שמסוגלים למלא את העבודה שלהם, כפי שהבוחרים מצפים שהם יעשו.

יפעת שאשא ביטון: תמיכה נוספת לסוגיה הזו קיבלנו גם בהסבר של פסק הדין, שנכתב בו: כבר נפסק כי חופש הביטוי גם בשיח הציבורי וכלפי אנשי ציבור אינו חירות ביטוי חסרת מגבלות וגדרות, וכי גם פגיעה בכבודו של איש ציבור עלולה לגרום נזק, לעיתים נזק מוגבר, נוכח חשיבותה של התדמית הציבורית לאיש הציבור.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש להמעיט ככל שניתן בהבאת מחלוקות מסוג זה לכדי הליכים משפטיים.

יפעת שאשא ביטון: במקרה שלפניי, הסוגיות שהובאו בפני בית המשפט רובן ככולן לא הגיעו כדי הרף הנזכר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שבית המשפט נותן תוקף גם לאמירה הקודמת שלו.

יפעת שאשא ביטון: ואז תשאלו אותי אז מה עושים אם באמת חבר מועצה חורג מגבולות השיח?

יפעת שאשא ביטון: ההצעה שלי היא שבדיוני הוועדה אנחנו נציע ועדת אתיקה בשלטון המקומי, שתטפל בסוגיות שבהן יש חשש לפגיעה בכבודו של אדם או לחריגה מגבולות השיח, כך שגם ניתן מענה מצד אחד ולא נאפשר פריצות מוחלטת אבל מצד שני אנחנו ניתן את האפשרות לכל חבר מועצה להביא את עצמו לידי ביטוי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מחברי הכנסת, כנבחרי ציבור, לסייע לי בהעברת החוק הזה ולהצביע בעד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/4535/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: יש הצעה מוצמדת של חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: ההצעה הזו עולה שבוע לפני הבחירות המוניציפליות, וזה זמן מצוין לעגן ולהבטיח את חופש הביטוי של חברי מועצות.

תמר זנדברג: חברי מועצות ערים – אני לא יודעת אם אתם יודעים, אני גם הייתי כזאת – זה אחד התפקידים הכי כפויי טובה שיש, תפקיד ללא שכר.

תמר זנדברג: שליחות דמוקרטית מהמעלה הראשונה בלי שכר, עם מעט מאוד סמכויות, ובלי אחד הכלים החשובים שיש לנו, נבחרי הציבור חברי הכנסת – חסינות, בעיקר בתחום חופש הביטוי, שהוא חיוני למילוי תפקידנו.

תמר זנדברג: את ההצעה הזאת אני יזמתי יחד עם חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון וחבר הכנסת מיקי רוזנטל – תודה על ההצטרפות – לאחר מקרה של חברת מועצה מהמפלגה שלי, ממרצ, בבת ים, חברת המועצה קטי פיאסצקי-מורג.

תמר זנדברג: היא מכהנת כחברת אופוזיציה יחידה.

תמר זנדברג: לא רבים כאן יודעים כמה זה קשה להיות חברת אופוזיציה במועצת עיר.

תמר זנדברג: היא נקלעה לוויכוח עם ראש העיר סביב מקרה של אפליית אתיופים בגן ילדים בבת ים.

תמר זנדברג: במהלך הוויכוח הזה היא כינתה את ראש העיר גזען – ואללה, אולי ביטוי לא נעים, אבל בהחלט חלק מגבולות השיח.

תמר זנדברג: אנחנו פה דנים רבות במקרים של גזענות, ובהחלט נשאלת השאלה – – –

מיקי רוזנטל: ויש פה גזענים.

מיקי רוזנטל: לא חסרים.

תמר זנדברג: כן, בדיוק.

תמר זנדברג: בעקבות ההתבטאות הזאת, ראש העירייה בחר לתבוע את חברת המועצה, שתפקידה הוא לבקר אותו ולעמוד על כשלים, כולל מקרים של גזענות בעיר.

תמר זנדברג: וככה תביעות הדיבה הפכו להיות דרך לאיים ולהלך אימים על חברי מועצה, שממלאים בהתנדבות את שליחותם ושאין להם כלים ואין להם הגנות מפני הדבר הזה.

תמר זנדברג: לא צריך לפרט יותר מדי על האפקט המצנן של הדבר הזה, על ההרתעה מהשתתפות בשיח הפוליטי, מביקורת על ראש המועצה ועל סגניו, שזה לחם חוק של הרבה מאוד מועצות, בהרבה מאוד מקומות ברחבי הארץ.

תמר זנדברג: המטרה של הצעת החוק הזו היא להבטיח את חופש הביטוי, וכתוצאה מזה – את חופש הפעולה הפוליטי של חברי מועצות נבחרי ציבור, שממלאים את שליחותם בצורה מרשימה מאוד בכל רחבי הארץ.

תמר זנדברג: אנחנו הולכים לבחירות ב-256 רשויות מקומיות בשבוע הבא.

תמר זנדברג: ייבחרו מאות ואלפי חברי מועצות חדשים.

תמר זנדברג: יש לנו את כל העניין, כנבחרי ציבור בעצמנו, להגן על חופש הפעולה שלהם, לדאוג לכך שהכלים שלהם למלא את שליחותם – תוך אמירות, גם ביקורתיות, ואולי אפילו נוקבות, ואולי אפילו קשות, לפעמים – שהם יהיו מוגנים, והם לא יהיו נידונים ונתונים להשתקה באמצעות תביעות דיבה, לא חשוב אם מוצדקות יותר או פחות.

תמר זנדברג: זה כבוד וגאווה להתחיל לגלגל ולהעביר את הצעת החוק הזו בדיוק לפני הבחירות המקומיות.

תמר זנדברג: תודה ליפעת, שגרמת לדבר הזה לעבוד בתוך נבכי הקואליציה – דבר שלנו, חברי הכנסת מהאופוזיציה, זה קצת יותר קשה.

תמר זנדברג: תודה למיקי רוזנטל על השותפות, ולחברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון, שגם חתומה על זה.

תמר זנדברג: בהצלחה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ, בשם שרת – בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: פקודת הנזיקין, כן?

חמד עמאר: כן, פקודת הנזיקין.

ישראל כץ: תשובת שרת המשפטים, כפי שהתבקשתי על ידה להקריא: הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, מבקשת לבצע שני תיקונים בסעיפים הקובעים את חסינות עובדי הציבור שבפקודת הנזיקין.

ישראל כץ: התיקון הראשון מבקש לתקן את ההגדרה של עובד רשות ציבורית כך שיצוין בה במפורש כי היא כוללת גם חברי מועצה ברשויות מקומיות.

ישראל כץ: ככל הנראה, ההנחה היא שהמונח "אורגן של רשות מקומית" אינו כולל חברי מועצה.

ישראל כץ: בדברי ההסבר להצעה נכתב כי מטרתה להעניק הגנה לחברי מועצה ברשויות מקומיות מפני תביעות בשל הבעת עמדה או התבטאות במסגרת התפקיד.

ישראל כץ: התיקון השני שמוצע בהצעת החוק מבקש לקבוע כי בסעיף 7א(א) לפקודת הנזיקין, לאחר המילים "לא תוגש תובענה נגד עובד ציבור על מעשה שעשה" יבוא "לרבות התבטאויותיו, או בשל הבעת דעה בעל פה או בכתב".

ישראל כץ: ככל הנראה, כוונת המציעים היא להדגיש כי הביטוי "מעשה" כולל בתוכו דיבור, ומשכך, חסינות של עובדי הציבור תחול גם בתביעות לשון הרע.

ישראל כץ: בדברי ההסבר להצעה נכתב כי "המצב היום אינו מאפשר לאותם נבחרי ציבור לומר את דעתם באופן אישי בלי שיחששו מהגשת תביעה או איום בהגשת תביעה נגדם".

ישראל כץ: אף שדברי ההסבר מתייחסים לחברי מועצה ברשויות המקומיות, התיקון המוצע מתייחס לכל עובדי הציבור.

ישראל כץ: לעניין התיקון המוצע הראשון, לפי המצב המשפטי הקיים מאז חקיקת חסינות עובדי הציבור לפני 12 שנים, חלה חסינות עובדי הציבור בנזיקין על חברי מועצה ברשות המקומית – כך פסקו בתי המשפט במפורש בשורה של פסקי דין.

ישראל כץ: לעניין התיקון השני המוצע, גם בעניין זה, כבר לפי המצב המשפטי הקיים מזה 12 שנה, חלה חסינות עובדי הציבור מתביעות לשון הרע.

ישראל כץ: כך, ניתן לראות בפסיקה שבשורה של תביעות שהוגשו כנגד עובדי ציבור, הממלאים ממגוון של תפקידים, קבע בית המשפט כי קיימת חסינות, גם כאשר עילת התביעה הייתה גם מכוח חוק לשון הרע.

ישראל כץ: ההצעה מבקשת למעשה לעגן את המצב המשפטי הקיים המעוגן בפסיקה.

ישראל כץ: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בכפוף לכך שתחזור לדיון בוועדה לפני קריאה ראשונה ובכפוף להסכמת משרד המשפטים ומשרד הפנים.

ישראל כץ: בכפוף לאמור, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: חברי הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים קודם על החוק הראשון, הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), התשע"ח–2018, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 46.

חמד עמאר: נגד – אין מתנגדים.

חמד עמאר: נמנע אחד.

חמד עמאר: ההצעה עברה בקריאה טרומית.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

חמד עמאר: ההצעה עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך הכנתה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – – –

קריאה: יש עוד אחת?

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה הבאה – של חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (חסינות חברי מועצה), התשע"ז–2017, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

קריאה: אפשר לבקש שוועדת הפנים – – – אפשר לבקש להעביר את החוק לוועדת הפנים?

חמד עמאר: אז, נעביר את זה לוועדת הכנסת, ושם יחליטו.

קריאה: אוקיי – – –

חמד עמאר: בעד – 48, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך הכנתה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: מבקשים להעביר את זה לוועדת הפנים, ולכן אני מחליט להעביר את זה את לוועדת הכנסת, על מנת שתחליט באיזו ועדה הנושא יידון.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/5509/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק מעונות סטודנטים, התשע"ח–2018, של חברי הכנסת רועי פולקמן, יואב קיש ומירב בן ארי.

חמד עמאר: ינמק חבר הכנסת רועי פולקמן.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: חבריי חברי הכנסת, האמת שזה יצא טיימינג מעניין.

רועי פולקמן: רק אתמול נחנכו – כמה מעונות, מירב?

מירב בן ארי: שני בניינים, ובכל אחד 200.

רועי פולקמן: כן, כ-400 חדרי מעונות בהרצליה, ואתמול שר האוצר היה עם חברת הכנסת בן ארי וחנכו את המעונות יחד עם ראש עיריית הרצליה פדלון.

רועי פולקמן: זה באמת חלק מתופעה, או אירוע, שקורים עכשיו יותר ויותר, כי אנחנו בהחלט שמנו דגש מאוד מאוד גדול על הגדלת היקף חדרי מעונות הסטודנטים.

רועי פולקמן: אין ספק שהיקף מעונות סטודנטים בישראל בהשוואה לעולם הוא קטן ושצריך להגדיל משמעותית את היקף חדרי המעונות במוסדות האקדמיים בישראל.

קריאה: – – –

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: אני מייד אגיד את הנתונים בסך הכול.

רועי פולקמן: בואו נראה אם יש לנו את המספר הכללי.

רועי פולקמן: דובר על כ-25,000 מיטות של חדרי מעונות בישראל בסך הכול; היעד היה להגדיל בעוד כ-7,000 חדרים.

רועי פולקמן: אני לא רואה כאן את המספר באחוזים.

רועי פולקמן: אני לא זוכר במדויק את המספר.

רועי פולקמן: הרי לפי מה אתה בודק אם יש מספיק מעונות?

רועי פולקמן: זה איזשהו אחוז ממספר הסטודנטים.

רועי פולקמן: בישראל, באחוזים, אנחנו בשיעור נמוך מהמקובל במדינות במערב.

רועי פולקמן: בלי ספק המטרה היא להגדיל את חדרי המעונות.

רועי פולקמן: זו סוגיה מהותית של צמצום פערים, כי בוודאי סטודנטים, בוודאי אלה שהפרוטה אינה מצויה בכיסם, שרוצים להגיע ללמוד בכל המוסדות – גם במרכז וגם בפריפריה – העובדה שיש מעונות סטודנטים זמינים היא אפשרות להוריד משמעותית את יוקר המחיה, לגור בקמפוס וכו'.

רועי פולקמן: זה שחסרים מעונות, באוהלו, אחוה או ספיר, וגם במרכז, זו פגיעה.

רועי פולקמן: דרך אגב, זו תופעה שגם מאוד מקשה.

רועי פולקמן: כמי שניהל את אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, אני זוכר שהיא מאוד הקשתה גם על הסטודנטים הערבים, שלפעמים הקשו עליהם לשכור דירות וכו'.

רועי פולקמן: מעונות סטודנטים הם בלי ספק פתרון לכל שכבות האוכלוסייה בישראל, כדי להנגיש להם את ההשכלה הגבוהה.

רועי פולקמן: אנחנו במחסור בחדרי מעונות.

רועי פולקמן: אחד המהלכים שאנחנו עשינו היה – ואני גאה בזה, והייתי שותף לעניין הזה – שהכנסנו פנימה את "דירה להשכיר", כדי שמעונות סטודנטים ישווקו גם על ידי עיריות ולא רק על ידי מוסדות אקדמיים.

רועי פולקמן: תמיד מל"ג היו מקבלים תקציב ומוציאים מכרזים, וזה היה הולך לאט, ובדרך כלל רק האוניברסיטאות הגדולות היו יודעות לממש את זה; המכללות היו מתקשות.

רועי פולקמן: כ-100 מיליון שקלים – שיווק דרך "דירה להשכיר", במכרז שהסתיים לפני כחצי שנה, בהצלחה מאוד מאוד גדולה, דרך אגב.

רועי פולקמן: אנחנו רואים עכשיו מעונות שנבנים במכללת כנרת וברופין.

רועי פולקמן: המכללה להנדסה קיבלה והאוניברסיטה האקדמית צפת, ובר-אילן, בן-גוריון, אריאל – כולם – ספיר, אחוה.

רועי פולקמן: אנחנו רואים גידול משמעותי בכמות הגופים שנמצאים עכשיו בתהליכי בנייה.

רועי פולקמן: יש כבר כ-3,000 חדרי מעונות שנבנים בתהליך הזה.

רועי פולקמן: אבל הצעת החוק שמונחת לפניכם היא עניין אחר.

רועי פולקמן: מסתבר שבכל החקיקה הישראלית אין הגדרה למעונות סטודנטים.

רועי פולקמן: כשבאים לקדם – ובאנו למשל לעודד בחוקי התכנון והבנייה בחוק ההסדרים האחרון – מעונות סטודנטים במתחמי משרדים, או כשבאה עירייה ואומרת: אני אתן הקלות ותוספות בנייה למעונות סטודנטים – ועיריות עושות את זה – מסתבר שאין הגדרה מה זה מעונות סטודנטים.

רועי פולקמן: ואז, מה קורה?

רועי פולקמן: אחת התופעות – שהובאה לתשומת ליבי דרך התאחדות הסטודנטים – קרתה בתל אביב במקום שנקרא בית מילמן, בצפון תל אביב: בא יזם, מקבל הקלות ואומר: אני בונה מעונות סטודנטים.

רועי פולקמן: אחרי שנתיים הוא יכול להחליט שהוא משכיר חלק מהדירות לא לסטודנטים – אבל הוא קיבל הקלות מהמדינה.

רועי פולקמן: לכן באנו ואמרנו דבר מאוד פשוט: קודם כול, למעונות סטודנטים תהיה הגדרה.

רועי פולקמן: הם ישויכו למוסד אקדמי, מכללה או אוניברסיטה.

רועי פולקמן: כלומר, ברגע שאתה מוגדר מעונות סטודנטים על קרקע ציבורית, או מקבל הקלת בנייה מהציבור בתמורה לזה שבנית מעונות סטודנטים – אם אתה רוצה להיות יזם ולבנות על קרקע פרטית דירות לסטודנטים, תקרא לזה דיור להשכרה, ואין בעיה, אתה יכול להשכיר את זה לסטודנטים, לאנשי הייטק ולמי שאתה רוצה; ברגע שאתה הגדרת את זה מעונות, ובתמורה להגדרה הזאת – זו לא קרקע פרטית – אתה קיבלת הטבה מהמדינה: זכויות בנייה נוספות, הקלות בדרישות מהעירייה או קרקע ציבורית, זה יהיה מוגדר מעונות, וזה יהיה בבקרה של המדינה לגבי תנאי ההשכרה של זה: מי זכאי להיכנס לחדרים האלה, וגם המחיר.

לאה פדידה: 1,700 שקל לחדר של 12 מ"ר – – –

רועי פולקמן: קודם כול – וגם מחיר.

רועי פולקמן: מעונות שמשווקים: אחד התנאים, ואני אומר את זה כאן – היה לי דין ודברים מול ות"ת; הם דרשו שהחוק לא יחול על מעונות שכפופים לאוניברסיטה או מכללה, כלומר מוסדות מפוקחים, כי הם אומרים: על זה אנחנו מפקחים.

רועי פולקמן: קודם כול, למעונות שהמל"ג אחראי – במוסד ששייך לאוניברסיטה, יש אחריות למוסד האקדמי.

רועי פולקמן: נכון, יש ויכוחים.

רועי פולקמן: היה לי עכשיו דיבור עם הסטודנטים באריאל על מחירי המעונות באריאל, שהם גבוהים מדי, אבל כאן יש כתובת ברורה שאפשר לבוא אליה: מל"ג והמוסד האקדמי.

רועי פולקמן: יש ויכוח על המחירים בתל אביב ובמקומות אחרים, אבל יש כתובת ויש על זה בקרה.

לאה פדידה: 1,700 שקל על – – –

רועי פולקמן: נכון שבסוף זה תלוי בפער לגבי דירה דומה בשוק, וזה תלוי באיכות המוצר שאתה מקבל.

רועי פולקמן: אני חושב שנכון גם לקדם מעונות סטודנטים לא רק לסטודנטים לתואר ראשון; כשאני הייתי סטודנט בארצות הברית, גרתי עם משפחתי בדירה של האוניברסיטה עם שני ילדים – דירה עם שכר דירה מפוקח עם תנאים.

רועי פולקמן: אני חושב שגם לסטודנטים לתארים מתקדמים צריכים לייצר דירות מוזלות בקמפוסים.

רועי פולקמן: היום הטכניון עשה את זה, וצריכים שעוד מוסדות אקדמיים יעשו את זה.

רועי פולקמן: העברית עכשיו עושה את זה.

רועי פולקמן: אבל מה שהצעת החוק הזאת עושה הוא שפעם ראשונה בחקיקה הישראלית אנחנו נגדיר מהם מעונות סטודנטים, ואז המדינה תוכל לתת הטבות עירייה.

רועי פולקמן: ראיתי את זה גם בתקופתי בעיריית ירושלים.

רועי פולקמן: היא תגיד ליזם: אדוני היזם, תבנה מעונות סטודנטים וניתן לך, בזכות זה, עוד זכויות בנייה, אבל אנחנו רוצים לדעת שהדירות שאתה בונה, למשל, יינתנו רק לסטודנטים.

רועי פולקמן: לכן אתה תהיה חייב לתת את הדירות האלה רק למי שהוא סטודנט ומראה תעודת סטודנט ואתה תהיה חייב לעמוד בקריטריונים מסוימים לתנאים, למחיר ולכל הדברים האלה.

רועי פולקמן: לכן, חברים, הכוונה כאן מאוד פשוטה: אנחנו רוצים, שוב, לתת מענה לצרכים של צמצום הפערים בנושא הדיור בישראל.

רועי פולקמן: אנחנו רוצים להקל על סטודנטים במדינת ישראל לקבל דיור הוגן.

רועי פולקמן: לא פשוט להיות סטודנט במדינת ישראל.

רועי פולקמן: אנחנו רוצים לוודא שלעיריות במדינת ישראל יש כלים לתת הטבות אמיתיות, כדי לעודד מעונות בשטחן.

רועי פולקמן: אחד המהלכים, שאני דוחף בשלוש השנים האחרונות הוא שיותר עיריות יהיו מעורבות בקידום מעונות סטודנטים.

רועי פולקמן: כמו שאמרתי, 100 מיליון שקל הוקצו לעניין הזה בשנה האחרונה ועוד כסף יושקע גם בעתיד.

רועי פולקמן: אבל כדי שזה יהיה, אנחנו צריכים להגדיר בחקיקה מעונות סטודנטים.

רועי פולקמן: לכן, חברים, אני מבקש את תמיכתכם בהצעת החוק.

רועי פולקמן: אנחנו נגיע איתה, אני מניח, לוועדת הפנים, ואנחנו נמשיך משם להשלים את זה במהרה, ונקל גם על מצוקת הדיור של סטודנטים בישראל.

רועי פולקמן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה רבה.

עיסאווי פריג': ישיב סגן שר האוצר, חבר הכנסת יצחק כהן.

עיסאווי פריג': בבקשה.

עיסאווי פריג': בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת רועי פולקמן, איפה הוא, אתה שוב מפתיע.

יצחק כהן: אתה שוב מפתיע את הממשלה עם הצעות החוק הטובות שלך.

יצחק כהן: שוב, הממשלה החליטה לתמוך בהצעת החוק בנוסח שהוסכם, וכמובן בכפוף להסכמת משרדי החינוך – מל"ג, הבריאות, האוצר – מינהל התכנון, והפנים.

יצחק כהן: התנאי מקובל עליך.

רועי פולקמן: מקובל.

יצחק כהן: אז כרגיל, אני מבקש מחבריי לתמוך בהצעת החוק הזאת כי היא הצעת חוק מצוינת.

יצחק כהן: תודה רבה, רועי.

יצחק כהן: כל טוב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: מי שרוצה להצביע, שישב במקום שלו ויצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מעונות סטודנטים, התשע"ח–2018, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 50, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הכלכלה להמשך הכנתה בקריאה ראשונה.

עפר שלח: אני מבקש להוסיף אותי ואת חבר הכנסת שטרן.

חמד עמאר: לא הצלחתם להצביע או הייתם – – –

עפר שלח: עמדנו פה – – –

חמד עמאר: לא עבד?

עפר שלח: לא יודע – – –

חמד עמאר: איחרתם או לא – – –

עפר שלח: כנראה איחרנו – – –

חמד עמאר: אז לפרוטוקול בבקשה, חברי הכנסת שלח ואלעזר שטרן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: עבר לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/5068/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון – הגבלת שימוש בכרטיסי אשראי לסרבני גט), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

חמד עמאר: עד עשר דקות, אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני שמח להציג היום הצעת חוק ראשונה שלי בכנס הזה, שאני רוצה להאמין ולקוות שתעבור כאן עכשיו פה אחד, באמת בהסכמה רחבה.

בצלאל סמוטריץ': הגם שאנחנו מתווכחים כאן לא מעט בבית הזה על שאלת המונופול או השליטה של הרבנות ושל ההלכה האורתודוקסית בשאלת נישואין וגירושין – דעתי בעניין ידועה, דעות אחרות גם כן מוכרות – נדמה לי שכולנו צריכים להסכים שבתוך המסגרת ההלכתית הקיימת צריך להפוך כל אבן ולעשות כל מאמץ כדי למנוע שימוש לרעה בהלכה מצד בני זוג האחד כנגד האחר, במסגרת סכסוכי גירושין, ולהיאבק כמה שרק אפשר בתופעה הקשה של סרבנות גט, שנמצאת כידוע בשני הצדדים – סרבני גט, סרבניות גט.

בצלאל סמוטריץ': חוק בתי הדין הרבניים (קיום פסקי דין של גירושין), שחוקק בשנת 1995, העניק לבתי הדין הרבניים כלים שונים שנועדו להפעיל לחצים וסנקציות על הצד הסרבן – כמובן אחרי שניתן פסק דין שמחייב גירושין – במטרה ללחוץ עליו לחזור בו מסרבנותו ולשחרר את הצד השני מעגינותו.

בצלאל סמוטריץ': אחת הסנקציות שהמחוקק נתן בשעתו הייתה מניעת האפשרות להשתמש בפנקסי צ'קים, הגדרת אותו אדם כמוגבל בחשבונו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כמובן יודעים שהיום הרבה מאוד מהשימוש באמצעי התשלום עבר לכיוון של כרטיסי אשראי, אנשים פחות משתמשים בצ'קים.

בצלאל סמוטריץ': בהצעת החוק הזו אנחנו מבקשים להוסיף גם את הסנקציה הזו: מניעת היכולת להשתמש באמצעי תשלום של כרטיס אשראי – שוב, מתוך מגמה לנסות ולהפעיל כמה שיותר לחץ וסנקציות כמובן במסגרת ההלכתית, על פי שיקול דעתו של בית הדין, באופן שאנחנו לא נקבל אחר כך חלילה גט מעושה, שאיננו תקף מבחינה הלכתית.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק הזו גובשה לבקשתם של בתי הדין וכמובן בתמיכתם של שני הרבנים הראשיים לישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני שמח שגם הממשלה תומכת בהצעת החוק הזו, אני מקווה שנעביר אותה בהליך חקיקה מהיר – – –

נחמן שי: איזה הפתעה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב, חבר הכנסת שי, שגם אתה תתמוך בהצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק טובה ונכונה – –

נחמן שי: – – – שאני תומך – – –

בצלאל סמוטריץ': – – כפי שאמרתי קודם, קונסנזואלית, נכון?

בצלאל סמוטריץ': איך אומרים את המילה הזאת?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו פה אמורים להיות בקונסנזוס סביב העניין, למרות שנתווכח כנראה על הבסיס.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה רק לנצל את ההזדמנות הזו – – –

לאה פדידה: – – –

בצלאל סמוטריץ': מה?

לאה פדידה: – – –

בצלאל סמוטריץ': תראי, סרבנות גט – אם את כבר נוגעת בנקודה הזאת, לאה – נמצאת בשני הצדדים.

בצלאל סמוטריץ': נתונים סטטיסטיים מלמדים על יותר סרבניות גט מסרבני גט.

בצלאל סמוטריץ': נכון שההשלכות של סרבנות גט על אישה הן קשות יותר וחמורות יותר מאשר על – למרות שאדם דתי, ירא שמיים, שלא יקיים מערכות יחסים אחרות שלא במסגרת נישואין, גם הוא סוג של עגון ולא רק אישה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני מסכים.

בצלאל סמוטריץ': אני מסכים שהתוצאות כלפי אישה עגונה הן קשות יותר, אבל אני רוצה, שוב, שלא ניכנס כאן עכשיו בכלל לשאלה של שני המינים.

בצלאל סמוטריץ': צריך לטפל ביד קשה בסרבני ובסרבניות גט, אסור בשום פנים ואופן לתת לגיטימציה לשימוש פסול בכללים ההלכתיים כדי להפעיל לחץ לא צודק, לא אמיתי ולא נכון.

בצלאל סמוטריץ': צריך לתת את הגט, ועל כל השאר נתווכח במקביל.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': יופי.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לנצל את ההזדמנות הזו לומר מילה טובה לבתי הדין הרבניים, שאוהבים, ככה, לחבוט בהם הרבה.

בצלאל סמוטריץ': מהדיאלוג שיש לי איתם – לא מעט בתקופה האחרונה – גם סביב החוק הזה וגם סביב סוגיות אחרות, אני באמת חושב שבתי הדין היום נמצאים בתודעה טובה, בעיניי אפילו מדהימה, ועושים כל מאמץ היום כדי להביא לסיומם של מקרים קשים וטרגיים לשני הצדדים.

בצלאל סמוטריץ': באמת, לא משאירים – – –

אלעזר שטרן: אני אגיד לך – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, אני מבין שמאוד קשה לך לשמוע מילה טובה על בתי הדין הרבניים – –

אלעזר שטרן: סליחה, אני רוצה להגיד – – –

בצלאל סמוטריץ': – – מילה טובה על הרבנות הראשית, וזה בסדר.

אלעזר שטרן: לאור מה שאמרת?

בצלאל סמוטריץ': אתה צריך לפי התקנון להגיש בכתב, אתה יודע איך זה.

בצלאל סמוטריץ': תגיש בקשה בכתב ליושב-ראש, הודעה אישית, ויחליטו אם לתת לך או לא.

בצלאל סמוטריץ': אז כן, אני רוצה לנצל את ההזדמנות לומר מילה טובה לבתי הדין, שבאמת עושים עבודה גדולה ועבודת קודש.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שאנחנו ניתן להם היום כולנו ביחד עוד כלי כדי להצליח לעשות את זה טוב יותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עליזה לביא: הצעה חשובה ביותר.

עליזה לביא: כל הכבוד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

יפעת שאשא ביטון: בצלאל, כל הצד הזה תומך בך – – –

קריאות: – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אשיב בשם שר הדתות על הצעת החוק.

ישראל כץ: הצעת החוק המונחת לפנינו מבקשת להוסיף לרשימת הסנקציות שעומדות לרשות הדיינים גם אפשרות להגביל את סרבן הגט מלהנפיק או לעשות שימוש בכרטיס אשראי, במטרה לשכנעו לתת גט ולהתיר את אשתו מעגינותה.

ישראל כץ: מטרת ההצעה היא ליצור עוד מגבלה במסגרת ההגבלות המוטלות על סרבני גט.

ישראל כץ: כיום לא ניתן כמעט לקיים אורח חיים נורמלי בלי כרטיס אשראי, ושלילת זכות זו היא צעד מתבקש.

ישראל כץ: חשוב לומר כי בתי הדין הרבניים עושים הכול על מנת להביא מזור למי שמסורב גט – גברים ונשים כאחד.

ישראל כץ: יש לא מעט גברים המסורבים גט על ידי נשותיהם ובשנים 2012–2017 כמעט מחצית מתיקי הסרבנות היו של גברים בידי הנשים, וגם כלפי נשים אלו מופעלות סנקציות שונות על ידי בתי הדין, לרבות מאסר.

ישראל כץ: הנתונים מוכיחים כי עצם האיום בסנקציות מפחית את הצורך בשימוש בהן ובכך מקטין את בעיית הסרבנות.

ישראל כץ: לכן, רבותיי וגבירותיי חברי וחברות הכנסת, הממשלה תומכת בהצעת חוק זו, ואני גם יודע שסביב נושא זה יש הסכמה מוחלטת מכל סיעות הבית, ולכן אני קורא לכם להצביע בעד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי מתנגדת להצעת החוק.

חמד עמאר: עד שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: חבריי וחברותיי חברות הכנסת, קודם כול אני רוצה להתייחס לאמירה שיש סרבנות גט משני הצדדים.

מרב מיכאלי: יש סרבני גט ויש סרבניות גט.

מרב מיכאלי: למה הדבר דומה?

מרב מיכאלי: יש הסתה משני הצדדים, יש הסתה מימין ויש הסתה משמאל.

מרב מיכאלי: אז התשובה היא לא.

מרב מיכאלי: סרבניות גט זה מה שנקרא אדם נשך כלב.

מרב מיכאלי: זה דבר נדיר מאוד, אם בכלל.

מרב מיכאלי: אני חייבת להגיד שאחת הנשים האחרונות שהוכרזה על ידי בית הדין סרבנית גט פנתה אליי וסיפרה לי את סיפורה האישי, וסרבנית גט היא לא.

יהודה גליק: היא גם סרבנית גט.

יהודה גליק: וואו – – –

מרב מיכאלי: וסרבנית גט היא לא, כמו שאמרתי.

יהודה גליק: היא כן סרבנית גט.

יהודה גליק: שומו שמיים – – –

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות באופן כללי על המשך האלימות של גברים אלימים כלפי נשים באמצעות סירוב גט, כשהאישה כבר אוזרת כוחות ומחליטה ללכת.

מרב מיכאלי: עכשיו, חבריי וחברותיי, בואו נדבר על האמצעים שיש בידי בית הדין הרבני להעניש את סרבן הגט עד שיאמר: רוצה אני.

מרב מיכאלי: אז בואו נדבר על זה שלבית הדין יש אמצעים הלכתיים לא לעשות את הדבר הזה – לאפשר לגבר, לבעל, לשלול את החופש והחירות וזכויות הכי בסיסיות של האישה, ולא לפגוע בזכויות שלו; לא לפגוע בחירות שלו ולא לפגוע ביכולת שלו להשתמש בצ'קים או בכרטיס אשראי ופשוט, נניח, לבטל את הנישואים או להפקיע את הקידושין.

מרב מיכאלי: וללמדכם עד כמה הדבר הזה אפשרי, ממש לא מזמן אישה שהייתה עגונה במשך 20 שנה, כשמתוכן 17 שנה בעלה יושב בכלא ולא נותן לה גט, הלכה בצר לה, כשהתייאשה מבתי הדין הרבניים שלנו, לבית דין פרטי – אורתודוקסי לא פחות מבתי הדין החרדים אורתודוקסיים שלנו – והוא באמת ביטל את הנישואים.

מרב מיכאלי: ואז הלכה האישה הזאת, ש-20 שנה הייתה בכלא העגינות שלה, וביקשה מבית הדין הרבני לשחרר את מי שהוא כבר לא סרבן גט, כי בעצם הוא כבר לא נשוי לה.

מרב מיכאלי: לשחרר אותו מהכלא.

מרב מיכאלי: מבחינת בית הדין, הוא המשיך להחזיק בכלא את האיש הזה, שהוא כבר בכלל מבחינה הלכתית לא נשוי לאישה הזאת, שהוא עיגן אותה במשך 20 שנה.

מרב מיכאלי: הפטנט הזה שלכם, להמשיך להחזיק את עליונות הבעל על האישה, את עליונות בתי הדין – שבהם יש רק דיינים גברים ואין נשים בכלל – על שאר מותר היהודיות והיהודים בישראל – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מרב מיכאלי: – – ואת מותר האורתודוקסיה, בתור בעלת הבית המונופוליסטית היחידה על מוסד הנישואים – גורם להפרה של זכויות אדם לנשים ולגברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

מרב מיכאלי: הבית הזה, אסור שייתן לזה יד.

מרב מיכאלי: את המונופול הזה צריך לבטל לאלתר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, יש לך עד שלוש דקות לחזור לכאן ולשכנע אחרת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי, היושבת-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תראי, חברת הכנסת מיכאלי – מרב, מרב, מרב, תראי: עובדות זה לחלשים.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, זה בסדר, אנחנו מכירים את הדמגוגיה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אז רק בדקנו – בואי נדבר רגע אחד על מספרים.

מרב מיכאלי: אתם המצאתם את זה.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת לספור?

בצלאל סמוטריץ': לא יודע, כמה יחידות מתמטיקה עשית?

בצלאל סמוטריץ': לספור את יודעת?

בצלאל סמוטריץ': את עוד לפני תקופת בנט, לפני חמש יחידות.

בצלאל סמוטריץ': אז בין 2012 ל-2017 נפתחו 800 תיקים בבתי הדין שמוגדרים סרבנות גט; מתוכם פיפטי-פיפטי, את יודעת, הסתברות סטטיסטית – חצי גברים, חצי נשים.

מרב מיכאלי: בתי הדין היו בוועדה.

מרב מיכאלי: הם מסרבים לתת נתונים.

בצלאל סמוטריץ': יושב פה חבר הכנסת יהודה גליק, אני חשבתי שתנצלי את שלוש הדקות שלך כדי להתנצל בפניו, מכיוון שכשהוא העז ברוב חוצפתו להיפגש עם סרבן גט, איך פה הבית הזה רעש וגעש.

בצלאל סמוטריץ': את עומדת כאן על הבמה, מודיעה שנפגשת עם סרבנית גט – –

מרב מיכאלי: לא אמרתי שנפגשתי, אמרתי שהיא פנתה אליי.

בצלאל סמוטריץ': – – וששש, לא שמעתי אף אחד צועק.

יעל כהן-פארן: שמעתי את הדברים שלה.

יעל כהן-פארן: היא אמרה שסרבנית גט היא לא – – –

בצלאל סמוטריץ': הינה, גם אותך יעל, לא שמעתי צועקת.

יעל כהן-פארן: אני הקשבתי לדבריה, כנראה שאתה לא הקשבת.

בצלאל סמוטריץ': אני ציפיתי לשמוע אותך, ועוד כל מיני חברות כאן בבית הזה, מתחילות לצעוק על מרב מיכאלי שנפגשה עם מי שבית הדין הגדיר כסרבנית גט.

בצלאל סמוטריץ': אז זה בסדר, זה מותר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו בואי נדבר על זכויות אזרח.

בצלאל סמוטריץ': בואי נדבר על זכויות אזרח, שכל כך יקרות לליבך.

בצלאל סמוטריץ': את החוק ב-1995 הוביל הרב אלי בן-דהן בתפקידו הקודם.

בצלאל סמוטריץ': הזעקות של כל ארגוני השמאל, ארגוני זכויות האזרח, אלה שכל כך חשוב להם – לא עניינו אותם אז הנשים; לא עניין אותם לשחרר עגונות, אבל אמרו:

בצלאל סמוטריץ': איך אתם תפגעו ככה בזכויות אזרח ותעניקו סנקציות לבתי הדין לשלול מסרבני גט או מסרבניות גט – – –

מרב מיכאלי: לא צריך לאפשר לגברים לסרב גט ואז לא צריך להטיל עליהם סנקציות.

מרב מיכאלי: זה נורא פשוט.

בצלאל סמוטריץ': תפסיקו עם הדמגוגיה.

בצלאל סמוטריץ': תראי, מה צריך ומה לא צריך – את צודקת מאוד, מרב, מה צריך ומה לא צריך זאת שאלה מורכבת.

בצלאל סמוטריץ': ומה לעשות שאנחנו מדינה יהודית, ומה לעשות שהיסטורית קיבלנו על עצמנו, כולנו – –

מרב מיכאלי: אבל אנחנו לא מדינת הלכה.

בצלאל סמוטריץ': – – את המסגרת האורתודוקסית כדי לשמור על עצמנו כעם אחד.

בצלאל סמוטריץ': וזה ההבדל – את יודעת מה – ביני לבינך: לך אין טיפת אחריות לשמר את העם הזה כעם אחד, מאוחד.

בצלאל סמוטריץ': לך אין טיפת אחריות שהילדים שלי יוכלו להתחתן עם הילדים שלך או עם הנכדים שלך, אם יהיו כאלה, בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מעניין אותך.

בצלאל סמוטריץ': אני כן רוצה; אני רוצה שהילדים והנכדים שלי יוכלו להתחתן עם הילדים והנכדים שלך, אם יהיו לך, או עם אחרים, בלי לנהל ספרי יוחסין; בלי שנהפוך כאן לכמה עמים ולכמה קבוצות שלא מתחתנות אחת עם השנייה – כן.

בצלאל סמוטריץ': לכן זה מחייב את כולנו לקבל מסגרת של גיורים ונישואים וגירושים על פי ההלכה האורתודוקסית.

בצלאל סמוטריץ': קיבלנו על עצמנו את זה, זה מצב טוב, הוא צריך להישאר.

בצלאל סמוטריץ': זה חלק מהיכולת שלנו להישאר כאן עם אחד מאוחד.

בצלאל סמוטריץ': באמת, מרב, זה לא מחיר כזה גדול.

בצלאל סמוטריץ': הניסיון, אגב – ובזה אני אסיים בחצי הדקה האחרונה: יש כל כך הרבה צביעות בניסיון לייחס את סכסוכי הגירושים ואת הבעיות בתהליכי גירושים לשאלת הגט.

בצלאל סמוטריץ': מה, בעולם, במקומות אחרים שבהם אין צורך בגט, אין סכסוכי גירושים?

בצלאל סמוטריץ': בתי המשפט למשפחה לא מלאים בסכסוכי גירושים?

בצלאל סמוטריץ': אגב, מרב, אני מוכרח לומר לך: ראיתי את הציוץ שלך על הכתבה ב-ynet שציינת; רק שכחת לציין נקודה אחת – כי לתקוף את בתי הדין זה בסדר, זה בחינם, זה לא עולה כסף; שכחת לציין רק שפרקליטות המדינה הגישה תביעה לבית המשפט, פלילית, נגד אותו סרבן גט, כדי שהוא יישאר בכלא גם אחרי שבית הדין שחרר אותו.

בצלאל סמוטריץ': אבל לתקוף את הפרקליטות, לתקוף את בתי המשפט למשפחה – את זה את בחיים לא תעשי.

בצלאל סמוטריץ': אז הלכה אותה אישה – ואני באמת מרחם עליה – לבית משפט פרטי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': זה בערך כמו ללכת למשטרה פרטית או למס הכנסה פרטי או לצבא פרטי.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר, יש כאן כל מיני כאלה שרוצים להפריט את השירותים.

בצלאל סמוטריץ': היא הלכה לבית דין פרטי, עשתה צעד שהוא חסר משמעות לחלוטין.

טלי פלוסקוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': בית הדין נאלץ – נאלץ – לשחרר את הבעל, ושוב, פרקליטות המדינה – החילונית, לא האורתודוקסית – הולכת לבית משפט למשפחה – חילוני, לא אורתודוקסי – כדי שהבעל הזה יישאר במאסר – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – כי הוא היה ונשאר עבריין בסרבנותו.

בצלאל סמוטריץ': אבל שוב, כמו שאמרתי, עובדות זה לחלשים.

בצלאל סמוטריץ': תתחזקי קצת ותשתדלי גם את בעובדות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כל מי שמעוניין להצביע, נא לשבת.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק , בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 50 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק , לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 50 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק , עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, יש לנו בקשות להודעה אישית.

טלי פלוסקוב: הראשון – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: בצלאל, חבר הכנסת סמוטריץ, בוא, בוא, תקשיב.

אלעזר שטרן: תגיד לי, אולי נחכים קצת.

אלעזר שטרן: תשמע, כיוון שאמרת לי שאני בטח לא נהנה מזה שאתה נותן קרדיט לבתי הדין, בוא נגיד את האמת, בסדר, כמו שאמרתי לניסן סלומינסקי: רק אתה ואני, ואף אחד לא שומע אותנו.

אלעזר שטרן: אני מדבר על גברים ועל נשים – גם על גברים וגם על נשים.

אלעזר שטרן: תגיד, הדבר היחיד שיש בתורה הקדושה זה שככה יתגרשו במדינת ישראל?

אלעזר שטרן: שאנשים יוכלו להתעלל – גברים ונשים – בבני הזוג שלהם, כדי שאתה תצטרך לעשות בכנסת ישראל חוק שמונע מהם שימוש בכרטיסי אשראי?

בצלאל סמוטריץ': מה אתה מציע?

בצלאל סמוטריץ': מה, שלא יצטרכו גט?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה אני מציע.

בצלאל סמוטריץ': שלא יצטרכו גט?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לבטל את התורה?

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: אתה שואל אותי מה אני מציע, תן לי להגיד לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: אני מציע שבמקום לעשות כל פעם חוקים עצובים – שאולי לא יביאו סרבן או סרבנית אחת אפילו לחזור בהם – להזכיר לאותם בתי דין שיש גם "ואהבת לרעך כמוך" – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל הם עושים את זה.

אלעזר שטרן: שנייה.

אלעזר שטרן: ויש גם שאסור להשפיל.

אלעזר שטרן: אני מציע שבמקרה כזה, אתה – אתה – לא תשרת מערכת שמקובעת.

בצלאל סמוטריץ': מה אתה מציע?

אלעזר שטרן: אני מציע – אני אומר לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מה אני מציע.

אלעזר שטרן: שאם כבר אתה עושה חוק, במקרה של התעללות, כאשר יש התעללות בגבר או אישה, אם בתי הדין הרבניים לא יודעים לפתור את זה תוך שנה, תופקע זכותם ויעברו לבתי דין לענייני משפחה.

בצלאל סמוטריץ': ולא יהיה גט?

אלעזר שטרן: לא.

אלעזר שטרן: לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': מה יהיה?

אלעזר שטרן: דרך אגב, אז שלא יהיה גט.

בצלאל סמוטריץ': תגיד לי, אתה אומר את זה ברצינות?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה למחוק – – –

אלעזר שטרן: כן, שלא יהיה גט, ואז נראה אותם.

אלעזר שטרן: כן, שלא יהיה גט.

אלעזר שטרן: אתה ואני יודעים שהמערכת הרבנית תדע למצוא פתרון, שאם לא כן – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – התשובה בחוק – – –

אלעזר שטרן: בצלאל, תגיד, אתה עושה צחוק?

אלעזר שטרן: אתה עכשיו עשית חוק?

אלעזר שטרן: אתה עשית חוק?

אלעזר שטרן: אתה רוצה שאגלה לך משהו?

אלעזר שטרן: אתה רוצה שהילדים שלך יתחתנו עם הילדים של כולם?

אלעזר שטרן: בוא נגיד את האמת – כמה ממזרים לא ידועים בגלל הכפייה הזאת של נישואים כאלה וגירושים כאלה יש?

אלעזר שטרן: אתה יודע – אלפים, אלפים, בגלל שהמערכת הזאת מקובעת ולא חיה את החברה הישראלית, את האתגרים האמיתיים של היהדות במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אתה מדבר שטויות.

אלעזר שטרן: אני הצבעתי בעד, אבל אתה יודע שהחוק הזה של כרטיסי אשראי, בעיניי, זאת בושה ליהדות שנזקקת לבטל כרטיס אשראי כדי לכפות גט.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: הודעה אישית של חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, גברתי, גם לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת סמוטריץ, זה שאתה עומד פה ומתנשא, לזה אנחנו רגילות כבר, אבל לא משנה כמה תעמוד פה ותתנשא ותגיד שעובדות זה לחלשים, לא תשנה את העובדות.

מרב מיכאלי: והעובדות הן שבתי הדין הרבניים הגיעו לדיון בוועדת החוקה לפני שבוע בנושא הזה וסירבו לתת נתונים.

מרב מיכאלי: באו ואמרו: למה ביקשו מאיתנו רק לפני שבוע את הנתונים?

מרב מיכאלי: לא יכולנו להכין בשבוע את הנתונים.

מרב מיכאלי: אנחנו מבקשות את הנתונים האלה מאז שאני באתי לכנסת, אבל משום מה – מעניין למה הם לא נותנים נתונים, לא על מספר התיקים של סירובי גט, לא על החלוקה שלהם, ובטח ובטח לא על מה הם עשו ועושים בעניין הזה.

מרב מיכאלי: בניגוד למה שאתה מנסה להציג באופן קבוע, אין בינינו שום ויכוח על זה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

מרב מיכאלי: אבל מדינת ישראל היא מדינת הלאום של כל העם היהודי, היא מדינה דמוקרטית ולא מדינת הלכה.

מרב מיכאלי: ולכן, חוקי הלכה לא יכולים להיות חוקי מדינה.

מרב מיכאלי: מספיק גרוע שההלכה לא מתעדכנת; אי-אפשר לגרום להלכה לקחת את מדינת ישראל להיות כל כך רחוק מאחור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4964/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, והיא: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת ביקורים מאסירים ביטחוניים המשתייכים לארגון טרור המחזיק בשבויים ישראלים), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כבוד השרים, חבריי, חברותיי חברי הכנסת, כנסת נכבדה בחלקה, אורחים יקרים, עם ישראל כולו, לפני קצת יותר מארבע שנים, במהלך מלחמת צוק איתן, נפלו בשבי החמאס אורון שאול והדר גולדין, לוחמים גיבורים אמיצים.

אורן אסף חזן: עד היום אין איש יודע מה עלה בגורלם, אין איש יודע מה מצבם: אם חם להם או קר להם, אם הם אכלו או שתו, מצבם הבריאותי, אם הם חיים או מתים בכלל.

אורן אסף חזן: מעל ארבע שנים של מציאות של אי-ודאות, מעל ארבע שנים שבהן בשביל מרבית האזרחים במדינת ישראל צוק איתן נגמר, המלחמה ההיא נגמרה, אבל בשביל המשפחה ועוד רבים נוספים בעם ישראל צוק איתן לא נח לרגע; היא לא נגמרה עד אשר הבנים יושבו הביתה.

אורן אסף חזן: לצידם של הלוחמים הגיבורים נמצא גם אזרח, אברה מנגיסטו, שמעל 1,500 יום נמצא בשבי החמאס, אזרח לוקה בנפשו שחצה את הגדר בטעות ומאז איננו יודעים מה עלה בגורלו.

אורן אסף חזן: אין איש יודע: אכל, שתה, חם לו, קר לו, מצבו הבריאותי, אם הוא חי או מת.

אורן אסף חזן: אין איש יודע, אפילו לא ארגוני זכויות האדם, אלה שנוטים להטיף למדינת ישראל פעם אחר פעם על כך שאנחנו פוגעים בזכויות אדם.

אורן אסף חזן: לא צלב אדום, לא צלב כחול, לא צלב בכלל, אין איש יודע.

אורן אסף חזן: מעל ארבע שנים שאחינו נמצאים אי שם בידי ארגון טרור רצחני שלא מפסיק להפתיע, לפגוע ולהפריע לשגרת החיים התקינה שלנו.

אורן אסף חזן: כולנו מכירים את המציאות אבל אנחנו גם חיים, חיים את חיינו.

אורן אסף חזן: תעצמו לרגע את העיניים ותנסו להיזכר מה קרה לכם בארבע השנים שחלפו.

אורן אסף חזן: מעל ארבע שנים.

אורן אסף חזן: אני יכול לספר לכם עליי, בטח שמעתם: גרתי בחו"ל, הספקתי לחזור מבולגריה, הייתי פה, בחרתי להישאר.

אורן אסף חזן: מדינה שלמה הייתה מרותקת כשנחטפו איל, גל-עד ונפתלי, השם ייקום דמם; בעקבות הרצח המתועב יצאנו למלחמה, לצוק איתן.

אורן אסף חזן: בזמן המלחמה הסתובבתי: בבתי החולים ביקרתי פצועים, במקלטים לימדתי ילדים, אספתי תרומות וחילקתי לחיילים, לוחמים ולוחמות.

אורן אסף חזן: מייד אחריה הספקתי להקים את פורום צעירי אריאל, גרתי בעירי, עזרתי לנזקקים, לצעירים, לסטודנטים.

אורן אסף חזן: המשכתי את חיי.

אורן אסף חזן: קצת אחרי זה רצה הגורל, וגם בורא עולם, וכמובן עם ישראל כולו, וזכיתי להיבחר לכנסת, יחד איתכם, הנוכחים פה; לצערי, חלקכם לא ראויים להיות פה.

אורן אסף חזן: הזמן עבר, הספקתי להיות ממונה לסגן יושב-ראש הכנסת, להחליף תפקיד, להיות ממונה לממלא מקום יו"ר הקואליציה, לבקר בחו"ל.

אורן אסף חזן: הייתי באזר

אורן אסף חזן: בייג'ן, הייתי בארצות הברית, צעדתי במצעדים.

אורן אסף חזן: בדרך הייתה לי חברה, הייתה אהבה, נפרדנו.

אורן אסף חזן: הכרתי עוד אחת, לא הלך, ואז הכרתי את אהבת חיי.

אורן אסף חזן: ארבע שנים.

אורן אסף חזן: הספקתי להתחתן עם רינת, יקירתי האהובה, הבאנו את אורי המקסימה לעולם.

אורן אסף חזן: ארבע שנים, ואנחנו לא יודעים מה עם הבנים.

אורן אסף חזן: חיינו כאן כולנו, חוקקנו חוקים, מדינת ישראל שמחה כשנטע זכתה באירוויזיון, כעסה כשהנבחרת כשלה בעלייה למונדיאל, ליורו – מקווים שאולי היא תעלה בפעם הבאה, אבל לא נראה שזה קורה.

אורן אסף חזן: החיים ממשיכים, מתגלגלים.

אורן אסף חזן: ביקורות על הממשלה, חקירות, כתבות, עיתונים, תרבות, חיים, ספורט.

אורן אסף חזן: אבל מה עם הבנים?

אורן אסף חזן: אין איש יודע.

אורן אסף חזן: בזמן שאנחנו חיים את חיינו, מתגלגלים, זורמים, אוספים חוויות, אוספים זיכרונות, אורון שאול, הדר גולדין, אברה מנגיסטו, נמצאים במקום לא נודע ואין איש יודע.

אורן אסף חזן: לצד הדבר הזה, לצידנו, חיות אדם, שמקומם עמוק מתחת לאדמה – לא, רבותיי, לא במנהרות; קצוצים טוב-טוב, קבורים מתחת לאדמה, יימח שמם וזכרם מפני ההיסטוריה, מפני חיינו – זוכים לכפר נופש בשירות בתי הסוהר.

אורן אסף חזן: לא מזמן ראינו מחבלת קטנה שהשתחררה וסיפרה לכולנו על החפלות, על החגיגה.

אורן אסף חזן: היא עלתה 40 קילו בכלא; אני, עם כל הבורקסים שאני אוכל פה בכנסת לא עליתי כל כך הרבה.

אורן אסף חזן: העלות המטורפת שהמדינה משקיעה באכלוס מרצחי החמאס והאחרים בבתי הכלא היא על חשבון הכיס של כולנו.

אורן אסף חזן: הם זוכים לטלוויזיה, ללימודים.

אורן אסף חזן: הם זוכים לביקורים, להתייחדות, הם יוצרים ביחד עוד מחבלונים קטנים.

אורן אסף חזן: הם מחנכים לטרור, מסיתים ואפילו מפעילים ומוציאים לפועל פיגועים מתוך כותלי הכלא.

אורן אסף חזן: אבל מה עם בנינו?

אורן אסף חזן: אין איש יודע.

אורן אסף חזן: רבותיי, במציאות הזאת הם, המרצחים, במקום שיהיו סגורים בתא קטן של מטר על מטר, עם דייסה בבוקר, דייסה בערב, בלי טעם, בלי ריח, ושעה של שמש בשבוע בחצר קטנה, כמו בבתי הכלא השמורים בארצות הברית, הדמוקרטיה הגדולה, הם זוכים לאוטובוסים מבני משפחות, חלאות אדם בעצמם, שרואים בהם יקיריהם; אבל הם לא כאלה: כלבים בני כלבים, שאמורים להיות מתים, מחוסלים, שמגיעים לכאן באוטובוסים מעזה.

אורן אסף חזן: רבותיי, מעזה מגיעים גם עפיפוני טרור ובלוני תבערה.

אורן אסף חזן: מעזה מגיעים רקטות, רימונים, פצצות מרגמה.

אורן אסף חזן: אבל מעזה מגיעים גם מחבלים שבאים לבקר בבתי הכלא.

אורן אסף חזן: תסבירו לי, יקיריי, סלחו לי, רבותיי, איך זה ייתכן, ללא קשר לימין או שמאל, שבשעה שאתם פה, בצד השמאלי של המפה, בשיתוף כוחות אנטישמיים מחו"ל, זועקים על זכויות אדם פעם אחר פעם – אבל זכויות אדם של מרצחים שאינם אדם בכלל – לא אכפת לנו מיקירינו.

אורן אסף חזן: אגב, לא שמעתי איש פוצה פיו על אזרחי ישראל השבויים בגולה בתנאים מחפירים, תנאים לא תנאים, כדוגמת נתי חדד ואחרים.

אורן אסף חזן: אבל המחבלים?

אורן אסף חזן: נהללם, על ראש שמחתנו.

אורן אסף חזן: המציאות הזאת תיעצר.

אורן אסף חזן: הגשתי הצעת חוק לביטול ביקורי המחבלים.

אורן אסף חזן: לא תיתכן מציאות שאנחנו לא יודעים מה עם הבנים שלנו, והם יזכו, החלאות האלה, לבנים חדשים משל עצמם, שימשיכו את מורשת הטרור, השנאה, ההסתה, שימשיכו לקוות להעלים את ישראל מעל פני המפה.

אורן אסף חזן: לשמחתי, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

אורן אסף חזן: בדרך הייתי צריך ללכת בעצמי ולבלום בגופי אוטובוס עם משפחות מרצחים, להתעמת מולם, לשים להם את האמת בפנים.

אורן אסף חזן: לצער כולנו, הכנסת החליטה להעניש אותי על כך, אבל אני זה לא הסיפור, ואם אני צריך להיענש כדי להציל את עם ישראל, אני אעשה את זה פעם אחר פעם.

אורן אסף חזן: אני שמח שהממשלה תומכת בהצעת החוק.

אורן אסף חזן: אני שמח שהיום במשרד המשפטים יושבת שרה שמאמינה שאת המציאות צריך לשנות.

אורן אסף חזן: אני שמח עוד יותר שחברי, השר גלעד ארדן, השר לביטחון הפנים, מוביל ביד רמה מדיניות קשה, קשוחה, בלתי מתפשרת, של המשטרה ושל שירות בתי הסוהר.

אורן אסף חזן: לא קל לו, הוא נלחם לבד מול אסופה של פקידים שמבחינתם דמנו אינו דמם, אבל אני מודה לו על שקידם הצעה דומה בעבר ושעמד איתן ועזר לי לקדם את ההצעה הזו.

אורן אסף חזן: טוב לה למדינת ישראל שיש שרים כאלה בממשלתה.

אורן אסף חזן: יקיריי, אני מדבר פה היום בשמן של אין-ספור משפחות שכולות, שלא בחרו להיות כאלה; שאיבדו את יקיריהן, ששילמו את המחיר הכבד מכול כדי שאתם תוכלו לשבת כאן ולהתרווח בכיסאות עור הצבי.

אורן אסף חזן: אני מדבר בשמן, שפעם אחר פעם כשהן רואות מה שקורה בתוך כותלי הכלא הן מרגישות כאילו הפיגוע פגע בהן שוב ושוב ושוב.

אורן אסף חזן: הצעת החוק הזאת היא רק צעד ראשון בסדרה של צעדים כדי לעצור את הטרור, את החינגות, את החפלות, ולהשקיע את הכספים במדינת ישראל ולא בחלאות שבאות להרוס אותה.

אורן אסף חזן: הצעת חוק נוספת שאני מקדם בימים אלה היא שעלויות המאסר בבתי הכלא יושתו על משפחות המרצחים, לא על משלם המיסים הישראלי.

אורן אסף חזן: הם יפגעו – הם ישלמו.

אורן אסף חזן: אנחנו גם נלחמים על גירוש מחבלים, כלי הרתעתי חזק מאין כמוהו.

אורן אסף חזן: אז מספרים לי על הדין הבין-לאומי, על ריחוק, על גבולות.

אורן אסף חזן: אין בעיה, נשתמש בשפה שלהם כנגדם: זרקו אותם לעזה, קיבינימט, הם טוענים שזו אותה מדינה.

אורן אסף חזן: נכון, זו ארץ ישראל השלמה, שלנו, של העם היהודי.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניכנע ולא נתפשר.

אורן אסף חזן: רבותיי, היום זו קריאה טרומית אבל אני אומר לכם שהצעת החוק הזאת תעבור גם תעבור.

אורן אסף חזן: החגיגות ייגמרו, ומחבלי החמאס, שבעבר כבר הוציאו חוזה על ראשי, כאילו זה הזיז לי איזו שערה – לא שנשארו הרבה – יבינו שעם מדינת ישראל אי-אפשר להתעסק.

אורן אסף חזן: אנחנו לא מפחדים, הם כן.

אורן אסף חזן: אני מבקש מכם, חבריי באופוזיציה: תוכיחו שאתם לא פוליטיקה קטנה ומסכנה מפעם.

אורן אסף חזן: הצטרפו להצעת החוק, הצביעו בעד, תביאו מעט מזור למשפחות השכולות, למשפחת השכול, לסוהרים שנלחמים בבתי הסוהר, ללוחמים שעומדים בחזית.

אורן אסף חזן: יקיריי, חיילי וחיילות צה"ל, תזכרו: לעולם לא תצעדו לבד; משפחת השכול, אנחנו מחבקים את כולכם; אבל אסירי החמאס – דמכם בראשכם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: ישיב על ההצעה השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן, בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק החשובה שהגיש חבר הכנסת אורן חזן ומונחת בפניכם באה לתת מענה לחוסר ההלימה המשווע, חוסר ההלימה הבלתי-מוסרי, שקיים היום בין התנאים שבהם מדינת ישראל מחזיקה את אותם טרוריסטים, מחבלים ארורים הפוגעים בה ובאזרחיה ומבקשים להשמיד אותה, ובין התנאים שבהם ארגוני הטרור מחזיקים את אזרחי ישראל החטופים: אברה מנגיסטו, ג'ומעה אבראהים אבו גנימה, הישאם שעבאן א-סייד וכמובן את גופותיהם של חיילי צבא ההגנה לישראל הדר גולדין ואורון שאול, זכרם לברכה.

גלעד ארדן: חשוב לי לציין שהודעתי כאן היום שהממשלה תומכת בהצעת החוק של חבר הכנסת חזן מהווה עבורי גם סגירת מעגל, מכיוון שמדובר בהצעת חוק שהגשתי עוד בכנסת השבע-עשרה.

גלעד ארדן: לא הצלחתי אז להעביר אותה, ואני שמח היום – – –

מוסי רז: למה, למה לא הצלחת?

גלעד ארדן: בגלל גורמים משפטיים שאורן הסביר, שטועים טעות מרה בהתנגדות שלהם ליוזמות חקיקה מוסריות וחוקיות שאנחנו יוזמים כאן.

גלעד ארדן: היום יש בחלקי את ההזדמנות לסגור מעגל ולקדם את הצעת החוק החשובה שהגשת.

גלעד ארדן: לאחרונה – תבינו כמה היא חשובה – לאחרונה חוקקה הכנסת את חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי ועיגנה בו את העיקרון, שנהוג במדינתנו מזמן הקמתה, שקובע כי מדינת ישראל, ואני מצטט, "תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם".

גלעד ארדן: זה סעיף 6א לחוק הלאום.

גלעד ארדן: כלומר, אנחנו מבינים שאנחנו צריכים לעשות כל מאמץ כדי להשיב חיילים, אזרחים, תושבים של מדינת ישראל, וזה בעצם הפך להיות אפילו עיקרון חוקתי, שמטיל על ממשלת ישראל, כרשות המבצעת, לעשות כל מאמץ כדי להשיב ארצה את חיילינו ואת אזרחינו שמוחזקים בשבי.

גלעד ארדן: אז לפני שאתייחס להצעת החוק לגופה, אני רוצה רק לסקור בקצרה חלק מהפעולות שלי כדי לקדם את הסוגיה החשובה הזאת, את ההכבדה על התנאים של האסירים הביטחוניים בכלל ושל אסירי החמאס בפרט, כי זו סוגיה שאני עוסק בה ללא הרף במסגרת תפקידי, ובראייה ובקצה שלה גם ההרתעה כלפי ארגוני הטרור שלא לבצע פה פיגועים רצחניים, וגם – להגביר עליהם את הלחץ, והמסר שהשהות בכלא הישראלי צריכה להיות שהות לא נעימה; שהות שיש בה גם מסר מרתיע, מסר שיגביר את הלחץ על ארגוני הטרור ובני המשפחות של אותם מחבלים, שירצו גם הם שהשבויים שלנו יחזרו לביתם.

גלעד ארדן: ולכן, כמדיניות, אני פועל לצמצם למינימום שבמינימום האפשרי, על פי הדין הבין-לאומי, את תנאי המחיה שמדינת ישראל מספקת לאסירים אלה.

גלעד ארדן: אנחנו מדינת חוק, אנחנו עדיין חייבים לפעול לפי הדין הבין-לאומי, לפי אמנות בין-לאומיות, אבל גם לא צריך לתת יותר מאשר המינימום שהדין הבין-לאומי מחייב.

גלעד ארדן: וכך, למשל, במסגרת המדיניות הזו, אני הנחיתי כבר ביולי בשנה שעברה להפסיק למשל את ביקורי המשפחות של מחבלי החמאס מעזה הכלואים בישראל – והחוק שלך יאפשר לנו להרחיב את זה גם למחבלי חמאס מיהודה ושומרון – ולשים סוף לא רק לאבסורד שבחוסר הסימטריה בין תנאי אזרחי ישראל המצויים בשבי חמאס ללא משפט לבין תנאי המחבלים כאן, אצלנו: תבינו את הטירוף, הרי עזה זו ישות עוינת, זה אזור של האויב; תושבי עזה לא יכולים למעשה להיכנס לשטח מדינת ישראל, אבל תושב עזה, אם יש לו בן משפחה שעשה פיגוע ורצח כאן אזרחים ישראלים, הוא, לפי ההיגיון המשפטי שנהג כאן, יכול להיכנס לשטח מדינת ישראל ולבקר את בני משפחתו, המחבלים הארורים של החמאס ששוהים בכלא הישראלי.

גלעד ארדן: לאן נגיע עם ההיגיון המשפטי הזה?

גלעד ארדן: מחר גם מחבלי חיזבאללה, או בני משפחותיהם, גם הם יבקשו להיכנס מלבנון ולבקר כאן את קרוביהם שנמצאים בכלא הישראלי.

מוסי רז: – – –

גלעד ארדן: הרי ברור שהדבר הזה לא הגיוני, הוא לא מוסרי, והוא לא היה קורה בשום מדינה.

גלעד ארדן: אתם רואים את מחבלי דאעש מקבלים ביקורים מבני משפחותיהם באפגניסטן או בסוריה או בעיראק או מכול מקום שארגון דאעש פועל בו?

גלעד ארדן: אתם רואים אותם עולים על טיסה לארצות הברית ומבקרים שם בבתי הכלא?

גלעד ארדן: הרי זה דבר מטורף – – –

מוסי רז: על מי אתה מלין?

גלעד ארדן: אני מלין כנגד ההיגיון המשפטי המעוות שאפשר את זה, ואני גם מלין כנגד כמה חברי כנסת שיעלו עוד מעט להתנגד לחוק המוסרי הזה.

גלעד ארדן: זה לא מופנה אליכם.

גלעד ארדן: אני יודע שהמפלגות הציוניות, ההגיוניות, תומכות בעקרונות הללו.

גלעד ארדן: אין לי שום טענה – לא נגד יש עתיד ולא נגד המחנה הציוני.

גלעד ארדן: לא אמרתי.

גלעד ארדן: סוגיה נוספת שקוממה רבים בציבור היא מתן האפשרות למחבלים, לדוגמה, לצפות למשל בכל מיני שידורי ספורט אטרקטיביים, בין היתר בשידורי המונדיאל, שהפכו למעין סמל בעיני הציבור.

גלעד ארדן: אז גם כאן, בהוראה שלי, הפרקטיקה הפסולה הזו הופסקה.

גלעד ארדן: אנחנו פועלים בהרבה מאוד מישורים, למשל כדי למנוע מסירת גופות של מחבלי חמאס, בין אם הם ממזרח ירושלים, בין אם הם שהו בכלא – שוב, כי אנחנו רוצים להפעיל את הלחץ.

גלעד ארדן: ובצדק משפחת גולדין העלתה את העיקרון המוסרי הזה שכל אמצעי לחץ שיש בידי ממשלת ישראל, צריך להפעיל אותו.

גלעד ארדן: אנחנו אף פעם לא יודעים איפה הלחץ הזה יגיע לרמה כזו שהוא יגדיל את הסיכוי להחזיר את חיילינו ואת אזרחינו שנמצאים בידי ארגון הטרור של החמאס, ואני אמשיך במדיניות הזאת גם בעתיד.

גלעד ארדן: חשוב לי לחדד שביוני בשנה שעברה – וזה קשור גם לחוק הזה ולמדיניות הכוללת – בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ הורה למדינה להבטיח שלכל אסיר ולכל עצור יהיה שטח מחיה של 4.5 מ"ר.

גלעד ארדן: לצערי הרב, לא נעשתה בפסיקה הזו הבחנה בין מחבלים, אסירים ביטחוניים, לבין אסירים פליליים.

גלעד ארדן: אני קיימתי דיונים פנימיים במשרד וביקשתי אז להחריג את האסירים, המחבלים הביטחוניים, מתחולת פסק הדין.

גלעד ארדן: לצערי הרב, משרד המשפטים התנגד נחרצות להבחנה הזו, ורק לאחרונה, לאחר לחץ שהגיע גם מוועדת הפנים והגנת הסביבה, בראשותו של חבר הכנסת יואב קיש, רק לאחר הלחץ הזה ורק לאחר שהובהר שהוועדה לא תאפשר לחוק הזה לעבור במתכונת הזאת, רק אז הסכים משרד המשפטים לאשר את ההבחנה ואת ההחרגה הזו.

גלעד ארדן: ואני שמח על כך, ומברך את ועדת הפנים בראשותו של חבר הכנסת קיש, שיזם את ההחרגה: לאשר, בימים הקרובים, את הצעת חוק השחרור המינהלי באופן שהעיקרון המוסרי הוא שאסירים פליליים שחוזרים לשיקום בחברה הישראלית, ואנחנו רוצים לראות אותם משתלבים, רק הם ייהנו מהשחרור המינהלי הזה; ואילו אותם מחבלים שעושים את זה על רקע, לצערי, אידיאולוגי, רצחני, לא יקוצר להם אפילו יום אחד נוסף ממאסרם.

טלי פלוסקוב: אדוני, נא לסיים.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום, בבקשה.

גלעד ארדן: למה, הזמן שלי מוגבל?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בטרומית – עד עשר דקות.

גלעד ארדן: אנחנו לא התרגלנו.

גלעד ארדן: ממתי שרים, זמנם – – –

טלי פלוסקוב: מזמן.

גלעד ארדן: באמת?

גלעד ארדן: אבל אף פעם לא אכפו את זה.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.

טלי פלוסקוב: בכנסת העשרים אוכפים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו תומכים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו תומכים בחוק.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום לשר.

טלי פלוסקוב: תנו לו לסיים, כמו שאני נותנת לכל אחד מכם.

גלעד ארדן: לסיום, אז אני לא אקריא מהכתב, אני רק אגיד לסיכום את אשר על ליבי.

גלעד ארדן: שנים רבות בשירות בתי הסוהר רצו שקט, בהיבט של שקט תעשייתי.

גלעד ארדן: אני חושב שבהקשר הזה אין מתאימה יותר מאמירתו של ז'בוטינסקי ששקט הוא רפש.

גלעד ארדן: ולכן, יש היום ועדה חיצונית, בראשות גונדר בדימוס אבי וקנין וניצב בדימוס שלמה קעטבי, ובוחנים את כל תנאי הכליאה של המחבלים, של האסירים הביטחוניים.

גלעד ארדן: בשבועות הקרובים הם יניחו המלצות איך לצמצם את התנאים הללו למינימום שהדין הבין-לאומי מחייב.

גלעד ארדן: ולכן, במסגרת זו, מכיוון שאין טעם לחכות להמלצות, כיוון שהעיקרון שמגולם בהצעת החוק של חבר הכנסת חזן הוא עיקרון חשוב, הוא עיקרון שהדין הבין-לאומי גם כן מאפשר אותו, ובהחרגות מסוימות שוועדת השרים לחקיקה קבעה, ולהבנתי חבר הכנסת חזן הסכים לקבל אותן – למשל, ההחרגה של עצורים, כי עצורים, למשל, זה לא משהו שאנחנו יכולים להגביל את הביקורים אליו, כי הם לפני משפט ואין להם עדיין מעמד של אסירים; החוק גם מדבר על ביקורים של הצלב האדום או של עורכי דין.

גלעד ארדן: בסופו של דבר, אנחנו רוצים את המינימום.

גלעד ארדן: אנחנו לא רוצים להיות כמו חיות האדם וארגוני הטרור, ואנחנו כן מכבדים את הדין הבין-לאומי, ולכן – – –

יואל חסון: יש לשר מגבלת זמן?

גלעד ארדן: כן, הינה, זה המשפט אחרון.

טלי פלוסקוב: השר כבר מסיים, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרנו לו – אנחנו תומכים.

יואל חסון: אנחנו עוד נתחרט.

גלעד ארדן: תתחרטו, אין לי בעיה.

טלי פלוסקוב: השר, אני מבקשת לסכם.

גלעד ארדן: ולכן, הממשלה תומכת בחוק בקריאה הטרומית שלו, בכפוף להסכמת המציע להחרגות שהתקבלו בוועדת השרים לחקיקה.

גלעד ארדן: הוא עושה לי סימן שהוא מסכים, ולכן אנחנו מבקשים לתמוך בהצעה ולהעביר אותה לוועדת הפנים והגנת הסביבה כדי להכין אותה לקריאה הראשונה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, מקובלות עליך ההגבלות שעליהן כרגע דיברו?

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לקבל את הסכמתך.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: מקובל, הבנתי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת ביקורים מאסירים ביטחוניים המשתייכים לארגון טרור המחזיק בשבויים ישראלים), התשע"ח–2018, בקריאה הטרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – 11 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת ביקורים מאסירים ביטחוניים המשתייכים לארגון טרור המחזיק בשבויים ישראלים), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 58 חברי כנסת בעד, 11 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת ביקורים מאסירים ביטחוניים המשתייכים לארגון טרור המחזיק בשבויים ישראלים), התשע"ח–2018, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5522/20; נספחות]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לרכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, להציג את ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל בלתי נסבלת.

מיקי לוי: היעדר התחרות מזיקה למשק, פוגעת בעסקים הקטנים והבינוניים ובמשקי הבית.

מיקי לוי: אלו משלמים עמלות גבוהות מאוד ומקבלים פחות ופחות שירותים.

מיקי לוי: כדי להילחם בריכוזיות ולעודד תחרות, ממשלת ישראל והרגולטורים הצהירו על כוונתם להקים בנקים חדשים – כן, על כוונתם להקים בנקים חדשים, וזה בהחלט מבורך.

מיקי לוי: יתרה מכך, בנק ישראל הוריד את דרישות ההון על מנת לאפשר לבנקים חדשים להיכנס לשוק.

מיקי לוי: בעוד אלה מצהירים הצהרות והזמן עובר, הבנקים הקיימים פועלים בניגוד גמור למגמה הזו.

מיקי לוי: בתקופה האחרונה אנו עדים לעוד ועוד בנקים המבקשים להתמזג וכך, בניגוד להתחייבות הממשלה והרגולטורים, במקום שיקומו בנקים נוספים, להגביר את התחרות, ההיצע רק הולך ומצטמצם, ושוק הבנקאות הופך לריכוזי יותר.

מיקי לוי: לפני כמה חודשים הצלחנו בוועדת הכספים לצלצל בפעמוני האזעקה; ליצור הד ציבורי ולהעיר את הרגולטור שעצר את מכירת בנק איגוד לבנק מזרחי טפחות, אותו מזרחי טפחות המחזיק בכ-42% משוק המשכנתאות בישראל – נתון מפלצתי לכל הדעות וריכוזי באופן יוצא דופן.

מיקי לוי: במקום להכניס תחרות, המיזוג הזה היה מגדיל את הנתח העצום ממילא עוד יותר.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים אנחנו מקיימים את אותו הדיון על ניסיון למזג בין בנק אוצר החייל והבינלאומי.

מיקי לוי: וצריך להבין את המשמעות: מדובר על פיטורי מאות עובדים בכל מיזוג כזה; מדובר על סגירת סניפים וצמצום שירותים.

מיקי לוי: מה אמור לעשות אזרח ותיק שלא משתמש באפליקציות ובדיגיטל?

מיקי לוי: לנסוע חצי שעה בגיל 80 כדי לקבל את השירותים שהוא היה רגיל לקבל ליד הבית?

מיקי לוי: זה אבסורד.

מיקי לוי: רק לאחרונה נחשף בחברת החדשות כי בשנים האחרונות נסגרו 263 סניפי בנק בכל רחבי הארץ.

מיקי לוי: ואם מישהו חושב שבעקבות החיסכון הזה העמלות ירדו, הוא יכול לחלום.

מיקי לוי: המהלכים הללו פוגעים באוכלוסייה הכי חלשה בפריפריה ובאזרחים הוותיקים.

מיקי לוי: לא מזמן בנק דקסיה נשאב לתוך הקרביים של בנק דיסקונט.

מיקי לוי: אנחנו פשוט הלכנו לישון ולא התעוררנו בזמן.

מיקי לוי: בנק דקסיה, אשר נתן שירותים ואשראי לשלטון המקומי ולסקטור הציבורי – הוא איננו, הוא נמחק, הוא לא קיים.

מיקי לוי: הצעת החוק שאני מביא היום להצבעה במליאת הכנסת מבקשת להביא לאישור ועדת הכספים את כל נושא המיזוג שהנתח המשותף שלו הינו 10% ומעלה משוק הבנקאות בישראל.

מיקי לוי: לא יכול להיות שהציבור ייפגע ולמחוקק לא יהיה מה לומר בעניין.

מיקי לוי: זה בדיוק התפקיד שלנו.

מיקי לוי: לא מדובר פה על חוק שפוגע ביציבות הפיננסית, ושלא יקשקשו בשכל שזה פוגע.

מיקי לוי: רווחי הבנקים בשנה האחרונה עומדים על מעל 9 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: שמעתם טוב?

מיקי לוי: מעל 9 מיליארד שקלים.

מיקי לוי: לא צריך לרחם עליהם.

מיקי לוי: צריך לפקח עליהם ולוודא שהציבור לא ייפגע.

מיקי לוי: בניגוד לפעמים הקודמות, אני חייב להודות שאינני מבין את ההתנגדות של הממשלה.

מיקי לוי: זה לא עולה לממשלה אפילו שקל אחד, ולא מדובר על התערבות והשפעה של מדיניות.

מיקי לוי: אני בסך הכול מבקש שהמחוקק יהיה מעורב בתהליך מכריע, המשפיע על בתים רבים בישראל.

מיקי לוי: הוכחנו את זה בוועדת הכספים: מנענו את סגירתו של בנק איגוד ועכשיו נמנע גם את סגירתו של אוצר החייל.

מיקי לוי: יביאו נא את ההצעות למיזוג בפני ועדת הכספים, והיא תוכל לנהל דיון ציבורי פתוח על כך ולאשר או למנוע דבר כזה.

מיקי לוי: עכשיו יעלה סגן שר האוצר, ידידי חבר הכנסת יצחק כהן, ויגיד כמה לא צריך את זה.

מיקי לוי: אז, אדוני סגן שר האוצר, אני כבר מכין אתכם, הרי אתם תפסלו את החוק – – –

יצחק כהן: איך אתה יודע מה אני הולך להגיד?

מיקי לוי: אני מכיר.

טלי פלוסקוב: הוא היה שם, הוא היה שם בקדנציה הקודמת.

מיקי לוי: ועדת השרים לחקיקה – הייתי שם – ועדת השרים לחקיקה טרחה ופסלה את החוק כבר ביום ראשון, ואתה בא לייצג את עמדתה של הממשלה.

מיקי לוי: ואחרי שאתם תגידו כמה זה רע ולא צריך.

מיקי לוי: אז החוק הבא שאני מניח הוא אותו חוק בדיוק; רק במקום פיקוח של ועדת הכספים – פיקוח של שר האוצר, ואז נראה מה תגידו.

מיקי לוי: ואגב, יש הצעה דומה לזו של חבר הכנסת פולקמן, שלא מקודמת.

מיקי לוי: ואז נראה מה אתם תגידו.

מיקי לוי: אם תהיה סיבה טובה לכך ונכונה, ניתן יהיה לשקול מיזוג.

מיקי לוי: במקביל, נוכל להתנות מיזוג שכזה תוך דאגה לעובדים ולציבור המשתמשים, התחייבות שלא לצמצם שירותים ולא להעלות עמלות ולפגוע בלקוחות.

מיקי לוי: זה יחזק את ועדת הכספים כנציגת הציבור וכמפקחת על פעולות הממשלה.

מיקי לוי: זה חשוב מאין כמותו.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, בנושא הזה לא אמורות להיות אופוזיציה וקואליציה.

מיקי לוי: מדובר פה על חיזוק הכלי שיש בידי בכנסת מול התאגידים החזקים ביותר במשק.

מיקי לוי: אינני מבין מדוע מי מחברי הכנסת יתנגד למהלך הזה.

מיקי לוי: בזמן שהממשלה התחייבה בפני ועדת הכספים ערב אישור תקציב המדינה ל-2019 להגדיל את מספר השחקנים הבנקאיים בשטח, כאמור המגמה היא הפוכה, והיא מחייבת את התערבות חברי הכנסת והכנסת.

מיקי לוי: אם לא נתערב כעת, נמצא את עצמנו בפני שוקת שבורה ובפני שוק בנקאות ריכוזי אפילו יותר ממה שהוא כיום.

מיקי לוי: מדובר בתופעה שחייבים לתת עליה את הדעת, החל מבנק איגוד ומזרחי וטפחות – והמכירה של איגוד נמנעה – דרך בנק אוצר החייל והבינלאומי, בנק דקסיה ובנק דיסקונט, ששאב אותו אל תוך הקרביים שלו, ובקרוב גם, שימו לב, בנק ירושלים ומרכנתיל – אלה הבאים בתור.

מיקי לוי: ולא תהיה תחרות במדינת ישראל, חד-משמעית, אם לא נמנע את זה.

מיקי לוי: אני, כחבר בוועדת הכספים, מתכוון לנהל מלחמה כוללת במגמה הזאת.

מיקי לוי: אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק החשובה הזאת ולהחזיר לבית הזה את הכוח שהציבור מצפה לו מאיתנו.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אם תצביעו נגד החוק הזה, אתם מצביעים נגד עצמכם: זה אומר שאתם לא תוכלו לפקח על מהלכים כאלה של מכירת בנקים קטנים, לא תוכלו לעזור להציל את העובדים, לא תוכלו להוזיל את העמלות, כי לא תהיה תחרות.

מיקי לוי: אז יש גם גבול לקואליציה–אופוזיציה, ויש גם גבול להוראות להצביע בתוך הקואליציה.

מיקי לוי: אפשר להעביר את החוק הזה בקריאה טרומית ואחר כך לעבוד עליו בוועדה עצמה.

מיקי לוי: קחו אומץ, תצביעו, כי אתם מצביעים נגד עצמכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחרי ההצבעה אנחנו ניתן, כמובן.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יצחק כהן: חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי, אני חייב לשבח אותך על כושר ההתמדה שלך.

יצחק כהן: אתה לא מתייאש.

נחמן שי: אנחנו הרבה פעמים לא מתייאשים.

יצחק כהן: לא, לא אתם.

יצחק כהן: דיברתי עם מיקי.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: מיקי עבר את התקופה הכי קשה כמפקד מחוז ירושלים.

יצחק כהן: הכי קשה.

קריאה: – – –

יצחק כהן: הוא בגופו חסם את הרסיסים של המחבלים.

יצחק כהן: תן לי לשבח אותו.

יצחק כהן: מה יש לך נגדו?

קריאה: – – –

יצחק כהן: שיפסיק להפריע לי.

אלעזר שטרן: זה משפט לא טוב אם אתה מתחיל ככה.

יצחק כהן: מיקי – עד כדי כך שבפיגוע האחרון בסבארו הוא אפילו לקה בליבו.

יצחק כהן: הוא היה בין המפונים.

יצחק כהן: יישר כוח.

מיקי לוי: – – – חצי שעה.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: אשריך.

יצחק כהן: בנושא הבנקאות, אתה – בערבית קוראים לזה דוּדה.

יצחק כהן: אתה יודע מה זה דוּדה?

יצחק כהן: נכנסה בו הדוּדה.

יצחק כהן: הוא לא מרפה.

יצחק כהן: הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לרכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר) – שלך.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, הממשלה מתנגדת להצעת החוק מהנימוקים הבאים.

עיסאווי פריג': אתה נגד תחרות, אחי.

יצחק כהן: הפוך, בעד תחרות.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: בעד תחרות.

יצחק כהן: לא תחרות בין לוביסטים, בעד תחרות במשק.

יצחק כהן: הסיבות הן כך: רכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר מותנית בקבלת היתר הנגיד לאחר התייעצות עם ועדת הרישיונות – איפה עליזה?

יצחק כהן: הן אדישות.

עיסאווי פריג': – – – על עליזה.

יצחק כהן: כן – – –

טלי פלוסקוב: יש שם סגנים, אני רואה.

יצחק כהן: איפה היא?

יצחק כהן: בין השיקולים שעל הנגיד לשקול כלול גם השיקול של תרומת מתן ההיתר לתחרות בשוק ההון, במיוחד תרומתו לתחרות במערכת הבנקאות ולרמת השירותים בה.

יצחק כהן: אני מפנה אתכם לסעיף 34(ב1) לחוק הבנקאות (רישוי), התשמ"א–1981.

יצחק כהן: בנוסף, ובהתאם לסעיף 11 בחוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד–2013, בהקצאת זכות, לרבות מתן היתר שליטה בתאגיד בנקאי, נוסף על כל שיקול אחר שעל הרגולטור – בעברית: מאסדר – לשקול לפי דין לעניין ההקצאה, עליו להביא בחשבון גם שיקולים של קידום התחרותיות הענפית ועליו להתייעץ עם הממונה על הגבלים העסקיים בטרם יקצה את הזכות האמורה, כך – מיקי, אתה לא מקשיב לי – ששיקולי התחרות נלקחים בחשבון במסגרת שיקולי הנגיד במתן היתר לעסקה כאמור.

יצחק כהן: אתה טענת שזה נוגד תחרות – דווקא השיקול של התחרות הוא השיקול המרכזי.

יצחק כהן: מכיוון שאתה מבקש – התערבות מסוג זה של הכנסת בבעלות על הבנקים עשויה להבריח משקיעים זרים, וזה לא מה שאתה רוצה, ולצמצם את כניסתם של יזמים חדשים לתחום הבנקאות, שלפי דברי ההסבר להצעת החוק מאופיין בריכוזיות גבוהה.

יצחק כהן: יזמים רבים מהארץ ומחו"ל מציינים את עודף הרגולציה ואת ההתערבות של חברי הכנסת כסיבה לאי-כניסתם למשק בישראל.

יצחק כהן: שמעת, מיקי?

יצחק כהן: מיקי, תראה סימני חיים.

מיקי לוי: אני רושם הכול, מה שאתה אומר.

יצחק כהן: אני אחזור, גם בשבילך וגם בשביל עליזה: התערבות מסוג זה של הכנסת בבעלות על הבנקים עשויה להבריח משקיעים זרים ולצמצם את כניסתם של יזמים חדשים לתחום הבנקאות, שלפי דברי ההסבר להצעת החוק שלך מאופיין בריכוזיות גבוהה.

יצחק כהן: יזמים רבים מהארץ ומחו"ל מציינים את עודף הרגולציה, עומס הרגולציה, ואת ההתערבות של חברי הכנסת כסיבה לאי-כניסתם למשק בישראל.

יצחק כהן: מיזוג – איפה הם?

יצחק כהן: אדישים.

יצחק כהן: מיזוג יכול לנבוע מקשיים כלכליים של תאגיד בנקאי.

יצחק כהן: הצורך בהגעה לוועדת הכספים ופרסום הרקע והנסיבות למיזוג במקרים כגון אלה עלול להביא למצב של קריסה של הבנק, וכתוצאה מכך לאפקט הדבקה, שעשוי לפגוע פגיעה מהותית וקשה במערכת הבנקאית כולה ואף במשק כולו.

יצחק כהן: מדובר בפגיעה לא מידתית במערכת הבנקאית.

יצחק כהן: לא קיימת חקיקה דומה בגופים אחרים שבהם קיימת ריכוזיות ברמה גבוהה, אם לא גבוהה יותר.

יצחק כהן: מיקי, הוספת הצורך באישור ועדת הכספים מכניסה אי-ודאות למערכת.

יצחק כהן: שיקולי הנגיד ושיקולי הממונה על ההגבלים ידועים וגלויים לציבור – – שלום ליושב-ראש ועדת הכלכלה מר איתן כבל.

איתן כבל: אדוני, אורך התשובה הוא כאורך הזמן שמקימים בנק חדש?

יצחק כהן: לא, התשובה היא באורך יכולת הגיוס של עליזה.

איתן כבל: נכנסתי, יצאתי, נכנסתי.

יצחק כהן: הכול בהתאם ליכולת הגיוס של עליזה.

יצחק כהן: – – ובכלל זה לבעלי השליטה בתאגידים הבנקאיים, בעוד שיקולי ועדת הכספים, מיקי, בבואה לאשר או להתנגד למיזוג, אינם גלויים.

יצחק כהן: בדברי ההסבר הוזכר ניסיון המיזוג של בנק אוצר החייל עם הבנק הבינלאומי הראשון – הזכרת את זה, מיקי – כדוגמה לפגיעה בתחרות בענף הבנקאות.

יצחק כהן: רשות ההגבלים העסקיים, אני אגלה לך, היא הרשות – – –

מיקי לוי: אני פניתי, אני פניתי אליה.

יצחק כהן: היא אמרה לי.

יצחק כהן: דרך אגב, גם היא מאוד מעריכה אותך, לא רק אני.

יצחק כהן: היא הרשות המופקדת על שמירת התחרות וקידומה, ועמדת המופקדת על שמירת התחרות וקידומה, ועמדת רשות ההגבלים העסקיים, כפי שאתה יודע, כפי שהוצגה בוועדת הכספים, היא שמיזוג בין חברה-אם לבין חברה-בת בבעלות מלאה אינו נחשב מיזוג מבחינת דיני ההגבלים העסקיים.

יצחק כהן: מכך ניתן להסיק שהתפיסה היא שאין פגיעה בתחרות ממיזוג מסוג זה.

יצחק כהן: מעבר לכך, לא מיותר לציין ששליטתם של הבנק הבינלאומי הראשון ובנק אוצר החייל ביחד אינה עולה על 10% משוק הבנקאות.

יצחק כהן: אתה יודע למה 10%, מיקי – זו המגבלה שאתה מכיר אותה.

יצחק כהן: עכשיו, מכיוון שיש חברי כנסת שרק עכשיו נכנסו אני אסביר להם גם כן, ברשותך.

יצחק כהן: איפה הם?

טלי פלוסקוב: הינה, מרגי עכשיו נכנס.

יצחק כהן: סיימתם?

יצחק כהן: אמרתם: אורך התשובה כיכולת הגיוס שלכם.

יצחק כהן: לאלה שעכשיו נכנסו – איפה, אני לא מבין איפה עליזה?

טלי פלוסקוב: חסרה לנו באולם.

קריאה: – – –

יצחק כהן: לא, לא, אני – – –

נחמן שי: זה ייקח עוד שנתיים, תעבור לפרשת השבוע, אין לך ברירה, עברת את מיקי, את המשטרה – – –

יצחק כהן: אתה יודע, בשבוע שעבר, בז' בחשוון היה היום שמתחילים לברך על גשמים, "ברך עלינו", אתה מכיר את זה.

יצחק כהן: בבית כנסת מסוים היו חסרים שניים למניין.

יצחק כהן: היו שמונה.

יצחק כהן: הרב חיפש עוד שניים, בסוף יצא החוצה, מצא שני פרחחים כאלה, אתה יודע, עבריינים, פורצים.

יצחק כהן: אומר להם: בואו תשלימו מניין.

יצחק כהן: אמרו לו: כבוד הרב, אנחנו נוריד גשם?

יצחק כהן: אומר: אנשים כמוכם הורידו מבול.

יצחק כהן: תיכנסו.

יצחק כהן: מסוגלים גם מבול להוריד.

יצחק כהן: אוקיי, אני מבין שהבנתם את התשובה.

יצחק כהן: ומיקי, אתה רוצה להשיב?

יצחק כהן: אתה רשאי להשיב.

יצחק כהן: זה יעזור לעליזה, עוד כמה דקות.

יצחק כהן: תודה רבה, ואני מבקש מכולם לדחות את ההצעה.

יצחק כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה רוצה לחזור לכאן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות שלך.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, איזו הפתעה, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

מיקי לוי: אז, אדוני, סגן שר האוצר, ידעתי עוד לפני שעלית.

יצחק כהן: לא ידעת, לא ידעת.

מיקי לוי: אכן, בנק ישראל, אדוני סגן שר האוצר, והמפקחת התנגדו.

מיקי לוי: וההתנגדות שלהם, הוכחנו שהיא לא סוף פסוק.

מיקי לוי: הוכחנו כי בסיוע הממונה על ההגבלים העסקיים הצלחנו להוריד את רוע הגזרה.

מיקי לוי: לראיה, לוועדת הכספים היה משקל ותפקיד מהותי במניעת מכירתו של בנק איגוד לבנק מזרחי.

מיקי לוי: הינה לך הוכחה שוועדת הכספים כן יכולה.

מיקי לוי: ולכן, אני לא מבין את הטיעון הזה.

מיקי לוי: הרי לא פוגעים בעצמאות של בנק ישראל.

מיקי לוי: בנק איגוד לא נמכר למזרחי-טפחות, המפקחת על הבנקים היא עצמאית, חוק בנק ישראל מקנה עצמאות לבנק ישראל, אבל נדרש פיקוח של חברי הכנסת.

מיקי לוי: אדוני סגן שר האוצר המוערך מאוד – חבל שהוא יצא – איני מקבל את ההסברים.

מיקי לוי: אי-אישור החוק פוגע באינטרסים של הציבור.

מיקי לוי: החוק הבא שאני מגיש במיידי – אותו נושא, הצעת חוק הבנקאות, ואישור שר האוצר במקום ועדת הכספים לרכישת תאגיד בנקאי, ואז נראה אתכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה, נא לשבת – – –

מיקי לוי: גברתי, הצבעה, לא לחכות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לרכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר), התשע"ח–2018, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לרכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר), התשע"ח–2018, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – אישור ועדת הכספים של הכנסת לרכישת תאגיד בנקאי על ידי תאגיד בנקאי אחר), התשע"ח–2018, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5429/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק שוויון יישובים דרוזיים וצ'רקסיים, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת סאלח סעד וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת סאלח סעד, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: כבר אני אומרת שתשובה והצבעה במועד אחר.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, חוק השוויון ליישובים הדרוזיים והצ'רקסיים, שמונח בפניכם היום, בא להסדיר את עניינם של – –

טלי פלוסקוב: קצת שקט, בבקשה.

סאלח סעד: – – בני העדה הדרוזית והרשויות המקומיות בכל התחומים: בתשתיות, ברווחה, בחינוך, בתיירות, באזורי תעשייה ובתכנון ובנייה.

סאלח סעד: כיום יש פערים אדירים בין היישובים הדרוזיים ליישובים היהודיים.

סאלח סעד: אתן לכם דוגמה.

סאלח סעד: קחו את כפר ורדים, יישוב שכן ליאנוח-ג'ת.

סאלח סעד: היישוב הוקם לפני 30 שנה, יישוב חדש למעשה.

סאלח סעד: אני מזמין אתכם להגיע לשם ולראות את ההבדל בין כפר ורדים לבין יאנוח-ג'ת.

סאלח סעד: אני בעד ההתפתחות של כפר ורדים ואני שמח בשביל תושביו; אני רוצה אותה רמת חיים ופיתוח ביישובים הדרוזיים.

סאלח סעד: אין סיבה שלא.

סאלח סעד: תראו את ההבדל: שכונות חדשות, כבישים סלולים, בריכות שחייה, מתנ"סים, יישוב מתפתח בצורה מדהימה.

סאלח סעד: כל הכבוד להם.

סאלח סעד: ואני שואל את עצמי – או הצעיר הדרוזי שואל את עצמו: למה האפליה הזאת בין יוסי לבין יוסף מכפר יאנוח, ששירת איתו בצנחנים, ישנו ביחד באותו האוהל, סיירו ביחד, עשו מארבים ביחד, בשמירה על גבולות הארץ היפה שלנו.

סאלח סעד: למה האפליה הזאת.

סאלח סעד: לפני כמעט חצי שנה עתרתי לבג"ץ בגלל היעדר התייחסות לעדה הדרוזית בתקציב המדינה.

סאלח סעד: מכירים את סבתא בישלה דייסה?

סאלח סעד: ככה זה תקציב המדינה.

סאלח סעד: המתנחלים דואגים לעצמם – קיבלו נתח; החרדים – קיבלו נתח; מעמד הביניים והזוגות הצעירים – שר האוצר דואג להם, הכול בסדר – קיבלו נתח.

סאלח סעד: לא שאני נגד זה, הכול בסדר, אבל למה הדרוזים בחוץ?

סאלח סעד: למה הדרוזים לא בפנים?

סאלח סעד: מי צריך לדאוג לנו?

טלי פלוסקוב: אדוני, לדרוזים אין זוגות צעירים?

טלי פלוסקוב: הם לא מקבלים מה שהמדינה נותנת לכולם?

טלי פלוסקוב: סליחה, אבל מה שאמרת עכשיו זה שכולם קיבלו – – –

סאלח סעד: אם את רוצה תשובה, תעצרי – – –

טלי פלוסקוב: אין בעיה, אני אוסיף לך את הדקה הזאת.

סאלח סעד: בהחלט יש הבדל עצום בין זוגות צעירים שרוצים לבנות בית – כי אין לנו תוכניות מתאר ואין לנו היתרי בנייה – – –

טלי פלוסקוב: זה משהו אחר.

טלי פלוסקוב: מכירה את זה.

סאלח סעד: היהודים הולכים לקנות בית – יש את הדירות למשתכן.

סאלח סעד: הם הולכים לקנות בית, מפתח, ואין להם בעיה עם זה.

סאלח סעד: לנו יש את הבעיה הזו.

סאלח סעד: חברים, חוק הלאום, שעבר בסוף מושב הקיץ, הוא יריקה בפרצופה של העדה הדרוזית, על כל המשתמע מכך.

סאלח סעד: ראינו איך אזרחי ישראל עמדו לצידה של העדה הדרוזית, ועל כך אני מודה להם.

סאלח סעד: כיכר רבין התמלאה באזרחי ישראל שמאמינים בעדה הדרוזית ובשותפות אמיתית עם העם היהודי.

סאלח סעד: באותו שבוע ראש הממשלה היה בהיסטריה, ישב בישיבות דחופות ובהולות עם הנהגת העדה הדרוזית: אנו נחוקק לכם חוקים, נשווה את תנאיכם ונשפר את המעמד שלכם, בכספים, בתשתיות.

סאלח סעד: אתם יודעים מה?

סאלח סעד: מזלנו שראש העדה, השייח' מואפק טריף, היה שם ומנע הפרד ומשול של ראש הממשלה.

סאלח סעד: הבטחות לדרוזים מפה ועד הודעה חדשה.

סאלח סעד: הכינו מסמך.

סאלח סעד: אומרים – המסמך, בתוך 45 ימים נעביר חקיקה, שוויון לעדה הדרוזית.

סאלח סעד: אוקיי, הכול בסדר, אבל איפה זה?

סאלח סעד: בבל"ת.

סאלח סעד: ואני אומר לראש הממשלה, הינה, ישנה הצעת חוק שמבקשת להשוות את התנאים של העדה הדרוזית, להשוות את העדה הדרוזית והצ'רקסית, למה ועדת שרים דחתה אותה?

סאלח סעד: זה מה שנקרא פוליטיקה זולה.

סאלח סעד: זה לזרות חול בעיני הדרוזים.

סאלח סעד: אז אני פונה לחבריי בני העדה הדרוזית: אני גאה לייצג אתכם כאן בכנסת.

סאלח סעד: ראש הממשלה מורח אתכם ומתעתע בכם.

סאלח סעד: ראש הממשלה לא מתכוון להעביר שום חוק שוויון לעדה הדרוזית, וגם לא מתכוון לתקן את חוק הלאום.

סאלח סעד: על כן אני מודיע לכם, אחיי הדרוזים, אמשיך להילחם כנגד הגזענות, ההסתה, האפליה של הקואליציה ההרסנית הזאת, במלוא העוצמה, בשלוש דרכים: 1.

סאלח סעד: המאבק הציבורי יימשך; אל תתבלבלו, אנחנו נצעיד את המאבק הציבורי, נחסום צמתים, נעשה את כל המהלכים החוקיים בשביל לתקן את חוק הלאום.

סאלח סעד: 2.

סאלח סעד: המאבק המשפטי יימשך: ב-28 בינואר 2019 יתקיים דיון בבג"ץ, שהגשתי יחד עם חבריי חברי הכנסת הדרוזים ביחד עם פורום עורכי הדין הדרוזים, בראשות עו"ד סאמר עלי.

סאלח סעד: 3.

סאלח סעד: המאבק הפרלמנטרי: אני מודיע לכם, אחיי הדרוזים – גם חברי הכנסת – לא אנוח ולא אשקוט עד שנתקן את העוול הזה ועד שנעביר חוק שוויון לעדה הדרוזית ונתקן את חוק הלאום.

סאלח סעד: הדרוזים מופלים בכל תחומי החיים, ואני קורא לממשלה ולקואליציה הזאת:

סאלח סעד: אם מערכת היחסים שלכם עם העדה הדרוזית חשובה לכם, תתמכו בחוק שמבטיח שוויון לעדה הדרוזית.

סאלח סעד: ואם לא – אני מודיע לכם שאני מסכים להצעה לתשובה והצבעה במועד אחר.

סאלח סעד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם יושב-ראש ועדת הכנסת ביקש.

טלי פלוסקוב: אם הוא כאן, תגידו לו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 135) (פרסום פרטיו של נפגע או מתלונן בעבירת מין), התשע"ט–2017.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק לתיקון פקודת מיסי העירייה ומיסי הממשלה (פטורין) (מס' 31) (סמכות רשות מקומיות לתת פטור מארנונה למוסד מתנדב לשירות הציבור), התשע"ט–2018, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתן של חברות הכנסת פנינה תמנו ורויטל סויד בנושא: רצח נשים – מתחילת השנה נרצחו 15 נשים.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לברך את עמותת "עם סגול", בראשות אורן היימן, שנמצאים איתנו כאן.

טלי פלוסקוב: "עם סגול" מקדמת מצוינות חברתית בישראל.

טלי פלוסקוב: ברוכים הבאים לכנסת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5049/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

טלי פלוסקוב: החוק הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מאגר מידע לאופניים עם מנוע עזר), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, עד עשר דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

קסניה סבטלובה: חבריי חברי הכנסת, מה עוד לא נאמר על התופעה, שרק מתרחבת וצומחת ותרתי משמע דורסת את הישראלי בממדיה.

קסניה סבטלובה: חרף התוצאות הנוראיות, הדברים נשארים בגדר דיבורים בלבד.

קסניה סבטלובה: תופעת השימוש ואופן הרכיבה על האופניים, האופניים החשמליים, אינם מוסדרים כיום במדינה, לא מבחינת המשתמשים – אין רישוי; שבילי אופניים לא נבנים; הגניבות הפכו ממש למגפה, למכת מדינה – וגם לא מבחינת הולכי הרגל – שרים נכבדים, אני משעממת אתכם אולי?

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש?

יחיאל חיליק בר: משתעממים ממך.

קסניה סבטלובה: כן, נכון.

קסניה סבטלובה: כן.

קסניה סבטלובה: זה מוזר ששר לענייני תחבורה משתעמם מדיבורים על אופניים חשמליים, אבל כן, כנראה שזה ככה.

קסניה סבטלובה: אז גם מבחינת הולכי הרגל אין הסדרה של העניין הזה, הולכי רגל שנפצעים מהאופניים החשמליים.

קסניה סבטלובה: ההורים המודאגים שולחים את הילדים שלהם לבתי הספר רכובים על הכלי הזה, בפחד שרכב כזה או אחר יפגע בהם בשבילים הרגילים, כן, בנתיבים של התחבורה.

קסניה סבטלובה: כל יום אנו שומעים על מקרים מזעזעים חדשים.

קסניה סבטלובה: את החוק שאני מביאה בפניכם אני ניסחתי כבר בתחילת השנה, כבר בינואר 2018, והוא מתייחס לתופעה, שהיא אומנם תופעה אחרת, אבל תופעה לא שולית בכלל בשביל כלל המשתמשים, והיא כמובן גנבת האופניים, אופניים יקרים מאוד, שעלותם מגיעה לעשרות אלפי שקלים.

קסניה סבטלובה: תופעה זו של גנבת אופניים חשמליים מתרחבת בכל יום, הן במרכז הארץ והן בפריפריה.

קסניה סבטלובה: מה שפעם היה עם רכבים פרטיים עכשיו בעצם עבר לתחום האופניים החשמליים.

קסניה סבטלובה: אלפי שקלים חדשים מושקעים ברכישה של האופניים, ואזרחים רבים לא מספיקים ליהנות מהם אפילו יום אחד לפני שהם נגנבים, במקרים רבים, בתוך זמן קצר ממועד רכישתם.

קסניה סבטלובה: הגנבים משתכללים בשיטותיהם ומצליחים לשחרר את האופניים מכל מיני סוגים של מנעולים.

קסניה סבטלובה: נכון להיום ניתן להגיש תלונה במשטרת ישראל על הגנבה.

קסניה סבטלובה: המשטרה אפילו הפיקה והשיקה אפליקציה בשם "האופניים", שבה מפורסמת גלריית תמונות של אופניים שנתפסו על ידי המשטרה, והציבור מוזמן להגיע לתחנות ולזהות את האופניים הגנובים.

קסניה סבטלובה: ואולם, הבעיה היא כי לעיתים לא ניתן לזהות את האופניים, במיוחד אם אין עליהם סימנים מיוחדים.

קסניה סבטלובה: מדובר באותם דגמים; באותן חברות; באותם מודלים בדיוק.

קסניה סבטלובה: מעבר לכך, כאשר משטרת ישראל תופסת אופניים גנובים, אין באפשרותה לשייך אותם לאזרח כזה או אחר לאחר שהגיש תלונה על הגנבה, כיוון שאין להם שיוך שמי.

קסניה סבטלובה: אני מציעה, וכלל חברי הכנסת, ממש כמעט מכל סיעות הבית, הצטרפו להצעה ההגיונית והמתבקשת הזאת, לשייך את מספר השלדה של האופניים החשמליים לשם של הקונה במעמד הרכישה בחנות.

קסניה סבטלובה: ואם מדובר על אופניים משומשים, אז בעת העברת בעלות, בדואר, על פי מספר השלדה, בדומה לקניית רכב משומש.

קסניה סבטלובה: על פניו מאוד פשוט – מספרי השלדות יעודכנו במאגר מידע ממוחשב במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, שינוהל על ידי רשות הרישוי ויכלול את מספרי השלדות בצמוד לשמות בעלי האופניים, על אותה תשתית שכבר קיימת היום לשם איסוף לוחיות הרישוי של הרכבים הממונעים.

קסניה סבטלובה: לתדהמתי, אני מגלה שוועדת השרים התנגדה להצעה הזאת – הצעה פשוטה; הצעה הגיונית; הצעה מתבקשת, שהציבור זקוק לה ורוצה בה.

קסניה סבטלובה: כנראה ששר התחבורה ממשיך להיות אדיש לכל מה שלא קשור לכבישים, מחלפים וסרטים אדומים שאותם אפשר לגזור ואחרי זה להתגאות בהישגים כאלה ואחרים.

קסניה סבטלובה: מצד אחד, כבוד השר ישראל כץ מדבר על הצורך בהסדרת נושא האופניים החשמליים, מצד שני הוא מתנגד לחוק כל כך בסיסי והגיוני, המבקש לשייך את מספר שלדת האופניים לשם בעליהם, בסך הכול.

קסניה סבטלובה: מה הבעיה בכך?

קסניה סבטלובה: כיצד ניתן להסביר את ההתנגדות לרישום מספרי שלדות האופניים ויצירת מאגר שיקל על איתור וזיהוי של אופניים?

קסניה סבטלובה: ההתנגדות הזאת מעידה על כך שבעצם אין בכוונת שר התחבורה לפעול למען ציבור הרוכבים והצרכנים, שחשופים למכת הגנבות הזאת של אופניים חשמליים, כמו גם בשאר הנושאים שקשורים לתחום.

קסניה סבטלובה: קהל הצרכנים כרגיל נפגע.

קסניה סבטלובה: כספו של הציבור, הרוכש באלפי שקלים אופניים חשמליים, וזכות הקניין שלו עליהם, לא נחשבים מספיק חשובים בעיני השר ישראל כץ והממשלה.

קסניה סבטלובה: חבל מאוד שזה כך.

קסניה סבטלובה: אני עדיין מצפה שתהפכו את דעותיכם ותשנו את החלטתכם ותתמכו בהצעה הזאת.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לכלל חברי הכנסת פה לתמוך בהצעת החוק הזאת לטובת ציבור הנוסעים, הרוכבים, הצרכנים, שעכשיו מסתכלים בעיניים כלות, כאשר הם מגיעים למחסנים של המשטרה ורואים לפעמים מאות זוגות שנראים בדיוק אותו דבר.

קסניה סבטלובה: איפה האופניים שלי?

קסניה סבטלובה: מי יודע?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: בשם שר התחבורה ישיב שר הפנים אריה דרעי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, התבקשתי להשיב בשם שר התחבורה.

אריה מכלוף דרעי: אז מראש אני מתנצל על חוסר הבקיאות שלי בעניין.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נושא שבמשרד שלי.

אריה מכלוף דרעי: אני אקריא את התשובה שהכינו לי.

אריה מכלוף דרעי: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה עיקרה בשיוך מספר השלדה של האופניים החשמליים לשמו של הקונה במעמד הרכישה בחנות, ואם דובר על אופניים משומשים – בעת העברת בעלות בדואר, על פי מספר השלדה, בדומה לקניית רכב משומש.

אריה מכלוף דרעי: לפי סעיף 6 לפקודת התעבורה, מוצע להקים מאגר מידע ממוחשב במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים, שינוהל על ידי רשות הרישוי ויכלול את מספרי השלדות בצמוד לשמות בעלי האופניים.

אריה מכלוף דרעי: לפי המוצע, מאגר זה ישמש לצורכי רשות הרישוי ומשטרת ישראל בלבד ולא יהיה פתוח לעיון הציבור, כך שברגע שמשטרת ישראל תמצא אופניים חשמליים של אזרח, בין אם הגיש תלונה על גנבה בין אם לאו, ניתן יהיה להשיב את האופניים לבעליהם.

אריה מכלוף דרעי: כמו כן, מוצע להחיל את חובת רישום האופניים עם מנוע עזר גם על בעלי אופניים חדשים, שרכשו את האופניים בחצי השנה שלפני תחילת החוק ויינתן להם פרק זמן של 24 חודשים לביצוע רישום.

אריה מכלוף דרעי: בדברי ההסבר להצעה מפורט הרקע למוצע.

אריה מכלוף דרעי: תופעת גנבות אופניים עם מנוע עזר הולכת וגוברת, ולפיכך לאחרונה השיקה משטרת ישראל אפליקציה בשם "האופניים", שבה גלריית תמונות של אופניים שנתפסו על ידי המשטרה.

אריה מכלוף דרעי: הציבור מוזמן להגיע לתחנות המשטרה ולזהות את האופניים הגנובים.

אריה מכלוף דרעי: אולם הבעיה היא כי לעיתים לא ניתן לזהות את האופניים, בייחוד אם אין עליהם סימנים מיוחדים.

אריה מכלוף דרעי: בתאריך 14 באוקטובר 2018 אושרה בממשלה תוכנית לאומית להגברת בטיחות והפעלתם של כלים דו-גלגליים חשמליים – אופניים חשמליים, קורקינט ממונע – בהחלטת ממשלה אשר מניחה את היסודות הראויים לטיפול ברכב הדו-גלגלי החשמלי.

אריה מכלוף דרעי: לעניין הקמתו של מאגר המידע, יצוין שבהחלטת הממשלה הוחלט על הקמת צוות בהשתתפות נציגי משרד התחבורה, משרדי המשפטים והפנים ונציג מרכז השלטון המקומי, אשר יבחנו את האפשרויות לביצוע רישום וסימון של הכלים החשמליים וניהול המידע בעניינם, תוך הכנסת כלל השיקולים המקצועיים, התפעוליים והאומדן התקציבי.

אריה מכלוף דרעי: לפיכך, לאור האמור, מתנגדת הממשלה להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אריה דרעי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: קודם כול, ברצוני לומר שכמובן זה קודם כול מבזה את השר, שעומד בראשות של משרד כל כך חשוב כמו משרד התחבורה, שהוא נמצא שם מאחורה – כן, הוא היה פה לפני דקה – ואינו טורח להגיע ובעצם לנמק את ההתנגדות שלו בעצמו, של המשרד שלו.

קסניה סבטלובה: הדבר הזה פשוט מראה על זלזול – לא כלפיי, אני לא נפגעת, אני פה נציגה של הציבור.

קסניה סבטלובה: לי אין אופניים, אני לא רוכבת עליהם, לא על חשמליים ולא על רגילים.

קסניה סבטלובה: אבל כל אלה שעכשיו מחפשים, מנסים לאתר את האופניים שלהם בתחנות כאלה ואחרות, במחסנים האלה, העצומים, ואינם מוצאים אותם ולא יכולים לקבל את הרכוש שלהם בחזרה – הם הנפגעים העיקרים.

קסניה סבטלובה: ההצעה היא כאמור פשוטה מאוד.

קסניה סבטלובה: כל המריחות שאנחנו שומעים: בואו נקים צוות; הצוות ישב על זה חצי שנה; ועוד חצי שנה הם ישבו ועוד פעם ואז הם אולי יחליטו ואולי הם לא יחליטו כיצד הם יטפלו במגפה הזאת.

קסניה סבטלובה: במהלך השנה הזאת אנחנו יודעים שעוד אלפי זוגות של אופניים ייגנבו, ועוד אלפי ישראלים יחפשו את הרכוש שלהם ולא יוכלו לאתר אותו.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי שר התחבורה ישראל כץ החליט שכרגע זה לא מספיק חשוב.

קסניה סבטלובה: אז הינה בשורה בשבילכם, צרכנים במדינת ישראל, רוכבים על אופניים חשמליים: אתם תצטרכו להסתפק במה שיש.

קסניה סבטלובה: כלומר, הפתרון לא ממהר להגיע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מאגר מידע לאופניים עם מנוע עזר), התשע"ח–2018.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 35 נמנעים – 1 ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מאגר מידע לאופניים עם מנוע עזר), התשע"ח–2018, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 23 חברי כנסת בעד, 35 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הקמת מאגר מידע לאופניים עם מנוע עזר), התשע"ח–2018, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דודי אמסלם הצביע בטעות בעמדתו של חבר הכנסת ג'קי לוי במקום בעמדתו.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, התוצאה לא משתנה, רק השם של המצביע.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תיקנו אותי, אמרו: מכלוף מיקי זוהר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

): אדוני – גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת – כתבו לי פשוט "אדוני" אז קראתי מהדבר – – –

טלי פלוסקוב: ברור, אנחנו כבר התרגלנו.

): אז אני מתנצל.

): אני בא לתקן את ההודעה שמסרתי לכנסת ביום שני.

): להלן ההודעה המדויקת.

): אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדות הבאות: מטעם סיעת המחנה הציוני – בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, במקום הפנוי שיש לסיעה יכהן חבר הכנסת רוברט טביבייב?

): טיביבייב?

): טיבייב?

טלי פלוסקוב: טיבייב, נכון?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: טיבייב, מיקי.

טלי פלוסקוב: בסוף ילמדו.

): טיבייב, הבנתי – מגניב.

): בוועדת הפנים והגנת הסביבה, במקום חבר הכנסת זוהיר בהלול, שפרש מהכנסת, תכהן חברת הכנסת לאה פדידה.

): אייתי נכון?

): תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, יושב-ראש ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5368/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו ממשיכים בחקיקה.

טלי פלוסקוב: עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מועמד המצוי בחקירה מהרכבת הממשלה), של חברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: נמתין, הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, אנחנו עוברים חודשים על חודשים של טירוף בבית הזה.

רויטל סויד: אנחנו עוברים פה מבול וטרפת של חקיקה הזויה; כל יום קמים ליוזמה אחרת, מופרכת, שכל המטרה שלה זה אך ורק דבר אחד: ההישרדות הפוליטית של ראש הממשלה.

רויטל סויד: ראש ממשלה שמצוי תחת חקירות פנימיות – לא אחת, לא שתיים, שלוש – בעבירות מסוג פשע.

אורן אסף חזן: אני רק שאלה.

מיקי רוזנטל: – – – תפסיק להפריע – – –

רויטל סויד: ואז אנחנו רואים את חוק הצרפתי, חוק ההמלצות, חוק החסינות – כל מה שאמור להשאיר ראש ממשלה חשוד בפלילים על כיסא ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: לא, בוא נקשיב קודם.

רויטל סויד: ויותר מזה, חלק מזה זו הסתה פרועה, הסתה פרועה נגד כולם.

אורן אסף חזן: – – –

רויטל סויד: התחלתם במשטרת ישראל ובמפכ"ל; ומהמפכ"ל עברתם לכל המשטרה; ואחר כך עברתם למבקר המדינה; וממבקר המדינה לרמטכ"ל; ומהרמטכ"ל לפרקליטות ואחר כך לשופטים.

רויטל סויד: כל מי שהוא שומר סף, אתם מסיתים נגדו.

אורן אסף חזן: – – –

רויטל סויד: אתם התחרפנתם?

רויטל סויד: לקום היום בבוקר ולהסית נגד נשיא המדינה?

רויטל סויד: זה מה שאתם עושים?

רויטל סויד: נשיא המדינה – אתם מסיתים נגדו?

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: אני קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: עשר דקות שלה.

רויטל סויד: אדוני ראש הממשלה, אם לא היה כלום ולא יהיה כלום, אם לא היה כלום ולא יהיה כלום, תבוא לפה עכשיו – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אתה לוקח את תשומת ליבי אליך במקום לראות מה הולך פה, אדוני.

רויטל סויד: – – תתייצב פה ותצביע בעד הצעת החוק שלי.

רויטל סויד: אם אתה באמת לא מונע רק משיקולי הישרדות, בוא להצביע על הצעת החוק.

רויטל סויד: בוא ותוכיח שאכפת לך מהציבור ואכפת לך מהעם.

רויטל סויד: ושלא היה כלום, אז לא יהיה כלום – תוכיח את זה.

רויטל סויד: מה שעשיתם היום זה ספין מטורף.

רויטל סויד: ראש ממשלה מתחבא מאחורי חבר מרעיו, שבאים ומסיתים נגד נשיא המדינה.

רויטל סויד: הדבר הזה אסור שיקרה.

רויטל סויד: אתם כולכם יודעים שאני עורכת דין; שעסקתי בתחום הפלילי, מבינה קצת בחקירות פליליות.

אורן אסף חזן: חזקת החפות.

רויטל סויד: חזקת החפות היא ערך עליון, אבל באותה נשימה – – –

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: זה לא יכול להיות שעומד פה מישהו ומפריע כל הזמן, זה לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לא להפריע לי לנהל את הדיון.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, תודה.

רויטל סויד: תוסיפי לי זמן.

רויטל סויד: חזקת החפות היא ערך עליון, אבל יחד עם זאת יש ערך חשוב לא פחות, שבראש המדינה יעמוד ראש ממשלה שמנהל מדינה בלי שיקולי הישרדות פוליטית; שאנחנו נדע שכשהוא שולח חיילים לקרב, זה באמת כי צריך; שאנחנו נדע שכשהוא מכנס קבינט הוא לא יצטרך לצאת באמצע כדי לבדוק מה אומרים עורכי הדין שלו.

אמיר אוחנה: – – – על הישרדות פוליטית, זה שיש לו – – –

רויטל סויד: ראש הממשלה שלך וראש הממשלה שלי.

אמיר אוחנה: – – –

קריאה: – – – אתם מפריעים לה.

קריאה: חבר'ה, תנו לדבר – – –

טלי פלוסקוב: להזכיר לכם שגם אתם נכנסים לדבריהם של אנשים שעומדים פה?

טלי פלוסקוב: סליחה, בסדר.

טלי פלוסקוב: גם להם מותר, גם להם מותר.

רויטל סויד: את תוסיפי לי זמן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אם אני ארגיש שאני צריכה מישהו להוציא מהאולם אני אעשה את זה.

טלי פלוסקוב: תודה על העזרה.

יוסי יונה: – – – לפחות לקרוא לסדר – – –

טלי פלוסקוב: תודה, תודה, יוסי.

טלי פלוסקוב: תודה לך, חבר הכנסת.

רויטל סויד: מגיעה לנו יציבות שלטונית.

רויטל סויד: מה אתם אומרים אחר כך?

רויטל סויד: אתם באים ואתם אומרים: אתם רוצים להפיל ממשלת ימין; אתם רוצים לעשות בחירות, ולא בקלפי.

רויטל סויד: הינה לכם הדרך לבוא ולהוכיח שאתם לא מפחדים מזה.

רויטל סויד: כי הצעת החוק שלי באה ואומרת דבר פשוט: נשיא המדינה לא יטיל על מועמד שמצוי תחת חקירה בעבירה מסוג פשע להרכיב ממשלה.

רויטל סויד: על מי?

רויטל סויד: על מועמד אחר; מספר 2 ברשימה; ממלא המקום שלו; מישהו אחר, שהוא יעמוד ויהיה במקומו.

רויטל סויד: סליחה, הצעת החוק שלי אומרת דבר פשוט: נשיא המדינה לא יטיל את הרכבת הממשלה על מועמד שמצוי תחת חקירה פלילית בעבירה מסוג פשע.

רויטל סויד: יש מספר 2 ברשימה; יש ממלא מקום.

רויטל סויד: כל אחד אחר יכול למלא את מקומו.

רויטל סויד: ואז לא תישמע טענה: אתם מנסים להחליף שלטון ולא בקלפי, אתם מנסים להחליף ממשלת ימין.

רויטל סויד: לא ירחק היום ואתם תעמידו פה חוק, חוק נאמנות נשיא המדינה.

רויטל סויד: אתם דורשים נאמנות בכל תחום, והיום הוכחתם שאתם הולכים לדרוש את זה גם מנשיא המדינה.

רויטל סויד: נשיא המדינה מחויב אך ורק לציבור, ולכן נשיא אחראי לא יטיל את הרכבת הממשלה – – –

אורן אסף חזן: לשמאל, לציבור מצד שמאל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, קריאה שנייה, פעם שנייה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – – באמת.

רויטל סויד: נשיא המדינה מחויב אך ורק לציבור.

רויטל סויד: וכמי שמחויב לציבור הוא לא יכול להטיל את הרכבת הממשלה על מועמד – בעבירה מסוג פשע.

אורן אסף חזן: אבל הציבור קובע.

אורן אסף חזן: הציבור קובע, חברת הכנסת סויד.

טלי פלוסקוב: אדוני, אתה תצא עכשיו מהאולם.

טלי פלוסקוב: פעם אחרונה אני אומרת לך.

אורן אסף חזן: אבל למה?

טלי פלוסקוב: ככה, כי אני מבקשת לא להפריע.

אורן אסף חזן: – – –

רויטל סויד: ככה נראית יציבות של מערכת.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, קריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

אורן אסף חזן: די, נו באמת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אורן אסף חזן: רויטל, אל תהרסי את חזקת החפות.

אורן אסף חזן: אל תעשי קריירה על הגב של ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: )

רויטל סויד: ככה תישמר יציבות המערכת הפוליטית.

רויטל סויד: ככה אנחנו לא נשמע בשום מקום שיש לנו ראש ממשלה שטוען שמנסים להפיל אותו.

רויטל סויד: ואם באיזה אופן התיק ייסגר, ראש הממשלה יוכל לשוב ולהיות ראש ממשלה.

רויטל סויד: פשוט מאוד.

רויטל סויד: ולכן היום אני באה ואומרת: ראש הממשלה, אם אתה אומר שאין כלום ולכן לא יהיה כלום, בוא לפה.

רויטל סויד: תוכיח לכולם שאתה בא; שאתה לא מונע משיקולי הישרדות פוליטית; שאתה עומד פה, מצביע על הצעת החוק ואומר חד-משמעית: נשיא המדינה לא יטיל הרכבת ממשלה על מועמד – איבדתי את הקול, אני ממש מצטערת.

טלי פלוסקוב: אנחנו מרגישים.

טלי פלוסקוב: לאט-לאט, הכול בסדר.

רויטל סויד: אני מתנצלת, חברים, פשוט איבדתי לגמרי את הקול.

רויטל סויד: את יודעת מה, תוסיפי לי את הזמן אחר כך בתגובה, כי פשוט איבדתי את הקול לגמרי, אני לא יכולה לדבר.

רויטל סויד: בסדר?

רויטל סויד: יש לי עוד שתי דקות.

טלי פלוסקוב: אין שום בעיה.

טלי פלוסקוב: הבנתי אותך.

טלי פלוסקוב: הבנתי אותך.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: ישיב, בשם שרת המשפטים, השר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

איוב קרא: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מועמד המצוי בחקירה מהרכבת הממשלה) של חברת הכנסת סויד מציעה לשלול את האפשרות להטיל על חבר הכנסת את התפקיד להרכיב ממשלה, אם נגד אותו חבר כנסת הוגש כתב אישום בעבירת פשע, או שהוא נמצא בחקירה, או שהודע לו שיוגש נגדו כתב אישום בעבירת פשע.

איוב קרא: לפי ההסדר, במקרה כזה נשיא המדינה יהיה חייב להטיל את התפקיד על חבר סיעתו של חבר הכנסת.

איוב קרא: המציעה סבורה כי ההסדר החדש יועיל ליציבות השלטונית ויקדם את טוהר המידות.

איוב קרא: הרכבת הממשלה והובלתה בתפקיד ראש הממשלה הן, במובנים רבים, המימוש המרבי של זכותו של אדם להיבחר לכנסת ולפעול לקידום עמדותיו הפוליטיות.

איוב קרא: במציאות הפוליטית, המשמעות של העברת התפקיד להרכיב את הממשלה לידי אדם אחר ברשימתו, היא בעלת השלכה דרמטית, הן על חבר הכנסת, שנפגע ישירות, והן על עצם הסיכוי של רשימת המועמדים שלו להצליח במעשה המרכבה הפוליטי, כלומר, על הבוחרים של רשימת המועמדים שבראשה הוא עומד ועל העתיד הפוליטי של המדינה.

איוב קרא: יתר על כן, למעשה, חברת הכנסת מבקשת להחמיר עם חבר הכנסת בשלב הרכבת הממשלה יותר מהדין החל על ראש ממשלה מכהן באותן נסיבות.

איוב קרא: נדמה כי יש צורך ליצור התאמה בין ההסדרים המגבילים החלים בשני השלבים, שאם לא כן, בעוד חבר הכנסת שכבר נחקר ובכל זאת נבחר לכנסת בראש רשימה יהיה מנוע מלהרכיב את הממשלה החדשה, הרי שראש ממשלה מכהן לא יהיה מנוע מלהמשיך בכהונתו גם אם נפתחה נגדו חקירה סמוך לאחר תחילת כהונתו.

איוב קרא: לבסוף, יש לזכור כי כל אדם חף מפשע עד אשר תוכח אשמתו בבית המשפט.

איוב קרא: זה חזקת החפות.

איוב קרא: חברת הכנסת מבקשת, למעשה, להפקיד בידי גורמי התביעה במדינת ישראל, שכבודם במקומם מונח, את ההחלטה אם אדם שטרם הוכחה אשמתו איננו ראוי לכהן כראש ממשלה בישראל.

איוב קרא: אני מזכיר שיש שופטים בישראל, בירושלים, ולעיתים נאשמים העומדים לדין מסיימים את ההליך המשפטי כזכאים.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, חזקת החפות וחופש הבחירה הם עקרונות יסוד במדינת ישראל ואי-אפשר לפסוח עליהם.

איוב קרא: זה דבר מתבקש, זה אלף-בית בלימודי משפטים, זה אלף-בית בזכויות אזרח בסיסיות.

איוב קרא: ברגע שאנחנו מדברים על מצב שצריכים להכריע בעניינו של ראש רשימה, שאולי בזכותו יש רוב – אולי 80% מהבוחרים של אותה רשימה בחרו בו להיות מועמד לראשות ממשלה – המשמעות היא גדולה מאוד.

איוב קרא: אם אתה בא ואומר: אני פוסח עליו, הולך למספר 2, או למספר 3, לא חשוב – ומנסה לקדם את אותו מועמד להרכיב ממשלה – לא לזה התכוונו הבוחרים.

איוב קרא: זה עיוות המציאות.

איוב קרא: אנשים בעצם בוחרים בראש הרשימה.

איוב קרא: אני חושב שגם היום נמצאים בסיטואציה דומה, שהליכוד מוביל בפער גדול מאוד בזכות ראש הממשלה.

איוב קרא: הסקרים מדברים על כך שבזכות ראש הממשלה הליכוד יזכה ב-40 מנדטים לפחות.

איוב קרא: אם אתה הולך ומחליף אותו בצורה שרירותית, ואתה מעוות את רצון הבוחר, אין ספק שמדובר בעיוות משמעותי, יסודי, בכל המשטר הדמוקרטי של מדינת ישראל.

איוב קרא: אין זה ראוי.

איוב קרא: אני לא חושב שזה נכון לפגוע במועמד שמוביל רשימה, כשרצון הבוחר היה להביא למצב שירכיב ממשלה בישראל.

איוב קרא: המשמעות סביב הדבר הזה היא אדירה.

איוב קרא: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל על עקרונות היסוד, שבעצם כל חוקי-היסוד נשענים עליהם.

איוב קרא: כל חוקי-היסוד של מדינת ישראל הם דברים שנקבעו בגלל המשמעות שלהם.

איוב קרא: המשמעות היא גדולה, בעניין הבחירה; המשמעות של מי מרכיב ממשלה היא חשובה, באיזו צורה מרכיבים ממשלה, מי ראוי להרכיב ממשלה.

איוב קרא: בנסיבות אחרות, כמו שקרה בהרבה מקרים – עקב נבצרות, עקב מצב של פטירה – אלה דברים שנכפים עליך, והחוק בהחלט ידע לכוון ללקונות הללו ולחריגים הללו.

איוב קרא: אנחנו מדברים כל כך שיש פתרונות במצבים כאלה.

איוב קרא: ולכן לבוא מראש, כשאתה סיימת בחירות והציבור נתן לך לגיטימציה, נתן לך רוב, ואתה אומר פה: בכל זאת, למרות זה, לוקחים לי סמכויות על פי חוקי-היסוד של מדינת ישראל – הדבר הזה לא יכול לקרות, זה לא נכון.

איוב קרא: אני לא חושב שזה מתאים, ואני גם חושב שזה לא קרה אף פעם.

איוב קרא: והיו מקרים כאלה.

איוב קרא: היו מקרים וראשי ממשלות שהיו איתם בעיות של חוק וסדר, ובכל זאת לא שינו את החקיקה, החקיקה נקבעה לפני הרבה שנים.

איוב קרא: בעצם אנחנו נמצאים בסיטואציה שמחייבת אותנו לחשוב ולהתנהל על פי אותם חוקי-יסוד שנקבעו.

איוב קרא: אנחנו, חברי הטוב שר האנרגיה, שר התשתיות, אנחנו בכל זאת נמצאים במצב – יש לך אצבע אחת ואני צריך להשיג רוב; לכן זה שאתה מאיץ בי לסיים – – –

יובל שטייניץ: – – –

איוב קרא: זה בסדר.

איוב קרא: אני מנסה לשכנע אותך, כי אתה לא – אני רק יכול לומר לך שלא למדתי את הנושא היטב.

איוב קרא: שרת המשפטים, יש לה משימות מיוחדות, והיא הטילה עליי בדקה ה-90 להחליף אותה.

איוב קרא: לכן אני רק יכול לומר לך שאני שמח שאני מחליף אותה בנושא כל כך חשוב לך, לי, כי אולי בבוא היום תצטרך גם להתמודד עם הדבר הזה, אם אצה לך הדרך להגיע למעלה.

איוב קרא: אני לא ממהר לשום מקום.

איוב קרא: לכן אני משכנע אותך להתנגד לחוק, כדי להשאיר ראש ממשלה מצליח כל כך.

יובל שטייניץ: – – – זה מה שאמרת כרגע.

יובל שטייניץ: לתקשורת – – – איוב לא ממהר לראשות הממשלה – – –

איוב קרא: יובל, אמרתי עליך, לא עליי.

איוב קרא: אני מבקש מכנסת ישראל להתנגד לחוק.

איוב קרא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר איוב קרא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, את יכולה לחזור.

טלי פלוסקוב: אני מוסיפה לך את אותה דקה וחצי שנשארו לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רויטל סויד: חברי השר איוב קרא, אני רוצה לומר לך משהו.

רויטל סויד: עמדת פה ודיברת – גם הוספת מעצמך; לא רק מה שהיית צריך להקריא משרת המשפטים – ואמרת: מסיימים מערכת בחירות, והציבור נתן לך, אדוני ראש הממשלה, לגיטימציה, והצעת החוק הזאת בעצם באה ומטרפדת.

רויטל סויד: אז אני רוצה לומר לך משהו, השר איוב קרא, וגם לשרה מירי רגב וגם לכל הקואליציה פה.

רויטל סויד: אני מבינה שאתם מתבלבלים וחושבים שהמפלגה, הבחירות, הכול זה נתניהו, ראש הממשלה.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: הציבור בבחירות נותן לגיטימציה למפלגה.

רויטל סויד: הוא לא נותן לגיטימציה למישהו מסוים.

רויטל סויד: ופה, הצעת החוק הזאת לא לוקחת את הלגיטימציה מהמפלגה.

רויטל סויד: באמת, מה שהיא אומרת זה שתפסיקו להסתכל רק על נתניהו אלא תסתכלו מה יש לנו פה: יש פה ראש ממשלה תחת חקירות פליליות, שמעסיק קואליציה שלמה במשך שנה בטירוף של הזיות של חוקים.

דוד אמסלם: אנחנו מסיתים?

רויטל סויד: ואתה, דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה, מעז להגיד היום בבוקר שמשטרת ישראל – –

דוד אמסלם: כל שבוע.

רויטל סויד: – – רוצה לעשות הפיכה.

רויטל סויד: תראו לאן הגעתם.

דוד אמסלם: זו המציאות.

רויטל סויד: אתם מסיתים נגד המשטרה.

רויטל סויד: אתם מסיתים נגד המפכ"ל.

רויטל סויד: אתם מסיתים נגד הפרקליטות, והבוקר אתם מסיתים נגד הנשיא.

נורית קורן: זה פופוליסטי.

רויטל סויד: איבדתם את זה לגמרי.

רויטל סויד: אין לכם בעלות על חוקי-היסוד.

רויטל סויד: אין לכם בעלות על המדינה.

רויטל סויד: אין לכם.

רויטל סויד: וכדי שלא תוכלו להגיד שאנחנו רוצים להפיל ממשלת ימין – – –

דוד אמסלם: – – –

רויטל סויד: לא לוקחים לכם את זה.

רויטל סויד: פשוט תטילו את זה על מועמד אחר.

רויטל סויד: ראינו היום לאן הפרנויה של ראש הממשלה הולכת.

דוד אמסלם: השקרים שלכם.

דוד אמסלם: לא מתביישת.

רויטל סויד: ראינו היום לאן הטירוף הולך.

רויטל סויד: הגעתם למצב שאתם מאשימים את נשיא המדינה שהוא רצה לעשות פוטש.

רויטל סויד: נשיא המדינה, שהוא בשר מבשרכם.

רויטל סויד: נשיא המדינה, שמאחד את כולם.

דוד אמסלם: – – –

רויטל סויד: נשיא המדינה, שאתם רק מוכיחים למה הוא באמת לא צריך להטיל את הרכבת הממשלה על מועמד תחת חקירה פלילית – כי אין לנו יציבות שלטונית.

דוד אמסלם: יצא המרצע מהשק.

רויטל סויד: אמר השר קרא: ניתן לתובעים להחליט.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: ניתן לטובים לנהל את המדינה.

רויטל סויד: ניתן לאנשים שלא חשודים בפלילים.

רויטל סויד: אתם יודעים, כשחוקק חוק-היסוד, אף אחד לא העלה על דעתו שיהיה יום אחד מועמד תחת חקירות שיבקש את האמון של הציבור.

רויטל סויד: ראש הממשלה אולמרט התפטר הרבה לפני כן; ראש הממשלה רבין – עליו אני בכלל לא מדברת עם חשבון הדולרים.

רויטל סויד: רק פה יש ראש ממשלה שחשוד בעבירות מסוג פשע: שוחד, מרמה, הפרת אמונים, שנאחז בכיסא, וכל מה שהוא יכול לעשות זה רק להאשים את נשיא המדינה.

רויטל סויד: במקום זאת, אני קוראת לנתניהו: בוא לפה למליאה.

רויטל סויד: אם אין כלום ולא יהיה כלום כי לא היה כלום, תוכיח שלא מנהלת אותך רק ההישרדות הפוליטית שלך, אלא האחריות לציבור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מועמד המצוי בחקירה מהרכבת ממשלה).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: רבותיי, נא להצביע בבקשה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 40 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מועמד המצוי בחקירה מהרכבת ממשלה) לא נתקבלה.

אורן אסף חזן: הנשיא הפך להיות איש פוליטי.

אורן אסף חזן: צריך לקחת לו את הסמכות ואנחנו ניקח לו את הסמכות.

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, 40 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת מועמד המצוי בחקירה מהרכבת ממשלה), לא עברה.

טלי פלוסקוב: כן, רבותיי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלי אלאלוף, היית בהצבעה?

טלי פלוסקוב: אז אתה מבקש להירשם כמתנגד.

טלי פלוסקוב: גם זאב בנימין בגין מבקש להירשם כמתנגד.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: עוד שני קולות לפרוטוקול כמתנגדים.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5626/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הרשות לטקסים וסמלים ממלכתיים, התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים והשרות, אני רוצה שתקשיבו לכמה ציטוטים מעניינים: מה מגיע לכם?

יואל חסון: מה, מה מגיע לכם?

יואל חסון: מה מגיע לכם – תביאו את זה לידי ביטוי בקלפי, לא מגיע לכם שום דבר; באחריותו של משרד התרבות לפקח על מוסדות התרבות, לרבות התוכן שמוצג בהם, ולוודא שהם לא עוברים על חוקי המדינה.

יואל חסון: מוסדות התרבות הם לא מעל החוק.

יואל חסון: עליהם לפעול על פי חוקי מדינת ישראל, ועלינו לוודא זאת.

יואל חסון: לא לעצום עין; לא אהיה כספומט.

יואל חסון: יש לי אחריות לכסף הציבורי, והחוק הזה יעניק לי את הסמכות לממש את האחריות שלי ולשלול תמיכה ממוסדות מפירי חוק; צר לי לראות את הבורות בקרב אלה שחושבים שזו סתימת פיות – עוד ועוד פנינים על פנינים שהשרה רגב מפגיזה אותנו בהן במהלך כהונתה כשרת התרבות.

יואל חסון: מאוד מעניין.

יואל חסון: השרה רגב כנראה שכחה משיעורי אזרחות – וגם מהקריירה המוקדמת שלה – את עקרון הממלכתיות.

יואל חסון: היא גם לא קראה כתבי ז'בוטינסקי – תהיו רגועים.

יואל חסון: היא לא יודעת מה זה ממלכתיות של ז'בוטינסקי, היא גם לא מכירה את העקרונות הללו.

יואל חסון: היא לא יודעת שזה בסדר לקדם אג'נדה.

יואל חסון: זה בסדר, השרה רגב, את יכולה לקדם אג'נדה; את יכולה לתת עדיפות לדברים שאת מאמינה בהם; את יכולה לקדם נושאים שאת מאמינה בהם.

יואל חסון: את לא יכולה לבוא לאומנים, לאנשים, לציבור, ולהגיד: אם אתם לא באים לידי ביטוי בקלפי אז אני לא צריכה לתת לכם כלום.

יואל חסון: אז קודם כול בואי אני אגלה לך משהו – שיעור בדמוקרטיה: גם בקואליציה הדורסנית שלכם אין לכם 100%.

יואל חסון: אתם לא קואליציה של 120.

יואל חסון: יש גם חלק אחר בציבור.

יואל חסון: הכסף הזה – אני לא כספומט – זה לא כסף שלך; זה כסף של כל אזרחי מדינת ישראל שאותו צריך לחלק בצורה הגונה, מוסרית והגיונית.

יואל חסון: המדינה היא לא עסק פרטי שלך, וגם לא משרד התרבות.

יואל חסון: הצעת החוק שלי באה לעשות סדר, באה לקדש, השרה רגב, את עקרון הממלכתיות.

יואל חסון: זה הבסיס לקיום שלנו כמדינה.

יואל חסון: הבסיס לקיום שלנו כמדינה הוא לדבוק בעקרון הממלכתיות; בעיקרון הזה שיש כאן צדדים רבים, רבדים רבים – אני לא אוהב את המילה הזאת, אבל שבטים-שבטים.

יואל חסון: וצריך לדעת לנהוג באחריות.

יואל חסון: הרי בתנועת הליכוד של פעם, מנחם בגין, אם הייתה אז מגרסה – ואולי הייתה – היה גורס את החוק הזה ומוודא גריסה נוספת.

יואל חסון: הוא לא היה מעלה על דעתו שסיעת הליכוד תתמוך בחוקים כמו החוקים שהשרה רגב מבקשת להביא עלינו, וחלק כבר הביאה עלינו.

יואל חסון: עכשיו, תראו, הרי אתם כממשלה – וגם התייחסה חברת הכנסת רויטל סויד לצורך שלנו לייצר הגנות ליוזמות שלכם.

יואל חסון: ההגנות שלנו נולדות ובאות בגלל היוזמות ההזויות שלכם.

יואל חסון: בואו נדבר רגע על הרשות לטקסים וסמלים ממלכתיים.

יואל חסון: הרי היו שרים בעבר שהיו אחראים על הרשות הזאת, או עמדו בראש הוועדה הממשלתית לטקסים וסמלים; מעולם, מעולם הם לא חשבו להתערב ולהגיד למנחה בטקס איזה ז'קט היא תלבש או איזה ז'קט היא לא תלבש.

יואל חסון: בכלל, נראה שהשרה רגב חשבה שאירוע המשואות בשנה שעברה הוא בעצם סוג של אירוע משפחתי; אירוע משפחתי שלה, שממש צריך לרדת לרמות – ראש המשפחה כמובן הוא בנימין נתניהו.

יואל חסון: השרה רגב היא לא פועלת למען הממלכה, למען הציבור, היא פועלת למען נתניהו; היא פועלת עבורו – כל דבר זה עבורו; כל דבר זה מה נכון לראש הממשלה.

יואל חסון: אתם יודעים, אני חושב שבפוליטיקה נאמנות זה דבר חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אין חוק כזה?

איילת נחמיאס ורבין: לא עושים חוק כזה?

יואל חסון: אני חושב שללכת דרך עם מנהיג זה דבר חשוב.

יואל חסון: אני הלכתי דרך עם אריאל שרון, עם אהוד אולמרט והיום עם ציפי לבני.

יואל חסון: אני מאוד מחשיב נאמנות בפוליטיקה.

יואל חסון: אבל לא התרפסות, לא התרפסות.

יואל חסון: לא להגיע למחוזות שהשרה רגב מגיעה אליהם, ואני לפעמים תוהה אם יש מודעות עצמית כאן בכלל.

יואל חסון: נאמנות למנהיג זה בסדר; התרפסות והתחנפות בסגנון הנמוך ביותר – זה בסוף מבזה אותנו.

יואל חסון: בסוף, השרה רגב, את שרה בממשלה.

יואל חסון: יש לי כבוד לתפקיד שאת נושאת, יש לציבור הישראלי כבוד לתפקיד שאת נושאת.

יואל חסון: ההתרפסות וההתחנפות וסגנון הניהול הזה מביישים אותנו כמדינה.

יואל חסון: החוק שלי בא לעשות דבר מאוד פשוט: הטקסים הממלכתיים הם לא אירוע משפחתי.

יואל חסון: הטקסים הממלכתיים הם ממלכתיים.

יואל חסון: כולם צריכים להיות בהם.

יואל חסון: כולם צריכים להרגיש בהם שווים.

יואל חסון: אני לא רוצה לראות שר בממשלה – והחוק שלי מונע את זה – יושב, וככה פותח, כאילו זה איזה מפת היערכות לקרב, ומסמן את הכיסאות.

יואל חסון: עד לרמה הזאת ירדת, השרה רגב.

יואל חסון: כל כיסא וכיסא באירוע המשואות, את ידעת מי יושב בו, עד כדי כך שידעת שכל המתחנפים ישבו מסביבכם, ככה, במעגל הגנה.

יואל חסון: זה לא עסק פרטי שלך.

יואל חסון: אני לא רציתי לקדם חוקים כאלה.

יואל חסון: אבל כשמגיעה שרה ויוצרת תקדימים כאלה ומתייחסת לאירוע המשואות כאילו זה עסק שלה, חבריי חברי הכנסת, צריך הגנה מפני שרים כאלה, כי אני לא יודע מה יהיה בשנה הבאה.

יואל חסון: התיאבון גדל.

יואל חסון: לכן החוק שלי אומר דבר מאוד פשוט: ממלכתיות.

יואל חסון: הוועדה, הטקסים, הרשות, הכול מנוהל בצורה שקופה.

יואל חסון: עכשיו אני אגלה לך משהו, השרה רגב.

יואל חסון: פעם ניהלו פה את אירועי 50 שנה למדינת ישראל.

יואל חסון: וראי זה פלא, גם זה היה בתקופת נתניהו, ואז לא היה שר שניהל את זה: הייתה מינהלת, הייתה מועצה, היו נציגי ציבור.

יואל חסון: אף אחד לא בא בטענה שהאירוע הזה הוא אירוע צפון-קוריאני.

יואל חסון: חגגנו בכיף 50 שנה.

יואל חסון: אתם הרסתם את אירועי 70 שנה של מדינת ישראל.

יואל חסון: כי במה התעסקו בעצם?

יואל חסון: במה?

יואל חסון: מה עניין אתכם?

יואל חסון: שראש הממשלה גונב עוד ארבע דקות ושיושב-ראש הכנסת הושפל, ובדרך מושפלת כל הכנסת וגם אתם הושפלתם, גם אתם, חברי הכנסת, השפלתם.

יואל חסון: את חברי הכנסת, את 120 חברי הכנסת של מדינת ישראל שמו ביציע הצדדי – פעם ראשונה.

יואל חסון: את כל חברי הכנסת השרה רגב הזאת זרקה ליציע הצדדי בלי בושה.

יואל חסון: זה לא אישי, חברים; זה היחס לכנסת, זה היחס לכנסת.

יואל חסון: תמיד בטקסים האלה חברי הכנסת יושבים, בצדק, ביציע המרכזי, והשרה רגב זרקה אותנו הצידה, כדי שחס וחלילה לא נקלקל את הנוף המקיף אותה; שחס וחלילה גם מישהו לא ילחש לאוזנה ויגיד לה משהו שהיא לא רוצה לשמוע.

יואל חסון: אז החוק הזה היום – אתם, תסלחו לי, בחולשת

יואל חסון: כם אתם תתגייסו כקואליציה להפיל את החוק הזה, אבל אתם יודעים שהחוק הזה אומר את הדבר הנכון.

יואל חסון: הטקסים הממלכתיים, הסמלים, הם של כולנו, ולא שר בממשלה – אנחנו לא צפון-קוריאה – יבוא וינהל ויגיד איזה שיר נשמע, ואיזה אומן יופיע ואיזה ז'קט תלבש המנחה, ושלא לדבר על דברים הרבה יותר משמעותיים: איזה נאומים ינאמו ומי ינאם, ומה התכנים ומה הסמלים.

יואל חסון: אז אתם תרצו להפיל את החוק הזה עכשיו, תפילו אותו.

יואל חסון: תקדמו אותנו שלב נוסף לצפון קוריאה.

יואל חסון: אבל זה אחד הדברים הראשונים שנשנה, השרה רגב, כי את יצרת פה תקדימים כל כך מסוכנים, שמחייבים אותנו ליצור הגנות על ההתנהגות שאת מביאה עלינו כשרה הממונה על הטקסים במדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: תשיב שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מירי רגב: כבוד היושבת-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, וואו, כמה שטויות אפשר לדבר במליאה הזאת.

מירי רגב: עכשיו אני מורידה את האוזנייה, חבר הכנסת חסון, שלא תחשוב שמישהו מדליף לי משהו.

מירי רגב: מה שאתה רגיל לעשות אנחנו לא עושים, אז אני מורידה את האוזנייה.

מירי רגב: צילמתם?

מירי רגב: אני מדברת בלי שמישהו אומר לי מה להגיד.

יואל חסון: זה מפתיע.

יואל חסון: גם ראש הממשלה לא אמר לך מה להגיד?

מירי רגב: אוי, אוי, אוי, אוי, חסון, נאמן הוא מדבר, נאמן.

מירי רגב: כמה מפלגות עברת, חסון?

מירי רגב: על נאמנות אתה מדבר?

מירי רגב: איזה – פשוט אדם נמוך.

מירי רגב: אתה תמיד היית בעצם כמו ראש המפלגה שלך: כלום.

מירי רגב: כלום.

מירי רגב: אתה וציפי זה כלום.

מירי רגב: לא עשיתם כלום בחיים שלכם; לא קידמתם כלום בחיים שלכם; חבורה של חמוצים.

מירי רגב: חבורה של אנשים – –

רויטל סויד: זאת התגובה העניינית להצעת החוק?

מירי רגב: – – שיושבים ומדברים ומדברים ומדברים.

יעל כהן-פארן: – – –

מירי רגב: תמשיכו לדבר עוד הרבה מאוד זמן.

יואל חסון: מה את עשית חוץ מללקק לאנשים?

יואל חסון: מה את עשית?

יואל חסון: תתביישי לך.

יעל כהן-פארן: – – –

מירי רגב: ואני אגיד לך למה.

יואל חסון: תתביישי לך.

מירי רגב: אני אגיד לך למה.

מירי רגב: כי אתה פשוט לא מבין על מה אתה מדבר.

מירי רגב: ואני אגיד לך גם למה אתה לא מבין.

מירי רגב: אתה אומר: בואו נהיה ממלכתיים, בואו נשמור על הנושאים ממלכתיים.

מירי רגב: ואתה באותה נשימה מדבר על נאמנות בתרבות.

מירי רגב: אתה יודע על מה מדבר החוק?

מירי רגב: לא.

יואל חסון: אני לא מדבר על החוק שלך.

יואל חסון: אני מדבר על החוק שלי.

מירי רגב: אתה דיברת בהתחלה על נאמנות בתרבות.

יואל חסון: – – –

מירי רגב: אתה דיברת בהתחלה על נאמנות בתרבות, נכון?

מירי רגב: אתה רוצה שנוציא את מה – או שאתה כבר שכחת מה אמרת לפני?

יואל חסון: ציטטתי דברים שאת אמרת, דברים שאת אמרת.

מירי רגב: אה, הבנתי.

מירי רגב: אז מה קורה?

מירי רגב: הוא מדבר על נאמנות בתרבות, על מה שאני אמרתי, מגיבה לגברת מיכאלי על מה שהיא אמרה.

מירי רגב: היא אמרה: ניקח בכוח מה שמגיע לנו.

מירי רגב: מה מגיע לכם?

מירי רגב: מה אתם יכולים לקחת בכוח?

מירי רגב: אז מה אתה מצטט, משהו – – –

יואל חסון: הם אזרחים במדינה הזאת.

מירי רגב: אבל מה אני מצפה ממך – האדון שיושב ומדבר ולא יודע אפילו על מה – שתלמד את הנתונים.

מירי רגב: הרי על מה אני עניתי?

מירי רגב: אני עניתי לה על זה שהיא אמרה: ניקח בכוח את מה שמגיע לנו.

מירי רגב: מה מגיע לכם?

מירי רגב: לא מגיע לכם כלום, לכן אתם לא יכולים לקחת בכוח.

מירי רגב: תגיעו לקלפי ותקבלו את מה שמגיע לכם.

מירי רגב: עכשיו אתה הולך, מדבר על חוק הנאמנות בתרבות.

מירי רגב: אתה אפילו לא יודע על מה החוק מדבר.

יואל חסון: לא דיברתי על החוק הזה.

מירי רגב: אבל זה החוק.

מירי רגב: אתה התייחסת, אמרת שאני אמרתי אתמול – על: לקחת בכוח את מה שמגיע לנו.

מירי רגב: אתה יודע על מה אמרתי?

מירי רגב: התייחסתי לגברת מיכאלי.

מירי רגב: התייחסתי אליה בעניין חוק הנאמנות בתרבות.

מירי רגב: עכשיו, אם היית לרגע בודק – אבל זו הבעיה, שיושבים פה אנשים שכל מה שמעניין אותם זה לעלות על הבמה ולדבר שטויות בלי לבדוק אותן.

מירי רגב: אם היית מדבר הגיונית, הייתי מדברת איתך אחד על אחד, אבל משום שאתה לא מדבר הגיונית, משום שאתה בעצמך לא יודע מה זה חוק הנאמנות בתרבות – כי אני מבטיחה לך שאם היית קורא את העילות של חוק הנאמנות בתרבות, את חמשת סעיפי חוק הנכבה שמצויים בחוק התקציב, אתה היית שם לא יד אחת אלא שתי ידיים עליהם.

מירי רגב: אתה, שמגדיר את עצמך כציוני, אתה היית אומר: אסור לממן את זה.

מירי רגב: אבל משום שאני כבר רגילה לאנשים שבאמת לא מבינים על מה הם מדברים ועושים רק רעש מכלום – חבית ריקה עם שקל וחצי שעושה רעש, זה מה שאתה – אז לכן אני מגיבה לך ככה.

מירי רגב: כי אילו היית מבין על מה אמרתי "לקחת בכוח" – היא אמרה "לקחת בכוח", לא אני אמרתי, אני הגבתי לה על זה – אז לא היית מעלה את חוק הנאמנות בתרבות.

מירי רגב: עכשיו לגבי החוק שעליו מדבר חסון.

מירי רגב: הרי הוא לא באמת מכיר את מרכז ההסברה, והוא לא יודע מה מרכז ההסברה עושה, והוא לא רואה את הטקסים הממלכתיים שמרכז ההסברה עושה.

מירי רגב: מה מעניין אותו?

מירי רגב: הוא רוצה שהכנסת תנהל את האירועים הממלכתיים.

מירי רגב: הוא רוצה שראש הממשלה לא יופיע אף פעם בטקסים ממלכתיים, בטקס המשואות.

מירי רגב: זה מה שאתה רוצה.

מירי רגב: אתה רוצה לנהל את זה.

מירי רגב: אז אני רוצה להגיד לך שהכנסת לא תנהל, משום שזה – מה לעשות – תחת אחריות ממשלתית.

מירי רגב: ועדת שרים לטקסים וסמלים היא תחת הממשלה, והיא החלטת ממשלה, ולכן הממשלה תנהל אותה.

מירי רגב: מעולם לא היו טקסים ממלכתיים כפי שהיו מהרגע שנכנסתי לתפקידי.

מירי רגב: מתי אתה ראית אומנים מזרחים על הבמה?

מירי רגב: מתי אתה ראית את האנשים, עמך ישראל, מגיעים להדליק את המשואות?

מירי רגב: במקום שאתה תהיה הראשון שתבוא ותגיד: כל הכבוד על השינוי שעשינו, כל הכבוד על הממלכתיות שעשינו – בכל טקס יש בני מיעוטים ונשים ונכים ואת כל הדברים שאנחנו עושים.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: לא צריך רק לבוא ולהגיד ולדבר אנטי.

מירי רגב: יש דברים שאין בעיה.

מירי רגב: יש גם ביקורת, לפעמים, שהיא צודקת, ואני גם מוכנה להקשיב לה.

מירי רגב: באו משורות האנשים שישבו כאן אנשים עם ביקורת, ושינינו ופעלנו יחד.

מירי רגב: אבל כשבאים רק כדי לדבר ורק כדי לבקר, זה מעליב.

מירי רגב: זה מעליב.

מירי רגב: אתה יודע למה זה מעליב?

מירי רגב: כי אתה אומר, ריבונו של עולם, מה ירצה אותך פעם אחת?

מירי רגב: אתה קיבלת תפקיד, סגן יושב-ראש הכנסת, תכבד את התפקיד שלך.

מירי רגב: תלמד את הדברים שאתה אומר לפני שאתה עולה על הדוכן הזה, ריבונו של עולם.

מירי רגב: כמה שטויות אפשר להגיד?

מירי רגב: כמה שקרים אפשר לדבר?

מירי רגב: אתה לא מתבייש.

מירי רגב: מה הבעיה?

מירי רגב: ראש ממשלה מוסיף או מוריד ממלכתיות?

מירי רגב: כשבאים ומפרגנים לראש ממשלה, בעיניך זה נראה התחנפות נמוכה – זה מה שאמרת; בעיניי זה נראה דבר יפה של הכרת תודה.

מירי רגב: איזה ראש ממשלה עשה את מה שעשה נתניהו?

מירי רגב: הביא כל כך הרבה תחומים לקידום ברמה החברתית, ביטחונית, כלכלית?

מירי רגב: אמרתם פה – היה לכם איזה ראש כזה כאן, יושב-ראש, בשם בוז'י; הוא אמר: בידוד מדיני, בידוד מדיני.

מירי רגב: אוטוסטרדה של מנהיגים מגיעים למדינת ישראל.

מירי רגב: כולם רק רוצים לגעת בראש הממשלה שלנו.

מירי רגב: אז לבוא ולדבר שטויות?

מירי רגב: צריך לענות לך באותו מקום, באותה מטבע שאתה מדבר.

מירי רגב: כי די, נמאס לשמוע את הבורות ואת השטויות שלכם.

מירי רגב: ועכשיו לגבי החוק, החוק שלכם, החוק שלך: ממש לא נאשר אותו משום שאתה בכלל לא מבין מה תפקיד מרכז ההסברה.

מירי רגב: אתה לא מבין את החשיבות של מרכז ההסברה כמרכז ממלכתי, לאומי, שמבצע את התפקידים הממלכתיים, כולל טקסים של כל ראשי הממשלה, מימין ושמאל.

מירי רגב: מי שעשה כבוד של מלכים בהלוויה של פרס זה לא הייתם אתם, זה היינו אנחנו ואני.

מירי רגב: יומם ולילה היינו על ההר כדי לעשות את זה הכי מכובד שיכול להיות.

מירי רגב: טקס שמעולם לא היה, עם כל כך הרבה נשיאים ומבקרים מחו"ל.

מירי רגב: תתבייש לך, תתבייש לך להגיד שמרכז ההסברה הוא פוליטי.

מירי רגב: מעולם לא היה מרכז הסברה כל כך ממלכתי, כל כך ראוי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, את לא צריכה להגזים כדי – – –

מירי רגב: הצעת החוק הזאת היא הצעה פסולה.

מירי רגב: היא הצעה שנגועה בחמוץ, באדם שלא מסתכל ממלכתית על הדברים.

מירי רגב: גם אופוזיציה צריכה שיהיה לה את היושר האינטלקטואלי לבוא ולהגיד שכשהדברים קורים טוב, זה קורה טוב, ולא רק לבוא ולבקר.

מירי רגב: כי אתם לא סובלים את זה שאנחנו מתחזקים בציבור, ואתם לא סובלים את זה שאנחנו מחמיאים לראש הממשלה שלנו.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: אתה מדבר פה על דברים ואתה לא יודע אפילו על מה אתה מדבר.

מירי רגב: אז שני דברים לא ילכו בחוק הזה: אחד, לא נקים מנגנון מסורבל שמכיל רשות ומינהלת וועדה מייעצת.

מירי רגב: סרבול ביורוקרטי מיותר.

מירי רגב: הרי אנחנו מדברים נגד הביורוקרטיה, אז אתה רוצה להוסיף ביורוקרטיה; כמובן שלא נדבר על ההיבטים התקציביים שלו.

מירי רגב: ושנית, ההרכב המוצע של הוועדה הציבורית הזאת מעורר תהיות.

מירי רגב: הוועדה הזאת כוללת כל כך הרבה נציגים, 17 נציגים.

מירי רגב: איך אפשר לנהל ככה מועצה?

מירי רגב: איך אפשר לנהל ככה מרכז הסברה?

מירי רגב: כן, זה נכון ששקלנו את מכלול השיקולים וחשבנו לחזק את מרכז ההסברה.

מירי רגב: מרכז ההסברה היום עובד כחמ"ל מאוד קטן על עשרות אירועים ממלכתיים שידועים מראש, וכמובן, שלא נדע, אירועים שצריכים ברגע, מהיום להיום, להחליט שהם אירוע ממלכתי ולהתעסק איתם כאירוע ממלכתי.

מירי רגב: ולכן, חשבתי שנכון לחזק את המערך הזה, להוסיף לו תקנים, להוסיף לו אנשים, כדי שהמערך יעבוד בצורה יותר גמישה ולא עם כוח אדם כל כך מצומצם.

מירי רגב: וזאת ההזדמנות להודות לכל אנשי מרכז ההסברה, בראשותו של מושיק, על העבודה הנפלאה שהם עושים יום-יום עם כל האירועים הממלכתיים שאנחנו עושים.

מירי רגב: רק אתמול חגגנו אירוע מדהים של מינהלת ה-70.

מירי רגב: תתבייש, במקום לבוא ולהגיד – 100 מיליון שקלים, תראו כמה אירועים עשינו, 70 שנה למדינה.

מירי רגב: לקחנו שני אירועים גדולים, חיברנו אותם לאירוע אחד.

מירי רגב: עשינו אירוע הצדעה לנגב, לצפון, פארק תנ"ך, ועידת ראש הממשלה, שמתחילה היום יחד עם מרכז פרס לשלום, ועידת חדשנות, ומגיעים מיטב המוחות לארץ, אתמול כתר המזרח.

מירי רגב: עושים כל כך הרבה דברים ב-100 מיליון שקלים, ומה שיש לך להגיד כאן אלה הדברים המכוערים שאתה אמרת אותם.

מירי רגב: אתה צריך להתבייש לך על כל מה שאמרת.

מירי רגב: הציבור הישראלי צריך לדעת שיש כאן אנשים אחראיים; מרכז שעושה עבודת קודש למען הציבור הישראלי, למען הממלכתיות של מדינת ישראל, למען הממלכתיות כולה – ימין ושמאל, ערבים ויהודים, פריפריה ומרכז.

מירי רגב: ואתה, במקום לבוא ולהגיד תודה, זה מה שהיה לך להגיד.

מירי רגב: לפתוח את חוק הנאמנות, שאתה לא מכיר אותו, לפתוח עם דברי רבקה מיכאלי, שלא יודעת על מה אתה מדבר, לעבור להתרפסות בפני ראש הממשלה, לדבר על הטקסים.

מירי רגב: כאילו מה?

מירי רגב: קצת כבוד לעצמך.

מירי רגב: אתה מדבר עליי?

מירי רגב: הלוואי שהיית עושה בכל הקדנציות שלך, לא רבע – שליש ממה שאני עשיתי בשלוש שנים וחצי האחרונות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

מירי רגב: מהפך בפריפריה.

מירי רגב: צדק תרבותי, צדק של ספורט, צדק של כל מה שקשור למורשת.

מירי רגב: אבל מה לעשות, כפי שאמר ראש הממשלה, חמוצים תמיד יישארו חמוצים.

מירי רגב: ואיך הוא אמר?

מירי רגב: הלך, הלך, הלך.

מירי רגב: כל מה שאתם אומרים זה הלך, הלך והלך.

מירי רגב: ולכן אני קוראת לכנסת – – –

טלי פלוסקוב: את חייבת לסיים, גברתי, הזמן תם.

מירי רגב: אני מסיימת, דנית?

מירי רגב: ולכן אני קוראת לכנסת – חבל, היו לי עוד כמה דברים לדבר על אירועי ה-70.

מירי רגב: הוא נתן לי הזדמנות.

מירי רגב: אני קוראת לכנסת להצביע נגד הצעת החוק הזאת ולהביע, כמובן, אמון במרכז ההסברה שלנו.

מירי רגב: ואני מציעה לך, יואל, לך תעשה שיעורי בית, תלמד את החומר לפני שאתה מגיע ומדבר עליו מעל הדוכן הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה ולחברת הכנסת מירי רגב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, אתה מעוניין?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרה רגב, זה קצת אירוני שאת תגידי לי שאני אפסיק לדבר שטויות.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: אני חושב שמי שמדברת שטויות באופן גורף, יומיומי, לא יכולה להטיף לאחרים שמדברים שטויות.

יואל חסון: דבר שני, אני מציע לך, גברתי השרה, להיות קצת יותר צנועה.

יואל חסון: קצת יותר צנועה.

יואל חסון: מה שציפי לבני עשתה את לא תעשי גם בעוד עשר קדנציות, תאמיני לי, כי את לא יודעת איך לעשות את זה בכלל.

יואל חסון: את לא יודעת איך לעשות את זה בכלל.

אמיר אוחנה: – – –

יואל חסון: את לא קרובה להבין מה שהיא יודעת לעשות, את לא קרובה אפילו להבין.

יואל חסון: אבל עכשיו לגופו של עניין, מה שראינו כאן זה באמת איבוד שליטה שהוא הפוך לחלוטין מאותו ביטחון עצמי שאתם משדרים כלפי חוץ.

יואל חסון: הביטחון העצמי הזה, שהציבור מאחוריכם, ואתם 40, 50, 60, 70 מנדטים – זה בדיוק הפוך ממה שראינו כאן.

יואל חסון: יש פה ביטחון עצמי?

יואל חסון: מישהו כאן ראה איזה ביטחון עצמי?

יואל חסון: ראיתי כאן איבוד שליטה, ראיתי פרנויה, פרנויה מוחלטת.

יואל חסון: ראיתי מישהי שלא מסוגלת להתמודד עם הטיעונים המרכזיים והבסיסיים.

יואל חסון: ואתם יודעים מה עוד ראיתי, חבריי חברי הכנסת?

יואל חסון: ראיתי גם, שוב, זלזול בכנסת.

יואל חסון: איך היא אמרה כאן על הבמה: מה, הכנסת תחליט?

יואל חסון: הכנסת תחליט?

יואל חסון: ככה היא אמרה, שרה בממשלה.

יואל חסון: אגב, כשנשבעת אמונים לשרה, התחייבת לקיים את החלטות הכנסת.

יואל חסון: ואיך היא אמרה: הכנסת תחליט?

יואל חסון: הכנסת תחליט?

יואל חסון: הכנסת היא הריבון.

יואל חסון: היא נציגת הריבון, שהוא הציבור, וזה הבסיס לכל החיים שלנו כאן – לדמוקרטיה, לעצם זה שאת יושבת בכיסא הזה.

יואל חסון: הכנסת הצביעה בעד, אז תני קצת כבוד לכנסת.

מירי רגב: אני בעד הכנסת.

מירי רגב: יש דברים שהם באחריות הממשלה, לא הכנסת.

יואל חסון: זה שאת, גברתי השרה – תראי, לאורך כל דבריי, לאורך כל דבריי אני קראתי לך השרה, אני קראתי לך גברת רגב, אבל את עונה בצורה כל כך זולה, כל כך פשוטה.

יואל חסון: אין לך שום יכולת להתעלות לשיח משמעותי וענייני – –

מירי רגב: לא הבנת על מה אתה מדבר.

יואל חסון: – – לא על החוק, ובכלל גם לא שיח פוליטי.

יואל חסון: גם כשיש פערים, את הולכת ומדברת בצורה כזאת מכוערת.

יואל חסון: אבל את יודעת מה?

יואל חסון: הרי בסוף, למה את נלחמת בחוק הזה?

יואל חסון: כי בשורה התחתונה, את רוצה להישאר ספסרית של כרטיסים, שמחלקת כרטיסים למקורבים, שמחלקת כרטיסים לחברים.

יואל חסון: הרי בזה התעסקת – מבקר המדינה בודק את זה עכשיו.

יואל חסון: התעסקת בספסרות, שרה בממשלה.

יואל חסון: אני מתאר לי שעת לילה – –

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: תתבייש לך.

יואל חסון: – – באים אלייך העוזרים שלך, ואומרים: יש כך וכך כרטיסים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מירי רגב: תתבייש לך.

מירי רגב: תתבייש לך.

יואל חסון: – – צריך לחלק אותם.

יואל חסון: ואת אומרת: תביאו את הרשימות, ואת מספסרת בכרטיסים.

מירי רגב: מי שמספסר זה כנראה אתה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: בסוף, איפה הממלכתיות?

יואל חסון: הכול כדי לספסר בכרטיסים.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: הכול כדי – בסוף – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יואל חסון: – – לא המדינה חשובה.

יואל חסון: חשוב המיקום בפריימריז.

יואל חסון: לא חשובה ממלכתיות.

יואל חסון: אמרתי לך – –

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יואל חסון: – – תקראי קצת את כתבי ז'בוטינסקי ואת כתבי בגין – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: – – ואולי תחזרי אי-פעם לעקרון הממלכתיות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: – – שהוא הבסיס המרכזי לחיים – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: – – שלנו במדינה הזאת.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הרשות לטקסים וסמלים ממלכתיים, התשע"ח–2018, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון בוועדה – 29 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק הרשות לטקסים וסמלים ממלכתיים, התשע"ח–2018, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הרשות לטקסים וסמלים ממלכתיים, התשע"ח–2018, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [מס' פ/3765/20; דברי הכנסת, חוב' כ"ח, ישיבה 345, עמ' 29307.]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקום העבודה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: ההצעה נומקה בתאריך 13 ביוני 2018, לכן אנחנו עוברים ישר לתשובתה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: בשם שרת המשפטים ישיב השר נפתלי בנט.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, כן.

טלי פלוסקוב: ומייד לאחר מכן נעבור להצבעה, אלא אם כן חבר הכנסת יוסף ג'בארין ימצא לנכון לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקום העבודה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואחרים, מבקשת להרחיב את החובה לקדם ייצוג הולם לנשים הקיימת היום באשר למקומות עבודה במגזר הציבורי, ולקבוע חובה שתחול גם במגזר הפרטי, על כל מעסיק של יותר מ-25 עובדים.

נפתלי בנט: עקרון השוויון הוא עקרון יסוד במשפט הישראלי.

נפתלי בנט: חובת הייצוג ההולם ועקרון ההעדפה המתקנת אינם מהווים חריג לעקרון השוויון, אלא הם נגזרים ממנו באופן ישיר, ומטרתם קידום אוכלוסיות הסובלות מאפליה ואוכלוסיות בעלות נתוני פתיחה שאינם שווים לנתונים של אוכלוסיות אחרות.

נפתלי בנט: העדפה מתקנת באה לאזן את הפער הניכר בשוויון ההזדמנויות.

נפתלי בנט: על פי המצב המשפטי הקיים, חלה חובת ייצוג הולם לנשים בכלל השירות הציבורי: שירות המדינה, תאגידים ציבוריים, חברות ממשלתיות, רשויות מקומיות, וזאת בכלל המשרות והדירוגים.

נפתלי בנט: כמו כן, מכוח חוק חברות ממשלתיות וחוק שיווי זכויות האישה חלה חובת ייצוג הולם לנשים בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ובמועצות של גופים ציבוריים, וכן בחברות עירוניות ותאגידים עירוניים.

נפתלי בנט: נוסף על כך, בשורה ארוכה של דברי חקיקה ספציפיים נקבעה חובת ייצוג הולם לנשים בהרכבן של מועצות ציבוריות, ועדת בדיקה ממשלתית, ועדה ציבורית וצוות שמינו הממשלה, ראש הממשלה, שר, סגן שר או מנהל כללי של משרד ממשלתי.

נפתלי בנט: עדיין, לצערנו, קיימים פערים בין נשים לגברים במקומות עבודה במגזר הפרטי.

נפתלי בנט: תכלית הצעת החוק ראויה, אך לא ברור שבנוסחה כיום היא תשיג את מטרתה, שכן ראשית היא נוגעת להיקף הייצוג בלבד, ושנית, היא אינה קובעת כללים ויעדים ברורים לצורך השגת ייצוג הולם לנשים.

נפתלי בנט: נוסף על כך, בבואנו להנחית הנחיות כלפי המגזר הפרטי, המניע את גלגלי המשק, יש לעשות זאת לאחר עבודת מטה מעמיקה ורחבה של משרדי הממשלה השונים.

נפתלי בנט: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לדחות את הדיון בעניין ההצעה, אך המציע בחר להעלותה להצבעה.

נפתלי בנט: על כן, בהתאם לתקנון עבודת הממשלה, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר נפתלי בנט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: אתה מעוניין, נכון?

יוסף ג'בארין: כן, כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, לא שמענו שום נימוק ענייני מדוע הממשלה, מדוע ועדת השרים, מתנגדת לעיקרון של ייצוג הולם לנשים בסקטור הפרטי.

יוסף ג'בארין: אני לא מבין, מי מפחד מייצוג של נשים?

יוסף ג'בארין: מי מפחד מייצוג של נשים?

יוסף ג'בארין: כל מה שהצעת החוק הזו מבקשת לומר, שלנשים יש זכות לייצוג הולם, כמו שיש במגזר הציבורי, כמו שיש בחברות ממשלתיות, וכמו שיש בקרב דירקטוריונים – אז להרחיב את זה גם למגזר הפרטי.

יוסף ג'בארין: ואגב, בחוק הישראלי קיימת חובה של ייצוג הולם בסקטור הפרטי לאנשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: מה שעשיתי בהצעת החוק, לקחתי את אותה חובה – אותה חובה בסקטור הפרטי – לאנשים עם מוגבלויות, ואני מציע להרחיב אותה גם לנשים.

אמיר אוחנה: זה מעליב, חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני פשוט לא הבנתי מה ההתנגדות.

יוסף ג'בארין: לדעתי, מה שמעליב, חבר הכנסת אוחנה, זה מה שאמר השר בנט, שהממשלה לא רוצה להתערב בסקטור הפרטי כי זה הגלגל של המשק.

אמיר אוחנה: אגב, מה עם – – –

יוסף ג'בארין: אני מקווה שאין כאן טענה שייצוג הולם לנשים בסקטור הפרטי יפריע לפיתוח של המשק ולגלגל הכלכלי של המשק.

אמיר אוחנה: – – – בית הדין השרעי יש משהו – – –

יוסף ג'בארין: ולכן, אני מתפלא, מדוע הממשלה מתנגדת לעיקרון כל כך מתבקש, לעיקרון אוניברסלי.

יוסף ג'בארין: מה גם שהשר כאן, מעל הדוכן, אמר במפורש שעדיין, עד היום, יש פערים משמעותיים בתעסוקת נשים וגברים בסקטור הפרטי.

יוסף ג'בארין: הוא אמר את זה.

יוסף ג'בארין: אז במקום להגיע למסקנה שהפערים הללו דווקא מחייבים את הכללת עקרון השוויון בסקטור הפרטי, אני שומע דברים הפוכים.

יוסף ג'בארין: לכן, אני קורא לכל חברי הכנסת, מי שתומך בייצוג הולם לנשים, פשוט לתמוך בהצעת החוק הזאת – הצעת חוק ראויה, מתבקשת, אוניברסלית ומשרתת תעסוקת נשים בכל מגזרי האוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: זו הצעת חוק ראויה.

יוסף ג'בארין: בושה וחרפה, בושה וחרפה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – שממשלת ישראל, בפתח המאה ה-11, מקבלת החלטה להתנגד לחקיקה שמקדמת נשים.

יוסף ג'בארין: בושה וחרפה.

אמיר אוחנה: – – – בפתח המאה ה-11, אנחנו בפתח המאה ה-21, רק לידיעתך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: ההתייעצות שם היא בקשר להצעת החוק הזאת?

טלי פלוסקוב: יש הצעות?

טלי פלוסקוב: הבאה?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקום העבודה), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקום העבודה), התשע"ז–2017, לא נתקבלה.

מכלוף מיקי זוהר: אם אפשר, להוסיף את ההצבעה שלי – – –

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, 42 מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון – ייצוג הולם לנשים במקום העבודה), התשע"ז–2017, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר ביקש להצטרף לפרוטוקול כמתנגד.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4799/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, של חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, המילה "גזענות" מילאה בשבוע האחרון את חדרי ומסדרונות הבית הזה.

מאיר כהן: מרבית חברי הכנסת, לרבות ובעיקר אלה מהקואליציה, התרעמו, בצדק, על תופעת הגזענות בחברה הישראלית.

מאיר כהן: כך למשל, יצאו חברי הקואליציה, רבים מהם, כנגד אפלייתם של עובדים ממוצא אתיופי בברקן.

מאיר כהן: הגזענות בחברה הישראלית מרימה את ראשה לגבהים מדאיגים ומסוכנים.

מאיר כהן: אין זה מקרה, שכן הממשלה הנוכחית, לצערנו הרב, וראש הממשלה בפרט, הם פרנסיה העיקריים של התופעה, ומובילים תהליך של זריעת זרע פורענות, במיוחד בקרב בני נוער – בני נוער שאני פוגש אותם בשיעורי אזרחות שאני מעביר בכל הארץ.

מאיר כהן: המילה "בוגד" הפכה לתיאור הפופולרי של מחנה היריב.

מאיר כהן: חברי כנסת וחברות כנסת, זו הפעם השלישית שאני מעלה את החוק הזה בכנסת הנוכחית.

מאיר כהן: אם בפעם הראשונה הצביעו רוב אנשי הקואליציה נגד החוק והתביישו, הרי שבפעם השנייה הם הביעו את התנגדותם בלי אף טיפה של בושה.

מאיר כהן: החוק הזה הופך מפעם לפעם לרלוונטי יותר ויותר.

מאיר כהן: רק אתמול דווח בתוכנית של יעל דן על תשע בנות נוספות, מזרחיות, שיושבות בביתן וממררות בבכי כי לא נותנים להן ללמוד בבתי ספר סמוכים לביתן, כי בתי הספר הם אשכנזים – של היהדות החרדית.

מאיר כהן: ומנגד ניצב המחוז החרדי במשרד החינוך, ובמקום למגר אחת ולתמיד את התופעה הוא משרת את האג'נדה של בתי הספר החרדיים האשכנזיים.

מאיר כהן: מה האג'נדה?

מאיר כהן: לא מקבלים בנות מזרחיות.

מאיר כהן: בחוק הזה אני מפנה אצבע מאשימה ליהדות החרדית האשכנזית, שאחראית לחלק גדול מהתפשטותה של תופעת הגזענות בתוך מערכת החינוך.

מאיר כהן: דווקא אתם ממשיכים לנהוג ברוממות העדה.

מאיר כהן: דווקא אתם ממשיכים להנציח את העוול הנורא הזה – העוול המבדיל בין יהודי ליהודי בגלל מוצאו העדתי.

מאיר כהן: אתם חושבים שאתם יותר טובים, חברי הכנסת האשכנזים החרדים?

מאיר כהן: אבל אתם יודעים מה?

מאיר כהן: הוויכוח שלי הוא לא רק איתכם.

מאיר כהן: במקרה הזה, אתם הצד הפוגע.

מאיר כהן: את מרבית טענותיי אני מפנה בעיקר לאלו שאמונים על הגנת התלמידות האלה, חברי הקואליציה, ובראשם ש"ס, חברי הכנסת של ש"ס.

מאיר כהן: אני רוצה לפנות אליכם, חברי הכנסת של ש"ס.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם שתמונתו של הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, עיטרה את קיר הסלון של אימא שלי.

מאיר כהן: המשפט המהדהד, שאימי הייתה תמיד אומרת, הוא שזאת התנועה שתשיב עטרה ליושנה.

מאיר כהן: אימא שלי הצביעה לש"ס, כי היא אמרה: יש קיפוח של היהדות הספרדית המפוארת.

מאיר כהן: אתם התנועה שהייתה אמורה להרים את ראשם של לומדי התורה הספרדים.

מאיר כהן: והינה, שנה אחרי שנה אחרי שנה יושבות בביתן תלמידות ממוצא ספרדי, הממודרות בגלל גזענות ובגלל אפליה.

מאיר כהן: הן ספרדיות, בגלל זה הן לא מתקבלות לבית הספר.

מאיר כהן: אם אתם לא מאמינים לי, תתקשרו ליעל דן, כל האינפורמציה אצלה.

מאיר כהן: אנשי סיעת ש"ס, יושבות התלמידות האלה – – –

קריאה: תקשיב לו.

מאיר כהן: מתקבלות התלמידות האשכנזיות, של החבר'ה שיושבים לידכם, שאתם מדברים איתם כל יום.

מאיר כהן: הם החברים שלכם.

מאיר כהן: אתם גם נראים כמוהם.

מאיר כהן: הבנות שלהם – – –

ינון אזולאי: – – –

מאיר כהן: אל תפריע לי, מלכיאל, ינון.

מאיר כהן: הבנות שלהם לומדות, אבל הבנות שלכם – לא.

מאיר כהן: הבנות של המשפחה שלי, החרדיות, לא מתקבלות – לא בגלל שהן לא רוצות ללמוד בבתי הספר – –

ינון אזולאי: כשירצו – – –

מאיר כהן: – – אבל, ריבונו של עולם, שולחים אותה ללמוד בבית ספר, והיא צריכה לנסוע בארבעה אוטובוסים.

מאיר כהן: היא אומרת: אבל יש מקום בבית הספר הזה לידי.

מאיר כהן: אומרים לה: לא, זה של אשכנזים.

מאיר כהן: ואתם, מלכיאלי – –

מיכאל מלכיאלי: אין – – –

מאיר כהן: – – נותנים לזה יד.

מאיר כהן: אז מילא שאתם מדלגים על ערכי השוויון, אבל לתת יד – אתם, אתם – לרמוס את הכבוד ואת הזכויות של תלמידות מזרחיות.

מאיר כהן: אמרתי את זה בעבר, ואני אומר את זה שוב: זה לא חוק שאני צריך להעביר.

מאיר כהן: אגב, זה גם לא חוק שבא להתריס, חבר הכנסת וקנין.

מאיר כהן: אהבה גדולה בליבי אליך.

יצחק וקנין: מאיר – – –

מאיר כהן: אני לא בא להתריס.

יצחק וקנין: – – –

מאיר כהן: זה חוק שאתם, אנשי ש"ס, צריכים לקחת בשתי ידיים ולומר לשותפים שלכם בקואליציה: עד כאן, עד כאן.

מאיר כהן: איך אתם מרשים לזה לקרות?

מאיר כהן: איך?

מאיר כהן: אני אומר לכם: אתם שותפים לחטא גדול מאוד, ואני שומע את זה מהאימהות שמתקשרות אליי, האימהות של אותן ילדות שפונות אליי – אני, חבר הכנסת מיש עתיד, שאנחנו מטפלים בזה ולא אתם.

מאיר כהן: העובדה שאתם לא תומכים בחוק הזה, חבריי, מעידה שאולי עשיתם משהו – אולי עשיתם משהו – אבל עטרה ליושנה לא החזרתם.

מאיר כהן: את הכבוד של אותן תלמידות ספרדיות אתם ממשיכים לרמוס.

מיכאל מלכיאלי: – – – של ש"ס – – –

מאיר כהן: אני פונה לכל חברי הקואליציה, כל אלה שמלינים על גזענות כנגד אתיופים, ואני יושב איתכם ותומך, ומלינים על גזענות כנגד רוסים וכנגד עולים, ואני תומך – אני פונה למצפון שלכם, ואני אומר:

מאיר כהן: אל תכשירו את השרץ הזה.

מאיר כהן: אל תכשירו את השרץ הזה.

מאיר כהן: פעם אחת אל תיתנו לאותם אנשים להתגזען ולצלק את הגב של הילדות המסכנות האלה.

מאיר כהן: תהיו אמיצים.

מאיר כהן: תגידו: אנחנו נצביע בעד החוק הזה, שאומר שמנהל בית ספר או מנהלת בית ספר שלא מקבלים תלמידים, מייד – לא רק שיגישו כנגדם קובלנות פליליות, אלא באותו רגע יפסיקו את התקצוב של בתי הספר האלה.

מאיר כהן: ואני אומר לכם, חבריי מש"ס – –

יצחק וקנין: – – –

מאיר כהן: – – כשאנחנו נהיה בממשלה, בעזרת השם, זה יהיה החוק הראשון שמפלגת יש עתיד תשים.

מאיר כהן: אם אתם לא תחזירו עטרה ליושנה, אנחנו בעזרת השם נחזיר עטרה ליושנה.

מאיר כהן: תודה רבה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק סגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: סגן שר החינוך בדרך לכאן.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כרגיל, עד עשר דקות.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת והמציע חבר הכנסת מאיר כהן, קודם כול, אני רוצה להקדים ולומר, שלא יטעה מישהו מהנוכחים כאן שיחשוב שאין על כך קונסנזוס.

מאיר פרוש: אני הייתי אומר שהקונסנזוס הוא בין כל חלקי הבית.

מאיר פרוש: על כל פנים, אם דיבר המציע לחברי כנסת מסיעות מסוימות, אני חושב שאני יכול לומר זאת על דעת כל החברים באותן סיעות שדיברו עליהן: כולם – אני אומר כולם – מגנים פסילה או חלילה אי-קבלת תלמיד או תלמידה על רקע עדתי.

מאיר פרוש: אני חושב – – –

אלי אלאלוף: – – – אתה שמת – – –

יוסי יונה: מה אין?

יוסי יונה: איך אין?

יוסי יונה: כל הזמן יש.

מאיר פרוש: אני חושב, אני חושב – – –

אלי אלאלוף: אתה שמת – – –

מאיר פרוש: מותר לי לומר את מה שאני חושב?

יעל כהן-פארן: לא מפלים את האשכנזים, אז אתם לא יודעים את זה?

מאיר פרוש: מותר לי לומר את מה שאני חושב?

יוסי יונה: מותר לך, אבל אתה טועה.

אלי אלאלוף: תגיד עובדות.

אלי אלאלוף: תגיד עובדות.

אלי אלאלוף: במוסדות של פעם – – –

מאיר פרוש: אני חושב שמי שאין לו לב ויכול לגרום לכך שתלמיד או תלמידה לא יתקבלו לבית ספר, והפסילה היא על רקע זה, על רקע עדתי, זה דבר שהוא ראוי לכל גינוי, ואני חושב שכולנו מגנים את הדבר הזה.

יוסי יונה: מגנים ועושים.

יוסי יונה: עושים ומגנים, מה שנקרא.

מאיר פרוש: אני יודע – ואני גם רוצה לומר משפט נוסף לחברי הכנסת:

מאיר פרוש: ידוע שיש את חוק זכויות התלמיד, וחוק זכויות התלמיד חל על כולם.

מאיר פרוש: הוא חל על כל המוסדות.

מאיר פרוש: אין מצב שאפשר לשלול מתלמיד או מתלמידה להיכנס לבית ספר אם הסיבה לשלילה היא על רקע עדתי.

מאיר פרוש: אני מוסיף עוד משהו לחברי הכנסת ומספר: נזכיר להם – כבר אמרתי את זה בעבר – שכאשר היינו צריכים לטפל בתיקון של חוק מהתקופה של לפיד ופירון – עשו אז חקיקה מסוימת לגבי מוסדות הפטור, עשינו גם תקנות חדשות, שאושרו לאחרונה, והתקנות האלה נעשו, כמו שאמרתי, בגלל תיקון שעשינו על דבר שפגע בנו מהקדנציה הקודמת, והדבר הזה אושר גם על ידי השרים הנוגעים בדבר.

מאיר פרוש: גם בתקנות האלה, שאני מדבר עליהן, לגבי מוסדות הפטור, גם שם יש אמירה מפורשת וברורה; למרות שכבר יש, כפי שאמרתי, את חוק זכויות התלמיד, חזרנו שוב על אותה אמירה, והיא אמירה מפורשת, ברורה, שהדבר הזה לא יכול להיות שהוא ייעשה, חלילה.

מאיר פרוש: אני רוצה להוסיף עוד דבר.

מאיר פרוש: חברי הכנסת, משרד החינוך, כאשר הוא נתקל במקרים של אפליה עדתית, הוא עושה את מלאכתו ביד תקיפה.

מאיר פרוש: הוא לא צריך שום חיזוק בהצעת חוק נוספת של המציע, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר פרוש: יתרה מכך, חבר הכנסת מאיר כהן, אני רוצה להוסיף ולומר לך.

מאיר פרוש: בסיורים שערך שר החינוך עם פתיחת שנת הלימודים, שהייתה רק לפני כחודשיים, הוא חזר והדגיש דבר שהוא מאוד מאוד פשוט, והוא אומר את זה כל פעם ובכל הזדמנות.

מאיר פרוש: מה שאני מספר כאן זה כדי לומר ולהמחיש שהדבר הזה של, חלילה, אפליה על רקע עדתי, לא הוסר מעל סדר-היום.

מאיר פרוש: בכל מקום ובכל הזדמנות ובכל סיור שהדבר הזה מגיע לאיזושהי אמירה מסוימת, השר, וכל הדרג הבכיר, מדגיש שוב ושוב בפני כל פורום ומזהיר מפני אי-קבלת תלמיד או תלמידה על רקע אפליה עדתית.

מאיר פרוש: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת מאיר כהן – אני חושב שלפני שנה או לפני שנתיים הוא הגיש את הצעת החוק הזו יחד עם חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: נכון.

מאיר פרוש: אבל גם אז אמרתי – –

מרב מיכאלי: נכון.

מאיר פרוש: – – שתמיד – הינה אני מזכיר.

מרב מיכאלי: נכון.

מאיר פרוש: הפעם הוא לא רצה לצרף?

מאיר פרוש: תגידי, אני זה שכיבדתי אותך ואני אומר שבעבר הוא צירף אותך.

מאיר פרוש: הפעם הוא לא רצה.

מרב מיכאלי: לא עניין של צירף, יש לי הצעה כזאת, פשוט לא העליתי – – –

מאיר פרוש: אבל אם היא תיפול, אז לא תוכלי להגיש חצי שנה.

מרב מיכאלי: נכון.

מאיר פרוש: אז לא תצרפי אותו אז.

מרב מיכאלי: אז אל תפיל אותה.

מרב מיכאלי: אל תפיל אותה.

מאיר פרוש: אל תדאגי לי.

מאיר פרוש: אני דואג לך.

מרב מיכאלי: אני מאוד מוחמאת.

מאיר פרוש: אוקיי.

מרב מיכאלי: לא אתה ולא אני פה הסיפור, אלא הילדות האלה שלא מתקבלות לבית ספר.

מאיר פרוש: אז בשעתו – אני חושב שאני אומר דברים ברורים, ואין לי מה לעשות יותר מאשר אני אומר פה דברים ברורים: בשעתו, כאשר חבר הכנסת כהן הגיש את הצעת החוק הזו יחד עם חברת הכנסת מיכאלי, זה גם היה לפני פתיחת שנת הלימודים, והיו טענות שישנן תלמידות, ואני חושב שזה תלמידות ולא תלמידים – על כל פנים, שהם לא התקבלו על רקע של פסילה עדתית.

מאיר פרוש: והדבר הזה הגיע גם, לאחר דיונים במשרד החינוך, בוועדות ערר, זה הגיע גם לבית משפט.

מאיר פרוש: ואני אומר כאן את מה שבית משפט אמר אז.

מאיר פרוש: בית המשפט אמר שבאי הכוח של משרד החינוך באו ואמרו שהפסילות שהם שומעים, דהיינו בדיון שהיה, הן לא על רקע עדתי, ממש לא על הרקע הזה.

מאיר פרוש: ולמרות שהדברים האלה נקבעו על ידי בית משפט, חבר הכנסת כהן חוזר שוב ושוב ולוקח את כל המערכת של החינוך החרדי וטוען ומעלה את זה שוב היום, שהדברים האלה נעשים על רקע של אפליה עדתית.

מאיר פרוש: אני שוב חוזר ואומר: המשרד, כאשר הוא נתקל ומשוכנע ויודע שהדבר הזה של אי-קבלת תלמיד או תלמידה הוא על רקע עדתי, הוא פועל ועושה את מלאכתו ביד תקיפה.

מאיר פרוש: האמת היא שאני הייתי מציע לחבר הכנסת מאיר כהן: כאשר אתם מבקשים לעשות תיקון ולתקן עוול במוסדות מסוימים – הייתם צריכים לדבר גם על דברים אחרים שאנחנו מוצאים, במגמות נוספות של החינוך כאן במדינה.

מאיר פרוש: אבל משום מה, הדבר הזה הוא דבר שאולי אפשר באמצעותו לפצל בתוך היהדות החרדית, לפצל בתוך מפלגות מסוימות ולהעלות את זה כאן, כדי שיהיה דבר שבו שחבר הכנסת מאיר כהן עמד מעל דוכן הכנסת, התריע על אי-קבלת תלמיד או תלמידה, תלמידים או תלמידות, בגלל רקע עדתי – כאשר המשרד חוזר ואומר שאם יש כאלה מקרים זה לא בגלל הסיבה הזו.

מאיר פרוש: אני יודע גם לומר כך.

מאיר פרוש: מתוקף זה שחבר הכנסת מאיר כהן גם היה בעבר מעורב בכמה דברים שקשורים – ואיך הוא אומר תמיד, הוא היה מורה, הוא היה מחנך – אני הייתי מצפה ממנו להעלות באותה מידה גם את בעיית האלימות שיש בבתי הספר.

מאיר פרוש: אומנם זה לא בהצעת החוק שלו, אבל כשמדברים על מה שצריך לתקן בחינוך, במוסדות החינוך, אני חושב שהנושא הזה הוא נושא שהוא מאוד מאוד פוגע באפשרות שלנו לתת את החינוך הטוב של ילדי ישראל.

מאיר פרוש: אני מזכיר ומצטט דברים שאני אומר לא אחת, שעל פי בדיקה של ארגון המורים, למשל בשנת 2016 דיווחו יותר מ-32,000 מורים על אלימות מילולית שהופנתה כלפיהם; קרוב ל-5,000 מורים דיווחו על פגיעה ברכושם וכ-3,000 מורים נתקלו באלימות פיזית שהופנתה כנגדם.

פנינה תמנו: מה בין שמיטה להר סיני?

מאיר פרוש: מותר לי לומר את מה שאני חושב, ואם דיברתי על כך שהמשרד פועל, וביד תקיפה, נגד כל מקרה של אי-הכללת תלמיד במוסד בגלל רקע עדתי, מותר לי גם להוסיף דברים שאני חושב שצריכים לתקן במערכת החינוך.

מאיר פרוש: ואני מספר על 32,000 מורים שמדווחים על אלימות, כאשר כ-5,000 מורים מדווחים על פגיעה ברכוש ועוד 3,000 נתקלו באלימות פיזית שהופנתה כנגדם, על פי הסקרים שנערכים מדי פעם על מה שקורה בתחום האלימות בבתי הספר.

מאיר פרוש: אז נשאלתי לפני כחצי דקה מה עניין שמיטה להר סיני.

מאיר פרוש: אני חושב שלשמוע את הנתונים האלה, שהם נתונים הם מצמררים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מאיר פרוש: – – מצמררים ומסמרי שיער, על מה שקורה בבתי הספר – אני חושב שהדבר הזה היה צריך לעורר דאגה, בוודאי אצל המציע שעושה את זה מדי חצי שנה או שנה, שהוא מעלה את אותו נושא – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר פרוש: – – ואני לא זוכר שהוא מעלה נושאים מהדברים של אלימות בבתי הספר.

מאיר פרוש: הוא לא מעלה אותם.

פנינה תמנו: – – – מסמרת שיער.

מאיר פרוש: הוא לא מעלה את הנושאים האלה.

מאיר פרוש: כך שאם – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

מאיר פרוש: אם הוא בא ומציע את זה, יכול להיות שבזה הוא מוצא משהו שיכול לפגוע או לפלג.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזו נדונה בוועדת השרים לפני כמה ימים.

מאיר פרוש: ועדת השרים ביקשה לדחות את הדיון בארבעה חודשים כדי לקיים דיונים בעניין ולהגיע להסכמות – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

מאיר פרוש: – – אבל חבר הכנסת כהן בחר להעלות את הצעת החוק לדיון והצבעה למרות החלטת ועדת השרים, לכן אני מבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולהתנגד להצעת החוק.

מאיר פרוש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: האם חבר הכנסת מאיר כהן מעוניין לחזור לכאן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, לא הבנתי את דבריך.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד שהיות שאתם יודעים שהתופעות האלה קיימות – אפילו לא מנהל אחד או מנהלת אחת נקראו לסדר או לבירור של הדברים, כשאתם יודעים, באגף החרדי, שהתופעות האלה קורות.

מאיר כהן: עכשיו, חבריי חברי הכנסת, אפשר לעלות כאן ולהתגרד באי-נוחות, ואני מבין שחלק מכם מתגרדים באי-נוחות, אני מבין את זה.

מאיר כהן: אני יודע שאנשי ש"ס, וכל חבר כנסת מהקואליציה, ולא משנה אם הוא מזרחי או לא מזרחי, היה רוצה להצביע בעד החוק הזה.

מאיר כהן: אני יודע, אבל זה בדיוק הרגע – אני שומע את זה כל הזמן, אבל זה באמת בדיוק הרגע שבו אנחנו לא יכולים להיות כנסת שמטפלת בגזענות אבל בחצר האחורית אנחנו מאפשרים את זה.

משולם נהרי: – – –

מאיר כהן: אז כל אחד מכם שיצביע נגד, שידע – בפעם הבאה בוועדת הקליטה שלא ידבר על גזענות נגד אתיופים, שלא ידבר על גזענות כנגד עולים כאלה או אחרים.

מאיר כהן: אין דבר כזה, זה לא יקרה.

משולם נהרי: מה עשה שי פירון?

מיכאל מלכיאלי: – – –

משולם נהרי: מה עשה שי פירון?

מאיר כהן: אני אגיד לך מה עשה שי פירון.

מאיר כהן: הקים – – –

משולם נהרי: – – –

מאיר כהן: שי פירון הקים – – –

משולם נהרי: – – –

מאיר כהן: שי פירון הקים את האגף החרדי כדי שיפקח על זה.

משולם נהרי: – – –

מאיר כהן: תראה, תקשיב, שאלת אותי – אני עונה לך.

מאיר כהן: אני יודע לצעוק יותר ממך ויותר מכל אחד בכנסת הזאת.

מאיר כהן: שי פירון הקים את האגף החרדי ושם אנשים שיפקחו על התופעה הזאת.

משולם נהרי: תצעק.

מאיר כהן: עכשיו, אתה מש"ס, אתה מש"ס – – –

משולם נהרי: – – –

מאיר כהן: תתבייש, לך הצידה.

מאיר כהן: צא החוצה, תתבייש.

מאיר כהן: במקום לעמוד כאן ולצעוק, פשוט, כמו שחבריך לפחות לא מדברים – – –

משולם נהרי: תתבייש.

משולם נהרי: לא היה – – –

מאיר כהן: חבל, הייתי אומר לך במרוקאית איזה משפט על מה אומרים על אנשים כמוך.

מאיר כהן: אתה טובל ושרץ בידו.

מאיר כהן: תשתוק, אל תדבר בכלל.

משולם נהרי: אתה טובל ושרץ בידך.

מאיר כהן: אל תדבר, תתבייש.

משולם נהרי: אתה טובל ושרץ בידך.

מאיר כהן: יוסי יונה, אולי אתה תספר להם מה זה ללמוד בבית ספר חרדי שלוש שנים.

מאיר כהן: לכן אתם – אתם, חברי הקואליציה, שנותנים יד לגזענות הזאת, תתביישו לכם.

מאיר כהן: ואני מקווה שכל מי שיש לו מצפון יבין סוף-סוף.

מאיר כהן: אני לא ארפה מכם, כל עוד אני נמצא כאן זה יעלה כל חצי שנה ואני אראה את הפשלות שלכם.

מאיר כהן: לא יעזור לך.

מאיר כהן: לא יעזור לך, משולם.

מאיר כהן: תתבייש לך.

מאיר כהן: במקום לעמוד כאן ולהגיד: אתה צודק.

מאיר כהן: תסתכל על הבנות האלה בעיניים, הבנות שלך.

מאיר כהן: תסתכל עליהן.

מאיר כהן: בושה וחרפה.

משולם נהרי: שי פירון – – – תתנצל על מה ששי פירון עשה.

מאיר כהן: אתה מצטרף לגזענים.

מאיר כהן: אתה – זה צריך.

מאיר כהן: מזל שאתה לא פרצופה של ש"ס.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה.

מאיר כהן: תתבייש לך, גזען.

משולם נהרי: צביעות.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק שלילת תקצוב – איך?

טלי פלוסקוב: אין לי בקשה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: יש בקשה להצבעה שמית, גברתי המזכירה?

טלי פלוסקוב: אין, לא ראינו שום דבר כזה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו כרגע נצביע על הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 33 חברי כנסת בעד, 38 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שלילת תקצוב מוסדות חינוך המפלים תלמידים ברישום אליהם (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2017, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5334/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), של חבר הכנסת יאיר לפיד וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד – חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לפני שנדון בעניין הגבלת הכהונה, היום בבוקר פורסמה ההתקפה המכוערת שהטילה ספק בכבודו ובהגינותו של נשיא מדינת ישראל.

יאיר לפיד: לראש הממשלה יש תפקיד; חלק מתפקידו של ראש הממשלה זה להגן על מוסד הנשיאות ולהגן על הנשיא.

יאיר לפיד: וכשאומרים שכל ההדלפות המכוערות האלה הגיעו מלשכתו של ראש הממשלה, תפקידו של ראש הממשלה לקום, לבוא הנה, למצוא מיקרופון, להגן על הנשיא, להסביר שהוא לא עומד מאחורי זה, להסביר שלעולם לא יהיה מצב שממשלת ישראל תפקפק בהגינותו ובכבודו של הנשיא ריבלין, שכל יושבי הבית הזה מכירים אותו היטב ויודעים היטב שכל תיאוריות הקונספירציה המכוערות וההזויות האלה לא יכולות להיות נכונות.

יאיר לפיד: זה בושה, ואם הבושה הזאת הגיעה מלשכת ראש הממשלה – ראש הממשלה עצמו, בקולו, צריך לבוא ולהגן כאן על נשיא מדינת ישראל, אחרת – זה הוא, ואנחנו יודעים שזה הוא.

יאיר לפיד: עכשיו אנחנו נדבר על הגבלת הכהונה לראש ממשלה.

יאיר לפיד: אני רוצה הפעם לדבר על נושא הגבלת הכהונה, בלי החקירות, ובלי השחיתויות, ובלי ההתקפה הרגילה, אלא לדבר על הסיבה לזה שיש הגבלת כהונה במדינות כמו ארצות הברית – דמוקרטיות מפוארות – ועל זה שבנימין נתניהו הצעיר עצמו תמך כל חייו, עד שהוא הגיע לנקודה שזה משפיע עליו אישית, בהגבלת כהונה לראשות ממשלה.

יאיר לפיד: הסיבה שצריך להגביל כהונה היא שאחרי 20 שנה on and off בתפקיד – מ-1996 – מה שלא עשית, כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: מה שלא עשית בעזה כבר לא תעשה, ואנחנו רואים את התוצאות יום-יום.

יאיר לפיד: מה שלא עשית בשביל ילדים בפריפריה, אתה כבר לא תעשה, ואנחנו רואים את התוצאות כל יום; מה שלא עשית בשבילם בחינוך, מה שלא עשית בשבילם בצמצום פערים חברתיים, כבר לא תעשה; מה שלא עשית במלחמה בביורוקרטיה וברגולציה, כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: ראש הממשלה עומד כאן פעמיים בשנה ומסביר לנו שהוא עומד להילחם בביורוקרטיה וברגולציה.

יאיר לפיד: הוא אפילו לא שם לב שהוא חוזר כל פעם על אותם משפטים, ושום דבר לא קורה, כי מה שלא עשית אתה כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: זוהי האמת.

יאיר לפיד: מדברים שנים – הוא, שמעתי נאומים שלו בממשלה, בכנסת, על יציאת חרדים לעבודה, ושום דבר לא קורה, כי מה שלא עשית כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: 20 שנה לא עשית כלום, זה כבר לא יקרה.

יאיר לפיד: דברים לא משתנים, אנשים לא משתנים.

יאיר לפיד: אני אגיד לכם משהו על אורנה פרץ, שכולם דנו בה פה בשבוע שעבר, שנראה כבר לפני נצח.

יאיר לפיד: אורנה פרץ לא משעממת; אורנה פרץ לא רוצה למות.

יאיר לפיד: כי במדינת ישראל, בפריפריה מתים שלוש שנים לפני המרכז.

יאיר לפיד: שעה נסיעה מפה – גברתי היושבת-ראש, את מערד, את מכירה את זה היטב: שעה נסיעה מפה, אנשים מתים שלוש שנים לפני יושבי הבית הזה, על שירותי בריאות לקויים, על תשתיות בריאות לקויות.

יאיר לפיד: ושנים על שנים מבטיח להם ראש הממשלה שזה יתוקן, וזה לא יתוקן, מפני שמה שלא עשית כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: אני לא אומר שנתניהו לא עשה דברים טובים; עשה גם דברים טובים.

יאיר לפיד: רק שקורה הבלתי-נמנע: אחרי שעוברות 20 שנה אתה כבר לא אוהב שינויים, ואתה פוחד מהם, ואתה מעדיף את העבר ואת ההווה על פני העתיד.

יאיר לפיד: ומכל הבעיות המרכזיות של העתיד אנחנו היום מתעלמים.

שרן השכל: יאיר, בתקופה שלך סגרת בקריית שמונה – – – ראש הממשלה – – –

יאיר לפיד: 50% מתלמידי כיתות א' במדינת ישראל השנה – השנה, לא בעוד 20 שנה, לא בעוד 15 שנה – 50% מתלמידי כיתות א' במדינת ישראל השנה הם או בחינוך החרדי או בחינוך הערבי.

יאיר לפיד: כמובן שאין לנו דבר וחצי דבר נגד חרדים וערבים, להפך, אחינו אתם.

יאיר לפיד: אבל זה אומר ש-50% מתלמידי בית הספר במדינה הזאת ב-12 השנים הקרובות לא ישמעו את ההמנון בבית הספר, לא יראו את הדגל, וחלק גדול מהם לא יקבל את ארגז הכלים הדרוש בשביל לפרנס את עצמו ואת ילדיו.

יאיר לפיד: אם הם לא יוכלו לפרנס את עצמם, מי יפרנס אותם?

יאיר לפיד: ולמה ראש הממשלה לא מטפל בזה?

יאיר לפיד: כי מה שלא עשית כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: היו לך 20 שנה של הזדמנויות לטפל בזה.

יאיר לפיד: לא עשית כלום, כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: מה נעשה בעידן שבו המכונות מחליפות את בני האדם?

יאיר לפיד: זה העידן שבו אנו חיים היום.

יאיר לפיד: זה יגרום לאבטלה, צריך להתארגן מול זה.

יאיר לפיד: אבל בשביל זה צריך לחשוב את ההווה ואת העתיד, לא רק את העבר.

יאיר לפיד: מה נעשה כשיהיו פה 10 מיליון פלסטינים?

יאיר לפיד: מה נעשה כשהדמוקרטים יעלו לשלטון בארצות הברית?

יאיר לפיד: מה נעשה כשהפקקים יגיעו למצב של שעתיים וחצי בבוקר במקום שעה וחצי?

יאיר לפיד: מה נעשה כשמערכת הבריאות תקרוס?

יאיר לפיד: כל אלה הבעיות האמיתיות הרלוונטיות לחיי המדינה.

יאיר לפיד: בנימין נתניהו, הייתה לו הזדמנות, הוא לא טיפל בהן, ומה שלא עשית, כבר לא תעשה.

יאיר לפיד: וזה בסדר שאין לו תשובות לזה, הוא לא אמור היה להיות ראש הממשלה של העתיד, הוא ראש הממשלה של העבר.

יאיר לפיד: וראש הממשלה של העבר לא אמור אפילו להכיר את זה, זה לא אישי.

יאיר לפיד: ביום ראשון – הבית הזה אפילו לא בירך אותו, אולי זאת ההזדמנות – ביום ראשון האחרון ראש הממשלה היה בן 69, נכנס לשנתו ה-70.

יאיר לפיד: אדם שאין לו סמארטפון בכיס, שאין לו מחשב על השולחן, שמעודו לא הוריד אפליקציה.

יאיר לפיד: אני לא אומר את זה לגנותו.

יאיר לפיד: באמת, אני לא רוצה שזה יישמע כמו ירידה.

יאיר לפיד: בסוף זה חיים בכלוב זכוכית.

יאיר לפיד: 20 שנה – מ-1996 הוא חי בכלוב של זכוכית.

יאיר לפיד: אז אי-אפשר להיות מופתעים מזה שאחרי 20 שנה כאלה אין לו חיבור לעתידה של מדינת ישראל ולבעיות הקיומיות הרלוונטיות שלה, אלא הוא מחובר יותר לעברו ולהישגים שהיו לו עד עכשיו, שאותם הוא נוהג לפרט בין שהיה לו חלק בהם או לא היה לו חלק בהם.

יאיר לפיד: אנחנו לא רוצים הגבלת כהונה לראש ממשלה בשביל להכניס למישהו או בשביל לגרום למישהו נזק או בתור קיצור הליכים דמוקרטיים, אלא מפני שזה לא טוב למדינה הזאת, זה לא טוב לעתידה וזה לא טוב לילדים שלנו.

יאיר לפיד: ואם הליכוד כל כך בטוח ביכולתו לנצח בחירות, אז שינצח את הבחירות, אבל לא יכול להיות ש-20 שנה אדם ישב, ייאבד לאט-לאט את המגע עם המציאות, מתוקף הטבע, ויגיד: נכון שפעם חשבתי שצריך לעשות משהו בעניין אבל חזרתי בי, כי היום זה נוגע לי ורק לי.

יאיר לפיד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5243/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: להצעה זו יש הצעה שהוצמדה, והיא הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני שמחה, שחבר הכנסת יאיר לפיד הגיש גם הוא את הצעת החוק שלי, שהוא היה חתום עליה.

מרב מיכאלי: נחמד שיש חיזוק לדברים שאת מאמינה בהם ומנסה לקדם אותם.

מרב מיכאלי: אנחנו קמנו הבוקר לכותרת בעיתון ישראל היום, שהוא עיתון שתומך באופן עקבי, קבוע, בראש הממשלה בכל דרך שהיא, וקראנו על מזימה בסגנון בגתן ותרש.

מרב מיכאלי: יש כל מיני אנשים מהליכוד ששמעו אנשים אחרים מהליכוד קושרים קשר לגרום לנשיא המדינה, שגם הוא מהליכוד, לא להטיל על בנימין נתניהו את הרכבת הממשלה, גם אם הוא ינצח בבחירות.

מרב מיכאלי: וואו, איזה תסריט פרנואידי.

מרב מיכאלי: תסריט שאין לו שום היתכנות פוליטית, זה מובן מאליו, כן.

מרב מיכאלי: לא היה דבר כזה, לא יעלה על הדעת דבר כזה, שהנשיא יטיל את הרכבת הממשלה על איזשהו חבר כנסת אחר שאיננו ראש מפלגה ולא קיבל בכלל את המלצת רוב הסיעות.

מרב מיכאלי: איזה תסריט פרנואידי.

מרב מיכאלי: ולשכת ראש הממשלה מגיבה שזה לא בא מהנשיא, זה בא ממישהו אחר, לשעבר מהליכוד.

מרב מיכאלי: אבל מה שברור הוא שיש כאן קנוניה וכולם באים לרדוף את ראש הממשלה, הלוא הוא המלך.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, אנחנו חייבות להתגייס ולסייע.

מרב מיכאלי: מי שנמצא כל כך, כל כך, כל כך הרבה זמן בראש, לא פלא שהוא מפחד שבאים להפיל אותו מהכיסא.

מרב מיכאלי: אנחנו רואות ורואים את הפחד הזה משתקף בכל הפעמים שבהן הוא מסית; אנחנו רואות ורואים את הפחד הזה משתקף בכל פעם כשהוא לוקח כל ביקורת הכי קטנה או כל פעולה שלא מתיישרת 100% עם מה שהוא אומר או עושה ומייחס למי שעשה או אמר את זה בגידה, חתרנות – ומייד מייד רואה בזה הצדקה להסית נגדם.

מרב מיכאלי: ולא משנה אם מדובר במשטרה, בתקשורת, בנשיא, ואפילו כמובן באנשי המפלגה שלו.

מרב מיכאלי: חד-משמעית, חברות וחברים, אמרתי את זה כאן פעמים רבות כשהעליתי את ההצעה הזאת להצבעה כבר שלוש פעמים:

מרב מיכאלי: יותר מדי זמן עם יותר מדי כוח זה דבר שעושה נזקים, גם לאדם אבל בוודאי ובוודאי למערכת שהוא עומד בראשה.

מרב מיכאלי: הנטייה האנושית במצב כזה היא להתאים את הפעולות שלך לאינטרסים שלך ולא לאינטרסים של המערכת שאתה עומד בראשה.

מרב מיכאלי: זה פשוט לא בריא, לא למערכת ולא לאדם שבראשה.

מרב מיכאלי: ולכן אנחנו חייבות וחייבים להגביל את כהונת ראש הממשלה לשתי קדנציות, שמונה שנים, לשאוף ליציבות שלטונית, שתי קדנציות מלאות, לא ללכת לבחירות כל פעם שכן נוח או לא נוח.

טלי פלוסקוב: תודה.

מרב מיכאלי: אני קוראת לכן ולכם, חברותיי וחבריי, לעשות את הדבר המתבקש.

מרב מיכאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב במשולב השר יריב לוין, בבקשה, אדוני.

מרב מיכאלי: אתה נראה כל כך נהנה.

יריב לוין: נכון.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני, בבקשה.

יריב לוין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יריב לוין: שרים, חברות וחברי הכנסת, אוי, אלוהי הצביעות יושב לו שם למעלה, מסתכל עליכם ואומר: לא הייתי מצליח לברוא יותר מזה גם אם הייתי מנסה ומתאמץ.

יריב לוין: פשוט לא יאומן.

יריב לוין: תגידו, מה זאת האובססיה הזאת שיש לכם לראש הממשלה בנימין נתניהו?

יריב לוין: תראו איזו אובססיה.

יריב לוין: רק היום עולה לכאן, קודם, חברת הכנסת רויטל סויד; יש לה רעיון מבריק מה נעשה, איך ניצור מצב שסוף-סוף נוציא את בנימין נתניהו מהמשחק.

יריב לוין: הרי בבחירות לא ננצח, הרי הציבור רוצה אותו.

יריב לוין: אז אנחנו, אבירי הדמוקרטיה, המחנה הדמוקרטי, אלה שמדברים כל היום גבוהה-גבוהה בשם הדמוקרטיה, אנחנו נעשה תרגילים ונמציא כל מיני פטנטים – –

איילת נחמיאס ורבין: למה זה שונה ממה שאתם – – –

יריב לוין: – – כדי להגיד לעם ולהגיד לציבור: אתם רוצים לבחור ראש ממשלה?

יריב לוין: לא ניתן לכם, לא ניתן לכם.

יריב לוין: אנחנו נעשה תרגילים כדי להוציא אותו מהמשחק.

איילת נחמיאס ורבין: מה ההבדל בין – – –

יריב לוין: אז באה רויטל סויד עם רעיון מבריק, מדהים, גאוני – –

אמיר אוחנה: לא, לא, מגניב.

יריב לוין: – – מי שנמצא בחקירה, לא יוכל לקבל את המינוי לראש הממשלה.

יריב לוין: קודם כול, איזה צירוף מקרים מהמם.

יריב לוין: ממש מוזר מאיפה עלה לה הרעיון הזה, ודווקא עכשיו.

יריב לוין: אבל איזו חוצפה זאת, הלוא במשטר דמוקרטי תקין הדבר הבסיסי ביותר הוא שאדם זכאי כל עוד לא הוכח אחרת.

יריב לוין: ופתיחת חקירה אומרת רק דבר אחד: יש טענות ויש חשדות; אין עדיין הוכחות, אין עדיין ראיות, אין עדיין כתב אישום, אין בוודאי הרשעה.

יריב לוין: אף אחד מכל הדברים האלה עוד לא קרה, אז איפה אתם, חברי הכנסת של מרצ, אבירי זכויות האדם והאזרח?

יריב לוין: רק כשזה נוגע לפלסטינים שמבקשים את נפשנו; מי שחושב אחרת מכם, שם פתאום אין זכויות אדם ואין זכויות אזרח והכול כשר.

יריב לוין: עכשיו, אני הסתכלתי על הצעת החוק הזאת וקראתי.

יריב לוין: באמת, חבר הכנסת לפיד, תרשה לי לצטט, כי זה באמת מדהים, אתה כותב ככה: "בממשל דמוקרטי קיימת חשיבות רבה לתחלופה של העומד בראש המערכת" – שימו לב, לא סתם ראש ממשלה באופן ספציפי, אלא באופן כללי, בכל משטר דמוקרטי טוב שבראש כל המערכות תהיה תחלופה, כן, והוא גם אומר למה.

מרב מיכאלי: אני מדברת מהכנסת העשרים-ושתיים – – –

יריב לוין: רגע, חברת הכנסת מיכאלי, אל תפריעי לי.

יריב לוין: אל תפריעי לי, תאמיני לי, אל תפריעי לי – "– – – העומד בראש המערכת, כדי למנוע ניוון וניתוק".

מרב מיכאלי: נכון.

יריב לוין: ואומר חבר הכנסת לפיד: "דמוקרטיה אינה מלוכה והכרחי שלא ייווצר שלטון שבראשו עומד אותו אדם במשך שנים רבות".

יריב לוין: ואללה, חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: אז יש לי שאלה, כמו שאמרה כאן חברת הכנסת מיכאלי, ובצדק: תגיד, כשכתבו את תקנון יש עתיד, עשו את זה בלי שקראת?

יריב לוין: בלי שידעת?

יריב לוין: מי עשה?

יאיר לפיד: אתה רוצה עסקה?

יאיר לפיד: אתה רוצה עסקה?

יאיר לפיד: בוא נעשה עסקה.

יריב לוין: רגע חכה, תכף אני אציע עסקה.

יריב לוין: רגע, רגע.

יאיר לפיד: בוא: קום תתפטר מחר, אני ארוץ בפריימריז, אין בעיה.

יריב לוין: בוא, חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: תכף אני אציע לך עסקה אחרת.

יאיר לפיד: שיודיע שהוא – – –

יריב לוין: תכף אני אציע לך עסקה, תאמין לי.

יריב לוין: אבל אתה יודע, כשמגישים הצעה כזאת – בבחינת נאה דורש, קודם כול – לא בתנאי ולא בעסקאות ולא בשום תרגיל – קודם כול, צריך להיות נאה מקיים.

פנינה תמנו: – – –

יאיר לפיד: בוא נתחלף.

יאיר לפיד: בוא.

יאיר לפיד: פחדנים.

יריב לוין: עכשיו תגיד לי, חבר הכנסת לפיד, לך מותר לעמוד בראש המערכת בכנסת התשע-עשרה, בכנסת העשרים, בכנסת העשרים-ואחת, בכנסת העשרים-ושתיים – אגב, רבותיי, בלי בחירות.

יריב לוין: שלא תתבלבלו, לא כי מישהו תמך בך והצביע עבורך.

יאיר לפיד: אני מציע לך עסקה.

יאיר לפיד: אז אתה נגד.

יריב לוין: זה בסדר.

יריב לוין: אבל ראש ממשלה שמקבל את אמון הציבור, אותו נגביל לשתי קדנציות.

יריב לוין: ואללה, באמת, אלוהי הצביעות מסתכל מלמעלה ונפעם, באמת נפעם.

יאיר לפיד: בוא, עסקה.

יאיר לפיד: בוא, עסקה.

יאיר לפיד: פחדנים.

מרב מיכאלי: זה לא נכון לגביי.

מרב מיכאלי: לא תוכל להפנות את זה אלינו.

יריב לוין: אבל, אני חייב להגיד לך, חבר הכנסת לפיד, אני מתפלא באותה מידה גם על חברת הכנסת מיכאלי.

יריב לוין: אתה יודע למה?

יריב לוין: בגלל שבמפלגת העבודה שתי קדנציות זה המון.

יריב לוין: שתי קדנציות שלמות שיושב-ראש מפלגה יהיה – תגידו, השתגעתם?

יריב לוין: זה יכול להיות אצלכם?

יריב לוין: חצי קדנציה; בואו נקבע חובת רוטציה באותה קדנציה.

יריב לוין: מה פתאום שתי קדנציות מלאות?

יריב לוין: תאמינו לי.

יריב לוין: אבל אני רוצה לגעת בעוד נקודה מעניינת: ממשיך וכותב חבר הכנסת לפיד בהצעה שלו, זה בכלל מעניין ממש, תשמעו: "הדוגמה המובהקת ביותר למודל הזה היא ארצות הברית, שם נקבע בחוקה שהנשיא לא יוכל לכהן יותר משתי קדנציות".

יריב לוין: ואללה, חבר הכנסת לפיד, נכון.

יריב לוין: אז יש לי עסקה, כמו שאתה הצעת.

יאיר לפיד: אני מסכים.

יאיר לפיד: משטר נשיאותי, ובהגבלת קדנציות.

יריב לוין: אתה מסכים – לא, אז אתה לא יודע מה העסקה.

יריב לוין: תן לי לסיים.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: רגע, רבותיי, אתה תגיש את הצעת החוק מחדש, אבל יהיו בה שני מרכיבים: אחד יהיה המרכיב הזה, והשני יהיה שאנחנו נבחר גם שופטים בשיטה האמריקנית.

יריב לוין: מה אתה אומר?

אמיר אוחנה: כן, כן.

יריב לוין: מה אתה אומר?

יריב לוין: מה אתה אומר?

יריב לוין: מי מפחד?

יריב לוין: מי מפחד, חבר הכנסת לפיד?

יריב לוין: מי מפחד?

יריב לוין: מי מפחד?

יריב לוין: לא שמעתי.

יאיר לפיד: וחוקה, וחוקה.

יאיר לפיד: התשובה היא כן, אבל זה כולל חוקה.

יריב לוין: אתה מסכים?

יריב לוין: אתה מסכים?

יאיר לפיד: כן, בטח – – –

יריב לוין: אתה מסכים?

יריב לוין: תגיש הצעה – גם זה וגם זה.

יאיר לפיד: התשובה היא כן, אבל עם חוקה.

יריב לוין: אתם יודעים – – –

אלעזר שטרן: יריב, אם אתה מקבל את זה אני צנצנת.

אלעזר שטרן: אני צנצנת.

יריב לוין: בוא תגיש.

יריב לוין: תגיש.

יריב לוין: חבר הכנסת שטרן, תגיש.

יריב לוין: אמרנו, גם שתי קדנציות לראש ממשלה וגם שיטת בחירת שופטים כמו בארצות הברית.

יריב לוין: מה אתם אומרים?

פנינה תמנו: אתה בטוח שקיבלת אישור מראש הממשלה?

יריב לוין: מה אתם אומרים?

יריב לוין: נראה אתכם, נו, למה לא? למה לא, לא הבנתי.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: אה, אתם יודעים מה, יש לי עוד רעיון.

יריב לוין: בואו נוסיף עוד ממד – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – למה שלא נעשה גם שיטת מינוי פקידות בכירה כמו בארצות הברית: נכנסת ממשלה, נכנס שר, פקידות יוצאת והוא מביא את האנשים שלו.

יריב לוין: מה אתם אומרים, אה?

יריב לוין: כמו בארצות הברית.

יריב לוין: למה לא?

רויטל סויד: לא ראית מה היה בארצות הברית?

יריב לוין: או, חברת הכנסת סויד.

רויטל סויד: קיבלת בזמן אמת מה קורה כשמכניסים פוליטיזציה למערכת המשפט.

יריב לוין: חברת הכנסת סויד, הפסדת, היללתי ושיבחתי את היצירתיות שלך, את הדרך האנטי-דמוקרטית שהצעת קודם ומנסים כאן עכשיו.

רויטל סויד: למה אנטי-דמוקרטית?

רויטל סויד: מה שלא דמוקרטי זה הטענות שמעלים אחר כך.

יריב לוין: רבותיי, עכשיו בואו נהיה באמת – – –

חיים ילין: – – –

יריב לוין: בואו נהיה באמת רציניים.

יריב לוין: ההצעות האלה הן לא ראויות, הן לא מכובדות, הן לא דמוקרטיות.

רויטל סויד: אתה יודע, השר יריב לוין, זה לא ראוי שאתה מאפשר כל יום להעלות יוזמות לחסינות כשאתה יודע שזה לא בסדר.

יריב לוין: הן חקיקה פרסונלית במלוא מובן המילה, באופן הכי בוטה שיכול להיות.

פנינה תמנו: – – –

רויטל סויד: אתם מונעים מנשיא המדינה – – –

יריב לוין: והן נועדו רק לתכלית אחת.

קריאות: – – –

יריב לוין: הן נועדו רק לתכלית אחת – כדי ליטול מהציבור בישראל – – –

פנינה תמנו: – – –

טלי פלוסקוב: נא להירגע, חברי הכנסת, השר משיב.

איילת נחמיאס ורבין: אתם רוצים ליטול מהציבור את הזכות להחליט.

יריב לוין: כדי ליטול מהציבור בישראל את הזכות הדמוקרטית שלו לבחור ראש ממשלה.

קריאות: – – –

יריב לוין: ואתם יודעים למה?

יריב לוין: אני אגיד לכם גם למה אתם עושים את זה.

יריב לוין: אני אגיד לכם גם למה אתם עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: הינה, יופי, בואו תסיתו עוד קצת כנגד הנשיא.

יריב לוין: בגלל שאתם ראיתם, וחברי חבר הכנסת מאיר כהן יודע בדיוק על מה אני מדבר: אתם ראיתם מה היה אתמול בסיור של ראש הממשלה בדרום.

יריב לוין: אני הייתי אתמול בנתיבות, ראיתי איזו עוצמה של תמיכה, גם במנהיגות המקומית המעולה שיש לליכוד, לאורך ולרוחב ערי הדרום.

פנינה תמנו: – – –

יריב לוין: אם זה יחיאל זוהר בנתיבות ואם זה בני ביטון בדימונה ואם זה דוידי בשדרות ואם זה דנינו באופקים, והרשימה ארוכה, ארוכה, ארוכה.

יריב לוין: מנהיגות מעולה, שזוכה לתמיכה ציבורית עצומה ולצידה תמיכה אדירה – לא רק בליכוד אלא קודם כול ולפני הכול, באופן אישי, במנהיגות של ראש הממשלה, בדרך שהוא מוביל בה את מדינת ישראל.

יריב לוין: אתם רואים את זה, אתם רואים את הציבור ואתם מנסים לעשות הכול, הכול, בכל דרך, בכל פטנט, בכל שיטה, בזויה ונקלית ככל שתהיה – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני השר.

יריב לוין: – – כדי לנסות להתחמק מההכרעה הדמוקרטית האמיתית.

יריב לוין: רבותיי, לא ילך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: רבותיי, האם חבר הכנסת – כמובן, יאיר לפיד, יש לך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: לחזור לכאן, בבקשה, אדוני.

יאיר לפיד: השר לוין, זה היה מופע מופלא, כי באמת, לדבר על חוקים פרסונליים – אתה קורא לזה חוק פרסונלי?

יאיר לפיד: יש חוק פרסונלי שלא העברתם?

יאיר לפיד: מה זה חוק ההמלצות, לא חוק פרסונלי?

יאיר לפיד: מה זה חוק החסינות, לא חוק פרסונלי?

יאיר לפיד: מה זה החוק הצרפתי, לא חוק פרסונלי?

יאיר לפיד: מה זה מה שעלה עם הנשיא היום הבוקר, לא חוק פרסונלי?

יאיר לפיד: כל מה שאתם עשיתם בשנתיים האחרונות זה חוקים פרסונליים בשביל להציל את ראש הממשלה מהחקירות שלו.

יאיר לפיד: אתה עולה הנה וברצינות רוצה לדבר נגד חוקים פרסונליים?

יאיר לפיד: אתם לא עשיתם חוקים לא פרסונליים.

יאיר לפיד: אין חוק אחד שעשיתם בשביל אזרחי מדינת ישראל.

יריב לוין: חוק הלאום.

יאיר לפיד: כל מה שאתם עושים זה חוקים פרסונליים בשביל ראש הממשלה.

יאיר לפיד: חוץ מזה, יש גבול כמה תעמוד פה ותדבר נגד זה, כשאנחנו, לכולנו יש את כל הטקסטים של נאומי ראש הממשלה בעד הגבלת כהונה לראשי ממשלות.

יאיר לפיד: הוא תומך, מנחם בגין תמך, ועכשיו אתה מדבר איתנו על חוקים פרסונליים?

יאיר לפיד: רצית להציע עסקאות?

יאיר לפיד: אני אציע לך עסקה.

יאיר לפיד: תורידו את כל החוקים הפרסונליים שעשיתם בשביל להציל את ראש הממשלה מהחקירות ומהשחיתות, ואנחנו נוריד את זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעות.

מרב מיכאלי: אני, אני.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, גם לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: צודקת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מרב מיכאלי: כן, השר לוין, אתה צודק, חוק הלאום הוא אכן חוק פרסונלי.

מרב מיכאלי: הוא החוק שנועד להזכיר לכו-לם את הנרטיב של נתניהו מאז הקמפיין שלו נגד רבין ונגד אוסלו: נתניהו טוב ליהודים והשמאל מביא את הערבים באוטובוסים, כי אז שלטון הימין בסכנה, ושלא לדבר על הסמ"סים שנשלחו מגורם עלום באותו יום, שאמרו: הרצוג סגר עם אחמד טיבי שהוא מקבל את תיק הביטחון, צאו להצביע מח"ל עכשיו.

מרב מיכאלי: אז כן, אתה צודק, גם חוק הלאום הוא חוק בקמפיין הפרסונלי הבלתי-נגמר של נתניהו מ-1993 ועד היום, כולל.

מרב מיכאלי: ואני אגיד לך עוד משהו, השר לוין: זה לא רק חוקים פרסונליים.

מרב מיכאלי: זה גם בחירות פרסונליות; הרי חלק ממה ששמענו היום בקונספירציה הגדולה זה שנתניהו, אבוי, ביטל את כוונתו לעשות בחירות בגלל שאולי הנשיא ריבלין לא יטיל עליו את הרכבת הממשלה.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, הזכות המוקנית הזאת לנתניהו לערוך בחירות מתי שטוב לו ונוח לו – ואיך מעז מישהו או מישהי להתערב בשיקולים האנוכיים הפרסונליים שלו לבחירות במדינת ישראל, ואיך מישהו או מישהי מעלה על דעתה שהבחירות תתקיימנה במועדן ולא במועד שנוח לנתניהו.

מרב מיכאלי: אמרת: אלוהי הצביעות?

מרב מיכאלי: אלוהים יודעת שאלוהי הצביעות מסתכל על הקואליציה הזאת, ואומר: אני לא עומד בקצב.

מרב מיכאלי: מסתכל על הקואליציה הזאת, מסתכל על הממשלה הזאת, וחד-משמעית, מעל לכול, מסתכל על ראש הממשלה הזה ואומר: וואו, וואו, יש ממי ללמוד צביעות מהי.

מרב מיכאלי: הגבלת כהונה בהצעת החוק שלי מדברת על הכנסת העשרים-ושתיים, עוד שתי כנסות, ולך אין בעיה להגיד שזה חוק פרסונלי, כמו שלא הסכמתם להצעת החוק שלי לחובת מינוי ממלא מקום ראש ממשלה משום שנתניהו לא יכול לשאת את הרעיון שבכלל יהיה אי-פעם איזשהו ראש ממשלה אחריו.

מרב מיכאלי: זאת בושה וחרפה, וכן – גם המון המון צביעות מצידכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: רבותיי, עכשיו אנחנו עוברים לשתי הצבעות רצופות על שתי הצעות חוק.

טלי פלוסקוב: הראשונה – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות), כפי שהוצגה על ידי חבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות) לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 31 חברי כנסת, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות) לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על אותה הצעת חוק, כפי שהוצגה על ידי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – אין ההצעה להעביר לוועדה את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות) לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 31 חברי כנסת, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלת כהונת ראש הממשלה לשתי תקופות כהונה רצופות) לא אושרה.

טלי פלוסקוב: אתה מבקש, חבר הכנסת חאג' יחיא, להירשם לפרוטוקול כבעד, כתומך.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5371/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון, עד עשר דקות להציג את ההצעה.

אילן גילאון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אילן גילאון: רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, ראשית, תרשי גם לי להביע מורת רוח על הדברים שנאמרו היום לכתובתו של נשיא מדינת ישראל, כי הוא אחת מנקודות האור של הדמוקרטיה הישראלית היום.

אילן גילאון: הייתי אומר לראש הממשלה שכאשר אתה חושד בנשיא המדינה לגבי אינטגריטי, יושרה, אני חושב שאתה צריך לחשוב על כך שהוא נוסע בעניין של יושרה ברוורס יותר מאשר אתה נסעת קדימה, אז של נעליך.

אילן גילאון: גברתי, גלגולו של מעיל – של ניגון; "מעיל" – זה שיר של קדיה מולודובסקי.

אילן גילאון: ב-2003, גברתי, היה ראש ממשלה, סליחה – היה שר אוצר, התבלבלתי, שהיום הוא ראש ממשלה, שהצמיד, גברתי, את קצבת הנכות למדד יוקר המחיה.

אילן גילאון: כך, במשך 16 שנים הקצבה נשחקה ונשחקה – –

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: סליחה.

רויטל סויד: כל מי שנמצא שם בתאים בצד שמאל, אני מבקשת שיהיה פה שקט.

רויטל סויד: אני מבקשת מהסדרנים, בבקשה, תעזרו שם בהשתקה של האזור ההוא.

רויטל סויד: כן, תמשיך.

אילן גילאון: – – עד שירדה לשפל בלתי מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: ואני, גברתי, משום שאני גם בן אדם משעמם, או כמו שאומר ראש הממשלה, גם לא מעניין, אני בסך הכול מעלה את ההצעה הזו בפעם החמישית, מה שקוראים אצלנו חמסה, ואני מקווה למזל.

אילן גילאון: בפעם החמישית – אותה הצעה להעלאת קצבת הנכות לשכר המינימום.

אילן גילאון: כאשר בפעם האחרונה ב-2016, בסוף 2016, הצעת החוק הזו עלתה, באותה עת קצבת הנכות עמדה על 2,342 שקלים – קצבת הנכות הכללית, לא קצבאות אחרות שמנסים לערבב לנו עם הקצבה הזאת.

אילן גילאון: לאחר שהדבר הזה עבר במליאת הכנסת הייתה לי פגישה עם שר האוצר משה כחלון.

אילן גילאון: הוא גילה אמפתיה לרעיון הזה.

אילן גילאון: אני אמרתי לו שאם הבעיה היא תקציבית, תוך 20 או 30 שניות אני אוכל להצביע על מקורות מאיפה צריך לקחת את הכסף ולשים אותו במקום הזה, כדי לקבוע את הרצפה, את הרף של מפלס החרדה הישראלי; כדי שאנשים לא יצטרכו לפחד שיהיה להם קר בחורף או חם בקיץ מפאת חוסר כסף לחשמל; שיהיה להם אוכל במקרר של עצמם ושיהיה להם מספיק כסף לרכוש תרופה.

אילן גילאון: שר האוצר מינה פרופסור, את ירון זליכה.

אילן גילאון: והפרופסור גיבש איזושהי הצעה שהייתה הרבה יותר גבוהה מאשר ההצעה הנוכחית.

אילן גילאון: וכאשר ראש הממשלה ראה שלשר האוצר יש פרופסור הוא מינה את הפרופסור שלו.

רויטל סויד: השר ארדן, אני בטוחה שתשמח מאוד לשמוע את הדברים של חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: המשעממים האלה כאן – –

רויטל סויד: הם חשובים מאוד.

אילן גילאון: – – שחוזרים על עצמם פעם אחרי פעם.

אילן גילאון: וכאשר אחד מינה את הפרופסור הראשון השני מינה את הפרופסור השני, וכמו במשל ירבעם: זה הכה אותם בשוטים, זה בעקרבים.

אילן גילאון: לא עבר הרבה זמן וחבר הכנסת ביטן, שבאותה העת היה יושב-ראש הקואליציה, נפגש עימי ועם חבר כנסת נוסף.

אילן גילאון: גיבשנו הצעת פשרה, שהייתה בהחלט משמעותית לעומת הפעם הקודמת, שבה הקצבה עלתה ב-70 שקלים בלבד – זאת הייתה הפעם האחרונה לפני הצעת החוק – ועליה חתמו כל סיעות הבית – –

מרב מיכאלי: נכון.

אילן גילאון: – – למעט חבר כנסת אחד, שהוא גם ראש הממשלה במקרה, שהפרופסור שלו בא כדי לחרב את הפשרה הזאת.

אילן גילאון: ואז התחילו לקצץ; ובתקציב שנועד לקצבת הנכות הכללית – נקודה – התחילו להכניס סעיפים על סעיפים על סעיפים, מה שקוראים במדיניות האוצר: להכפיל ברגליים ולחלק בשתיים, לבלבל את כל האנשים כדי שאף אחד בסופו של דבר לא יוכל להבין מה מתרחש איתו.

אילן גילאון: עכשיו, חברים יקרים, אני חוזר ואומר פעם אחרי פעם, שאין דבר כזה אנשים מוגבלים או בלתי מוגבלים.

אילן גילאון: כל בני האדם הם מוגבלים או נשאי מוגבלות או מוגבלים לפרקים או יש בסביבתם מוגבלים או שהם רוצים להזדקן כדי להיות מוגבלים.

אילן גילאון: לכן כאן מדובר בביטוח הדדי; מדובר בסולידריות ישראלית; באחריות – כל אחד, חס וחלילה, יכול להגיע אליה.

אילן גילאון: להיות אדם נכה זה איננו סטטוס נרכש.

אילן גילאון: אתם לא לומדים את זה בשום אוניברסיטה, זה פשוט קורה: אחד לא מקבל מספיק חמצן בלידתו, והשני לא עבר נכון את הכביש והשלישי, זה קרה לו בשירות הביטחון וכו'.

אילן גילאון: שם אתם נמצאים.

אילן גילאון: כאן המפלס הזה צריך להיקבע.

אילן גילאון: ואז, אכן, אחרי כל הפשרות האלה, שהן היום לגמרי לא ברורות, עומדת היום קצבת הנכות.

אילן גילאון: ואני אומר, מבחינת ההסתכלות על חצי הכוס המלאה, יש חצי כוס מלאה, כי לעומת 70 השקלים האחרונים שהעלו את קצבת הנכות לשעבר, כאשר היא נשחקה כל כך בגלל ששר האוצר הצמיד את הקצבה למדד יוקר המחיה, זאת הייתה העלאה משמעותית.

אילן גילאון: היום הקצבה עומדת על 3,272 שקלים.

אילן גילאון: באופן יחסי למה שהיא גדלה זה משמעותי; באופן יחסי למה שהיא הייתה צריכה להיות, גם בפשרות שאותן קיבלנו – פשרת ביטן-גילאון דיברה על 4,300 שקלים בפעימה אחת; אנחנו מדברים על פעימה שקיימת כרגע.

אילן גילאון: במרס השנה קיבלנו קצבה בת 3,272 שקלים.

אילן גילאון: הפעימה הבאה צריכה להיות מושלמת על ידי החלטת ממשלה.

אילן גילאון: וב-2021 – נראה מה יהיה, מדברים אולי על 3,700 שקלים.

אילן גילאון: אני לא רוצה לבלבל אתכם במספרים, כי בשביל זה תמיד אומרים לי, אתה יודע: נומרטור.

אילן גילאון: שיבוא כבר הנומרטור הזה לכאן ושהוא יקבל את ההחלטות, הנומרטור.

אילן גילאון: אני חוזר לכאן, משום שאני רוצה להעמיד את הברירה הזאת בפני כל אחד.

אילן גילאון: הממשלה ביקשה לדחות את ההצעה שלי בארבעה חודשים.

אילן גילאון: יכולתי לקבל את זה תמורת פשרה מסוימת שהיו מציגים לי.

אילן גילאון: רמת האמינות של האנשים שמקבלים היום במדינת ישראל את ההחלטות, גברתי, היא כזאת שאני לא הייתי קונה מהם קלנועית משומשת.

אילן גילאון: לא מכונית משומשת – קלנועית משומשת.

עמר בר-לב: אתה מבין בקלנועיות.

אילן גילאון: ומשום שהכסף הזה הוא כסף של עם ישראל, ומשום שמדובר כאן בסטטוס אוניברסלי, ומשום שאתם נשבעתם שאתם מטפלים בשקופים – לפני זמן לא רב הצית את עצמו אדם בירושלים, יעקב וולך.

אילן גילאון: אדם שקוף לגמרי; אלמוני לחלוטין, שאתה לא יודע בדיוק מה הרקע שלו.

אילן גילאון: אתה שואל את עצמך: אם בחברה שבה אתה חי אדם מגיע במר ייאושו למצב שהוא כך מפסיק את חייו – ועוד הרבה אנשים אחרים מדברים בנימות כאלה – מה אנחנו עושים?

אילן גילאון: אני רואה את כל ארגוני הנכים.

אילן גילאון: זאת הזדמנות לקרוא לכולם: חברים, אחים אנחנו כולנו, כל המעמד הלא-זכיין במדינת ישראל.

אילן גילאון: וכאשר אתם הולכים ועושים את מעשיכם, תדעו לדרוש גם את המגיע לכם.

אילן גילאון: דמוקרטיה בנויה על אנשים ששואלים את עצמם כל יום מה הם נותנים לחברתם, אבל כל יומיים – מה היא נותנת להם בחזרה בסוף הנפילה.

אילן גילאון: לכן אני בא לכאן היום, גברתי, ומבקש מכל אחד שיסתכל היטב היטב – כל אחד, מכל מפלגה – על נציג מפלגתו, כיצד הוא יצביע היום.

אילן גילאון: בפעם הקודמת, הבושה, גברתי – ואני מסיים, אני רואה שזמננו תם – הבושה אצל כמה אנשים גברה על המשמעת הקואליציונית הלעומתית שעובדת נגד האינטרס הציבורי, ואז הצלחנו להעביר את ההחלטה.

אילן גילאון: באה הממשלה ושחקה אותה עד תום.

אילן גילאון: אני כאן – וזה משפט אחרון – הבטחתי שכל עוד נשמה באפי, אני אילחם על כך שהקצבה תהיה בגובה שכר המינימום כדי שהנכים לא יצטרכו לצאת לרחוב להילחם.

אילן גילאון: מי שיילחם על שכר המינימום יילחם גם על הקצבה.

אילן גילאון: מה שהאירופים – שאנחנו כל פעם רוצים להשתייך אליהם – ב-OECD קוראים לזה Basic Income.

אילן גילאון: אני מבקש מכולם לעזוב את המשמעויות ואת החשיבה הקואליציונית ולהצביע על פי נתיב ליבם.

אילן גילאון: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: לא תישמע פה עמדת הממשלה.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק – – –

קריאות: – – –

רויטל סויד: אני לא שומעת מה את אומרת.

קריאה: אמרת: לעבור להצבעה.

רויטל סויד: כן.

אורלי לוי אבקסיס: היושבת-ראש, אני רוצה להסב את תשומת ליבם של חברי הקואליציה שאם לא מוצגת עמדת הממשלה, יש לכם חופש הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם לא יימצא השר עם מספיק אומץ שיבוא ויגיד את מה שלשר האוצר אין את האומץ לבוא ולומר לאזרחים הנכים שלא מצליחים להתקיים – –

רויטל סויד: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – יש לכם חופש הצבעה, אלא אם כן אחד השרים יענה ויגיד אחרת.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

קריאה: איך היא יכולה לדבר?

קריאה: זה אסור.

רויטל סויד: הוגשה עכשיו בקשה עם 20 חתימות להצבעה שמית.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצבעה שמית על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת אילן גילאון.

רויטל סויד: נעבור, בבקשה, להצבעה שמית.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – בעד ניבין אבו רחמון – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד רוברט טיבייב – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח משה מזרחי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – נגד משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד דן סידה – נגד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד פנינה תמנו – בעד

רויטל סויד: אנחנו נחזור בהצבעה על שמות מי שלא נכח בהצבעה הראשונה, אם יש מישהו.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) ניבין אבו רחמון – אינה נוכחת יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת סעיד אלחרומי – אינו נכח זאב אלקין – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נמנע אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אלי כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד ירון מזוז – אינו נוכח יוליה מלינובסקי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת סאלח סעד – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מיכל רוזין – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח נחמן שי – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

רויטל סויד: יש, נוכח במליאה מישהו שרוצה להצביע?

רויטל סויד: חברת הכנסת עליזה לביא?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) עליזה לביא – בעד

רויטל סויד: עוד מישהו שנמצא כאן ורוצה להצביע ולא נכח?

רויטל סויד: תמה ההצבעה.

רויטל סויד: 37 בעד, 39 נגד, אחד נמנע.

רויטל סויד: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת קצבת נכות לשכר המינימום), התשע"ח–2018, נפלה.

רויטל סויד: לא התקבלה.

רויטל סויד: << הלסי >> הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת נושא רצח נשים << הלסי >>

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת רצח נשים, מס' 10938, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – ויעל כהן-פארן, מיכל רוזין ועליזה לביא.

רויטל סויד: ראשונת המציעות, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה – טוב, סדרנים, סדרנים, בבקשה, סדרנים, בבקשה להוציא.

רויטל סויד: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

רויטל סויד: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת נושא רצח נשים.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת – – –

רויטל סויד: טוב, חברים, אני ממש מבקשת.

רויטל סויד: אני מבקשת שיישמר פה השקט.

רויטל סויד: באמת אתם לא מבינים איזה רעש יש במליאה.

רויטל סויד: התא האמצעי, בתא האמצעי, בבקשה תנהלו הכול בחוץ.

רויטל סויד: מה קרה, חברים?

רויטל סויד: עשר דקות, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: נו.

רויטל סויד: טוב, אני מבקשת מהסדרנים להוציא את כולם החוצה.

רויטל סויד: בבקשה, כל מי שלא יושב שיצא החוצה.

יעקב מרגי: כבוד היושבת-ראש, אני חושב שהיה מקום לגנות את ההתבטאות האלימה כלפי חברי הכנסת.

יעקב מרגי: זה לא יכול להיות לעבור בשתיקה.

יעקב מרגי: הפחד לא ישתלט פה על אף אחד.

רויטל סויד: אני לא חושבת שאנחנו מפחדים.

רויטל סויד: אני לא חושבת שאף אחד מאיתנו מפחד ממי שישב עכשיו במליאה וממה שהם אמרו.

רויטל סויד: לא נראה לי, לא אתה ולא אף אחד מאיתנו מפחד.

רויטל סויד: כולנו כואבים, כולנו כאובים ביחד איתם את מה שקרה.

רויטל סויד: אבל הכנסת אמרה את שלה, באמת.

רויטל סויד: אני יותר כואבת ודואגת מהרעש שיש פה עכשיו, שחברי כנסת לא מסוגלים בכלל להציע לא את הצעות החוק שלהם ולא את ההצעות לסדר-היום שלהם.

רויטל סויד: בבקשה, עשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: עוד נושא כואב וכאוב: 20 נשים נרצחו מתחילת השנה במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: בחודש יוני שעבר – ארבע נשים תוך חודש, אבל לפני שבוע שתי נשים נרצחו בשבוע אחד, מאותה העיר – נתניה.

עאידה תומא סלימאן: למוחרת הייתה עוד אישה שעברה ניסיון רצח וניצלה, ואנחנו מודות על זה שהיא ניצלה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה אמור לזעזע את כולנו.

עאידה תומא סלימאן: במצב טבעי, זה היה אמור להוציא את האזרחים לרחובות, לא רק את הנשים האמיצות שיצאו ביום חמישי שעבר, אלא את כולם, כי זאת הבעיה של כולנו.

עאידה תומא סלימאן: אבל דממה שררה מצד הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: לא נשמעה אפילו מילה אחת של גינוי, מילה אחת מצד שרי הממשלה שאומרת די, זהו, אי-אפשר לעבור בשקט על המצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, כנראה שלא כולם מבינים עד כמה כואב הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי לטפל בנשים שנמצאות בסכנת חיים ונפגעות אלימות כבר ב-1992.

עאידה תומא סלימאן: ב-1992 התחלתי לעסוק בנושא הזה, ולפני כמה שנים, לפני שנכנסתי לכנסת, הכרתי אישה שברחה מהאלימות ומהסכנה של בן הזוג והגיעה למקלט שלנו, אמירה.

עאידה תומא סלימאן: אמירה הייתה עם שני ילדים – – –

אורן אסף חזן: למה שלא תודי שיש בעיה בחברה הערבית?

עאידה תומא סלימאן: מה זה?

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה לקרוא לך ובטח לא בנושא כזה, אבל עוד הערה ואתה תהיה בקריאה הראשונה.

אורן אסף חזן: לכולם מותר לצעוק – – – אני לא מבין.

עאידה תומא סלימאן: אמירה הייתה עם שני ילדים.

יעל כהן-פארן: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת פארן, נא לא להפריע.

עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה למקלט והכרתי אותה מקרוב.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם שהייתה רואה אותי הייתה מתחבקת איתי והייתה אומרת לי: הוא עוד ירצח אותי, אני יודעת שהימים שלי ספורים, ברגע שהוא יצא מבית הסוהר הוא ירצח אותי.

עאידה תומא סלימאן: ואכן, הוא שלח שלושה אנשים ורצחו אותה.

עאידה תומא סלימאן: רצחו אותה ברחוב, ירו בה וייתמו את הבנים שלה.

עאידה תומא סלימאן: חיאת ונורא מאלוק – רצח אותן אחיהן, שבדיוק הורשע באלימות קודמת כלפיהן וחיכה להכרעת הדין.

עאידה תומא סלימאן: עליזה שפק – הורשע בן הזוג שלה, שתקף אותה, אבל הוא חזר ורצח אותה.

עאידה תומא סלימאן: סמר ח'טיב מיפו – נוטרל מטען נפץ ברכבה שלושה ימים לפני שירו בה כשהיא עומדת, עוצרת, בתוך האוטו, ליד הרמזור.

עאידה תומא סלימאן: ספרש אנעלם מחיפה מוכרת לרווחה ולמשטרה בגלל אלימות קודמת.

עאידה תומא סלימאן: מ-2007 עד 2013, שבע שנים, 68 נשים נרצחו.

עאידה תומא סלימאן: אבל בשלוש השנים מ-2013 עד 2016 – 113 נשים נרצחו במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: ב-2017 – 20 נשים נרצחו, וב-2018, שעוד לא הסתיימה, 20 נשים נרצחו במדינת ישראל – מגמת עלייה, שאמורה להדיר את השינה מהעיניים של כולם; מגמת עלייה במקרי רצח של נשים.

עאידה תומא סלימאן: וגם מגמת עלייה מאוד מדאיגה, אבל משמחת מצד שני, שנשים כן מגיעות ומתלוננות.

עאידה תומא סלימאן: יש מגמת עלייה בתלונות, אז אל תגידו שנשים לא מתלוננות.

עאידה תומא סלימאן: הן מתלוננות ונרצחות; הן מתלוננות ונרצחות גם כן.

עאידה תומא סלימאן: יש מגמת עלייה גם במספר ניסיונות הרצח נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: מ-2007 עד 2016 נפתחו 238 תיקים בגין ניסיון רצח נשים.

עאידה תומא סלימאן: בשלוש השנים האחרונות חלה עלייה של 67% במקרי ניסיונות הרצח.

עאידה תומא סלימאן: ואתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: ב-70% מהמקרים האלה לא הוגש כתב אישום על ניסיון רצח.

עאידה תומא סלימאן: זאת אומרת, הרוצחים האלה, הפוטנציאליים, עדיין מהלכים בינינו, אבל גם עדיין מהלכים אימים על הנשים שניצלו מניסיון הרצח.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לעבור בשקט על רגשות הכעס והזעזוע העמוקים שמחלחלים כל פעם שאנחנו שומעות על עוד אישה שנרצחה.

עאידה תומא סלימאן: איך אפשר לעבור לסדר-היום על נושא שהוא חוצה קבוצות ואוכלוסיות; על נושא שהוא משותף לכלל האוכלוסיות במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: נשים נרצחות בכל הגוונים: נשים אתיופיות, ערביות, ממוצא רוסי, יהודיות אשכנזיות, יהודיות ספרדיות – כולן, כולן.

עאידה תומא סלימאן: זה משותף לכולנו.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לראות בבית הזה – כמו שראיתי בשבוע שעבר – את כולנו מאוחדות סביב הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לעבור בשקט על דבר כזה.

עאידה תומא סלימאן: דמן של הנשים אינו הפקר.

עאידה תומא סלימאן: היום אפשר להזמין רצח של אישה, ואנחנו מכירות את הסיפורים האלה, שבן הזוג יכול להזמין שמישהו ילך וירצח את אשתו במקומו, ואז אי-אפשר לעקוב ואי-אפשר לפענח את הרצח.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מגישות את הבקשה לוועדת חקירה.

עאידה תומא סלימאן: אני הגשתי את הבקשה כי, להגיד לכם את האמת, נסגרו לי כל הדרכים.

עאידה תומא סלימאן: 13 דיונים מאז שאני עומדת בראש הוועדה הזו, ועדת קידום מעמד האישה, 13 דיוני חירום על רצח נשים.

עאידה תומא סלימאן: עשרות דיונים על מאבק באלימות נגד נשים, מעקב אחרי – – –

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: נו – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת, אתם יודעים – באמת.

רויטל סויד: הנושא כנראה לא מספיק חשוב כדי שתכבדו אותו?

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק.

רויטל סויד: חבר הכנסת ביטן, באמת.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על רצח ועל דם של נשים, ויכולים לצחוק באולם.

אורן אסף חזן: אני פשוט לא מקשיב לך כי בדרך כלל את מדברת שטויות.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, אתה בקריאה ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: אתן מבינות?

עאידה תומא סלימאן: הנשים במדינת ישראל, תבינו: הרצח שלכן, הדם שלכן, הוא שטויות עבור חבר כנסת אחד.

עאידה תומא סלימאן: הוא שטויות.

עאידה תומא סלימאן: זו בדיוק הגישה, זו בדיוק הגישה.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: הדם שלהן לא שטויות, הדם שלהן לא שטויות.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה לתקוף אותי כך.

רויטל סויד: חבר הכנסת חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

עאידה תומא סלימאן: עקבתי מקרוב, עם הוועדה, אחר יישום תוכנית בין-משרדית.

עאידה תומא סלימאן: לקח שנה כדי לאשר את התוכנית הזו.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך היא לא תוקצבה כמו שצריך והיישום שלה אינו הולך כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: חקיקה נדחית אחת אחרי השנייה; הצעות חוק שמדברות על הצלת נפשות נדחות, ופתאום, בערב דיון חירום משוחררות לאוויר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לראות שינוי כשאני עדיין בחיים.

רויטל סויד: חבר הכנסת זוהר, חבר הכנסת זוהר, אתה מדיח את חבר הכנסת ביטן.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני באתי לכנסת הזו כדי לתרום לשינוי בנושאים שחשובים לי.

עאידה תומא סלימאן: לא באתי להתנגח; לא באתי סתם לחקור, אלא אני רוצה להציע פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: מי שמכיר אותי יודע שאני רוצה את השינוי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ששינוי לא יכול להתחולל בלי הכרה אמיתית שאנחנו במצב חירום; בלי הכרה אמיתית שצריך תוכנית חירום – בדיוק כמו שפניתי לפני שבוע לראש הממשלה במכתב בהול.

עאידה תומא סלימאן: ביקשתי שיכריז על תוכנית חירום להצלת הנשים שנמצאות בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: לא קיבלתי מענה עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שנבין שבלי יישום תוכנית החומש במלואה, מתוקצבת עד הסוף, אי-אפשר להתקדם ואי-אפשר לשנות את המצב.

עאידה תומא סלימאן: ומבלי להקים רשות לאומית שכל עניינה להיאבק בתופעת האלימות ולרכז את המאמצים אי-אפשר להתקדם, כי כנראה הנושא שלנו – אנחנו הנשים, דמנו, ביטחוננו, רווחתנו, שלומנו, אינם גבוה בסדר העדיפויות.

עאידה תומא סלימאן: עד שזה לא יהיה בראש מעייניהם של הממשלה וכל חברי וחברות הכנסת של הבית הזה, ויהיה לנו האומץ גם להצטרף למאבק של ארגוני הנשים בנושא הזה, ולתרום לשינוי חברתי אמיתי, הנשים ימשיכו להירצח.

עאידה תומא סלימאן: אני מפצירה בכולם שיצביעו למען ועדת חקירה שתגיש את ההמלצות שלה ותתקן את המעוות.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, אין הצבעות, נכון?

רויטל סויד: לא, תשובה והצבעה במועד אחר.

אורן אסף חזן: שלא יגידו שהלכתי מהצבעה – – –

רויטל סויד: השר, השר ארדן, תשובה והצבעה במועד אחר.

גלעד ארדן: על פי בקשת המציעות – נאמר לי שהן מבקשות שהתשובה וההצבעה יהיו בעוד שבועיים, אז על פי בקשתן אני מסכים שזה יהיה בעוד שבועיים – – –

רויטל סויד: אוקיי, אז לא יהיו הצבעות.

רויטל סויד: לשאלתך, לא יהיו הצבעות.

רויטל סויד: << הלסי >> הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות היקף רצח הנשים << הלסי >>

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות היקף רצח הנשים, מס' 10942.

רויטל סויד: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

רויטל סויד: עשר דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, גברתי סגנית יושבת-ראש הכנסת, תראו, אני מבקשת לפתוח את הנאום שלי בדקה דומייה לזכר הנשים שנרצחו כתוצאה מאלימות במשפחה, רובן מבני זוגן.

יעל כהן-פארן: יהי זכרן ברוך.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, הדיון הזה הוא לא פוליטי.

יעל כהן-פארן: הוא גם לא דיון במחלוקת, ואנחנו יודעים את זה.

יעל כהן-פארן: זו לא שאלה של ימין, שמאל, של אינטרסים; זה באמת דיון אנושי, דיון בחיים של אנשים, שאלה של רחמים, של הומניות ושל צדק, של העזרה לחלש, לחלשה ביותר, ואמפתיה למצוקה שלה.

יעל כהן-פארן: בשבוע האחרון נשמעה בישראל זעקה אדירה: זעקת הנשים שקולן בדרך כלל אינו נשמע; נשים שסדר-היום שלהן מורכב מדבר אחד – הישרדות; נשים שחיות בתחושה שכל יום עלול להיות היום האחרון.

יעל כהן-פארן: גם היום יכול להיות היום האחרון של אחת מ-200,000 נשים בישראל שסובלות מאלימות בתוך המשפחה ומוכרות כך, נמצאות במעגל אלימות בלתי פוסק, מנסות בכוח להגן על עצמן, על ילדיהן; נשים שלעיתים הן פשוט שקופות, לצערנו; שהמדינה מתעלמת מהן או לא מספיק מושיטה יד כדי להוציא אותן מהמצב הקשה שלהן.

יעל כהן-פארן: יותר ממחצית מהנשים שנרצחו על לא עוול בכפן היו מוכרות – מוכרות לשירותי הרווחה.

יעל כהן-פארן: אין דרך טובה יותר לומר את הדברים: משרד הרווחה כשל בתפקידו.

יעל כהן-פארן: במבחן התוצאה הוא פשוט כשל.

יעל כהן-פארן: הממשלה כשלה בלספק את הביטחון לאנגווץ וואסה, לאופירה חיים, לעליזה שפק, זיכרונן לברכה, ולעוד עשרות נשים, שעשו כל שהיו יכולות כדי לקבל עזרה.

יעל כהן-פארן: הן הגיעו לרווחה; הן הגיעו רועדות ומשותקות למשטרה; הן דיברו, לפעמים בסתר, עם עובדות סוציאליות; אולי לרגע הייתה להן תקווה שמישהו יעזור ויציל אותן מהזוועה שהן עוברות, אבל הן נרצחו.

יעל כהן-פארן: נרצחו לפעמים ברצח מחריד, לעיתים לעיני ילדיהן.

יעל כהן-פארן: וזה, לצערנו, מבחן התוצאה.

יעל כהן-פארן: שתי נשים בחודש – זה נורא לדבר על ממוצעים אבל זה בסופו של דבר, רק השנה, הממוצע של כל חודש בחודשו של נשים שמאבדות את חייהן, זה מהדהד.

יעל כהן-פארן: זה כישלון מהדהד שלנו, של מדינת ישראל, שכשלנו, של הממשלה – כן, הממשלה כשלה בלתת את הסיוע הדרוש ולעשות כל אשר לאל ידה, כדי למנוע את הרציחות הנוראות האלה.

יעל כהן-פארן: אני עומדת כאן היום ואני לא לבד: לצידי 20 נשים, שכל רצונן היה לחיות חיים טובים ושקטים; 20 נשים שרק השנה נרצחו ועוד עשרות שנרצחו בעשור האחרון; שחלמו על קריירה, על גידול ילדים, על כוס קפה של שבת בבוקר, על בילוי רגוע בחוף הים.

יעל כהן-פארן: הן רק ביקשו חיים, ואני כאן כדי להשמיע את זעקתן: לא עוד.

יעל כהן-פארן: אני פונה מכאן אליכם, חברי הקואליציה, שרי הממשלה: מדינת ישראל חייבת למנוע את הרצח הבא.

יעל כהן-פארן: חבריי חברי הכנסת, חברות הכנסת, הדיון הזה, אנחנו יודעים שהוא לא פוליטי ולא שאלה של ימין ושמאל אלא רק שאלה של האנושיות של כל אחד ואחת מאיתנו, ואני רוצה להאמין שבכולנו קיימים הרחמים, השאיפה לצדק, ושכולנו כאן, גם אתם, רוצים לתת פתרון לנשים, לאימהות במצוקה, למנוע את הסבל ואת הרצח הבא.

יעל כהן-פארן: אז אני קוראת לכם: חבריי, תתגייסו למענן, תושיטו יד לנשים שסובלות מאלימות, בואו נקים את אותה ועדת חקירה פרלמנטרית; בואו ניישם הבטחות חוזרות ונשנות של הממשלה לשים משאבים בתוכנית חירום לאומית; לעשות תוכניות אופרטיביות, אמיתיות, שירגישו אותן בשטח, כדי להביא לסוף של הדבר הזה, לסוף של מעגל האלימות.

יעל כהן-פארן: זה הרגע שלנו להתאחד, להיות דוגמה לעם ישראל, להשאיר מאחור את כל הציניות, ואת כל הפוליטיקה הקטנה ולעשות את התפקיד הציבורי שלמענו נבחרנו.

יעל כהן-פארן: רק השבוע הצלחנו להוכיח שכשאנחנו מאחדים כוחות, אנחנו מצליחים לעשות משהו טוב.

יעל כהן-פארן: עבר חוק בקריאה ראשונה, חוק למיגור הזנות, להפללת צרכני הזנות.

יעל כהן-פארן: שילבנו כאן כוחות, יד ביד, מכל קצוות הקשת.

יעל כהן-פארן: כשאנחנו רוצים, אנחנו יכולים, והראינו את זה רק השבוע.

יעל כהן-פארן: זה הרגע להוכיח לעם ישראל שאנחנו מסוגלים להצביע בעד הצדק.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

רויטל סויד: << הלסי >> הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות היקף רצח הנשים << הלסי >>

רויטל סויד: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות היקף רצח הנשים, מס' 10973.

רויטל סויד: המציעה הבאה – חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

רויטל סויד: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

מיכל רוזין: תודה, כבוד היושבת-ראש.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, השר, עליזה שפק, שנרצחה בתחילת החודש, כתבה לחברתה הטובה הודעה רק שבועיים לפני היום הנורא.

מיכל רוזין: כך היא כתבה: "התובנה שלי בעצמי מעצמי, שהרשיתי לאדם מסוים לעשות ממני אפס, חסרת ביטחון וחסרת אמצעים.

מיכל רוזין: לקום וללכת.

מיכל רוזין: תקשיבי לי, מאמי, ברגע שתיתני לזה להמשיך ולא תעצרי את זה כשזה מתחיל לקרות, יהיה קשה מאוד לעצור את הרכבת, נקודה".

מיכל רוזין: ככה היא כתבה לחברתה.

מיכל רוזין: ובאמת, בצער רב, הרכבת של עליזה לא עצרה.

מיכל רוזין: המקרה של עליזה היה ידוע למשטרה, היא עשתה את המעשה האמיץ והתלוננה במשטרה על הפרוד ממנה.

מיכל רוזין: הוגש נגדו כתב אישום, הוא נידון לחצי שנת מאסר על תנאי וקנס של 5,000 שקלים אם יחזור על אותה עבירה.

מיכל רוזין: לצערנו הוא לא רק חזר על אותה עבירה, הוא גם הגדיל – רצח אותה.

מיכל רוזין: הרצח הזה, כמו שאר מקרי הרצח של נשים מתחילת השנה, ובכלל לאורך כל השנים, לא היה צריך לקרות.

מיכל רוזין: הכתובת הייתה על הקיר.

מיכל רוזין: כמו בכל מקרה כזה, זה לא גשם משמיים.

מיכל רוזין: גם לגשם אפשר להתכונן, אבל זה לא גזרת גורל; זה לא קרה יש מאין.

מיכל רוזין: בדרך כלל אותן נשים התלוננו, דיווחו, היו במקלטים לנשים מוכות, דיברו עם הרווחה, היו מוכרות לרווחה, ולצערנו הרב לא נעשה מספיק על ידי הרשויות כדי למנוע את רציחתן.

מיכל רוזין: ומאחורי אותן נשים שנרצחו – נשים רבות רבות, שלא קראנו עליהן את הכותרת בעיתון, לשמחתנו, אבל נשים רבות שחיות תחת איום, תחת פחד מאלימות פיזית, כלכלית או נפשית.

מיכל רוזין: נראה שיש איזו אדישות – אדישות חברתית – שלצערי היא גם חוצה מפלגות פוליטיות, חוצה קבוצות באוכלוסייה; אדישות כלפי רצח של נשים, כאילו באמת זו גזרת גורל.

מיכל רוזין: גם כנראה בממשלה הדברים האלה לא מעניקים לשרים, לראש הממשלה יתרון בבייס הפוליטי שלהם, ולכן הנושא הזה נדחק לצדדים, משאירים אותו לדיונים בוועדה לקידום מעמד האישה והשוויון המגדרי, ואין ספק שעאידה תומא סלימאן, חברת הכנסת, וקודמותיה, עושות עבודה מצוינת בוועדה בנושא, אבל כשאין תמיכה תקציבית ואין תמיכה של משרדי ממשלה ואין התגייסות כללית לנושא, לא ניתן לקדם.

מיכל רוזין: אחד הדברים שכל כך כאבו לי, וזה אפילו לא עצבן אותי או הכעיס אותי – כאב לי – הוא שראש הממשלה, שבסופו של דבר הוא ראש הממשלה של כולנו, עמד פה בפתיחת מושב החורף ודיבר על הרבה מאוד דברים ועל כמה מדינתנו מגניבה, או כפי שפרסם אחר כך, מאגניבה, אבל הוא לא דיבר על כך שבאותו שבוע בדיוק שתי נשים נרצחו והתווספו למספר הנורא, הגדול, של 20 נשים שנרצחו מאז תחילת השנה.

מיכל רוזין: והתופעה הזאת, לצערי, אולי משעממת אותו, כי הוא לא מצא לנכון אפילו להזכיר אותה, שלא לדבר על באמת להתחייב שהוא יעשה כל שהוא יכול כדי להגדיל תקציבים, כדי ליצור תוכניות, כדי ליצור מצב שבו יהיה פיקוח, תהיה אכיפה ויהיה מאבק אמיתי של הממשלה בתופעה הכל-כך קשה הזאת.

מיכל רוזין: והאדישות הזאת, לצערי, מובילה להזנחה פושעת, ולא מובילה לשינוי סדרי העדיפויות שלנו.

מיכל רוזין: הגיע הזמן לצאת מהשאננות הזאת, ולא רק פעם בשנה ביום האישה הבין-לאומי, ולא רק כשנרצחת אישה וכולם עולים ומזדעקים, אלא באמת לראות בכך דיני נפשות: להבין שנשים חיות תחת טרור – טרור מגדרי, בין אם הן חוששות להיאנס, להיות מוטרדות, להיפגע פיזית על ידי הקרובים להן ביותר, בבית ובמרחב הציבורי.

מיכל רוזין: הנשים חיות תחת טרור, אתם צריכים להבין את זה, והטרור הזה מפחיד אותנו לא פחות מטרור מדיני.

מיכל רוזין: הוא מפחיד אותנו, כי הוא יכול לפגוע בנו בכל רגע, ויש נשים שחיות בטרור הזה יום-יום, שעה-שעה.

מיכל רוזין: טרור, הכוח שלו בכך שהוא מפחיד, שאתה לא יודע מתי הוא יתפרץ, מתי הוא יקרה, שהוא יכול לקרות בכל מקום בכל רגע, ובכך הפחד.

מיכל רוזין: אז נכון, אני מסכימה עם חברותיי שקדמו לי: שצריך לשים בצד את המחלוקות של ימין ושמאל ודתיים–חילונים ועדות כאלה ואחרות, כי בסופו של דבר הנשים שנרצחות או הנשים המוכות או הנשים שמתעללים בהן הן מכל שכבות האוכלוסייה, ובאמת לא משנה מאיזו קבוצת אוכלוסייה או מאיזה מגזר את.

מיכל רוזין: לכן אנחנו צריכים להפסיק לפחד להילחם בתופעה הזאת.

מיכל רוזין: לא לראות אותה כמשהו שלא ניתן לתת לו מענה, ולהילחם למען אותן נשים, אותן נשים כמו אנגווץ מלקמו, כמו עליזה שפק, כמו מרים שלום, כמו עפאף אל-גרגאוי, נורה אבו סולב, אופירה חיים, פאדיה קדיס, חיאת מאלוק, נורא מאלוק ואליזבת קרדונה, ועוד – אלה רק חלק מהשמות שנרצחו מאז תחילת השנה.

מיכל רוזין: מאז 2011 נרצחו, כמו שאמרה חברת הכנסת תומא סלימאן, 148 נשים על ידי קרוב משפחה או אדם שמוכר להן.

מיכל רוזין: 148 נשים בשבע שנים – ואחסוך לכם את החשבון: בממוצע מדובר ב-18 נשים בשנה – מכל קצוות הארץ, מכל העדות, המוצאים והזהויות הישראליות, ואין עניין של מעמד סוציו-אקונומי ואין עניין של קבוצות אוכלוסייה שבהן זה לא קיים, ובכל קבוצות האוכלוסייה נשים אינן מוגנות.

מיכל רוזין: השאלה, שהיא החשובה, ואותה אנו מעלים פה היום, ובזה אסיים: האם עשינו מספיק?

מיכל רוזין: האם אנחנו עושים מספיק?

מיכל רוזין: האם השר, כשאתה מאשר היתרים, הפרטה של כלי נשק – בידי אזרחים, עוד ועוד כלי נשק שיהיו בידי האזרחים – האם זה רק ימנע טרור מדיני או האם זה גם יפעיל טרור מגדרי כלפי נשים וילדים?

מיכל רוזין: האם בדקת את זה?

מיכל רוזין: האם יצאת במחקר כדי לדעת איך הצעת החוק שלך, ההיתר שלך, הדברים שעושים, משפיעים על נשים, משפיעים באופן מגדרי?

מיכל רוזין: אנחנו חייבים לשנות את נקודת המבט.

מיכל רוזין: אנחנו חייבים לראות שלא פעם חוקים פה בכנסת משפיעים שונה על גברים ועל נשים – אנחנו אומרים את זה, אבל אנחנו לא באמת בודקים את זה עד הסוף – ותקציבים של הממשלה.

מיכל רוזין: אז השאלה שאני שואלת היום זה האם הממשלה הזאת עשתה מספיק כדי למנוע את הרצח של עליזה שפק?

מיכל רוזין: האם אנחנו כחברה, כמדינה, עשינו מספיק?

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

רויטל סויד: << הלסי >> הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות היקף רצח הנשים << הלסי >>

רויטל סויד: נעבור למציעה הבאה, חברת הכנסת עליזה לביא, בהצעה מס' 10978.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון פנים, שר התקשורת, שנמצאים כאן במליאה, קיוויתי שנגיע להבנות ושהסוגיה – הכואבת, מדממת, פצועה הזאת – תגיע להסכמה פה בבית הזה.

עליזה לביא: קיוויתי שראש הממשלה, כשהוא פותח כאן את הנאום שלו, ומדבר על מדינת ישראל הטובה והיפה, ידבר על רצח שתי הנשים ממש סמוך לפתיחת המושב.

עליזה לביא: קיוויתי שהדיון המהיר שהוגש על ידי חברותיי, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה וגברתי היושבת-ראש רויטל סויד בוועדה למעמד האישה, שהתכנסנו כולנו – עוד דיון, שנוסף לדיונים רבים כאן, בוועדה וגם בוועדת הפנים ובוועדה למעמד האישה, ובתוכנית הלאומית, שהתחלנו אותה ב-2013, כשהבנו שיד ימין לא יודעת מיד שמאל ושמשרדי הממשלה לא עובדים יחד; תוכנית שגובשה והתקדמה, ויודעים בדיוק איך אפשר למנוע את רצח האישה הבאה, אבל אין כסף ואין תקציב, והיא לא מיושמת.

עליזה לביא: אז קיוויתי שמשהו יקרה, ואנחנו כאן, ארבע חברות כנסת, יחד עם עוד רבים ורבות בבית הזה, גם מהקואליציה, יודעים שחייבים להשתמש בכל הכלים הפרלמנטריים כדי לעורר את הדוב מהתרדמה, כדי לזעוק את הזעקה של מי שכבר לא נמצאת כאן – בגללנו, באשמתנו.

עליזה לביא: חטאנו, עווינו, פשענו.

עליזה לביא: זה קורה במשמרת שלנו.

עליזה לביא: ינואר 2018: יקטרינה סברדלוב בת 70, נרצחת; אישה בת 26 נמצאה ללא רוח חיים בתל אביב.

עליזה לביא: מרס 2018:

עליזה לביא: אליזבת קרדונה, בת 35, נדקרת בדירה בדרום תל אביב על ידי בן הזוג שלה; אישה כבת 60 נמצאת בדירתה בפרדס חנה ללא רוח חיים כשעל גופה סימני אלימות; אישה נוספת, בת 91, מבת ים, נרצחת על ידי הבן שלה.

עליזה לביא: אפריל 2018: מרגריטה קיזניק, בת 63, מכפר סבא, נדקרת על ידי בנה; אישה בת 30 נמצאת ללא רוח חיים בדירתה בתל אביב כשעל גופה סימני אלימות.

עליזה לביא: מאי 2018: סמר ח'טיב, בת 32 ואם לשלושה, נורתה למוות בעת שישבה ברכבה; זוביידה מנסור, בת 18, נורתה בפתח ביתה בטירה; נורא וחיאת מאלוק, בנות 19 ו-21, נרצחו על ידי אחיהם בדירת המשפחה ביפו.

עליזה לביא: יוני 2018, ממש רגע לפני שיצאנו לחופש הגדול עם הילדים, שני מקרי רצח של נשים: פאדיה קדיס, בת 52, נרצחת על ידי בתה ובן זוגה בביתה בזמן שהתקלחה; ספרש אנעלם, בת 36, אם לארבעה ילדים מחיפה, נדקרת למוות על ידי בעלה.

עליזה לביא: יולי – אנחנו כבר בחופש הגדול: מקרה רצח אחד של אישה, אופירה חיים; אחרי כמה חודשים של כמה נשים – ביולי יש לנו אישה בת 58 מתל מונד שנרצחת על ידי הגרוש שלה, וגם לוקח זמן למצוא איפה הוא קובר אותה.

עליזה לביא: אוגוסט: נורה אבו סולב, בת 36 ואם לשבעה, נורתה למוות מחוץ לביתה בפזורה הבדואית בנגב.

עליזה לביא: ספטמבר מגיע: עפאף אל-גרגאוי, בת 21, משגב שלום שבנגב, נורתה למוות; אישה בת 62 נורתה למוות על ידי בעלה, ששם קץ לחייו לאחר המעשה.

עליזה לביא: אוקטובר – אנחנו חוזרים לפה למליאה: אנגווץ וואסה, בת 36, נרצחת בדירה בנתניה על ידי בעלה השוטר, שירה בה בעודה ישובה אל שולחן האוכל בביתה עם ילדיה; עליזה שפק בת ה-50 נרצחת על ידי בעלה לשעבר בביתה שבנתניה, ויומיים אחרי זה נמצאת אישה פצועה קשה, מעורטלת, לא רחוק מאיפה שנרצחו וואסה ועליזה שפק בעיר נתניה.

עליזה לביא: שלוש נשים.

עליזה לביא: 20 נשים, והרצח הבא כתוב על הקיר.

עליזה לביא: הוא זועק על הקיר.

עליזה לביא: איך זה קורה ואיך זה יכול להיות, ואיך לא עשינו שום דבר עד היום?

עליזה לביא: 20 משפחות שהתפרקו.

עליזה לביא: ילדים יתומים, כשבמו ידינו הבאנו לכך שיש יותר יתמות ויותר כאב ויותר אובדן, וברוב המקרים הרשויות מכירות והרשויות יודעות, והתלונות מגיעות, ועדויות של בני המשפחה, של ילדים – ילד שאומר: אבא ירצח את אימא, שהוא לא יחזור הביתה.

עליזה לביא: ועוד עדות ועוד עדות.

עליזה לביא: והבת של עליזה, שאומרת: ידענו שזה יקרה.

עליזה לביא: הזהרנו, ביקשנו, התחננו, בכינו.

עליזה לביא: ואני אגיד לכם איפה אני מבינה שחייבים עוד כלי, איפה צריך שיהיה עוד משהו, אותו משהו נוסף: נכון, יש את המקלטים – ופה המקום להגיד תודה גדולה לכל הנשים היקרות ולארגונים האזרחיים שהקימו את המקלטים ויישמו אותם.

עליזה לביא: אבל אני מבינה – אביטל רוקח, זיכרונה לברכה, נרצחת ב-2014, ואני יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה באותה שנה.

עליזה לביא: בן הזוג שלה קיבל צו הרחקה, הוא מקבל צו הרחקה, והבן אומר: אבא יבוא לרצוח את אימא.

עליזה לביא: יש צו הרחקה, השופט נותן צו הרחקה, ומוצע לה ללכת למקלט, ואחרי התייעצות עם המשפחה היא לא רוצה לעזוב את הילדים, והוא מגיע והוא רוצח והוא מפר צו הרחקה.

עליזה לביא: ואנחנו מאז מקדמים את החוק, את החוק של איזוק אלקטרוני: את אותה יכולת טכנולוגית שאיתה אסירים יוצאים לחופשה אנחנו מבקשים ליישם גם כאן, כדי להתריע, רק כדי שלא כל הזמן הנשים הן אלו שתצטרכנה לברוח ממקום האלימות – כי לא כולן יכולות ולא כולן רוצות לעזוב את מקום העבודה, ולא ולא.

עליזה לביא: לתת עוד אלטרנטיבה, והיא קיימת, הטכנולוגיה.

עליזה לביא: אנחנו מניחות חוק, ואני מנסה לקדם את החוק – ואני רוצה להודות כאן לשר לביטחון הפנים, שבשבוע שעבר מפרסם את התזכיר הממשלתי ומניח הצעת חוק ממשלתית שמתכתבת עם הצעת החוק הפרטית.

עליזה לביא: אדוני השר, אני מקווה שאחרי השבועיים הקרובים, שבהם השימוע וכל ההערות, אנחנו נוכל לקדם את החוק הזה במהרה, כי הוא ייתן עוד כלי להגן על הנשים.

עליזה לביא: אז הוועדה יושבת, וכתבה נייר מדהים – ללכת כל הכוחות ביחד.

עליזה לביא: אנחנו יודעים שהיא קיימת.

עליזה לביא: מה צריך, תקציב?

עליזה לביא: צריך תקציב, אז יושבים פה היום ואומרים לי: מה, זה התקציב שאתם צריכים?

עליזה לביא: אנחנו נפתור את העניין.

עליזה לביא: הרי יש יתרות בתקציב המדינה, תראו לאן הן הולכות.

עליזה לביא: אז איך משהו שנוגע בכולנו – הנשים היקרות שכרגע הקראתי את השמות שלהן באות מכול קצוות החברה, וזה התפקיד שלנו.

עליזה לביא: זה שעלינו לפה היום ארבע חברות כנסת, זה לא אומר שאנחנו לא צריכים אתכם, חברי הכנסת.

עליזה לביא: אנחנו חייבים את כולם כדי למגר את התופעה האיומה הזאת, כדי לומר די לאלימות, כדי לומר שישראל חייבת לעלות קומה במאבק ברצח הבא.

עליזה לביא: הרי אם היה פרס על התמודדות שלנו בנושא שקשור לרצח נשים, אז כבר הייתה פה תחרות בין השרים מי עתיד לקבל את הפרס.

עליזה לביא: אבל אין פרס.

עליזה לביא: צריך לבוא ולתקן, ולבוא ולראות איך עושים, ולאסוף את כל הפסיפס של הידע ולאגום אותו לרשות ממשלתית אחת לאומית למניעת אלימות בחברה הישראלית.

עליזה לביא: אבל זה לא קורה.

עליזה לביא: ואנחנו פה זועקות ומבקשות ומייחלות, וטוענות ומבקשות לומר: זה לא קואליציה וזה לא אופוזיציה.

עליזה לביא: אני רוצה, בדקה שנותרה לי, לקרוא קטע מתפילה שכתבה חברתי יעל לוין, תפילה על בנות ישראל שנרצחו בידי בני זוגן, תפילה קורעת לב, כי לעיתים, כשאין מילים, תפילה אל לב מי שמקבל את ההחלטות יכולה לפתוח.

רויטל סויד: שנייה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: "יהי רצון מלפניך ה' אלוהינו ואלוהי אבותינו, / אלוהי אברהם, יצחק ויעקב, שרה, רבקה, רחל ולאה, / אשר בידך נפש כל-חי ורוח כל-בשר-איש – / היה נא קרוב לשוועתנו / אשר אנחנו מפילים תחנונינו לפניך, צור כל העולמים, / על כל הנשים אשר בכוח הזרוע נרצחו בידי בני זוגן / שקמו עליהן להורגן נפש.

עליזה לביא: // אלוהים, אל דומי לך, / אל תחרש ואל-תשקוט אל.

עליזה לביא: / בטל נגע זה שפשה בקרבנו, / וקלקל מחשבת הזוממים להרוג את בנות זוגם, / ויקוים בהם מקרא שכתוב: "עצו עצה ותפר, דברו דבר ולא יקום, כי עמנו אל" / כי אין לך מעצור להושיע ברב או במעט.

עליזה לביא: / הטוב, כי לא כלו רחמיך, והמרחם, כי לא תמו חסדיך.

עליזה לביא: // פקוד-נא את זכרן של בנות ישראל" – ובנות החברה הישראלית כולה – "אשר נרצחו בידי בני זוגן בכל עת ועת ובכל אתר ואתר" – ובכל מקום בארץ הזאת – "ותן להן יד ושם טוב בביתך ובחומותיך.

עליזה לביא: // מלך שהשלום שלו, / שים שלום בין כל בני עמך, ותמשיך שלום בין כל בריותיך – – – כי אתה שומע תפילת עמך ישראל ברחמים.

עליזה לביא: / ברוך שומע תפילה.

עליזה לביא: "

רויטל סויד: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

רויטל סויד: אני מבינה שתשובה והצבעה במועד אחר?

אורלי לוי אבקסיס: לא, רגע, יש תשובת קואליציה.

מיכל רוזין: איפה תשובת הקואליציה?

עליזה לביא: איפה תשובת הקואליציה?

רויטל סויד: חבר הכנסת דודי אמסלם, יושב-ראש הקואליציה.

דוד אמסלם: אני סיכמתי עם מגישות ההצעה שכרגע אנחנו נדחה את זה בשבועיים, את התשובה של הממשלה וההצבעה, אם נצטרך.

דוד אמסלם: במסגרת השבועיים האלה אנחנו נעשה מאמץ לשבת עם השרים ועם כל הגורמים הרלוונטיים, בגלל שהסוגיה הזו היא ודאי לא סוגיה של מפלגות.

דוד אמסלם: אנחנו רואים את זה עין בעין, גם אני באופן אישי, ובוודאי אין טעם אפילו להוסיף מילים על מה שדיברתם, בגלל שאני חושב שזה נושא שנמצא בסדר עדיפויות כמעט עליון במדינת ישראל לטיפול.

דוד אמסלם: לכן אני גם ביקשתי מדוד ביטן, הוא יירתם לעניין, גם מירב, ובואו נמצה כרגע, בשבועיים האלה, את – – –

עאידה תומא סלימאן: מה נעשה בשבועיים האלה?

דוד אמסלם: אמרתי.

עאידה תומא סלימאן: נעבוד על מה?

דוד אמסלם: נעבוד – אנחנו בעצם נפעל למען קידום תוכנית חירום מתוך הצורך לתת הגנה לנשים בסיכון גבוה וכן לחזק את הוועדה הבין-משרדית בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ותקציבים, תקציבים.

מיכל רוזין: מה עם הרשות?

דוד אמסלם: מה?

מיכל רוזין: מה עם רשות?

מיכל רוזין: להקים רשות.

דוד אמסלם: אמרתי, אני בגדול חושב שצריך לקדם את העניין הזה בכל פקטור וכל וקטור שצריך לפעול בו.

דוד אמסלם: אין מחלוקת בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני לא איש מקצוע.

עאידה תומא סלימאן: – – – לחלק תקציבים.

דוד אמסלם: כן, בוודאי.

דוד אמסלם: גם בנושא של תקציב, איפה שצריך, גם בנושא של – – –

עליזה לביא: ויישום התוכנית – – –

דוד אמסלם: אבל זה מה שהקראתי – כולל מסגרת תקציבית וכו'.

דוד אמסלם: תומא, לגבי הנושא של חוק האזיקונים אנחנו גם – ברגע שאני הבנתי ממירב שיש תזכיר ממשלתי שהופץ, אנחנו גם נעשה – – –

עליזה לביא: רק שתביאו את זה לפה.

דוד אמסלם: מה?

עליזה לביא: שזה יעבור במושב הזה.

דוד אמסלם: כן, בעזרת השם, זו הכוונה.

דוד אמסלם: דרך אגב, במידה שמשהו כאן לא יתכנס, אז בעוד שבועיים הממשלה תשיב, ונצביע על זה.

דוד אמסלם: אני מקווה שלא נגיע לשם.

אורלי לוי אבקסיס: כל הכבוד, אמסלם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

רויטל סויד: אנחנו נעבור להצעה הבאה על סדר-היום: סגירת טייסת הכיבוי.

רויטל סויד: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת פרוטוקול בדבר תיקונים להסכם ההובלה האווירית בין ישראל לבין הרפובליקה של הודו.

נאזם בדר: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לסגן מזכירת הכנסת.

רויטל סויד: << הלסי >> סגירת טייסת הכיבוי היחידה של ישראל, שאותה מפעילה חברת כים-ניר << הלסי >>

רויטל סויד: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: סגירת טייסת הכיבוי היחידה של ישראל, שאותה מפעילה חברת כים-ניר, מס' 10949 ו-10975.

רויטל סויד: המציעה, חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, ולאחר מכן – חברת הכנסת נאוה בוקר.

רויטל סויד: שלוש דקות.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, תודה לחברות היקרות שעמדו פה ודרשו את כבודן – ולסגור את הפער הזה – של הנרצחות והנשים, ונקווה שזה באמת לא יורד מסדר-היום.

לאה פדידה: להתעלם ממשהו בפעם הראשונה אולי זו טעות, וטעות היא דבר אנושי; להתעלם פעמיים זאת איוולת.

לאה פדידה: לא ייתכן שטייסת כיבוי יחידה שקיימת במדינה שלנו תהיה בסכנת סגירה, והם מתריעים ומבקשים שייתנו להם ארכה.

לאה פדידה: ב-2010, באסון הגדול שבכרמל, האסון היה הרבה יותר גדול אם טייסת הכיבוי לא הייתה נכנסת פנימה ומכבה את השרפה.

לאה פדידה: עצים סובבים לנו ויערות סובבים כמעט כל עיר, ושמורות טבע, ואם אנחנו נקל ראש בבקשה הזועקת הזאת, אנחנו נשלם מחיר יקר.

לאה פדידה: דווקא בעת הזאת ובתקופה הזאת, כשאנחנו רואים דונמים על גבי דונמים נשרפים בעוטף עזה – ומי כמוני, שעבדתי 29 שנה בקרן הקיימת, יודעת את זה: כמה כל עץ, כמה כל שתיל חשוב.

לאה פדידה: אבל במקרה הזה למדנו שאם אין לנו את אמצעי הכיבוי הנכונים זה גם פוגע בחיי אדם.

לאה פדידה: ואל לממשלה הזאת להקל בחיי אדם, זה בלתי אנושי ובלתי אפשרי.

לאה פדידה: אני פונה כאן אליכם, לא ייתכן שתפריטו גם את זה.

לאה פדידה: לא ייתכן שחברת כים תבקש עזרה על מנת להגן עלינו, האזרחים, וזה ייפול על אוזניים אטומות.

לאה פדידה: אתם אחראים ואמונים על הביטחון של מדינת ישראל ואזרחיה, וכן על טייסת הכיבוי היחידה שקיימת בארץ.

לאה פדידה: מה יקרה אם בעוד 20 יום הם יצטרכו לסגור את שעריהם ותפרוץ שרפה?

לאה פדידה: למי יפנו?

לאה פדידה: המחדל הזה כתוב על הקיר, ואתם בוחרים להתעלם ולתת הצעות חוק הזויות לחלוטין, רק לא לטפל במה שבאמת חשוב, במה שיכול להציל חיים, במה שיכול להגן על אזרחי מדינת ישראל.

לאה פדידה: אין תחליף לטייסת כיבוי ולא הייתם צריכים שאנחנו נעלה את זה על סדר-היום אלא הייתם צריכים לפתור את זה ולהבין שזה חייב להיות שירות של המדינה.

לאה פדידה: לא משהו של חברה פרטית, לא משהו שבו חיינו יהיו תלויים בצורך כספי כזה או אחר.

לאה פדידה: מדינה ריבונית צריכה לדאוג ששירותי כיבוי יהיו ברשותה.

לאה פדידה: ולכן, אני קוראת לכם לפתור את הבעיה הזאת וששירותי הכיבוי והטייסת ימשיכו לפעול תחת חסות המדינה, כי חיי אזרחים זה חשוב הרבה יותר מכל דבר אחד.

לאה פדידה: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נאוה בוקר, בבקשה.

אחמד טיבי: תלאת דקאייק.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני לא מאמינה שיש כאן מישהו שלא זוכר את אסון השריפה בכרמל הנורא, שבו נשרפו למוות 44 בני אדם, בהם בעלי.

נאוה בוקר: אני בטח ובטח שלא יכולה לשכוח.

נאוה בוקר: מאז אותו אסון הפכתי למשימת חיי את הדאגה למערך הכבאות וההצלה ועשיתי הכול כדי לשפר ולשקם את המערך הזה, כדי שאסון כזה לא יקרה שנית.

נאוה בוקר: אז הוספו תקציבים ונרכש ציוד והוקמו תחנות כיבוי ולוחמי אש, אבל הינה, עכשיו מתברר שטייסת הכיבוי היחידה שיש לנו – טייסת שנקראת על שמו של הנער המתנדב אלעד ריבן, שנספה באסון, והוקמה לאחר האסון, כאחד מהלקחים – בסכנת סגירה.

נאוה בוקר: כאילו לא למדנו שום דבר.

נאוה בוקר: חברים, לא יכול להיות שמדינת ישראל תישאר ללא טייסת כיבוי.

נאוה בוקר: הרי אחת המסקנות לאחר האסון הייתה שאם הייתה טייסת כיבוי, אם היו מטוסי כיבוי, האסון הזה היה נמנע.

נאוה בוקר: ועכשיו אנחנו נמצאים בתקופה שהצמחייה והשדות יבשים והרוחות חזקות והסכנה מאוד גדולה.

נאוה בוקר: חברים, כל יום נשרפים עשרות דונמים ביישובי עוטף עזה בגלל מעשי חבלה מתועבים ויש כאן עניין של סכנת חיים.

נאוה בוקר: מאז שהוקמה הטייסת הזאת השתתפו מטוסי הכיבוי בכיבוי של מאות שרפות בשנה.

נאוה בוקר: הטייסת הזאת מורכבת מ-14 מטוסים שפשוט מצילים חיים.

נאוה בוקר: אין דרך אחרת לתאר את זה.

נאוה בוקר: חברים, לא יכול להיות שבגלל קשיים של ביורוקרטיה החיים של אזרחי ישראל יהיו בסכנה.

נאוה בוקר: 44 איש כבר איבדו את חייהם בגלל המצב הנורא שבו היה מערך הכבאות וההצלה.

נאוה בוקר: אסור לנו לחזור אחורה.

נאוה בוקר: אסור לנו לחזור למצב שבו חיים נמצאים בסכנה בגלל איזשהם קשיים כלכליים או בגלל ביורוקרטיה.

נאוה בוקר: ואני קוראת לכל הגורמים שמעורבים בנושא הזה: תפתרו את המשבר הזה יחד.

נאוה בוקר: אני לא מוכנה, אני לא מסכימה ואני לא אתן שמערך הכבאות במדינת ישראל יפעל אפילו יום אחד בלי טייסת כיבוי.

נאוה בוקר: חברים, צריך להתעורר לפני שיהיה מאוחר מדי.

נאוה בוקר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: אין תשובת ממשלה ולכן מצביעים.

לאה פדידה: חבר'ה, זה ממש לא הגיוני שהשרים ככה מזלזלים.

לאה פדידה: למה אין תשובת שר?

לאה פדידה: לא מעניין אותו שמישהו נשרף?

לאה פדידה: לא מעניין אותם מה שקורה במדינה?

לאה פדידה: תסביר לי אתה, כבוד היושב-ראש.

לאה פדידה: לא יכלו לשלוח לפחות מכתב תשובה?

לאה פדידה: זה זלזול בחיי אזרחים.

אחמד טיבי: הם מנצלים סעיף בתקנון שלא מחייב אותם לענות.

לאה פדידה: אז לפחות תשובה, זה לא הגיוני.

אחמד טיבי: הממשלה רשאית לענות.

אחמד טיבי: יכול להיות שהנושא לא מעניין את השרים.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הקואליציה, זה לא מעניין טייסת כיבוי?

לאה פדידה: תשובה לפחות.

נאוה בוקר: נקיים דיון.

נאוה בוקר: בואו נוציא את זה לדיון.

אחמד טיבי: מה את מציעה?

נאוה בוקר: ועדת הפנים?

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: יש לי ועדה שלי, של הכבאות וההצלה.

אחמד טיבי: רק ועדה סטטוטורית.

נאוה בוקר: ועדת הפנים, ועדת הפנים.

אחמד טיבי: ועדת הפנים.

לאה פדידה: ועדת הפנים.

לאה פדידה: אבל, אדוני, אני מבקשת שזה לא – זה זלזול – – – כנראה שלא אכפת להם אם יישרפו חיים בני אדם.

אחמד טיבי: ועדת הפנים, מוסי רז?

אחמד טיבי: תודה רבה, אנחנו עוברים להצבעה, רבותיי.

אחמד טיבי: ועדת הפנים.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – תשעה, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הפנים.

אחמד טיבי: << הלסי >> נאום מנכ"ל בצלם באו"ם << הלסי >>

אחמד טיבי: להצעות לסדר-היום בנושא: נאום מנכ"ל בצלם באו"ם, מס' 10937, 10941, 10981 ו-10992.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק – מיש מווג'וד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוסי רז – תפדל.

מוסי רז: שוכרן, סייד א-ראיס.

מוסי רז: חברות הכנסת, חברי הכנסת, אדוני השר, אולי טוב שחבר הכנסת גליק איננו כאן להגיד את הדברים שרצה להגיד.

מוסי רז: בפתח דבריי, עוד לפני שאני אתייחס לנאום במועצת הביטחון של חגי אלעד, חברי, מנכ"ל בצלם, אני רוצה להגיד שאני מצטער שאני נאלץ לעמוד פה, מול המליאה הזאת, ולציין שאתמול – כך נודע לי לפני זמן קצר – חיילי צה"ל או חייל אחד לפחות רגם באבנים את כתב הארץ יותם ברגר ואת הצלם שלו משום שנודע לו שהם עובדים בעיתון הארץ ובטח צריך להעניש אותם על זה.

מוסי רז: אז ספרו לי עוד קצת על ההסתה בשני הצדדים ועל הקיצונים בשני הצדדים, כמו שאתם רגילים.

מוסי רז: זה מקרה מאתמול, ואנחנו יכולים להביא מכל יום מקרה כזה.

מוסי רז: חגי אלעד עומד בראש ארגון בצלם, שהוקם לפני כמעט 30 שנה.

מוסי רז: המנכ"לית הראשונה שלו הייתה זהבה גלאון, שעמדה בראש מפלגתנו מרצ, חברת כנסת שנים רבות.

מוסי רז: הארגון הזה, לולא היה קם, מדינת ישראל הייתה צריכה להמציא אותו.

מוסי רז: היא הייתה צריכה להמציא אותו, משום שלא ייתכן שאנחנו מקיימים כיבוש 52 שנה, שבו מופרות כל זכויות האדם – מחופש תנועה ועד הזכות לחיות, במקרים רבים – ואין אפילו מי שפוצה פה, אין מי שמצפצף, אין מי שמנסה לעצור את זה, אין מי שמוחה.

מוסי רז: ארגון בצלם – שמעתי שהייתה כאן סגנית יושב-ראש שהציעה לסגור אותו – אכן צריך להיסגר.

מוסי רז: זה צריך להיות מייד לאחר שיסתיים הכיבוש בשטחים.

מוסי רז: אני אשמח אם הדבר הזה יהיה כבר הערב או מחר.

מוסי רז: אכן, כך צריך להיות, אך כל עוד אנחנו שולטים בכוח צבאי בשטחים צריך להיות ארגון – לא רק אחד, הרבה יותר: שוברים שתיקה ואחרים ובצלם, אני לא אמנה את כולם עכשיו – שיפקחו, וידווחו לנו על מה שקורה שם.

מוסי רז: כי אנחנו מממנים את זה, אנחנו משלמים את זה, אנחנו נקראים לשרת שם ואנחנו משלמים את המחיר בדמים, תרתי משמע.

מוסי רז: אני רוצה להגיד עוד דבר: נמאס מהדיון הזה על למה בחוץ-לארץ.

מוסי רז: הדיון הזה צבוע כל כך.

מוסי רז: דיברת, אדוני השר, על אלוהי הצביעות.

מוסי רז: הוא עכשיו נצבע לחלוטין – דיברת בהקשר שבו הסכמתי איתך, אני חייב לציין.

מוסי רז: הוא נצבע עכשיו לחלוטין.

מוסי רז: מה זאת אומרת, כשאני עומד על הבמה הזאת כל אחד יכול לצפות בי בחוץ-לארץ, ואותו דבר כשעומד חגי אלעד ואומר דברים אמיצים במועצת הביטחון.

מוסי רז: אפשר להסכים, ואפשר לא להסכים, לא זו השאלה בכלל – ואני מסכים.

מוסי רז: הוא אומר את הדברים האלה.

מוסי רז: נגמר העניין הזה של בחוץ-לארץ ולא בחוץ-לארץ.

מוסי רז: אומרים: שוברים שתיקה יכולים לדבר, אבל לא בחוץ לארץ.

מוסי רז: בצלם יכולים לדבר, אבל לא בניו יורק.

מוסי רז: הם יכולים לדבר, אבל לא בבתי הספר; הם יכולים לדבר, אבל לא בכנסת; הם יכולים לדבר, אבל לא בצבא.

מוסי רז: אז איפה יכולים לדבר?

מוסי רז: האם יש כאן חופש דיבור?

מוסי רז: האם מותר לפתוח את הפה במקום כלשהו במדינת ישראל, בחו"ל?

מוסי רז: האם יש חופש אחרי הדיבור?

מוסי רז: אנחנו רואים את האיומים.

מוסי רז: עמד פה לפני יומיים אדם, שאני חושב ש-119 חברי כנסת היו מעדיפים שלא יהיה חבר כנסת, וקרא דברי הסתה נוראיים שאני לא רוצה לחזור עליהם בכלל, הוגשה תלונה לוועדת האתיקה.

מוסי רז: זה חופש דיבור?

מוסי רז: כך להתייחס לאדם, שאתה יכול לא להסכים איתו, רק בגלל שדיבר?

מוסי רז: מכל הסיבות האלה – וחבל שאין לי יותר זמן – אני רוצה להגיד לחברי הכנסת מהימין שמציעים הצעות כאלה: שלו נעליכם מעל רגליכם לפני שאתם מדברים על בצלם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, גברתי היושבת בראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חברי חבר הכנסת מוסי רז, שמעתי את דבריך בקשב רב.

מיכאל מלכיאלי: חשבתי לומר משהו אחר, אבל משהו אחד כן הפריע לי.

מיכאל מלכיאלי: אחרי הנאום של מנכ"ל ארגון בצלם באו"ם, קראתי קצת מהדברים שנאמרו, מהתגובות שנאמרו עליו.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שכן נכון לקיים דיון על כל דבר – בכנסת, באוניברסיטאות במדינה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שיש דבר שנקרא חציית קו אדום: כשמגיע אדם עם ביקורת, ככל שתהיה, ומביע בפני אומות העולם – אבל פה כן יש מקום.

מיכאל מלכיאלי: מה זה "בחוץ"?

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא ביקש להסתיר דעה של אף אחד.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא ביקש לסתום פיות של אף אחד.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שזו לא הכוונה, לא מימין ולא משמאל.

מיכאל מלכיאלי: אתה יודע, יש מושג בהלכה – קוראים לזה חילול השם.

מיכאל מלכיאלי: מה זה חילול השם?

מיכאל מלכיאלי: אם זה מותר, אז תעשה את זה, ואם זה אסור, אל תעשה את זה אף פעם.

מיכאל מלכיאלי: יש דבר שגם אם הוא מותר, לא עושים אותו בפרהסיה.

מיכאל מלכיאלי: גם אם הוא מותר וזה מוצדק, לא עושים, ודאי לא בפני אומות העולם.

מיכאל מלכיאלי: כשמדינת ישראל נלחמת כל פעם בהסתה, וההסתה הזאת בסוף יוצרת גם אלימות – ואין אדם מאיתנו שלא נתקל ולא מכיר על מה אני מדבר – בסוף, כשאנחנו רואים דווקא יהודי שמגיע לאומות העולם ואומר את מה שהוא אומר, יש לזה משמעות הרבה יותר חריפה.

מיכאל מלכיאלי: אני לא חושב שמישהו מכאן היה רוצה להשתיק אותך, כשאתה מדבר פה.

מיכאל מלכיאלי: זו זכותך, אתה נבחר ציבור, יש לך אמירה, אתה יכול לומר אותה.

מיכאל מלכיאלי: אף אחד – ודאי לא אנחנו – חושב שאתה לא יכול לומר את זה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לבוא בפני אומות העולם, כשמדינת ישראל נלחמת – נלחמת כל יום להגן על עצמה גם במישור הדיפלומטי, במישור הביטחוני – להוציא את דיבתנו רעה בסילוף של שקרים, בתיבול של דברים שאינם נכונים, אני חושב שזה הדבר המקומם.

מוסי רז: אתה יכול למנות אולי שקר אחד?

מיכאל מלכיאלי: אני אומר, אין דבר – איך שהוא הגדיר את חיילי צה"ל.

מוסי רז: שקר אחד.

מוסי רז: שקר אחד.

מיכאל מלכיאלי: אני אומר ככה: אין לי ספק שהוא איבד הרבה מניות אצל אנשים שיכול להיות שכאן בארץ מסכימים איתו.

מיכאל מלכיאלי: יכול להיות שאם הוא היה מגיע למליאה, או לאוניברסיטה כזו או אחרת, ואומר את מה שהוא אומר, אולי היו מוחאים לו כפיים.

מיכאל מלכיאלי: אבל ברור לי שהרבה ישראלים שאינם חושבים כמוני הפסידו אותו ואת דעותיו בגלל הבמה שעליה הוא אמר את מה שהוא אמר.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

רויטל סויד: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, כשחגי אלעד נאם באו"ם היו שם שני ישראלים: חגי אלעד ודני דנון.

אחמד טיבי: מדובר בקונטרסט, בשני ניגודים.

אחמד טיבי: שניהם ישראלים.

אחמד טיבי: שניהם אזרחים.

אחמד טיבי: שניהם יהודים.

אחמד טיבי: אבל לא כל היהודים הם אותו דבר, כפי שלא כל הערבים הם אותו דבר, כפי שלא כל האמריקנים הם אותו דבר: אחד שמייד התנפל על חגי אלעד ואמר שהוא שקרן ומשת"פ; וחגי אלעד, שלא אמר דבר שקר אחד.

אחמד טיבי: כל מה שאמר ראוי לוויכוח מצד האגף הזה, אבל תציגו לי שקר אחד שחגי אלעד אמר.

אחמד טיבי: את מי יזכור העולם כשקרן, כתומך כיבוש, כמהלל אלימות, ואת מי יזכור כמגן זכויות אדם?

אחמד טיבי: אפילו מבחינת אלה שיצאו נגדו מהבית הזה – לא רק דני דנון ואנשי הימין, יאיר לפיד, חברתי איילת נחמיאס ורבין, עשו טעות קשה שיצאו נגד חגי אלעד.

אחמד טיבי: משת"פ הוא אמר?

אחמד טיבי: הוא שיתף את האמת עם העולם כולו.

ענת ברקו: גם על הטרור?

אחמד טיבי: תתווכחי איתי ותציגי לי שקר אחד שהוא אמר.

אחמד טיבי: שקר אחד.

ענת ברקו: גם על הטרור?

אחמד טיבי: שקר אחד.

רויטל סויד: אם את רוצה, חברת – – –

ענת ברקו: – – – של מדינת פלסטין, אז בבקשה.

אחמד טיבי: גם ישראל יושבת ליד פלסטין, וישראל יושבת על פלסטין.

אחמד טיבי: על פלסטין.

רויטל סויד: רק שנייה.

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, את רוצה עמדה נוספת?

אחמד טיבי: על המולדת ההיסטורית.

אחמד טיבי: על פלסטין.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: על פלסטין.

אחמד טיבי: והפלסטינים מוכנים לפשרה היסטורית – אחת לצד השנייה.

ענת ברקו: נכון?

רויטל סויד: סליחה, חברת הכנסת ברקו, את רוצה הבעת עמדה?

רויטל סויד: תבקשי.

רויטל סויד: אם לא, אל תפריעי.

אחמד טיבי: האדי.

אחמד טיבי: האדי.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: האדי שוויה.

רויטל סויד: את רוצה להביע עמדה נוספת – תבקשי.

רויטל סויד: אם לא, אל תפריעי.

ענת ברקו: – – –

אחמד טיבי: תקשיבי טוב, מבחינתי כל הארץ הזאת, במקור היא המולדת של העם הפלסטיני, היא פלסטין, וההנהגה הפלסטינית מוכנה לפשרה היסטורית – –

ענת ברקו: וואו.

אחמד טיבי: – – של מדינת פלסטין לצד מדינת ישראל.

ענת ברקו: איזו נדיבות.

אחמד טיבי: יש שם מכשיר שמודד את כמות ה"וואו".

אחמד טיבי: את רוצה ללכת להיבדק ב"וואומטר" שלך?

ענת ברקו: – – –

רויטל סויד: חברת הכנסת ברקו, בבקשה, אל תיתני לי לקרוא אותך לסדר.

רויטל סויד: את יכולה להביע עמדה אחרת לאחר מכן ולא להפריע לו.

רויטל סויד: את יכולה.

ענת ברקו: אנחנו מנהלים דיאלוג.

אחמד טיבי: אני מאתגר אתכם – תגידו במה שיקר חגי אלעד.

אחמד טיבי: כל התחקירים שלו הם תחקירים – –

ענת ברקו: – – – טרור – – –

אחמד טיבי: – – רציניים, כמנכ"ל בצלם.

אחמד טיבי: ואני גאה שהייתי אחד מהראשונים שהיו חברים בהנהלת בצלם, לפני שהגעתי לפה.

אחמד טיבי: לא הצלחתם לתפוס אותם בשקר פעם אחת.

אחמד טיבי: כאשר הוא מאדיר צבא שהדוברים שלו הם מומחים לשקר – הם מפיצים שקרים וכיסויי ת' כל הזמן.

אחמד טיבי: כל הזמן.

אחמד טיבי: במליאה, שם, נכחו דיפלומטים ושגרירים, שאני בטוח שהם רוחשים יותר כבוד לחגי אלעד מאשר לדני דנון, חוץ מאחת – –

רויטל סויד: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: – – שהיא יותר גרועה מדני דנון.

מוסי רז: אבל היא התפטרה.

אחמד טיבי: יכול להיות שבגלל שהיא לא סובלת את השקר של עצמה ושל דני דנון, היא נאלצה להתפטר, בסופו של דבר.

אחמד טיבי: אבל העולם יזכור את האומץ של חגי אלעד, שמגיע לו כל הכבוד.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

רויטל סויד: יעלה להשיב – זה לא סגן שר הבריאות, אבל זה השר המקשר.

רויטל סויד: הבעת עמדה אחרי תשובת השר.

רויטל סויד: השר יריב לוין, בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, ראשית, צריך לומר את הדברים כהווייתם.

יריב לוין: המעשה שעשה חגי אלעד הוא מעשה בגידה.

יריב לוין: כך היה מוגדר בכל מדינה, כך צריך להתייחס אליו וכך צריך לראות אותו.

מוסי רז: מה זה בגידה, אתה יכול להגיד לי מה זה בגידה?

יריב לוין: עכשיו אני גם אסביר מדוע.

יריב לוין: שב, חבר הכנסת טיבי, אז אני אסביר.

יריב לוין: אל תתפלא כל כך.

יריב לוין: שב, אני אסביר.

אחמד טיבי: אני רגיל שאתה מכנה – – – בתואר הזה.

יריב לוין: תשמע, אני מסרב להתרגל לזה שאנשים בוגדים במדינה וכלום לא קורה.

יריב לוין: ואני אמשיך לתבוע את זה שהדברים יקרו.

מוסי רז: מה אתה תובע – – –

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, המעשה הזה הוא מעשה בגידה.

יריב לוין: מה לעשות?

יריב לוין: אז, מה אתה רוצה?

יריב לוין: שאני לא אגיד את זה?

יריב לוין: שאני אקרא לזה בשמות אחרים?

יריב לוין: אני לא מבין.

יריב לוין: מה מהות ההערה הזאת שאתה הערת עכשיו?

יריב לוין: זה המצב.

מוסי רז: – – –

יריב לוין: זה המצב, זה המצב.

יריב לוין: מי שצריך לטפל – – –

מוסי רז: – – – החוק הזה – – –

יריב לוין: מי שצריך לטפל בבוגדים הן רשויות אכיפת החוק, ולא אף אדם באופן פרטי, ולא באלימות ולא בשום דבר, וזה מובן מאליו.

מוסי רז: המשטרה – – –

יריב לוין: והינה, אני אומר את זה עוד פעם.

יריב לוין: זה הרי ברור לחלוטין.

יריב לוין: אבל זה לא משנה את העובדה שהמעשה שהוא עשה הוא מעשה בגידה.

יריב לוין: עכשיו אני גם אסביר למה.

יריב לוין: ראשית – ואת זה צריך לומר בצורה הברורה ביותר – הדברים שהוא אמר הם דברי שקר, כולם מהתחלה עד הסוף, ולו מטעם אחד: מכיוון שכל נקודת ההנחה שקיים כביכול כיבוש ביהודה ושומרון היא השקר הכי גדול שישנו, ומתוך השקר הזה נובעים כל השקרים האחרים.

יריב לוין: אז מה לעשות?

מוסי רז: יש שם כיבוש.

יריב לוין: הרי אני שמעתי אותך.

מוסי רז: – – – להצביע לכנסת.

מוסי רז: יש להם – – –

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, אני שמעתי אותך – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז.

רויטל סויד: חבר הכנסת – – –

מוסי רז: – – – מה אתה מדבר?

יריב לוין: אני שמעתי אותך – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

יריב לוין: אני שמעתי אותך ברוב קשב וגם בשקט.

יריב לוין: אז תן לי.

רויטל סויד: תן לשר להשלים את הדברים.

יריב לוין: לא הפרעתי לך.

יריב לוין: מה לעשות, עם אינו יכול להיות כובש בארצו, והארץ הזאת כשמה כן היא: ארץ ישראל, והיא שייכת לעם ישראל, ולכן אין בכלל כיבוש.

מוסי רז: כל מי שאומר שיש כיבוש הוא בוגד – – – אתה רוצה – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, תיתן לו – תיתן לשר להשלים את הדברים.

יריב לוין: מאחר שאין כיבוש, אז גם כל התיאוריות הנובעות מהדבר הזה הן כמובן מגוחכות.

יריב לוין: אגב, כל המגבלות שאתה מתאר, אף אחת מהן לא הייתה קיימת אם לא היה טרור.

יריב לוין: הרי אף אחד לא רוצה להטיל מגבלות, אף אחד לא מחפש את המגבלות האלה, והן לא נולדו מכוח איזו עריצות ורשע.

יריב לוין: הן נולדו כדי להגן על חיי אדם אל מול טרור צמא דם חסר עכבות.

מוסי רז: מאז שכבשנו את השטחים – – –

יריב לוין: באמת, חבר הכנסת מוסי רז – – –

רויטל סויד: באמת.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: די.

רויטל סויד: חבר הכנסת רז, אתה מציע את ההצעה הזאת.

רויטל סויד: אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

רויטל סויד: תן לשר להשיב.

יריב לוין: אני חוזר ואומר לך שאנחנו שחררנו – לא כבשנו – את מה ששלנו, והארץ הזאת היא ארצנו, וזה המצב.

יריב לוין: אגב, בשאלה הזאת, האם שחררנו חלק כזה או אחר בשנת 48' או בשנת 67' ואולי נשחרר בעתיד חלקים אחרים – זה בכלל לא רלוונטי לעובדה שזו ארצנו, הייתה ונשארה, וכך תהיה לעולם ולתמיד.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לך עוד דבר, והוא, בעיניי, אולי החשוב ביותר.

יריב לוין: המעשה הזה הוא גם מעשה אנטי-דמוקרטי מהמעלה הראשונה, ואסביר גם למה.

יריב לוין: חופש ביטוי נועד לזה שאנחנו נוכל לנהל בינינו ויכוח ודיון על כל דבר, וזה בסדר.

יריב לוין: אוי לנו אם זה לא יהיה.

יריב לוין: בזה אנחנו, כולם, מאוחדים: צריך להיות כאן חופש ביטוי.

יריב לוין: אגב, חופש ביטוי איננו חופש ההכפשה של חיילי צה"ל סתם וניסיון לטפול עליהם עלילות שווא ולהביא להעמדתם לדין בבתי דין בין-לאומיים על מנת ליצור מצב שידיהם תהיינה כבולות והם לא יוכלו להגן עלינו כאן.

יריב לוין: זה לא חופש ביטוי.

יריב לוין: זה שיתוף פעולה עם האויב.

יריב לוין: ושיתוף פעולה עם האויב, מה לעשות, הוא בגידה.

יריב לוין: זה הבדל אחד.

יריב לוין: אבל יש הבדל נוסף, והוא מאוד מאוד חשוב.

יריב לוין: מה, בעצם, ניסה חגי אלעד לעשות?

יריב לוין: הוא בא ואמר: תראו, אני לא מצליח לשכנע בעמדותיי את הציבור בישראל.

יריב לוין: למען האמת, אני נמנה על מיעוט שולי שבשולי בתוך הציבור הזה.

יריב לוין: מאחר שאני לא מצליח בשיח הדמוקרטי ובבחירות הדמוקרטיות לשכנע את הציבור ולהשיג רוב לעמדותיי, מה שאני אעשה, זה אני אלך לפורום בין-לאומי ואקרא לו להטיל סנקציות על ישראל, על מנת שדעותיי, שלא הצלחתי להשיג להן רוב דמוקרטי, תבואנה לידי ביטוי בדרך של כפייה על הרוב שחושב כאן אחרת, הרוב המוחלט של הציבור.

יריב לוין: אם יש מעשה יותר אנטי-דמוקרטי מזה, אני לא מכיר.

מוסי רז: – – –

יריב לוין: אל תפריע לי כל הזמן.

יריב לוין: באמת, מספיק.

יריב לוין: הלוא זה הדבר הכי אנטי-דמוקרטי שיכול להיות.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

יריב לוין: יש בינינו ויכוחים.

יריב לוין: לא הצלחתי לשכנע – – –

ענת ברקו: ומי – – – אותו?

יריב לוין: כן, רגע.

יריב לוין: אני אגיע גם לזה, בוודאי.

יריב לוין: אם לא הצלחתי להשיג רוב, אני אנסה בפעם הבאה.

יריב לוין: איזו מין שיטה זו, שאני בא ואומר: רבותיי, אתם לא תקבלו את דעתי – אני אראה לכם מה זה: אני אסע לאו"ם ואני אדאג שיטילו עליכם סנקציות כדי שאתם תצטרכו לקבל את מה שאני חושב.

יריב לוין: מה זה הדבר הזה?

יריב לוין: אתם הייתם צריכים להיות הראשונים שמגנים את הדבר הזה.

יריב לוין: תראה לאיזה בלבול יוצרות אתם הגעתם, בפער האדיר שבין הגנה על זכויות אדם וחופש הביטוי לבין מעשים מן הסוג הזה.

יריב לוין: אתם אלה שצריכים לעשות חשבון נפש.

יריב לוין: אני פשוט עומד נדהם איך אתם מגינים על הדבר הזה; איך אתם לא מבינים, ומתעלמים מהעובדה הכל-כך פשוטה הזאת.

יריב לוין: עכשיו, אגיד לך עוד יותר מזה: זה לא רק שהוא הולך ועושה את זה, אלא זה איפה הוא עושה את זה.

יריב לוין: הוא לא עושה את זה במקום שבו יושבים אנשים שבאמת שומעים אותו ושומעים אותנו ובאמת שוקלים את הדברים בנפש חפצה ולגופו של עניין, ובודקים את הדברים ומגיעים בסוף לאיזשהן מסקנות.

יריב לוין: הרי הוא הולך למקום, קודם כול בהזמנה של שגריר של מדינה שבכלל איננה מקיימת איתנו יחסים דיפלומטיים, שניתקה איתנו את היחסים.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

יריב לוין: כדי לשרת מה?

יריב לוין: את האג'נדה שלנו?

יריב לוין: את המדינה שלו?

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

ענת ברקו: – – –

יריב לוין: הולך בהזמנה של שגריר כזה לדיון שאותו שגריר יזם, כמובן מתוך אהבת ישראל ואכפתיות למדינת ישראל.

יריב לוין: אגב, בניגוד אליך, חבר הכנסת מוסי רז, תאמין לי שהשגריר של בוליביה לא מבחין בין יהודה ושומרון לבין תל אביב לבין מקום אחר.

יריב לוין: הוא רוצה שלא תהיה כאן מדינת ישראל בכלל – לא בגבול כזה ולא בגבול אחר.

מוסי רז: אתה לא מבחין.

מוסי רז: אתה לא מבחין – – –

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז.

יריב לוין: ואל תיתמם, ותראה את המציאות כמו שהיא.

רויטל סויד: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה, תיתן לשר להשלים את הדברים.

מוסי רז: – – –

יריב לוין: ואז, הוא הולך לשם בהזמנה של אותו שגריר; למקום שהרי ברור לגמרי שכל ההחלטות שמתקבלות בו הן החלטות מוטות מראש, אבסורדיות באופן מוחלט.

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, הרי אתה אדם הגון, הרי אתה לא יכול להתעלם מזה שגם באו"ם וגם במוסדותיו השונים, כמו מועצת זכויות האדם, עוסקים כמעט אך ורק בישראל; מתעלמים מהפרות זכויות האדם הקשות ביותר שישנן בכל העולם כולו, מקצה לקצה.

מוסי רז: – – –

יריב לוין: אגיד לך יותר מזה.

יריב לוין: מי שיושב שם ומקבל את ההחלטות האלה זה בדיוק אותן מדינות שעומדות בראש רשימת מפירי זכויות האדם.

יריב לוין: אז הולך אדם, אזרח ישראלי, ופועל באופן הזה, ואנחנו צריכים להריע לו ולעודד אותו?

יריב לוין: אז אני אומר לך: אני חושב שבכל מדינה בעולם – לצורך העניין, לו היה הולך אזרח אמריקני לטריבונל בין-לאומי כדי לקרוא לו להטיל סנקציות על ארצות הברית וכדי לקרוא לו לקחת חיילים אמריקנים, להעמיד אותם לדין ולקשור את ידי הצבא האמריקני, והיה עושה את זה בפני טריבונל מוטה באופן הזה, בהזמנתו של שגריר של מדינה שאיננה מקיימת יחסים עם ארצות הברית וניתקה אותם ותומכת בגרועות שבאויביה – מה היה קורה איתו?

יריב לוין: היו מהללים אותו בקונגרס האמריקני?

יריב לוין: נו, באמת.

יריב לוין: עד לאן הגעתם?

אורן אסף חזן: – – – אותו.

יריב לוין: לכן, רבותיי, בסיכום הדבר הזה אני חושב שהאשם, האצבע המאשימה בסוף צריכה להיות מופנית למקום אחד, והוא לרשויות אכיפת החוק שלנו, שיש להן זמן להתעסק בכל דבר – באמת דברים חשובים מאוד – ונוכח אירוע מהסוג הזה לא עושות כלום.

יריב לוין: לא פותחות בחקירה, לא בודקות, לא מעמידות לדין; לא עושות דבר, ואגב, לא בפעם הראשונה.

מוסי רז: קוראים לזה דמוקרטיה, משהו שאתה – – –

יריב לוין: נדמה לי, חבר הכנסת מוסי רז, שהסברתי לך – –

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: מה אתה מבין בדמוקרטיה?

יריב לוין: – – שזה בדיוק ההפך מדמוקרטיה.

מוסי רז: אתה אומר.

מוסי רז: לא כל מה שאתה אומר עומד – – –

אורן אסף חזן: – – –

יריב לוין: דמוקרטיה זה לא לקרוא למדינות בעולם להחרים את המדינה שלך.

יריב לוין: זו לא דמוקרטיה.

יריב לוין: זה שימוש לרעה בדמוקרטיה.

יריב לוין: זו לא דמוקרטיה.

יריב לוין: דמוקרטיה זה לא לנסות לכפות על הציבור באותה מדינה החלטות שהוא לא רוצה בהן על ידי סנקציות חיצוניות.

יריב לוין: זה הפוך מדמוקרטיה.

יריב לוין: זה הכי לא דמוקרטי שיש.

יריב לוין: רשויות אכיפת החוק שלנו אינן עושות דבר.

יריב לוין: אגב, לא צריך לתקן שום חוק.

ענת ברקו: יש.

יריב לוין: תמיד אומרים לי: למה אתם לא מחוקקים?

יריב לוין: למה אתם לא מתקנים?

יריב לוין: לא צריך לתקן ולא צריך לחוקק.

יריב לוין: החוק קיים.

יריב לוין: החוק ברור.

יריב לוין: לא צריך לעשות שום שינוי בו.

ענת ברקו: – – – של ישראל.

יריב לוין: רק צריך לאכוף את החוק במקום שזה חשוב.

יריב לוין: אם זה ייעשה, אולי תיפסק התופעה הבזויה המכוערת, שאין לה תקדים ואח ורע באף מקום בעולם, שבה חברי פרלמנט, מתוך הפרלמנט עצמו, של המדינה, נוסעים בעולם עם הדרכון הדיפלומטי והחסינות שיש להם כדי להטיף להעמיד לדין את החיילים של אותה מדינה – –

אורן אסף חזן: זו בגידה.

אורן אסף חזן: זו בגידה.

יריב לוין: – – או כדי להחרים אותה בתחומים כאלה ואחרים.

אורן אסף חזן: זו בגידה.

יריב לוין: חבר הכנסת מוסי רז, באמת באמת, כמה – –

מוסי רז: יש לך – – – למה שאתה אומר עכשיו?

יריב לוין: – – ליקוי מאורות יכול להיות?

יריב לוין: אני באמת פונה אליך: תעשו חושבים.

יריב לוין: ואני פונה לראשי מערכת אכיפת החוק: תמלאו את תפקידכם, תפעלו להעמדתו של חגי אלעד לדין.

יריב לוין: כך היה צריך להיעשות.

יריב לוין: אגב, אני בטוח שאם זה ייעשה פעם אחת, התופעה המבישה הזאת תיפסק.

יריב לוין: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה לשר יריב לוין.

רויטל סויד: מה מציע השר?

יריב לוין: מה שיבקשו המציעים, אני מסכים.

רויטל סויד: מה אתם מבקשים?

רויטל סויד: חבר הכנסת רז.

מוסי רז: מליאה.

רויטל סויד: להסתפק בדיון במליאה?

רויטל סויד: להעביר לדיון בוועדה?

אורן אסף חזן: להעביר לוועדה.

מוסי רז: מבחינתי, להסיר מסדר-היום.

אורן אסף חזן: לא, למה?

אורן אסף חזן: להעביר לוועדה, שנדון – – –

ענת ברקו: יאללה, בואו נעביר לוועדה.

רויטל סויד: להסתפק – – –

ענת ברקו: אנחנו בעד להעביר לוועדה.

רויטל סויד: סליחה – – –

ענת ברקו: לא, לא.

ענת ברקו: להעביר לוועדה.

אורן אסף חזן: מוסי.

אורן אסף חזן: מוסי, נעביר לוועדה, שנוכל – – –

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: להסתפק – – –

אורן אסף חזן: תכבד.

אורן אסף חזן: תבקש להעביר לוועדה, נפיל מקסימום.

אורן אסף חזן: שנוכל לדבר.

אורן אסף חזן: אני מבקש.

מוסי רז: למה?

מוסי רז: אני מסתפק בדיון במליאה.

אורן אסף חזן: מה הבעיה להעביר לוועדה?

אורן אסף חזן: ממה אתה מפחד?

מוסי רז: – – – מספיק – – –

רויטל סויד: אתה מבקש להסתפק בדברים שנאמרו במליאה.

מוסי רז: כן.

רויטל סויד: בסדר.

אורן אסף חזן: מוסי – – –

רויטל סויד: הבעת עמדה אחרת.

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: מוסי, תעשה, תעביר לוועדה.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: אנחנו רוצים להבין – – –

אורן אסף חזן: למה אתה חושש?

מוסי רז: מה אני אעשה?

אורן אסף חזן: נעביר לוועדה.

ענת ברקו: אין הצבעה על זה?

רויטל סויד: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

רויטל סויד: דקה, אבל דקה.

אורן אסף חזן: דקה.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת בראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, כשפותחים את המילון במילה "בוגד" ההגדרה היא ברורה: 1.

אורן אסף חזן: מעל באמון; 2.

אורן אסף חזן: קיים יחסי מין מחוץ לנישואים; 3.

אורן אסף חזן: שיתף פעולה עם האויב.

אורן אסף חזן: בעניין יחסי המין, מוסי, אני לא יודע מה מצבכם שם בשמאל, אני מניח שאתם בוגדים, אבל את זה אני רק מניח.

אורן אסף חזן: לעניין מעילה באמון ולעניין שיתוף פעולה עם האויב, הפעולות של מפלגת שרץ ומפלגת הרשימה החמאסית המשותפת, יש להן הגדרה אחת ברורה – בגידה.

אורן אסף חזן: פעולתו של חגי אלעד באו"ם, יש לה הגדרה אחת ברורה – בגידה.

אורן אסף חזן: אתם אסופה של צבועים, כי אם במדינה אחרת זה היה קורה, היו עורפים את ראשו.

אורן אסף חזן: אסופה של פחדנים, כי אף אחד מכם לא עלה כאן ודיבר על הסעודים ומה שקרה עם העיתונאי שהעז לפצות את פיו.

אורן אסף חזן: אבל כאשר אזרח משלנו בוגד במדינת ישראל, בוגד באמון של האזרחים, בוגד באמון של החיילים – פתאום אתם כולכם הפכתם נאורים.

אורן אסף חזן: אני מסכם ואומר, חברתי היושבת-ראש, אני אומר לכם בפנים: זו בגידה, זו בגידה, זו בגידה.

אורן אסף חזן: תתביישו לכם.

רויטל סויד: תודה רבה לחבר הכנסת אורן חזן.

רויטל סויד: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, טוב, מנכ"ל בצלם הוזמן על ידי המדינה ה"דמוקרטית" – במירכאות כפולות – שוחרת הטוב, הפלורליסטית, בוליביה.

ענת ברקו: בוליביה, שיש בה שלטון אימים של מוראלס; בוליביה, שהיא מדינה שהרבה מאוד נסמכת על סחר בסמים; בוליביה, שהיא מדינה שנתמכת על ידי איראן – ואלה מצאו לנכון להזמין אותו לאו"ם.

ענת ברקו: אתם יודעים מה, מאוד התעניינתי – בעלה של אחותי הוא בין היחידים שנותרו בין המשפחות היהודיות שעזבו את בוליביה, כשהוא בא להתגייס כחייל בודד לפני הרבה שנים.

ענת ברקו: שאלתי אותו קצת מה קורה היום בבוליביה.

ענת ברקו: בוליביה ניתקה את עצמה מהמערב לחלוטין.

ענת ברקו: אז מגיע מנכ"ל בצלם – ארגון שאין ספק שהוא אנטי-ציוני, אנטי-דמוקרטי, שעובד בשיטות איומות של הקג"ב – ואנחנו שומעים כאן שמרצ תומכים בו, יחד עם הרשימה המשותפת; הפכתם להיות תמונת הראי של הרשימה המשותפת.

ענת ברקו: אבל מה הפלא, חבר הכנסת רז?

ענת ברקו: הלוא אתה חתמת על חוק של הרשימה המשותפת, אנטי-ציוני, נגד זהותה של המדינה כמדינה יהודית, נכון?

ענת ברקו: אתה רוצה רב-תרבותיות, רב-לאומיות, מדינת כל מסתנניה וכל מיעוטיה, רק לא מדינה יהודית.

ענת ברקו: השנאה הזאת לציונות, זה מה שמאפיין אתכם.

ענת ברקו: אבל חשבתי לרגע, אולי, שהנציג של מרצ כאן במליאה, אולי ידבר על הדוח של Human Rights Watch.

ענת ברקו: למה לא? יצא דוח על הרשות הפלסטינית – דוח מזעזע על רדיפת עיתונאים, על מניעת הפגנות, על עינויים – כל מיני דברים כאלה.

ענת ברקו: כן, אתם הלוא שוחרי זכויות אדם – –

מוסי רז: – – – בואו נדבר על זה – – –

ענת ברקו: – – אתם דואגים לזכויות אדם.

ענת ברקו: שום דבר.

מוסי רז: זה אני – – –

ענת ברקו: חגי אלעד הוא חתרן, הוא עבר עבירה, כמו שאמר השר לוין, של פגיעה ביחסי החוץ של ישראל, צריך להעיף אותו לכלא.

ענת ברקו: הוא חתרן, ההתנהגות שלו היא התנהגות אנטי-דמוקרטית – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: – – וכל הארגון הזה הוא ארגון שעבר זמנו, ולכן החברה הישראלית מתעבת אותו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: לכן, רק אנשים כמוכם, שרוצים לחסל את המדינה הזאת מבפנים, תומכים בארגונים מהסוג הזה, ובוגדים בחיילי צה"ל, דרך אגב, בוגדים בחיילי צה"ל כי הולכים ורוצים להביא אותם לכל מיני פורומים בין-לאומיים ולהעלות אותם למשפט.

ענת ברקו: ככה, למשפט האומות, ולהזיק לנו מול האומות המאוחדות.

ענת ברקו: כאילו שאין לנו מספיק אויבים מבחוץ, יש לנו גם את האויבים מבית או אלה שמתגייסים לטובת האויבים, מבית.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, תודה רבה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לציין לפרוטוקול שממשלת ישראל מבקשת לגרש מהארץ את אותו אדם שכתב את הדוח נגד הרשות הפלסטינית והחמאס, דוח חמור ביותר, באמת, על הפרת זכויות אדם חמורה ביותר ברשות הפלסטינית ובממשל החמאס – –

ענת ברקו: – – –

מוסי רז: – – וחבל שממשלת ישראל – – –

ענת ברקו: אולי בגלל זה הוא כתב את הדוח – – –

בצלאל סמוטריץ': ענת, ענת.

בצלאל סמוטריץ': את דיברת באריכות, חברת הכנסת ברקו, לא הפסקתי אותך לדקה.

מוסי רז: רוצה לגרש אותו מהארץ – – –

בצלאל סמוטריץ': בלי צעקות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רז.

ענת ברקו: – – –

בצלאל סמוטריץ': די.

ענת ברקו: נגד מדינת ישראל – – –

מוסי רז: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר.

ענת ברקו: – – – אתה מהרשימה המשותפת.

ענת ברקו: אתה נגד המדינה – – –

מוסי רז: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, מה אדוני מציע?

בצלאל סמוטריץ': אדוני הציע קודם להסתפק.

בצלאל סמוטריץ': נצביע להעביר את זה לדיון במליאה?

יריב לוין: מה שרוצים המציעים.

בצלאל סמוטריץ': המציעים לא יכולים להציע שום דבר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אם המציעים לא מציעים כלום, אז אנחנו נצביע עכשיו על העברת הנושא לדיון במליאה.

יריב לוין: מה אתם רוצים?

יריב לוין: להעביר – – –

ענת ברקו: לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לוועדה גברתי לא יכולה להגיד.

קריאה: היא לא מציעה.

בצלאל סמוטריץ': אה, היא לא מציעה.

יריב לוין: לאיזה ועדה את רוצה?

בצלאל סמוטריץ': איזה ועדה את מבקשת, חברת הכנסת ברקו?

ענת ברקו: ועדת הפנים.

ענת ברקו: אני חושבת שזה בעיה – – –

בצלאל סמוטריץ': ועדת הפנים?

ענת ברקו: כן.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': אז חברת הכנסת ברקו מציעה להעביר את הנושא לדיון בוועדת הפנים.

יריב לוין: מסכים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא מתנגד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, רק אחד התנגד.

בצלאל סמוטריץ': הנושא יעבור להמשך דיון בוועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': << הלסי >> החלטת בתי החולים הממשלתיים על הפסקת העברת נתונים על אודות זיהומים למשרד הבריאות << הלסי >>

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום, הצעות לסדר-היום בנושא: החלטת בתי החולים הממשלתיים על הפסקת העברת נתונים על אודות זיהומים למשרד הבריאות, מס' 10930, 10955, 10956 ו-10990.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, אדוני הדובר היחידי, כל יתר הדוברים הסירו את שמם.

בצלאל סמוטריץ': גם לא תהיה לנו כאן תשובת ממשלה, אז אחרי דבריו של אדוני אנחנו נצביע על העברה למליאה.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שיש לנו, אם אין תשובת ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: חבריי חברי הכנסת, מכובדי השר, בתי החולים הממשלתיים, בתמיכת ההסתדרות הרפואית, הורו לעובדיהם להפסיק להעביר נתונים ליחידה למחלות זיהומיות במשרד הבריאות.

טלב אבו עראר: לטענתם, מנגנון הדיווח לקוי ומסורבל וגורם לעבודה מיותרת של הרופאים.

טלב אבו עראר: כמו כן, נטען כי משרד הבריאות אינו מספק לבתי החולים את המשאבים הדרושים למילוי אחר מנגנון הדיווח, מה שגורם לפגיעה בציבור המטופלים, שכן הרופאים משקיעים זמן רב בדיווח למשרד הבריאות על חשבון הטיפול בחולים.

טלב אבו עראר: הנתונים הנאספים ביחידה למחלות זיהומיות משמשים לבניית תמונת מצב עדכנית על אודות התחלואה והתמותה ממחלות זיהומיות בישראל, ביצוע מחקרים בשיתוף פעולה עם יחידות מקבילות בעולם וניטור אירועי תחלואה חריגים.

טלב אבו עראר: ריכוז הנתונים הוא אקוטי והחלטת בתי החולים תפגע ביכולת היחידה למלא את תפקידה, דבר שיגרום פגיעה קשה ביכולתו של משרד הבריאות לאתר, ולהתמודד עם אירועי התחלואה החריגים בזמן שגרה, וכן להיערך לתרחישי חירום של שימוש בטרור ביולוגי.

טלב אבו עראר: לכן אני מציע, מכובדי היושב-ראש, הוספת יחידה בבתי החולים למעקב אחרי הזיהומים, דבר שיחסוך הרבה כסף אשר מושקע לטיפול במחלות זיהומיות ויקל על הרופאים כדי שיתרכזו בעבודתם.

טלב אבו עראר: על משרד הבריאות להגביר את האכיפה על פיקוח על הזיהום ועל הניקיון בבתי החולים השונים; השלמת הקמת המערכת הארצית למניעת זיהומים אשר לא הושלמה משנת 2012 עד עצם היום הזה.

טלב אבו עראר: מטרות המערכת לניהול זיהומים כפי שתכננה ב-2012 היחידה הארצית למניעת זיהומים – היא אמורה, בין היתר – הקמת מאגר שיתופי ארצי של תוצאות בדיקות המבוצעות במעבדות המיקרוביולוגיה; הקמת מאגר ארצי של דיווח רפואי מכל בתי החולים על נתוני החולים, החיידקים, הבדיקות ודרכי הטיפול; החלפת הדיווח הידני בדיווח ממוחשב, אמין ונוח להפעלה; הקמת תשתית שתאפשר יצירת דוחות בחתכים שונים, שיהיו נגישים לא רק ליחידה הארצית אלא גם לגורמים מורשים בבתי החולים וביחידות.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אין לנו תשובת ממשלה ועל כן אנחנו נצביע כעת על הכללת הנושא הזה בסדר-יומה של המליאה להמשך דיון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יתפוס את מקומו, שיספיק להצביע.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד ?

קריאה: בעד מה?

בצלאל סמוטריץ': לכלול את הנושא בסדר-יומה של המליאה להמשך דיון, מאחר שאין לנו ועדה.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': במליאה.

בצלאל סמוטריץ': אין ועדה.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו תשובת ממשלה.

טלב אבו עראר: ועדת העבודה.

בצלאל סמוטריץ': לא, כי אין תשובת ממשלה אז אין לנו יכולת פה.

בצלאל סמוטריץ': אין תשובת ממשלה, אין שר שיכול להציע.

טלב אבו עראר: למה לא ועדה?

בצלאל סמוטריץ': כך התקנון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יפנה ליושב-ראש הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 17 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים.

בצלאל סמוטריץ': החלטת בתי החולים הממשלתיים על הפסקת העברת נתונים על אודות זיהומים למשרד הבריאות תועבר, אם ירצה השם, אם ירצה היושב-ראש, להמשך דיון כאן, במליאת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, להצעות לסדר-היום בנושא: מדד העוני האלטרנטיבי של משרד האוצר, מס' 10924, 10959, 10976, 10986 ו-10991.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים, חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אף הוא אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אף הוא אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת טלי פלוסקוב – אף היא אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': למרבה הצער, הצעה זו מוסרת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': << הלסי >> הכינרת בשפל חסר תקדים, משבר המים החמור במאה השנים האחרונות << הלסי >>

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, להצעה לסדר-היום בנושא: הכינרת בשפל חסר תקדים, משבר המים החמור במאה השנים האחרונות, מס' 10983.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הנושא חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי במקומו של חבר הכנסת דן סידה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': מדובר בהצעה רגילה, כמדומני, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אז יש לאדוני עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מגיש את ההצעה במקום חברי, חבר הכנסת דני סידה, שנעדר בגלל שמחה משפחתית.

מיכאל מלכיאלי: רק לפני כמה ימים הניח מבקר המדינה על שולחנה של הכנסת את הדוח השנתי.

מיכאל מלכיאלי: בפרק הראשון של הדוח מתייחס המבקר למשבר המתמשך במשק המים, וכך כתב בהקדמה לפרק זה, ואני מצטט: "כידוע, משק המים בישראל נמצא זה יותר מארבעה עשורים במשבר מתמשך.

מיכאל מלכיאלי: ניהולו הלקוי בעבר אף הביא להקמת ועדות חקירה ממלכתיות; האחרונה שבהן הייתה ועדת ביין, שעיקרי מסקנותיה עוגנו בהחלטת ממשלה מאוקטובר 2010.

מיכאל מלכיאלי: ממצאי דוח זה מעלים כי רשות המים לא יישמה את החלטת הממשלה ולא מנעה את המשך הפגיעה במשק המים.

מיכאל מלכיאלי: רשות המים נקטה פעם אחר פעם מדיניות של 'הליכה על הסף', שהתבטאה בהתרת הרסן מיד בסיומה של שנת גשמים ברוכה אחת, תוך התעלמות מהשפעותיהם ארוכות הטווח של השינויים האקלימיים באזור".

מיכאל מלכיאלי: עד כאן הציטוט.

מיכאל מלכיאלי: כחקלאי, כותב חבר הכנסת סידה, אני מודע היטב לתוצאות משבר מים זה, ומרגיש גם חובה – והיא גם זכות – להעלות שוב את הנושא לסדר-היום ולקוות שבעזרת השם, יחד נמצא את הדרך להתגבר על המשבר והמחדל המתמשך הזה.

מיכאל מלכיאלי: משבר מים זה, שליבו הוא התייבשות הכינרת, יש לו השלכות רעות ומסוכנות, החל מנזק הידרולוגי חמור בכינרת וכלה בתחלואות הרבות שעלולות לבוא, ואף באו, בעקבות היחלשות הזרימה בנחלים היורדים מהגולן והגליל לכינרת.

מיכאל מלכיאלי: טעימה מזה הייתה לנו לא מזמן כשמחלת העכברת פרצה במקווי המים בגולן.

מיכאל מלכיאלי: אך מעבר לכל מה שפורסם וידוע לכולנו כגורמים להיווצרות משבר חמור זה – הכולל ניהול לקוי של משק המים – במקביל למצב הגשמים הלא-מזהיר ישנו מהלך שאותו יזמה וביצעה רשות המים, בשיתוף עם משרדי החקלאות והאנרגיה, והוא יצירת מאגרי מים עיליים בגולן.

מיכאל מלכיאלי: ברמת הגולן קיימים כ-15 מאגרי מים מלאכותיים שאוגרים את מי הנחלים לפני שיזרמו לירדן ומשם לכינרת.

מיכאל מלכיאלי: משמעות הדבר היא שהתייבשות הכינרת והנחלים המובילים אליה נגרמים באופן ישיר על ידי עצירת המים במאגרי מים עיליים אלו.

מיכאל מלכיאלי: זאת אומרת, המשבר הזה נוצר בידי האדם.

מיכאל מלכיאלי: מאגרים אלה אוגרים כמויות עצומות של מים, אשר נעצרים במאגרים אלו במקום להמשיך ולזרום אל הנחלים ומהם לכינרת.

מיכאל מלכיאלי: מאגרי מים אלו הוקמו בעקבות מחשבה נכונה, וכדי לחסוך את העלויות והקושי הכרוך בשאיבת מים מהכינרת ומהירדן בחזרה לרמת הגולן.

מיכאל מלכיאלי: אך מצב הנחלים והכינרת כיום מחייב אותנו לעשות חישוב מסלול מחדש ולהחליט שבריאות הציבור ושמירת הכינרת כמקור מי שתייה מרכזי ולאומי חשובות יותר מכל דבר אחר.

מיכאל מלכיאלי: כן, הכינרת חשובה, והשאיבה משם חשובה עוד יותר.

מיכאל מלכיאלי: ברצוני לצטט קטע נוסף מדוח המבקר בנושא זה, וכך כותב המבקר: רשות המים אף פעלה בניגוד לצו המים ו"אפשרה למפלס הכינרת לרדת מתחת לקו האדום התחתון בשנים 2016 ו-2017 – ירידה העלולה לגרום למקור מים זה לנזק הידרולוגי חמור וייתכן שאף בלתי הפיך.

מיכאל מלכיאלי: זאת מבלי לקבל את אישור הממשלה לכך".

מיכאל מלכיאלי: הרשות עשתה את זה על דעת עצמה.

מיכאל מלכיאלי: אני מבין את הצורך בשמירה על החקלאות בארץ היטב.

מיכאל מלכיאלי: אני בא – כותב חבר הכנסת סידה – מהחקלאות וחי בחקלאות, אך אנו צריכים להבין שיש סדר עדיפויות, והוא ברור.

מיכאל מלכיאלי: אסור לנו לתת יד למחדל המתמשך הזה.

מיכאל מלכיאלי: במכתב ששיגרתי לשר החקלאות – כותב חבר הכנסת סידה – למנכ"ל משרד החקלאות ולמינהל רשות המים, ציינתי שמאגרים אלו צריכים לאגור מים אך ורק במידה שכמות המים בכינרת תהיה מספקת ומעל למינימום ההכרחי, כדי לשמר אותה כמאגר המים הלאומי של ישראל.

מיכאל מלכיאלי: חישוב מכסות המים לחקלאות, חלוקתן ועצירת זרימת המים לכינרת צריכים להתנהל באופן נכון ומידתי.

מיכאל מלכיאלי: אני חוזר: חייבים להתנהל באופן נכון ומידתי.

מיכאל מלכיאלי: אנו צריכים להקים ועדה לאומית מערכתית, אשר תהיה אמונה להחליט לאילו מטרות ולאילו חלקים בחקלאות להקצות מים בשנים קשות, ולאילו חלקים וסוגי גידול ניתן לקצץ את מכסות המים, רבותיי, ולפצות את החקלאים על הדבר הזה.

מיכאל מלכיאלי: החקלאים הם בשר מבשרנו, אי-אפשר לתת – התעללות הזאת בהם.

מיכאל מלכיאלי: אני חוזר: לפצות את החקלאים על הדבר הזה, באופן אשר לא יגרם להם נזק כלל וכלל.

מיכאל מלכיאלי: שיהיה ברור לכולם: אין אני קורא תיגר על החקלאים והחקלאות, חלילה.

מיכאל מלכיאלי: אני חלק מהחקלאות – כותב חבר הכנסת סידה – ואני מבין את החשיבות שבחקלאות בשמירה על יישוב הארץ.

מיכאל מלכיאלי: עבודת האדמה הייתה חלק מאיתנו מאז היותנו – אני רוצה לסיים – אך צריך להבין שבמידה שאפשר לפצות כספית את החקלאים בשנים שבהן כמות הגשמים אינה מספקת, יש לעשות זאת, ובכך לשמר ולהמשיך את קיומם של הכינרת והנחלים.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, הדבר הזה הוא דבר מאוד מאוד משמעותי, מאוד קריטי בשבילנו.

מיכאל מלכיאלי: אני אבקש מאדוני יושב-ראש הכנסת לקיים דיון מעמיק בנושא הזה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני חבר הכנסת מלכיאלי.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו תשובת ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': לא התקבל אישור מיושב-ראש הכנסת שאדוני יחליף את שר האנרגיה חבר הכנסת שטייניץ.

איוב קרא: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא יכול להשיב בשם הממשלה בהצעה לסדר-היום, אלמלא – – –

מיכאל מלכיאלי: חבר הכנסת שי רוצה לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': לאיזה ועדה אתם מבקשים להעביר?

נחמן שי: ועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': אז יש לנו בקשה של חבר הכנסת שי, שאיננו מן המציעים, להעביר את הנושא לוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': נצביע כעת על הבקשה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שלושה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה לסדר-היום תועבר, בעזרת השם, להמשך דיון בוועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברים יקרים, תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, ביום שני, כ' בחשוון התשע"ט, 29 באוקטובר 2018 למניינם, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.