ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 363, 2018-10-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בחשוון תשע"ט, 16 באוקטובר 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בנאומים בני דקה, ובשעה 16:30 אנחנו נקיים ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות, האלוף במילואים, רחבעם זאבי (גנדי).

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מקווה שלא שכחתם בפגרה, אבל אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת יוכלו להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי, פתח בבקשה את הנאומים היום, ובינתיים יביאו לי את הרשימה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע נפתחה שנת הלימודים במוסדות האקדמיים, ומעל 300,000 סטודנטים החלו את שנת הלימודים.

איתן ברושי: בסמוך לכך התפרסם סקר מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית, שבדק את שביעות הרצון של הסטודנטים מהמוסדות שבהם הם לומדים.

איתן ברושי: למקום הראשון בסוגיית איכות ההוראה ושביעות הרצון הכללית של הסטודנטים הגיע, זו השנה השנייה ברציפות, המרכז האקדמי רופין אשר במועצה האזורית עמק חפר – מקום מיוחד בלב המרחב הכפרי, המושך אליו אלפי סטודנטים מכל רחבי הארץ, מכל הדתות ומכל המגזרים; מקום המקדם ערכים של צמצום פערים בין המרכז לפריפריה ומציע ללומדים בו מקצועות לימוד רבים ומגוונים: מדעי החברה, מדעי הים, הנדסה, לימודי חקלאות, שילוב חברתי ועוד.

איתן ברושי: זו ההזדמנות לברך את נשיאת רופין פרופ' גליה צבר ואת צוותי ההנהלה, ההוראה והמינהלה.

איתן ברושי: השבוע אירע מקרה רצח נוסף ומזעזע שבו בעל רצח את אשתו.

איתן ברושי: האישה שנרצחה על ידי בעלה השבוע בנתניה, אנגווץ וואסה, זיכרונה לברכה, הייתה בוגרת, עם שני תארים, של המרכז האקדמי רופין, והייתה הסטודנטית הראשונה ממוצא אתיופי שסיימה תואר ראשון ברופין.

איתן ברושי: היא למדה לתואר ראשון במדעי ההתנהגות, ולאחר מכן השלימה את לימודי התואר השני בהגירה ושילוב חברתי.

איתן ברושי: את עבודת הגמר שלה לתואר השני היא עשתה בנושא אלימות נגד נשים.

איתן ברושי: אנגווץ זכורה ברופין כסטודנטית מובילה ופעילה, שתרמה לקהילה רבות כאשר הובילה פרויקט לחשיפת האקדמיה בפני תלמידי תיכון מהקהילה האתיופית.

איתן ברושי: יהא זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום האחרון של מושב הקיץ חוקק חוק הלאום, שהשאיר תחושות קשות מאוד בקרב בני העדה הדרוזית ובעצם פגע בהם מאוד קשה, פגע בתחושה של הישראליות שלהם, של השייכות שלהם למדינת ישראל.

חמד עמאר: לכן, ראש הממשלה זימן את כל ההנהגה – הדתית, הפוליטית, פורום ראשי הרשויות – והתנהל משא ומתן מול משרד ראש הממשלה.

חמד עמאר: בסופו של דבר סוכם לעגן את מעמדה של העדה הדרוזית במדינת ישראל כשוות זכויות מלאות בתוך המדינה, והיו עוד כמה סעיפים שדיברו על מעמדה בחוק-יסוד – באחד מחוקי-היסוד שנמצאים.

חמד עמאר: אני מקווה שמה שסוכם עם ראש הממשלה – נצליח לעשות את זה כבר בחודש הקרוב של מושב החורף, ושיהיה חוק במדינת ישראל.

חמד עמאר: אני התחלתי את זה אתמול עם נציגים ממשרד ראש הממשלה בישיבה ראשונה.

חמד עמאר: אני מקווה שתוך שבוע נסכם את החוקים שצריך להביא ונעביר אותם כאן בכנסת, ונעגן את מעמדה השווה של העדה הדרוזית במדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו לא הייתה קריאת ביניים מספסלי האופוזיציה שאותה היסה ראש הממשלה בגסות רוח; זה לא היה אחד מאיתנו; זו הייתה אורנה פרץ, תומכת ליכוד ותיקה, שגערה – או ביקשה להעיר לראש הממשלה על כך שסגרו בקריית שמונה את חדר המיון הקדמי, ובמקום זאת הביאו מרפאת "ביקורופא", מרפאה פרטית בפריפריה.

יוסי יונה: ריבונו של עולם, ריבונו של העולם, הם צריכים לממן את שירותי הבריאות שלהם על ידי מרפאות פרטיות.

יוסי יונה: ואורנה פרץ עמדה שם ומחתה, ולראש הממשלה לא הייתה סבלנות להקשיב לה.

יוסי יונה: הוא דיבר על ארץ מגניבה.

יוסי יונה: אני לא יודע אם בקריית שמונה, אדוני היושב-ראש, שמעו על ארץ מגניבה.

יוסי יונה: אז שיתכבד ראש הממשלה לכתת רגליו לשם – לא בסניפי הליכוד, ששם מרעיפים עליו שבח, פאר – וישמע את האנשים האמיתיים, מה יש להם להגיד, אלה שחיים במצוקה ובעוני.

יוסי יונה: מולם ליבו גס.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר כנסת מוסי רז.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה שבועות עברה בוועדת הפנים הצעת חוק בקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק ממשלתית לשחרור מינהלי בגלל שטח מחיה – החלטת בג"ץ שאילצה את הממשלה להוריד כמה שבועות לאסירים – והוחלט בדיון שאי-אפשר להחריג סוגי אסירים פליליים או ביטחוניים.

אחמד טיבי: פתאום היום, יושב-ראש הוועדה, בטלפון מהשר ארדן – משנים את החוק, הופכים אותו, כדי להחריג ולהוציא מה שקרוי אסירים ביטחוניים.

אחמד טיבי: אחד מהם גם הזכיר את השם של חבר הכנסת לשעבר באסל גטאס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס נמצא בכלא, הוא ממלא עונש שנגזר עליו בבית המשפט – –

אורן אסף חזן: המחבל, המחבל גטאס.

אורן אסף חזן: הוא טרוריסט.

אחמד טיבי: – – אני מאחל לו שיצא אתמול ולא היום, אבל בינתיים, בשבועות האחרונים, מטרטרים – – –

אורן אסף חזן: אני מאחל לו שיירקב בכלא.

אחמד טיבי: סתום.

אורן אסף חזן: – – – השהידים – – –

אחמד טיבי: מטרטרים, מטרטרים אותו מבית כלא לבית כלא.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: יש לו בעיה גופנית.

אחמד טיבי: שירות בתי הסוהר יודע את זה.

אורן אסף חזן: טוב מאוד, שיתפרק לו כל הגוף.

אחמד טיבי: אי-אפשר להתנקם באסיר רק בגלל עמדה פוליטית.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אפשר, אפשר.

אחמד טיבי: די כבר, תחזירו אותו לכלא שהוא היה בו, ורצוי וצריך, למען הצדק, שהוא ייכלל יחד עם אחרים באותה קטגוריה של שחרור מינהלי.

עודד פורר: – – –

אורן אסף חזן: – – – עם יתר המחבלים והטרוריסטים, עמוק מתחת לאדמה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, בארץ המגניבה שלנו, עם האזרחיות המשעממות כנראה, מהארץ הזו נעדר כבר 1,500 יום אברה מנגיסטו, שחצה לפני 1,500 יום את הגבול לרצועת עזה, והיום עומדת משפחתו בגשר המיתרים בכניסה לירושלים, להזכיר לכולנו, גם למי שזה משעמם אותו, שהוא נמצא שם, בשבי החמאס.

מוסי רז: אני רוצה להזכיר כאן, או להגיד כאן, דבר שלי, אני מודה, נודע רק היום, שארגוןHuman Rights Watch, שעליו בדרך כלל אוסרת ישראל להיכנס לרצועת עזה – היא התירה לו להיכנס פעם אחת ולחקור את גורלו של אברה מנגיסטו – פרסם דוח שלפיו אברה מוחזק בשבי החמאס בניגוד לחוק הבין-לאומי, וקרא לזה פשע.

מוסי רז: אלא שממשלת ישראל, או מי שמקבל פה החלטות – אני, לא ברור לי מי מקבל החלטות פה במדינה הזו – עדיין מסרבת להתיר לארגון להיכנס לרצועת עזה.

מוסי רז: היא מסרבת להתיר לארגון להיכנס לרצועת עזה על מנת לעשות לובי בעד שחרורו של אברה מנגיסטו.

מוסי רז: בכל מקרה, אני מקווה שאברה יחזור בקרוב, הוא והישאם א-סייד, אזרח ישראלי נוסף, יחזרו בקרוב לארץ.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עליזה לביא , ואחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: – – – להזכיר לך, למרות שבשבילך חיילים ולוחמים – – – מה אכפת לך מהחיילים והלוחמים?

אורן אסף חזן: מה אכפת לך?

אורן אסף חזן: שומרים לך על הישבן, מה אכפת לך?

נאוה בוקר: תודה רבה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, לא מעט פעמים אנחנו מוצאים שהתפקיד העיקרי שלנו כאן בכנסת זה לפקח על עבודת הממשלה, עד כדי כך שהוקמה פה יחידה מיוחדת בכנסת כדי לבוא ולראות מה לא נעשה כמו שאנחנו שליחי הציבור מבקשים.

עליזה לביא: בישראל שלנו נרצחות נשים.

עליזה לביא: בעיר שלי נרצחו שתי נשים בשבוע האחרון.

עליזה לביא: ב-2013 הגעתי לפה, ודבר ראשון שזיהינו זה שאין פה הבנה בין משרדי הממשלה, בין הפרקליטות לבין משרד הרווחה, ובין המשטרה לבין כל מי שהיה צריך לבוא ולתת סיוע.

עליזה לביא: הקמנו ועדה – בפעם הראשונה – ועדה בין-משרדית, שכתבה מסקנות מקצועיות, מדויקות ומבורכות, אבל אף אחד לא מיישם.

עליזה לביא: יש כסף – כן, בשנת 2018 תקצבו את התוכנית הזאת, שבאה לגמור עם האלימות הזאת נגד נשים, אבל אף אחד, אף אחד לא מיישם.

עליזה לביא: אסור לנו לעמוד מהצד, הכתובת על הקיר.

עליזה לביא: זו לא סוגיה של נשים בלבד.

עליזה לביא: אתם, חבריי חברי הכנסת, כולנו, חייבים לקחת פה חלק בדבר, לראות איך מקדמים את זה ואיך מדברים ואיך מסייעים.

עליזה לביא: ואם אנחנו מכירים אנשים שמעורבים במעגלים הללו, אסור לנו לעמוד מן הצד.

עליזה לביא: יש תוכנית – אני קוראת מפה ליו"ר הכנסת, לראש הממשלה, לבוא ולדרוש מדוע התוכנית הזאת לא מיושמת.

עליזה לביא: הרצח הבא של אישה נמצא על הקיר, ולא נוכל לומר שידינו לא שפכו את הדם הזה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: תודה, חברת הכנסת לביא.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

אורן אסף חזן: חברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה בחלקה, תלמידות כיתה י"א של אולפנת אלקנה, שוטרים, אנשי כוחות הביטחון, חבריי כולכם, בדיוק היום לפני 32 שנה נפל רון ארד, שיצא לטיסה, טיסה מבצעית בשמי לבנון.

אורן אסף חזן: ב-2005, לאחר דוח מיוחד שהכין המודיעין, גם נקבע מותו כחלל שמקום קבורתו לא נודע.

אורן אסף חזן: לצערי, בשנים האחרונות אנחנו רואים שהזיכרון שלו, כמו של רבים אחרים, הולך ונשכח, הולך ונעלם.

אורן אסף חזן: לא מזמן בלוויה, בלוויה של קים, השם ייקום דמה, חברתי, שנרצחה בפיגוע בברקן, שמעתי משפט מעניין: אדם לא מת, לא נסתלק מאיתנו, עד אשר שוכחים אותו.

אורן אסף חזן: אני קורא לחברים שלי ולחברות שלי, הצעירים והצעירות: בואו לא נשכח אותם – את רון ארד, את גיא חבר, שמקום קבורתו, אם בכלל, נודע, לא נודע, נחטף, עתידו, גורלו; את הנעדרים ממלחמת העצמאות ויתר הקרבות לאורך השנים, וכמובן, את אחינו הגיבורים אורון שאול והדר גולדין, שאני לא מאמין לכל מיני אמירות מוחלטות או לא מוחלטות בקשר לגורלם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מקווה מאוד שהממשלה שלנו – ובזה אני מסכם – תעשה מספיק כדי להחזיר אותם, וכן, גם את אברה מנגיסטו.

אורן אסף חזן: אני מקווה שהחברים שלנו כאן, חברתי היושבת בראש, כמו למשל מהלל השהידים טיבי, יפסיקו להתעסק במחבלים שצריכים להירקב בכלא, כמו באסל גטאס, הטרוריסט, ויתחילו להתעסק בלוחמים ששומרים להם על הישבן.

אורן אסף חזן: אני מאחל לכל גיבורי עם ישראל שיהיו להם נבחרים שישמרו עליהם.

אורן אסף חזן: אתם תשמרו עלינו בגבולות, אנחנו נשמור עליכם כאן בכנסת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת לאה פדידה, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לנצל את זה כאן ולקרוא לך, ראש הממשלה בנימין נתניהו: תסתכל לי בעיניים.

לאה פדידה: היום הייתה זהבה פרץ, אני לאה פדידה, ואנחנו נשות הפריפריה – אנחנו לא מעניינות אותך?

לאה פדידה: אנחנו לא מספיק חשובות?

לאה פדידה: מה קרה?

לאה פדידה: ברח לך הדף?

לאה פדידה: פתאום השתחררה לך אמת שאנחנו משעממות ולא מעניינות?

לאה פדידה: אני מתביישת בשבילך, ראש הממשלה.

לאה פדידה: אני מתביישת בשביל כנסת ישראל שראש ממשלה מסוגל להגיד דבר כזה.

לאה פדידה: כן, יש תושבים גם בצפון, יש גם תושבים בדרום.

לאה פדידה: אנחנו לא משעממים; אנחנו לא לא מעניינים; אנחנו חלק מהעם הזה.

לאה פדידה: תעשה לנו טובה, תפסיק לדבר עלינו – תדבר אלינו, תעשה בשבילנו.

לאה פדידה: אתמול ישבנו כאן, ושמעתי אותך אומר פה: אני דואג לפריפריה.

לאה פדידה: אנחנו לא מטבע עובר לסוחר.

לאה פדידה: אני מציעה לך, ראש הממשלה, תסתכל טוב טוב עמוק בכיס – לא נראה לי שתושבי הפריפריה כבר אצלך שם בכיס.

לאה פדידה: אדוני ראש הממשלה – זה באופן אישי – אתה החזרת אותי אחורה.

לאה פדידה: פגעת בי, בשכמותי, ובכנסת הזאת.

לאה פדידה: מי אומר לאזרחי מדינת ישראל: אתם משעממים, אתם לא מעניינים אותי?

לאה פדידה: תתנצל ותתחיל לעשות באמת, כי גם אם ברחה לך האמת הפעם, לא בטוח שאתה יכול להרשות לעצמך להגיד את זה בתור ראש ממשלה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: כן, אז ראש הממשלה הגיע לגזור סרט בקריית שמונה, וכשתושבת העיר אורנה פרץ שאלה אותו:

דב חנין: אז למה סגרתם את המיון הקדמי אצלנו?

דב חנין: ראש הממשלה ענה לה, אני מצטט: את לא מעניינת, את משעממת אותנו, תביאי דברים מעניינים.

דב חנין: זה היחס.

דב חנין: זה היחס – בדיוק היחס הזה – לנכים שמפגינים ברחובות, לזקנה במסדרון בית החולים הקורס בהיעדר תקציב, לתושבי שכונת גבעת עמל שנאבקים נגד גירושם מבתיהם לטובת טייקונים.

דב חנין: אני ראיתי את הסרטון של ראש הממשלה גוזר את סרט הרכבת לירושלים.

דב חנין: אגב, זו לא רכבת מתל אביב, זו רכבת מנתב"ג לירושלים.

דב חנין: המעלית שהובילה אותו הייתה ממוזגת.

דב חנין: המספריים שבהם הוא גזר את הסרט היו חדים, אז מה זה משנה שהנוסעים תקועים במנהרה?

דב חנין: וזה גם לגמרי משעמם שבקו מנהריה הקרונות דחוסים ברמה מסוכנת, כי פשוט לקחו קרונות משם לטובת הקו מירושלים לנתב"ג.

דב חנין: ראש הממשלה מנותק, האזרחים משעממים אותו.

דב חנין: אבל זה כל כך ברור, ראינו אתמול: מי שכל כך מלא מעצמו, לא נשאר אצלו שום מקום לאחרים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יהודה גליק: גברתי היושבת בראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, שבנו זה עתה מן הפגרה, ובמהלך שיבתנו הסתיימה לה שנת תשע"ח, ולא הספקתי לעדכן אתכם, יש לי בשורות נפלאות לספר לכם: בשנת תשע"ח שברנו את השיאים מזה אלפיים שנה, מאז חורבן המקדש.

יהודה גליק: בשנת תשע"ח עלו להר הבית 28,800 יהודים.

יהודה גליק: רק למען ההמחשה, לפני שנתיים עלו 14,000; במהלך שנת תשע"ח היה לנו יום אחד שעלו בו, ביום אחד, 2,000 – השיא היומי לפני שנתיים, בתשע"ו, היה 400.

יהודה גליק: השיא השבועי בשנת תשע"ח היה 2,600 – לפני שנתיים היה 1,000; השיא החודשי היה בשנת תשע"ט, בתשרי, 4,700 – רק לפני שמונה שנים זה היה המספר השנתי.

יהודה גליק: רבותיי, עם ישראל חוזר להר הבית.

יהודה גליק: נבואות הנביאים הולכות ומתגשמות לנגד עינינו.

יהודה גליק: תודות – תודות לשר גלעד ארדן, שעשה שינוי מהפכני בירושלים, בביטחוננו.

יהודה גליק: ותודה רבה לממשלת ישראל, שהוציאה אל מחוץ לחוק – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יהודה גליק: – – את התנועה האסלאמית הקיצונית הצפונית.

יהודה גליק: עם זאת, העבודה עוד רבה: הר הבית סגור בפני יהודים בשבתות ובשעות אחר הצוהריים, ואנו נפעל לשנות גם את זה.

יהודה גליק: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, אל-בירוני הוא בית ספר לרובוטיקה שמרכזו בטייבה, שיש לו תלמידים מהגליל, מהמרכז וגם מהנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המרכז הזה הוקם לפני ארבע שנים, ב-2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל השנים האלה הוא קיבל את המקום הראשון בכל התחרויות בארץ, יצא לתחרויות בין-לאומיות, גם בקוריאה וגם בסין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בארבע השנים – 2015, 2016, 2017 והשנה, 2018 – שלוש פעמים הוא קיבל את המקום הראשון, ופעם אחת מקום שלישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השנה, כשהם חזרו מסין, הם חזרו באל על.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המנהל של המרכז הזה, שאני גאה בו, ויסאם יאסין – ואני גאה בכל התלמידים שלנו – התקשר לאיש הקשר של אל על וביקש שייתנו יחס טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה היחס הטוב הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שברו להם גביעים; שברו רובוטים שעלו אלפי שקלים; שפכו את כל המזוודות שלהם; עיכבו אותם שעות, וכשהחזירו את החפצים שלהם, אפילו החליפו חפצים – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – בין תיק אחד למשנהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני שואל – סליחה, גברתי, תני לי עוד כמה שניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה – –

נאוה בוקר: סיימת מזמן את הדקה שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – חשוב מאוד, ההתנהלות הזו נגד ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם אלה אנשים סדיסטיים שנמצאים שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו מדיניות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה היחס כי אנחנו ערבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקרה אחר, ראש הממשלה היה מתקשר, שר המדע היה מתקשר, הייתה קבלת פנים נאה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מעלה פה – זו גזענות, וזה חוק הלאום.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, עמיתיי חברי הכנסת, חברי חבר הכנסת חמד עמאר – אליך: אני כמוך רוצה להאמין שראש הממשלה יתקן את חוק הלאום, בגלל שהוא חוק שיש לו מקום אבל לא ככה.

אלעזר שטרן: אבל אני, דוגרי, קצת מתפלא עליך.

אלעזר שטרן: אנחנו חברים, מכירים, משרתים.

אלעזר שטרן: אני חושב שחוק הלאום לעדה הדרוזית זה לא תיקון.

אלעזר שטרן: חוק הלאום צריך לקבל את כל בני האדם, ואתה יודע שאם אתה רוצה ללכת לפי אלה שמשרתים בצה"ל, אז יש לנו גם הרבה אזרחים שהם לא דרוזים, הם בני מיעוטים, שמשרתים בצה"ל כתף אל כתף ביחידות שאתה ואני מכירים מצוין.

אלעזר שטרן: לכן אני, לצערי, לא אופטימי כמוך שראש הממשלה באמת יתקן את זה, אבל אני חושב שאם הוא יתקן את זה לכבודה של העדה הדרוזית שלא יהיה טלאי – – –

חמד עמאר: – – –

אלעזר שטרן: התיקון צריך להיות לכל אזרחי מדינת ישראל, וצריכים להיות חוקי העדפות למי שמשרתים בצה"ל – אתה ואני חושבים שבדברים האלה כמה שיותר.

אלעזר שטרן: אני רק חושב, גם אחרי ששמעתי אותך, שגם את הטרמינולוגיה כדאי שנשנה, בגלל שאם עכשיו יהיה חוק ליהודים וחוק לדרוזים, אנה אנו באים.

אלעזר שטרן: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יעל גרמן: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חבריי וחברותיי, לפני פחות משלושה חודשים יצאו למעלה מ-80,000 למחאה, אחת המחאות הגדולות שאנחנו ידענו, בקריאה לשוויון זכויות לקהילה הגאה.

יעל גרמן: המחאה באה בעקבות ההצבעה שהייתה כאן בכנסת על חוק הפונדקאות – חוק שמדיר את הקהילה הגאה, שמדיר הומוסקסואלים ואינו נותן להם להיות הורים – הורים – כאשר בית המשפט העליון הוא זה שקבע שזו זכות יסוד, זכות שמגיעה לכל אחד.

יעל גרמן: מחר אנחנו מעלים שוב את חוק הפונדקאות, וכל מי שקרא לשוויון מלא, וכל מי שעמד לצד הקהילה הגאה, לרבות ראש הממשלה – שאמר שמגיע להם שוויון, שאמר באו"ם שיש שוויון – אני קוראת לו ולכל חברי הבית להצביע בעד חוק הפונדקאות שנביא מחר, וסוף-סוף, אחרי 22 שנים של עוול ואי-שוויון, להביא שוויון לקהילה הגאה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

נאוה בוקר: אחרון, סוגר את הרשימה, חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: בבקשה.

אלי אלאלוף: גברתי היושבת-ראש, חברים, חברי הכנסת, האמת שתכננתי לדבר על הנסיעה לגאנה ולחוף השנהב במשלחת של הכנסת בראשות ידידי אברהם נגוסה ובהשתתפות יוסי יונה ואני, אבל לאור הסיפור המזעזע ששמעתי מעבד אל חכים חאג' יחיא, אז אני רוצה לציין עובדה מדהימה, מרשימה, שאני גאה בה כיהודי ציוני שגר ובחר לחיות במדינת ישראל: הניצחון המדהים של נבחרת ישראל בהשתתפות של חמישה שחקנים בני המיעוטים.

אלי אלאלוף: היינו צריכים לחגוג את הרגע הזה, את העובדה הזאת: סוף-סוף, כשנותנים הזדמנות שווה ויכולת מקצועית שווה, כל אזרחי המדינה תורמים לחיזוק המדינה ולבניית תדמיתה.

אלי אלאלוף: אני מברך את המאמן אנדי הרצוג ואת ההתאחדות לכדורגל על זה שבצורה הכי טבעית אפשרה – –

נאוה בוקר: תודה.

אלי אלאלוף: – – לשחקנים של נבחרת ישראל, גם אם לא שרו את התקווה, לייצג את המדינה בכבוד רב.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: בשם ועדת הכנסת – עודד פורר, נאום בן דקה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, יש לך גם נאום בן דקה וגם הודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת?

נאוה בוקר: רוברט.

נאוה בוקר: אוקיי.

נאוה בוקר: עודד, בבקשה, ורוברט אחריו.

רוברט אילטוב: יש לנו אותם משקפיים, אבל אנחנו לא אותו אחד.

עודד פורר: אומנם מאותה הסיעה וחברים, אבל לא ברמה כזו שאני יכול לעבור על התקנון.

עודד פורר: אני גם לא חבר ועדת הכנסת.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו יושבים פה לא מעט שעות ומחוקקים חוקים.

עודד פורר: וישבו פה גם לפנינו חברי כנסת אחרים, וגם הם חוקקו חוקים, וחשוב שהחוקים האלה לא יהיו אות מתה.

עודד פורר: לצערי, חוק שהוא חוק מאוד חשוב מאוד בעיניי, שחוקק כבר לפני למעלה מ-15 שנה, חוק הדגל והסמל – הוא חוקק בהתחלה, אבל התיקון הזה היה לפני למעלה מ-15 שנה – מחייב כל מוסד ציבורי וכל מוסד חינוכי להציב במקום ראוי וגלוי את דגל ישראל.

עודד פורר: ממחקר שנערך לאחרונה, גברתי היושבת-ראש – 88% מבתי הספר במגזר הערבי לא מניפים את דגל ישראל.

עודד פורר: אז אפשר לדבר כמה שאנחנו רוצים על החשיבות של הדגל ועל החשיבות של החינוך הציוני, אבל בסוף, אם יש ציבור במדינת ישראל שמבחינתו – אתה נכנס ליישובים האלה, אתה מגיע לבתי הספר האלה – זה בסדר לקבל ממדינת ישראל את התקציבים אבל זה לא בסדר להניף את דגל ישראל, בעניין הזה צריך לטפל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עודד פורר: אני הייתי מצפה משר החינוך שיאכוף לפחות אצלו בתוך המערכת את הנושא הפשוט הזה.

עודד פורר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: מטעם ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.

): כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע על חילופי אישים בוועדות הבאות: מטעם סיעת הרשימה המשותפת – בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, במקום חבר הכנסת יוסף ג'בארין תכהן חברת הכנסת ניבין אבו רחמון; בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי – במקום חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה תכהן חברת הכנסת ניבין אבו רחמון; מטעם סיעת הבית היהודי – בוועדה המיוחדת לזכויות הילד, במקום חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי יכהן חבר הכנסת מוטי יוגב; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – במקום חבר הכנסת מוטי יוגב תכהן חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

): תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: בעוד כמה דקות תחל ישיבה מיוחדת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת רחבעם זאבי גנדי, זיכרונו לברכה, במלאת 17 שנים להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: שר התיירות והשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין – נציג הממשלה לדיון הזה, שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל, השרה לנדבר, שרים, חברי כנסת, שופט בית המשפט העליון השופט אלכס שטיין, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, ראשי העדות הדתיות בישראל, ראשי רשויות, שוטרים, סוהרים, חיילים ותלמידים, נציגי משרד התיירות, משפחת זאבי היקרה – פלמח זאבי, צאלה לכיש, מצדה זאבי ושאר בני המשפחה – קהל נכבד, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לזכרו של השר לשעבר והאלוף במילואים רחבעם זאבי גנדי.

יולי יואל אדלשטיין: נקום לזכרו.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של השר לשעבר רחבעם זאבי, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: )

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: 17 שנה חלפו מאותו בוקר קשה שבו נרצח גנדי, מגן הארץ ואוהב עמו, על ידי מחבלים בני עוולה ושטופי שנאה.

יולי יואל אדלשטיין: רחבעם זאבי היה איש שחותמו אמת.

יולי יואל אדלשטיין: דעתו הייתה לו כמו מבצר: מרגע שגיבש אותה – ולא היה עניין שלגנדי לא הייתה דעה לגביו – לא נסוג ממנה, ויהי מה.

יולי יואל אדלשטיין: לא פעם ולא פעמיים התכונה הזו השאירה אותו בדעת מיעוט, אפילו בדעת יחיד.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אהבת הארץ שבערה בנפשו לא הניחה לו להתפשר.

יולי יואל אדלשטיין: לפעמים היה נדמה שעדיף לקרוא לו חוֹנִי ולא גנדי, כי כשהוא החליט הוא פשוט עמד במקומו, הקיף את עצמו בעיגול ולא זז ממנו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נלחם את מלחמתה של הארץ בזמנים שונים ובמקומות שונים – בשדה הקרב ובשדה הפרלמנט.

יולי יואל אדלשטיין: גם אם המלחמה דרשה ממנו לישון לבדו באוהל סיירים או לזעוק לבדו מספסלי האופוזיציה, הוא לא נטש את המערכה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא לא זז מדעתו בהסכמי אוסלו, לא בהסכמי השלום עם ירדן, לא באף הזדמנות אחרת שבה פינוי יישובים או ויתור על שטחי ריבונות עמדו על הפרק.

יולי יואל אדלשטיין: אבל גנדי לא טעם רק את טעמה המר של היריבות; הוא היה גם סלע איתן של חברות, מודל לחיקוי עבור מי שרעות וערבות הדדית הן ערכים יקרים בעיניו.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה רוח הפלמ"ח שפיעמה בו, רוח הציונות התמימה, רוח שנשבה בו מראשית ימי המדינה ולא עזבה אותו מעולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוצר, כי אלה דברים שלא כתובים לי בנאום, אבל כיהנתי בכנסת יחד עם גנדי, ורבים מחבריו הטובים באו מאותן שורות שכרגע ריקות.

יולי יואל אדלשטיין: כנראה יש משהו, בעיה עם החומר האנושי, כי אז גם היריבים המרים, שאני זוכר אותם, כולל ממה שמכונה בכנסת הסיעות הערביות, היו חברים טובים של גנדי.

יולי יואל אדלשטיין: לא יודע מה עובר עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: הדוגמה הבולטת ביותר לכך הייתה ביחסו לשבויים ולנעדרים.

יולי יואל אדלשטיין: לפני 20 שנים בדיוק, בחודש אוקטובר 1998, הוא עלה לדוכן הנואמים במליאה כדי לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: היה זה היום שבו חלפו 12 שנים מאז נפל בשבי הנווט רון ארד.

יולי יואל אדלשטיין: חבריו לכנסת הארבע-עשרה בטח ציפו שגנדי ינאם נאום חוצב להבות, בטונים גבוהים, כדרכו בקודש, אבל זה היה נאום מאופק, שהשלווה שבו הסתירה רק בקושי את עוצמות הרגש שחש רק מי שצעד שנים בראש הכוחות.

יולי יואל אדלשטיין: וכך הוא אמר, אני מצטט: "מאז ומעולם היה אחד מסודות כוחנו הערבות והאחריות ההדדית.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר רדפו יהודים בארץ ערבית, יצאו לעזרתם קהילות אשכנז; כאשר באה השואה הנוראה בעיקר על יהדות מזרח אירופה, דאבה וביכתה אותם גם יהדות המזרח".

יולי יואל אדלשטיין: בשביל גנדי זה השורש לקיום שלנו, זה הבסיס.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה אהבה שאינה תלויה בדבר – לא בארץ מוצא ולא ביחס למסורת, וכמובן שלא בדעות פוליטיות.

יולי יואל אדלשטיין: גם יריביו החריפים ביותר ידעו: בשורש המחלוקת נעוצה הידידות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מבכים היום את הירצחו של רחבעם זאבי, גיבור ישראל, היריב והחבר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל רוחו – רוח אהבת הארץ, רוח המסירות, רוח הרעות – עודנה איתנו.

יולי יואל אדלשטיין: היא מורשתו וזיכרונו, שיהיו צרורים תמיד בנצח ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של השר, האלוף במילואים, רחבעם זאבי, ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר יריב לוין לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בני משפחת זאבי היקרים, מנכ"ל הכנסת, מזכירת הכנסת, סגן מזכירת הכנסת, מוקירי זכרו של רחבעם זאבי גנדי, השם ייקום דמו, דמותו המיוחדת של רחבעם זאבי אינה חלק מאיתנו כבר 17 שנים.

יריב לוין: הוא נרצח על ידי מרצחים נתעבים, מתנקשים בני עוולה, אשר גדעו לא רק את שנותיו אלא גם שירת חייו ואת פעילותו הענפה וארוכת השנים למען העם והארץ.

יריב לוין: רחבעם זאבי היה יהודי וציוני בכל הווייתו.

יריב לוין: הוא היה איש חזון ואיש ספר, איש של הגות ורעיונות מקוריים, אבל מעל הכול, הוא היה אדם שלא הסתפק במילים ובנאומים אלא חתר תמיד לתרגם אותם לפירות מעשיים.

יריב לוין: גנדי השתייך לדור שניצב במלחמת הקוממיות כשגבו אל הקיר, לחם בגבורה וניצח.

יריב לוין: הוא ידע שרק מי שחזק באזורנו שורד, רק מי שמפגין עוצמה – מרחיק מלחמה ומקרב את השלום.

יריב לוין: גנדי כיבד והעריך מאוד את אוכלוסיית המיעוטים בישראל על גווניה השונים ואת שכנינו במדינות סביב לנו.

יריב לוין: כיבד, העריך, שאף תמיד לקירוב לבבות ולשיתוף פעולה, אבל ידע להבחין באופן חד ומזוקק בין שותפים וידידים לבין אויבים.

יריב לוין: גנדי לא טעה לחשוב שאפשר להתגבר על התנגדותם של אויבינו לעצם קיומנו כאן באמצעות מחוות, ויתורים ואשליות.

יריב לוין: הוא הבין היטב ויישם, הן בנאומיו ובעיקר במעשיו, את ההבדל שבין הושטת יד לשלום ולחיים משותפים עם הרוצים בכך לבין הכנסת היד למאכלת של אלה המבקשים לגדוע את קיומנו כאן.

יריב לוין: דמותו יוצאת הדופן של רחבעם זאבי, קולו הבוטח, אמירותיו החדות, ומעל הכול אבחנתו החדה בראיית המציאות כפי שהיא, חסרים לנו בימים קשים ובימי שגרה כאחד.

יריב לוין: גנדי פעל כמנהיג ציבור לבסס את מעמדם של הסמלים הלאומיים: הדגל, ההמנון, השפה העברית, המורשת התרבותית – כל אלה הטעינו אותו ואותנו באנרגיות בלתי מתכלות.

יריב לוין: הוא הבין את המשמעות ההיסטורית של תקומת עמנו בנחלת האבות, והוא התגייס למנוע כל פגיעה באופייה היהודי של המדינה.

יריב לוין: אין בכלל ספק שגנדי, לו היה איתנו היום, היה תומך נלהב בחוק-יסוד: הלאום.

יריב לוין: זהו ההישג הבולט ביותר של הכנסת הנוכחית.

יריב לוין: חשיבותו תעמוד לדורות.

יריב לוין: חוק זה מאשרר את זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית, בהתאם לשאיפתם של אבות הציונות.

יריב לוין: רוב מכריע בעם תומך בהגדרת ישראל כמדינה יהודית, הוא דוחה מכול וכול את הניסיונות להפוך את ישראל למדינת כל אזרחיה או כל מסתנניה.

יריב לוין: חוק הלאום הוא הוכחה נוספת לצדקת דרכו של גנדי, ולכך שמי שביקש ליטול את חייו ובדרך זו למחוק את משנתו נחל כישלון חרוץ.

יריב לוין: חוק הלאום מעגן שורה ארוכה של מרכיבים מרכזיים במשנתו של גנדי: הוא מבצר את מעמד השפה העברית במדינה, ובצד זאת הוא מכיר במעמד הייחודי של הערבית.

יריב לוין: העברית הצחה של גנדי הייתה מאפיין מובהק שלו – עברית עשירה, רבת רבדים, מוקפדת; אפילו במסגרת הצבא הוא הכניס לשימוש מונחים עבריים כמו "גיס" במקום "קורפוס".

יריב לוין: חוק הלאום מעגן את הנוהג של הסתמכות על לוח השנה העברי, ובמקביל – על הלוח הלועזי.

יריב לוין: בבית הוריו של גנדי הקפידו להשתמש בתאריך העברי.

יריב לוין: כשגנדי נשאל לגבי יום לידתו, הוא נהג להשיב: ח' בתמוז תרפ"ו.

יריב לוין: הוא ראה בכך ביטוי של גאווה יהודית ושורשים עמוקים.

יריב לוין: חוק הלאום מתייחס לירושלים, עיר הולדתו האהובה של גנדי, שאותה הוא סייע לאחד במלחמת ששת הימים.

יריב לוין: החוק רואה בישראל מוקד של עלייה יהודית, קיבוץ גלויות והתיישבות.

יריב לוין: גנדי יצא חוצץ נגד מי שרואים במפעל הציוני פרויקט קולוניאלי.

יריב לוין: הוא הדגיש ששבנו לארצנו, ושהקזנו את דמנו למענה לא כזרים ולא כאורחים שנטו ללון בה – כבעלי בית.

יריב לוין: הוא ראה במתיישבים את שליחי האומה, חלוצים ולוחמים בלא מדים, שנמצאים בחוד החנית של החזון הציוני.

יריב לוין: חברות וחברי הכנסת, גנדי, כידוע, לא היסס להשמיע את קולו הרועם כשחשב שאפשר לעשות דברים אחרת.

יריב לוין: עם זאת, הוא התגאה מאוד בהישגיה הייחודיים של מדינתנו.

יריב לוין: לפני שני עשורים הוא פרסם מאמר צופה פני עתיד לציון 100 שנים לעצמאות ישראל ב-2048.

יריב לוין: במאמר זה גנדי ביטא לא מעט משאלות לב שאפתניות, אבל אפשר לומר שלאור הישגינו בתחומים שונים, חלק ניכר מן היעדים צפוי להתגשם, ואפילו לפני חגיגות ה-100.

יריב לוין: גנדי מנבא, למשל, שבישראל יתגוררו בתוך 30 שנים מהיום 10 מיליון יהודים; הוא כותב על התעשייה המתוחכמת ביותר בעולם, ואכן, אנו משתייכים למועדון הצמרת בחדשנות הטכנולוגית; הוא מנבא, בצדק, את היותנו מוקד משיכה לתיירים מכל קצות תבל, ואכן, אנו נמצאים היום בשיא של כל הזמנים במספרי התיירים המגיעים אלינו לארץ.

יריב לוין: גם 17 שנים אחרי מותו של גנדי, אנו במשרד התיירות ממשיכים ללכת בדרכו; ענף התיירות הולך והופך לענף מרכזי ולמנוע כלכלי בלתי רגיל בחשיבותו, בדיוק כפי שגנדי ראה אותו.

יריב לוין: יתר על כן, יותר ויותר ישראלים מטיילים ברחבי הארץ, ומגשימים הלכה למעשה את גישתו של גנדי כי אהבת הארץ, הכרתה והחיבור לאדמתה ולשביליה תורמים תרומה רבת-חשיבות לכל מי שנחשף אליהם.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אנו ממשיכים להתקדם בהליכי אישור מרכז מורשת גנדי, אשר יוקם בתחומי המועצה האזורית שומרון – מיזם תיירותי, חינוכי ותרבותי על שמו ולזכרו.

יריב לוין: גנדי היה מחובר בכל נימי נפשו לאדמת הארץ ולטיולים בה.

יריב לוין: אנו נפעל ללימוד מורשתו החשובה של גנדי, ובפרט להנחלת אהבתו העצומה לארץ ישראל ולביקור בכל אתריה.

יריב לוין: אני מבקש לפנות בהזדמנות זו לכל הגורמים העוסקים במלאכה חשובה זו, ולבקש מכם להירתם כדי להסיר את המכשולים הביורוקרטיים המעכבים את תהליך ההקמה ולהבטיח את השלמת המרכז ובהקדם.

יריב לוין: מכובדיי, במלאת 17 שנים לגדיעת חייו של גנדי בידי רוצחים נתעבים, נבצר את המחויבות שלנו למדינת ישראל ולסמליה; נוכיח למבקשי נפשנו שמנוי וגמור איתנו להעמיק שורשים במולדתנו; נוסיף להבטיח את תקומת מדינתנו הנפלאה, שגנדי יצק נדבכים חשובים בעוצמתה.

יריב לוין: יהי זכרו ברוך לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התיירות והשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר החקלאות ופיתוח הכפר, השר אורי אריאל, לשאת דברים.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, שבט גנדי היקר, "אל נקמות ה', אל נקמות הופיע" – הנקמה היא לה', ואנחנו, בדרכנו, נמשיך את הדרך שהתווה גנדי, רחבעם זאבי, בהתיישבות.

אורי אריאל: אני נוסע מכאן לחברון כדי להשתתף בטקס של אתר ארכיאולוגי בתל ישי, מה שמכונה בלעז תל רומידה, הלוא הוא תל ישי, שמגלה את צפונות עמנו מלפני אלפי שנים.

אורי אריאל: גנדי, נדמה לי שחוץ מזה שהוא היה אלוף פיקוד מרכז, היה גם אלוף חברון.

אורי אריאל: מספר הנסיעות והסיורים שהוא עשה שם – שאני התלוויתי לחלק מאוד קטן מהם – היה רב מאוד.

אורי אריאל: כדרכו, הוא לא אהב את כל מה שרץ סביבו – האבטחה והעוזרים – והיה מחליט מרגע לרגע, כדי שלא יספיקו להתארגן, ואומר: יאללה, נוסעים לחברון.

אורי אריאל: כי חברון היא עיר האבות והיא עיר האימהות.

אורי אריאל: משם הכול מתחיל.

אורי אריאל: קראנו "לך לך", שאומר הקדוש ברוך הוא לאברהם אבינו, ונגיע לפרשת חיי שרה, שבה כל שנה רבבות מעמך בית ישראל – כאלה וכאלה, כל המינים וכל הצבעים – מגיעים לחברון להיות ברגע המכונן הזה; למערת המכפלה, שהיא האתר – המבנה העתיק ביותר בעולם שעדיין בשימוש כל בוקר וכל ערב בכל יום, 365 יום בשנה.

אורי אריאל: ומי שרוצה את העדות יקבל אותה מחברתי אורית סטרוק, מאלה שנמצאים שם כל יום כל השנה.

אורי אריאל: 17 שנים עברו.

אורי אריאל: אני, עבדכם הנאמן, נכנסתי לכנסת ישראל במקום מורי ורבי חבר הכנסת, האלוף במילואים, השר רחבעם זאבי גנדי.

אורי אריאל: נדמה לי שזה היה אולי הרגע הקשה בחיי, מהקשים בחיי.

אורי אריאל: אין אחד שמתכונן ומייחל לרגע מהסוג הזה.

אורי אריאל: והלוואי – ואני מקווה ומשתדל להיות ראוי כאחד מממשיכי הדרך של גנדי, שיש לו רבים וטובים.

אורי אריאל: אומר לך, גנדי: כשעזבת אותנו היו כ-200,000 תושבים ביהודה ושומרון, והיום יש כחצי מיליון יהודים ביהודה ושומרון ללא שכונות ירושלים.

אורי אריאל: זה לא מספיק.

אורי אריאל: אולי לא עשינו די.

אורי אריאל: אני יכול לראות אותך עומד ומסתכל עליי ואומר: נו, אורי, ואתה חושב שזה מספיק?

אורי אריאל: שזה בסדר?

אורי אריאל: אני מודיע בהכנעה: לא, זה לא מספיק, ולא תמיד התאמצנו מספיק, אבל עשינו מאמצים גדולים, ואני מבטיחך נאמנה שעוד נעשה.

אורי אריאל: לא נרפה מהדרך של ההתיישבות, או כפי שאתה תִּמְצַתָּ את זה בדרך הכי טובה, אני חושב, הכי נאמנה: ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל, כפי שאמרו רבותינו.

אורי אריאל: גנדי היה חבר של אמת.

אורי אריאל: המדידה לכך היא מאוד פשוטה: מי שחבר אומר את כל הביקורת שיש לו לחברו באופן מלא ומייד.

אורי אריאל: לא שומר בבטנו, לא מעגל פינות.

אורי אריאל: בנימוס רב, בכבוד, בדרך ארץ, שכידוע קדמה לתורה, אבל אומר את ביקורתו – וגנדי אמר, ואני חושב שזה אולי אחד מהדברים החשובים שראוי ללמוד ולעשות כמותו.

אורי אריאל: אנחנו ממשיכים ואנחנו מציגים את הדרך הנכונה לעם ישראל.

אורי אריאל: אני יודע, יש מחלוקות.

אורי אריאל: לצערי הרב, היושב-ראש, אני מצטרף אליך לאכזבה שביום כזה, ברגע כזה, לא נמצאים פה גם מהאופוזיציה, גם יותר מהקואליציה, ומכבדים את המעמד, את האיש, גם אם על דרכו הייתה מחלוקת.

אורי אריאל: ואני מקווה שגם בעניין הזה נדע לתקן ולעשות את זה בצורה הנכונה, הממלכתית, כפי שגנדי דאג תמיד שהכול יהיה ממלכתי, ולא כיתתי, ולא "שלנו" – תמיד הדאגה למולדת הייתה לפני המפלגה מולדת.

אורי אריאל: אני מבקש גם לציין את רעייתו, את יעל – שקשה לראות את גנדי בלי יעל, בלי להזכיר אותם יחד, כנשמה אחת גדולה – שהייתה עזר כנגדו, כמו שאומרים חז"ל: זכה – עזר, והייתה מבונות ארץ ישראל וממנהיגות הדור.

אורי אריאל: אני מבקש לסיים בפסוק שבו היה מסיים גנדי את נאומיו בדרך כלל, וראה בזה ציווי ודרך למנהיגות לארץ ישראל: ה' עוז לעמו ייתן, ה' יברך את עמו בשלום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל על דבריו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן הישיבה המיוחדת לזכרו של שר התיירות חבר הכנסת, האלוף במילואים, רחבעם זאבי גנדי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לכל בני המשפחה ולכל המכובדים שכיבדו אותנו בנוכחותם כאן בישיבה הזו, ואנחנו נמשיך עם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> ציון יום העלייה << הלסי >>

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון יום העלייה, מס' 10828, 10863, 10873, 10891, 10903 ו-10904.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לציין כעת במליאה את יום העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כמעט 70 שנים עמד ראש הממשלה דוד בן-גוריון בפני מליאת הכנסת הראשונה ופרס בפניה את קווי היסוד של ממשלת ישראל שעתה קמה, ואני מצטט: "ייעודה הראשון והראשי של מדינת ישראל בימינו", אמר בן-גוריון, "הוא קיבוץ גלויות.

יולי יואל אדלשטיין: בתשעת החודשים הראשונים לקיום מדינתנו – – – הגיעו ארצה למעלה מ-150,000 עולים, כמעט פי ארבעה מעולי בבל.

יולי יואל אדלשטיין: וזוהי רק ראשית.

יולי יואל אדלשטיין: כל מה שיש ביכולת אנוש ייעשה כדי שזרם העלייה לא יואט אלא יאדר".

יולי יואל אדלשטיין: כך אמר בן-גוריון.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, הייתה זו רק הראשית.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, כל מה שיש ביכולת אנוש נעשה וימשיך להיעשות כדי שהחזון הגדול של שיבת ישראל לארצו יהפוך למציאות.

יולי יואל אדלשטיין: מאז נאומו של בן-גוריון עלו לישראל מעל לשלושה מיליון עולים.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך השם, זכיתי להיות אחד מהם ולשבת כאן לפניכם.

יולי יואל אדלשטיין: רק בשמונת החודשים הראשונים של שנת 2018, גברתי שרת הקליטה והעלייה, הצטרפו אלינו עוד קצת יותר מ-16,000 עולים חדשים – אפילו יותר, אומרת השרה – שנולדו וגדלו בכמעט 60 מדינות שונות.

יולי יואל אדלשטיין: היינו כחולמים – פשוטו כמשמעו.

יולי יואל אדלשטיין: ההבדל בין המציאות בימינו לזו שתיאר בן-גוריון לא עומד רק על כמות העולים, אלא גם על הסיבות לעלייה: אז, בימי העצמאות, מדינת ישראל הייתה במצב איוֹם, בתקופה של צנע.

יולי יואל אדלשטיין: עלו אליה למרות כל הקשיים, כי בגלות המצב היה קשה עוד יותר; היום מדינת ישראל היא מקום שטוב לחיות בו.

יולי יואל אדלשטיין: נושאים אליה עיניים, מצפים לבנות כאן חיים חדשים.

יולי יואל אדלשטיין: בעולים שמגיעים לישראל היום מתקיימת נבואת ישעיהו: "כי בשמחה תצאו ובשלום תובלון", ואין דבר משמח מזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לאחל לכל אלפי העולים החדשים קליטה מהירה ונעימה: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מבקש לחזק את ידי כל מי שעוסק במלאכת העלייה, כאן ובתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: בזכותכם זרם העלייה לא יואט לעולם, אלא גובר ויגבר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים היא חברת הכנסת פנינה תמנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: אז חבר הכנסת רוברט אילטוב יהיה ראשון הדוברים, ואחריו – חברת הכנסת פנינה תמנו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד חמש דקות לרשותך.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה סופה לנדבר, חבריי חברי הכנסת, יוזמי החוק, תומכי החוק, עולים, עולים לשעבר – כבוד היושב-ראש גם עולה לשעבר, והיה איתנו כבוד שופט בית המשפט העליון שהתמנה לפני כמה חודשים שהוא גם מעולי חבר העמים, השופט העליון הראשון, ואני מאוד גאה שיש בבית המשפט גם ייצוג הולם של כל קבוצות האוכלוסייה – אני רשמתי נאום חוצב להבות, אבל קשה לי לדבר על עלייה באופן כללי מנאום כתוב, אז אני אדבר מהלב ומהרגש.

רוברט אילטוב: אני חושב שהנושא הזה הוא נושא חשוב, לי באופן אישי אבל בטח לכל עם ישראל, מכיוון שנושא העלייה הוא בעצם יסוד מיסודות ההקמה של מדינת ישראל, של ההתיישבות היהודית, של הציונות בכלל.

רוברט אילטוב: ואם אנחנו נוגעים בציון, ירושלים, ירושלים השלמה – ציון זה אחד השמות של ירושלים, והציונות היא בעצם שם התנועה הירושלמית, חזרה לירושלים, של אלפיים שנה.

רוברט אילטוב: הכול קשור בכול, ואין ספק שנושא העלייה – לפעמים אנחנו שומעים זלזול כזה או אחר, לפעמים אנחנו שומעים פה מהחברים שלנו, שלא נמצאים, מהרשימה המשותפת: תחזרו לרוסיה, וביטויים גזעניים אחרים, אבל אין ספק שהעלייה היא הדבר החשוב ביותר למדינת ישראל, ואנחנו חייבים להמשיך בעלייה.

רוברט אילטוב: אני זוכר את עצמי, ילד בן 13, כשקיבלנו אישור לעלות לישראל ב-1985.

רוברט אילטוב: אני זוכר, היינו במוסקבה, וסיפרו לנו מה עשו לך ב-1984, כבוד היושב-ראש, איך רדפו את היהודים והיהודים פחדו להגיש אפילו בקשות, כי כשהגישו בקשות הרדיפה התחילה.

רוברט אילטוב: אי-אפשר היה ללכת לעבודה, אי-אפשר היה ללכת לבית הספר.

רוברט אילטוב: כל אחד היה מורה עליך באצבע וקורא לך בוגד.

רוברט אילטוב: אני חושב שהדבר הזה מראה עד כמה חשוב שיש לנו מדינה, עד כמה חשוב שאפשר ליהודים לחזור הביתה, למולדת שלהם.

רוברט אילטוב: הדבר הזה הוא לא טריוויאלי: עד לפני 70 שנה לא היה לנו לאן לחזור, וגם כאן היו רדיפות של יהודים, שהיו צריכים לבוא לפה באופן לא חוקי.

רוברט אילטוב: העלייה בעצם יצרה את ההתיישבות במדינת ישראל, וההתיישבות יצרה את גבולות מדינת ישראל, אם זה בקיבוצים, אם זה במושבים ואם זה בערים.

רוברט אילטוב: הדבר הזה בעצם היה חזרה, וצמיחתה של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: אנחנו זוכרים את העלייה האחרונה הגדולה של עולי חבר העמים – יותר ממיליון עולים עלו, וממשיכים לעלות – ואיזו תנופה זה נתן למדינת ישראל בכלכלה, במדע, בחינוך, בהרבה מאוד תחומים, ומדינת ישראל, ממדינה מתפתחת הפכה להיות אחת המדינות המפותחות בעולם, וכל זאת בגלל העלייה.

רוברט אילטוב: אין ספק שגם מי שנמצא פה נתן את התרומה, שמר על הארץ ועשה הכול כדי להילחם ולשרוד פה, אבל מאז שהתחילה העלייה הגיעו לכאן יותר מ-3.4 מיליון יהודים, ומאז הקמתה של מדינת ישראל, אם אני לא טועה – כ-2.5 מיליון יהודים, אולי אפילו יותר, 2.8 מיליון יהודים.

רוברט אילטוב: אין ספק שהסוגיה הזאת, גם ברמה הדמוגרפית, פתרה הרבה מאוד פחדים ובעיות של מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: אבל עדיין יש הרבה מאוד תקרות זכוכית, עדיין יש בעיות, וכשאני התמניתי כאן לדובר הרוסית הראשון בוועדה למינוי שופטים, עשיתי בדיקה אם הוועדה הזאת מינתה מספיק עולים, אם זה מחבר העמים, אם זה מאתיופיה ועולים אחרים, והסתבר לי שיש שתי קבוצות שלא היו להן שם נציגים, בבית המשפט, באופן מוחלט.

רוברט אילטוב: אלה שתי קבוצות לא קטנות: אחת זה יוצאי אתיופיה, ואחת זה עולי חבר העמים.

רוברט אילטוב: וכשבאתי ושאלתי: איך זה יכול להיות שממיליון עולים לא מצאו שופט אחד למנות אותו – אני לא מדבר על העליות הקודמות, אבל ממיליון עולים לא היה אחד?

רוברט אילטוב: ומ-130,000 עולי אתיופיה – יש כל כך הרבה עורכי דין – לא מצאו שופט או שופטת אחת?

רוברט אילטוב: אז הוצאתי מכתב, טיפלנו בסוגיה הזאת, ואני רוצה להודות גם לחברי הוועדה החדשה בראשות מרים נאור הנשיאה ולראש הוועדה, כמובן, השרה איילת שקד.

רוברט אילטוב: אנחנו שינינו את המצב, והיום יש גם שופט יוצא חבר העמים, שהיה פה היום בטקס הקודם, אלכס שטיין, שופט עליון.

נאוה בוקר: תודה רבה.

רוברט אילטוב: עוד ממש שני משפטים, כבוד היושבת-ראש.

רוברט אילטוב: אני חושב שהנושא הזה מאוד חשוב, ואנחנו, בסופו של דבר, התחלנו לקדם את הצעת החוק, קידמנו אותה והעברנו אותה, מכיוון שסוגיית העלייה, לימוד הסוגיה בבתי ספר והצגת הנושא בצורה רחבה לכל הגורמים במדינה זה נושא מאוד חשוב.

רוברט אילטוב: בהתחלה, כשהתחלנו להוביל את הדבר הזה, אמרו לנו: בסדר, עלייה זה דבר חשוב, אבל למה צריך לציין אותו?

רוברט אילטוב: כן, צריך לציין אותו.

רוברט אילטוב: צריך להראות את החשיבות של היום הזה.

רוברט אילטוב: צריך להראות את הנחישות של אותם האנשים שעוזבים הכול, הכול, אבל הכול, ומגיעים למדינה – והיו זמנים שאנשים הגיעו מבלי לדעת לאן הם מגיעים.

רוברט אילטוב: אנחנו, לדוגמה, לא ידענו.

נאוה בוקר: תודה.

רוברט אילטוב: ברית המועצות הייתה מדינה סגורה, ולא ידענו שאנחנו מגיעים למדינה חופשית, דמוקרטית, כי הפרופגנדה הייתה מאוד קשה נגד מדינת ישראל, שזו מדינה חשוכה ובעייתית ויש מלחמות.

רוברט אילטוב: אבל בסופו של דבר אנחנו הגענו לפה, אנחנו הצטרפנו לבניית הארץ, ואנחנו נמשיך לבנות את המדינה הזאת ונביא עוד מיליוני עולים לגליל, לנגב, גם לתל אביב.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, חמש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: יש הרבה דוברים היום, אז זה בעייתי.

סאלח סעד: אני רואה שרק העולים והדרוזים נמצאים.

פנינה תמנו: האם אפשר להתחיל מחדש?

נאוה בוקר: נוסיף לך ארבע שניות.

פנינה תמנו: גברתי היושבת-ראש, כבוד שרת הקליטה והעלייה, יושב-ראש ועדת קליטה ועלייה, חברי כנסת נכבדים, מכובדיי כולם, היום כנסת ישראל מציינת את יום העלייה.

פנינה תמנו: עלייה בשבילי זה הלב של החברה הישראלית; עלייה בשבילי זה הלב של העם היהודי; עלייה בשבילי זאת התקומה של הבית הזה ושל עם ישראל, שהיה פזור אלפי שנים בגולה.

פנינה תמנו: לא בכדי, ובשונה מכל הגירה בעולם, אנחנו משתמשים במונח "עלייה", כי לארץ ישראל עולים ולא יורדים, ולא מהגרים.

פנינה תמנו: אני ועוד רבים בארץ הזאת זכינו להיות דור שמגשים בעצמו את החלום להגיע לירושלים – החלום הפיזי והרוחני.

פנינה תמנו: חלמנו על ארץ האבות, ובשונה משיבות ציון קודמות, הן היציאה ממצרים והן החזרה מבבל, שהם חזרו כעם אחד, תרבות אחת, שפה אחת, הפעם חזרנו רבים וטובים מכל כך הרבה מקומות, עם שפות שונות וגם תרבויות שונות שהשתרשו במשך השנים.

פנינה תמנו: אבל דבר אחד החזיק במשך דורי-דורות את העם שלנו חזק: השורשים והחיבור למולדת והיותנו יהודים.

פנינה תמנו: בהרבה מובנים, כולנו בנקודה כזו או אחרת היינו עולים.

פנינה תמנו: אם לא אנחנו בעצמנו אז הורינו; אם לא ההורים אז הסבים והסבתות, וכך הלאה.

פנינה תמנו: מדינת ישראל הוקמה על ידי עולים.

פנינה תמנו: כל גל עלייה נתן משמעות בבניין הבית הזה, כמילות השיר האהוב עליי כבר מהרגע שבו הייתי ילדה קטנה במרכז קליטה, לומדת את השירים הראשונים שלי כישראלית, השיר "ארץ ישראל שלי יפה וגם פורחת", של דתיה בן דור.

פנינה תמנו: המנגינה של השיר עד היום מתנגנת בליבי, וככל שתהיתי על מילות השיר הבנתי שאני אוהבת את השיר בגלל משמעות מילותיו: ארץ ישראל היא יפה וגם פורחת כי כולנו בנינו אותה ביחד – האחד בנה בית, השני נטע עץ, השלישי סלל כביש, וכל אחד מאיתנו הביא סל ועושר תרבותי, ויותר ויותר אנחנו מבינים שלא כור היתוך נדרש כאן, כפי שרצה כל כך בן-גוריון, אלא היכולת להיות מאוחדים אך לא אחידים, והכוח נשאב מהגיוון בעליות השונות.

פנינה תמנו: תמיד אני מספרת לאנשים מחוץ-לארץ שכאן, במדינה שלנו, אנחנו נמצא בניין שבקומה הראשונה שלו גרים יהודים ממרוקו, בקומה השנייה – יוצאי אתיופיה, בקומה השלישית – מרוסיה ועוד, כאילו כל העולם מונח בכף ידנו.

פנינה תמנו: אני נולדתי אי שם בכפר קטן באתיופיה של שנות ה-80.

פנינה תמנו: העלייה הדרמטית שלי ושל רבים מבני קהילתי הייתה מסע חיינו.

פנינה תמנו: אחרי ייסורים קשים והקרבה של כל כך הרבה יקרים לנו הגענו עולים חדשים לירוסלם – במקרה שלי, למרכז הקליטה בפרדס חנה-כרכור.

פנינה תמנו: יש משהו שכילדה עולה וכבת לעולים עיצב את דמותי, השפיע עליי רבות והפך אותי למה שהפכתי להיות בהמשך, וגם היום.

פנינה תמנו: כמובן שאין דבר שיכול לעמוד מול כוח הרצון והאהבה העזה לחזרה לישראל, וטוב שכך, כי אחרת אי-אפשר להסביר קהילות שלמות שעוזבות כל שידעו, מכל רחבי העולם, ופשוט, כמו שכתב בשיר אמיר גלבוע: "פתאום קם אדם בבוקר ומרגיש כי הוא עם ומתחיל ללכת".

פנינה תמנו: אך לצד כוח הרצון וניצחון הקשיים בדרך, האתגר האמיתי בכל עלייה מתחיל כאן בבית, החל ממרכזי הקליטה, המגורים החדשים, החודשים שבהם לא עובדים, הסביבה הישראלית התוססת שמתחילים להכיר ומסגרות החינוך החדשות והשפה השונה.

פנינה תמנו: זה הלם עלייה שקורה כמעט לכל מי שמגיע לכאן, ואם נדמה לנו שבשנת 2018 אין כבר כל כך הרבה עולים – סוג של תחושה ציבורית שגויה – דווקא כאן ועכשיו זה הזמן להזכיר שלצד המשך עידוד העלייה מכל רחבי העולם – ויש לנו כ-15 מיליון יהודים בגולה, וכדאי שידעו מה הם מפסידים – צריך לדאוג לעולים שנמצאים כבר בישראל.

פנינה תמנו: ובשנה הקרובה מתכוונים לעלות עוד כ-30,000 עולים.

פנינה תמנו: כיום יש אלפי עולים השוהים במרכזי הקליטה.

פנינה תמנו: הם עדיין בסוג של מעטפת לפני המעבר לישראל האמיתית.

פנינה תמנו: ואנחנו, החברה הישראלית שנפגוש אותם ופוגשים אותם יום-יום, צריכים לדעת להיות סובלניים יותר, נגישים יותר, מכילים יותר, ולא כאלה המחפשים את העולה החדש התורן שיהיה הסובל החדש, כמו במערכון של "לול" על גלי העלייה השונים.

פנינה תמנו: ובבית הזה, שחרת על דגלו כי אחת הוועדות תעסוק בעלייה וקליטה, ובממשלות ישראל לדורותיהן, שמחזיקות במשרד הקליטה והעלייה, יש צורך בהמשך טיפוח תחום העולים בלי להוריד רגל מהדוושה.

פנינה תמנו: כדאי לחבק את מי שעולה לכאן הן בתחום החינוך, הרווחה, הבריאות והתעסוקה, ובכל אחד מהתחומים יש לא מעט עבודה שצריך לעשות.

פנינה תמנו: לצערי, החלטות ממשלה רבות טרם מיושמות, והרבה מאוד עולים מאבדים את הזכות שלהם במעבר ממדינת המקור למדינה החדשה.

פנינה תמנו: יש בכוחנו לרכך את משברי הקליטה למבוגרים שקיבלו את ההחלטה, ובטח לילדים צעירים, שברגע נאלצים להיות כל כך בוגרים, כי להם הכישורים להתאקלם מהר יותר; צריך לעודד יותר מקומות תעסוקה לעולים חדשים.

פנינה תמנו: לא כל עולה, נגזר עליו לנקות משרדים – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

פנינה תמנו: – – בתים ורחובות, ובטח לא כל עולה צריך להיגזר עליו להיות עובד קבלן, שלצערי, גברתי היושבת-ראש, מקרב עובדים אלה – –

נאוה בוקר: תשתדלי לסיים, כי אנחנו כבר מזמן עברנו – – –

פנינה תמנו: אני תכף מסיימת.

פנינה תמנו: – – כ-60% הם עובדי קבלן.

פנינה תמנו: עולים רבים בגיל השלישי מאבדים את הפנסיה; הרבה מאוד מהעולים סובלים מגזענות, ואני אומרת שבסופו של דבר, על הזכויות הבסיסיות שלהם אנחנו צריכים להגן.

פנינה תמנו: אנחנו הראשונים בבית הזה להגן, ובממשלה.

פנינה תמנו: אני מקווה שאנחנו נמשיך לחגוג את יום העלייה, ובכל פעם נמשיך להעלות הצעות לסדר-היום והצעות חוק שייטיבו את הזכויות הבסיסיות שלהם.

פנינה תמנו: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חמש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, כרגיל, מספר חברי הכנסת שנמצאים בדיון קצת מביש.

טלי פלוסקוב: חשבתי לעצמי על מה אני אספר ועל מה אני אדבר הפעם, והחלטתי שאני רוצה לסבר לכם את האוזן בכמה נתונים שקשורים לעלייה.

טלי פלוסקוב: נתונים שמוכיחים בעיניי את הקשר החזק של העלייה למדינת ישראל.

סאלח סעד: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

טלי פלוסקוב: בסדר, במקרה הזה אני לא מחלקת, כי זה שווה בשווה.

טלי פלוסקוב: שווה בשווה.

טלי פלוסקוב: גם למפלגה שלי יש טענה, זה בסדר.

רוברט טיבייב: – – –

טלי פלוסקוב: טוב, לא נתחיל לספור.

טלי פלוסקוב: לא נתחיל לספור, אני שוב אומרת: מי שחושב כמוני, שלעלייה יש משמעות רבה בהתפתחותה של מדינת ישראל היום, נמצא כאן, ואני חושבת שכולנו ביחד נציג היום לא רק את הקשיים – ויש – אלא גם את ההישגים, וזה מה שבחרתי לעשות הפעם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לספר לכם על כמה אנשים שמאוד הצליחו במדינה שלנו, ואת השמות האלה בטח שמעתם בתקשורת ובכל מקום אחר.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהגיע הזמן גם לדבר כאן בכנסת על האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אחד מאלה, ידיד טוב שלי, אלכס אברבוך – כולנו מכירים, ומי מכם שלא זוכר, אלכס אברבוך היה ספורטאי מחונן, קופץ במוט, שהיה אלוף אירופה וסגן אלוף העולם והביא הרבה כבוד למדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אגב, כל מה שאני מספרת לכם עכשיו – זה מחליף לנו את משרד החוץ שלנו; אלה אנשים שתורמים ובעיניי משפרים את תדמיתה של מדינת ישראל בצורה בלתי רגילה, בחינם.

טלי פלוסקוב: אלכס הוא היום חבר מועצת העיר בנתניה, אבל נושא הספורט עדיין קרוב לליבו, ואנחנו עכשיו ביחד אפילו מקדמים הצעת חוק שקשורה למעמד המאמנים במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: בחור צעיר שהכרתי לא מזמן, ארטיום דולגופיאט, סגן אלוף העולם בהתעמלות קרקע, שזכה באוגוסט האחרון במדליית הכסף במכשיר הקרקע באליפות אירופה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, הוא משרת היום בצבא, הוא חייל של צה"ל, ויחד עם זאת הוא מייצג את מדינת ישראל בכבוד מאוד מאוד גדול, גם לו וגם לנו.

טלי פלוסקוב: בקצת דגש – קצת יותר אני רוצה לספר לכם על אדם מאוד מבוגר, שביחד, לא מזמן, חגגנו לו יום הולדת 80.

טלי פלוסקוב: קוראים לו יעקב מוזגנוב.

טלי פלוסקוב: יעקב עלה לארץ ממוסקבה ב-1991 עם ניסיון פדגוגי עשיר: הוא היה מורה לפיזיקה, ולאחר מכן היה מנהל בית הספר המפורסם לפיזיקה ומתמטיקה שהשתייך לאוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.

טלי פלוסקוב: אגב, אחת מתלמידותיו המפורסמות הייתה – אז עדיין התלמידה – הגב' מרינה סולודקין, זיכרונה לברכה.

טלי פלוסקוב: היא דאגה בכל הזדמנות להזכיר שאת מדליית ההצטיינות היתרה – היא קיבלה מדליית זהב, אתם זוכרים?

טלי פלוסקוב: ככה היו מסיימים את הלימודים – היא הייתה חייבת למורה האהוב שלה יעקב מוזגנוב.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה שעון, קצת קשה לי – – –

נאוה בוקר: יש לך עוד דקה וחצי.

טלי פלוסקוב: כן, אני רואה.

טלי פלוסקוב: אז בבית הספר שהוא הקים כבר באוקטובר 1991, בית ספר שכולנו מכירים אותו, בתל אביב, בית הספר מופת – שיעור הזכאות לבגרות בבית הספר הזה מתקרב ל-100%.

טלי פלוסקוב: כשהוא נכנס לבית הספר הזה, שיעור הזכאות היה 45%.

טלי פלוסקוב: אז היכולת של הבן אדם הזה – והיום הוא מביא איתו עוד הרבה מורים בתחומים שונים.

טלי פלוסקוב: אגב, מופ"ת: מתמטיקה, פיזיקה ותרבות, ויש שם המון דברים שאנחנו כמדינה יכולים ללמוד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד כמה מילים על עוד בן אדם, בוריס גלפנד – השם הזה מוכר לכם בטח– שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אומן בין-לאומי, סגן אלוף העולם בשחמט לשעבר, חבר בנבחרת ישראל בשחמט ובמועדון השחמט העירוני של ראשון לציון.

טלי פלוסקוב: אלה אנשים שכולנו צריכים להכיר את שמם ולהיות גאים בהם.

טלי פלוסקוב: והרשימה אצלי, אני חייבת להגיד לכם, ארוכה.

טלי פלוסקוב: אבל יחד עם זאת חשוב לי לומר שלא הכול ורוד, ואני רואה בתפקידי, כחברת הכנסת – ואני מאמינה שכך כל אחד ממי שנמצא היום באולם – שליחות, לכל אותם העולים אשר בשל קשיי השפה אינם יכולים להביע את מחאתם.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו כאן כדי להיות בשביל כולם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שהעליתי היום פוסט בפייסבוק עם תמונה שלי מ-1991, עם בעלי ושני ילדים – ראיתי את עצמי ולא האמנתי שזאת אני, זה היה לפני 28 שנה – וכתבתי: כבכל משפחה שעלתה יחד לארץ ישראל, גם אצלנו היו ימים טובים יותר וימים קצת יותר מאתגרים, אבל את העיקר אף פעם לא שכחנו:

טלי פלוסקוב: הגענו הביתה למדינה האהובה שלנו, ואנחנו מאושרים לחיות בה.

טלי פלוסקוב: יום עלייה שמח.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת פלוסקוב.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: – – –

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: לא, אני מצטערת.

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: צריך להגיש הצעה ולדבר במזכירות, אבל זה כבר מאוחר מדי.

יחיאל חיליק בר: אלא אם היושב-ראש המדהים מאשר את – – –

מוסי רז: לא, היושבת-ראש המדהימה, לא היושב-ראש מדהים.

נאוה בוקר: אני ממש בהתלבטות.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך.

יחיאל חיליק בר: אין – – – ואני יוזם החוק – – –

נאוה בוקר: באמת, אתה יוזם החוק?

מוסי רז: איזה חוק?

יחיאל חיליק בר: אני יוזם החוק.

מוסי רז: איזה חוק?

נאוה בוקר: אז באופן מיוחד, חבר הכנסת חיליק בר, באופן מיוחד אני אאשר לך לומר את דבריך בסיום, לאחר חבר הכנסת אברהם נגוסה.

פנינה תמנו: הוא גם מרגיש עולה חדש כל הזמן – – –

נאוה בוקר: כהבעת דעה, לאחר תשובת השרה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אוכל לדבר מפה?

נאוה בוקר: כן.

נאוה בוקר: כהבעת דעה הוא יכול לדבר מפה.

טלי פלוסקוב: – – –

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: הוא אומר שרק משם.

יחיאל חיליק בר: אל תקשה, אני יוזם החוק, תן לי גם – – – אני יוזם החוק.

מוסי רז: איזה חוק?

יחיאל חיליק בר: היא אישרה כבר.

יחיאל חיליק בר: היא כבר אישרה לפרוטוקול, אז אתה עושה – – –

נאוה בוקר: השאלה היא כזאת – – –

מוסי רז: – – – מהמקום, ותנו לו ארבע דקות מהמקום.

נאוה בוקר: יש סדר, הוא אומר, בדברים.

נאוה בוקר: נאפשר לך הבעת דעה.

נאוה בוקר: אני אשתדל לתת לך זמן מספק.

נאוה בוקר: אוקיי, בבקשה, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, ראשית, אני שמח שגם חברי חיליק בר ידבר, משום שזה יום העלייה, זה לא צריך להיות רק יום העולים החדשים, אז גם חברי הכנסת שנולדו בארץ, כמוני וכמו חיליק, כדאי שידברו.

מוסי רז: העלייה לארץ היא דבר שמעשיר את החברה הישראלית מיום הקמתה של המדינה, ואפילו לפני הקמתה של המדינה – מישהו אמר כאן קודם:

מוסי רז: לפני 70 שנה היה בלתי אפשרי – לא נכון, היה אפשרי לעלות, ועלו כמובן גם לפני 1948.

מוסי רז: היא מעשירה את החברה הישראלית, מחזקת אותה, ולא חשוב מאיפה באים העולים, אם זה מאסיה, אם זה מאפריקה, אם זה מאירופה, אם זה מאמריקה, אוסטרליה או יבשת שלא שמעתי עליה עד עכשיו.

מוסי רז: הדבר הזה מחזק את החברה הישראלית, מגוון אותה, הופך אותה לשונה יותר ולכן חזקה יותר.

מוסי רז: אנחנו ראינו את זה במשך השנים, החל מעליות שנות ה-50 ועד אלה שבאים היום ממקומות כאלה ואחרים, ואנחנו רוצים שיבואו יותר ויותר.

מוסי רז: יש עדיין מחוץ למדינת ישראל מיליוני יהודים שמרוכזים במדינות רבות, ואנחנו נשמח אם יבואו לכאן.

מוסי רז: כמובן, לא בכוח – מי שרוצָה ומי שרוצֶה, ואני מניח שימשיכו לרצות ולבוא.

מוסי רז: חבל שבמשך השנים קרו תקלות – כמו תמיד, כשעושים קורות תקלות – ונעשו דברים, ואפילו הייתי אומר גם פשעים, במהלך הקליטה של העולים.

מוסי רז: ואנחנו יודעים גם על התהליך הקלוקל, לפעמים אפילו תוך כדי מעשים שהם פליליים ממש, בקליטה בשנות ה-50 של חלק מיהודי המזרח וחלק מיהודי צפון אפריקה ואולי גם יהודים אחרים שבאו לפה; תהליך ההקמה של המעברות ושל ערי הפיתוח, שלווה – זה לא הזמן עכשיו – בהרבה טעויות, והצעתי בעבר להקים על זה ועדת חקירה פרלמנטרית, כי אני חושב שכן ראוי שנבדוק את הדברים; ועד לטעויות שאנחנו עושים בקליטה בימינו עם העולים מאתיופיה ומחבר המדינות וממקומות אחרים.

מוסי רז: הדברים שאמרתי עכשיו אסור שיבלבלו אותנו ואסור שישכיחו מאיתנו את העובדה שישראל היא מדינתו של העם היהודי, אבל היא גם מדינת כל אזרחיה.

מוסי רז: וישראל היא מדינתו של העם היהודי במובן שאנחנו רוצים להיות אור לגויים וגם אור לעם היהודי, לאלה שנמצאים מחוץ למדינת ישראל, אבל אנחנו איננו שולטים בהם.

מוסי רז: ומעשים כפי שראינו בזמן האחרון מצד ממשלת ישראל, שמרחיקים אותנו מהעם היהודי, אני יכול למנות שורה ארוכה – אני רוצה לגעת רק בחלק מהם, כי אני לא רוצה להיכנס כרגע לדברים כמו היחס ללהט"בים והיחס לזרמים השונים ביהדות ומה שקורה בנושא מתווה הכותל.

מוסי רז: אני רוצה לגעת בשני דברים, מאוד מאוד בקיצור: העובדה שמדינת ישראל החלה להקשות על עולים חדשים, לא פחות ולא יותר, בשל דעותיהם הפוליטיות.

מוסי רז: שואלים אותם לדוגמה מה דעתם על נתניהו, והייתה אפילו אחת שסירבו לתת לה את הכניסה לארץ בגלל שענתה את התשובה הלא-נכונה, בזכות השר ארדן, השר שדואג לפאר ולחזק את תנועת ה-BDS העולמית ומעלה אותה לגבהים חדשים; דברים שעומר ברגותי, מקים תנועת ה-BDS, לא חשב ולא חלם שיהיו בממשלת ישראל, ממשלה שכל כך מסייעת לו בקידום של החרם על ישראל.

מוסי רז: וקורה שבנמל התעופה בן-גוריון מעכבים ומנסים למנוע כניסתה של עולה חדשה אחת, שכבר הייתה פה שנה, אי-אפשר לטעון נגדה שום דבר מלבד זה שהיא רוצה לעלות לארץ, רק בגלל שאולי איזו דעה פוליטית שלה לא נראית למישהו.

מוסי רז: ומצד שני, מדינת ישראל מנסה לקחת בעלות על יהודים שאינם אזרחי ישראל ולהגיד להם מה לעשות.

מוסי רז: כך, לדוגמה, מדינת ישראל בשבוע שעבר מאשרת כניסה של משלחת רפואית לרצועת עזה, משלחת רפואית מאמריקה, אבל אומרת לשני חברים במשלחת: אתם לא תיכנסו.

מוסי רז: מה הסיבה שהם לא ייכנסו?

מוסי רז: בגלל שהם יהודים.

מוסי רז: אני מספר את זה לחברים יהודים באמריקה, הם אומרים: ממשלת ישראל אנטישמית.

מוסי רז: ואין לי מה להגיד להגנתה של ממשלת ישראל, מצטער, כשאנחנו שומעים כדברים האלה.

מוסי רז: אין לה זכות להגיד לאזרחי ארצות הברית מה לעשות, גם אם הם יהודים, ובטח ובטח לא לגרום לכך שמדינות שונות בעולם או האזרחים במדינות אחרות בעולם יופלו לרעה בגלל שהם יהודים.

מוסי רז: זה פשוט דבר שהדעת איננה סובלת, וממשלת ישראל צריכה להשיב על זה מייד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

רוברט טיבייב: תודה, גברתי היושבת-ראש – – –

נאוה בוקר: בטעות קיבלת עשר דקות.

נאוה בוקר: זה בגלל שאתה – –

יחיאל חיליק בר: על טעויות משלמים.

רוברט טיבייב: אני נחמד, אני נחמד.

נאוה בוקר: – – חבר כנסת טרי.

רוברט טיבייב: בכנסת השמונה עשרה יזמתי את חוק יום העלייה.

רוברט טיבייב: לצערי הרב, הקואליציה אז הפילה את החוק, ברור למה.

רוברט טיבייב: אני מאוד מברך ואני מכבד את חברי חבר הכנסת אילטוב, שבכנסת התשע עשרה העביר את החוק, וברוך השם הקואליציה הבינה את המשמעות של החוק הזה, ויש משמעות ענקית.

רוברט טיבייב: בסופו של דבר, מה זו עלייה?

רוברט טיבייב: עלייה זו ציונות נטו.

רוברט טיבייב: כולנו בסופו של דבר, רובנו, הגענו ממקומות אחרים, אבל אני מרגיש פה – אני מתנצל, גברתי השרה סופה לנדבר, שאני אפיל את האחריות עלייך, כי אין לי ברירה; אני גם מתבייש שאין פה נציגים של קואליציה, אני מתבייש שאין פה נציגים של הממשלה, אני מתבייש שאין פה נציגים של האופוזיציה.

רוברט טיבייב: כל השרים, ללא יוצא מן הכלל, כשהם מדברים על עלייה, מדברים גבוהה-גבוהה.

רוברט טיבייב: תכלס, אנחנו נדבר עכשיו על נתונים ועל הנציגות שלהם פה, ואנחנו רואים את זה.

רוברט טיבייב: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מאוד מברך אותך שבאת לחגוג איתנו את יום העלייה, ותרומתך לעניין הזה גם לא קטנה.

רוברט טיבייב: אבל אנחנו נמשיך.

אחמד טיבי: אני חייכתי – זו הייתה הגבורה שלי.

רוברט טיבייב: אני זוכר שאפילו תמכת בהצעת החוק שלי שהגשתי, של יום העלייה, בכנסת השמונה עשרה.

אחמד טיבי: יכול להיות שאתה מדבר על אחמד אחר.

אחמד טיבי: לי קוראים אחמד טיבי.

רוברט טיבייב: אחמד טיבי תמך בהצעת החוק הזאת.

יחיאל חיליק בר: אחמד גם עולה.

אחמד טיבי: אני עולה בסקרים – – – אני עולה בסקרים.

נאוה בוקר: חברים, תנו לו לסיים את דבריו.

רוברט טיבייב: כמו שפנינה אמרה כבר, יותר ממיליון עולים נמצאים במדינת ישראל, ואני באמת לא רוצה לדבר על התרומה של העולים למדינת ישראל.

רוברט טיבייב: היא תרומה ענקית, וגם טלי פלוסקוב דיברה על זה.

רוברט טיבייב: אני באמת לא רוצה להתייחס לזה, כי לא זה הנושא.

רוברט טיבייב: הנושא הוא: אם עד עכשיו לא נשארו הבעיות של העולים – ויש, הן קיימות, ולצערנו הרב לא מתקדמים – השאלה מה היחס של אותה ממשלת ישראל והקואליציה כלפי הנושאים האלה.

רוברט טיבייב: ואנחנו רואים.

רוברט טיבייב: בזמנו, כשהגעתי לארץ ב-1994, הייתי מוכן לכל עבודה, כי חשבתי שזו הארץ שלי.

רוברט טיבייב: ואני רוצה להזכיר את ההרגשה.

רוברט טיבייב: "חסר גלגל?

רוברט טיבייב: אני הגלגל.

רוברט טיבייב: חסרים מסמר, בורג – – – קחו אותי.

רוברט טיבייב: צריך לחפור אדמה?

רוברט טיבייב: אני חופר.

רוברט טיבייב: צריך לירות?

רוברט טיבייב: אני חייל.

רוברט טיבייב: משטרה?

רוברט טיבייב: רופא?

רוברט טיבייב: עורכי דין?

רוברט טיבייב: מורים?

רוברט טיבייב: שואבי מים?

רוברט טיבייב: בבקשה, אני עושה את הכול.

רוברט טיבייב: אין לי פרצוף, אין לי רגשות, אין לי אפילו שם.

רוברט טיבייב: אני מוכן לכול.

רוברט טיבייב: אינני קשור בשום דבר.

רוברט טיבייב: אני יודע רק ציווי אחד: לבנות".

רוברט טיבייב: רבותיי, אלה מילים של טרומפלדור.

רוברט טיבייב: דרך אגב, גם הוא היה מרוסיה.

רוברט טיבייב: מאז כמעט לא השתנה שום דבר.

רוברט טיבייב: אנחנו מרגישים אותו דבר, אנחנו עושים כמעט אותו דבר.

רוברט טיבייב: השאלה למה, זה כבר סיפור אחר.

רוברט טיבייב: התשובות – באמת סליחה, גברתי השרה, אני חוזר לזה: אני מצביע, ומתבייש בממשלה הזאת והיחס כלפי העלייה.

רוברט טיבייב: ברור, זו לא רק הממשלה, גם התקשורת, אנחנו רואים פה, שזה גם היחס של התקשורת הישראלית כלפי הנושא הזה.

רוברט טיבייב: אבל אין מה לעשות.

רוברט טיבייב: לתומי חשבתי שבנושא של עלייה אין קואליציה ואופוזיציה.

רוברט טיבייב: האמת שזה נכון, יש מכנה משותף: העולים מרוסיה לא מזיזים לא לקואליציה ולא לאופוזיציה.

רוברט טיבייב: זה המצב.

רוברט טיבייב: איך אני יודע את זה?

רוברט טיבייב: תראו את האולם.

רוברט טיבייב: יום העלייה, יום גדול במדינת ישראל.

רוברט טיבייב: זה היום, זו הציונות, ואנחנו רואים את היחס.

רוברט טיבייב: אני מתנצל, גברתי השרה, אני מאשים אותך, כי אין לי ברירה: את צריכה לקחת על כתפייך את כל האשמה, האשמה שלי.

רוברט טיבייב: יכול להיות שבצדק, יכול להיות שלא.

רוברט טיבייב: אני בטוח שאת תעני אחר כך.

רוברט טיבייב: תבינו, רבותיי, אם זו לא אפליה – – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

רוברט טיבייב: אמרו עשר דקות.

נאוה בוקר: לא, חמש דקות.

נאוה בוקר: חמש דקות.

נאוה בוקר: זו הצעה לסדר-היום.

רוברט טיבייב: אז הטעית אותי, אמרת עשר.

נאוה בוקר: לא, אני צחקתי איתך.

נאוה בוקר: אמרתי לך שבטעות לחצתי פעמיים, אז יצא לך עשר דקות.

רוברט טיבייב: אז לפחות עוד שתי דקות, בבקשה.

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: אני אתן לך עוד 30 שניות לסיום.

נאוה בוקר: אל תגזים.

נאוה בוקר: יש פה אנשים שרוצים – – –

יחיאל חיליק בר: את יודעת מה?

יחיאל חיליק בר: אני נותן את הזמן שלי לרוברט.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

נאוה בוקר: אין בעיה, דקה וחצי.

יחיאל חיליק בר: – – –

רוברט טיבייב: בואו לא נתווכח, חבל על הזמן, אנחנו נמשיך.

נאוה בוקר: בוא תמשיך.

טלי פלוסקוב: מה זה המשא ומתן הזה?

נאוה בוקר: תמשיך, בבקשה.

רוברט טיבייב: רבותיי, תבינו על מה מדובר.

רוברט טיבייב: דיור ציבורי – – –

נאוה בוקר: אבל אני חייבת להגיד לך משהו.

נאוה בוקר: מאוד יפה לשמוע אותך מתנצל בפני השרה על הביקורת.

נאוה בוקר: זה מאוד מרענן אצלנו.

נאוה בוקר: באמת.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל לא מתנצלים.

נאוה בוקר: בדרך כלל לא מתנצלים.

נאוה בוקר: אני רוצה להגיד לך שאני מאוד מעריכה את זה.

רוברט טיבייב: אז את מוסיפה לי עוד דקה?

נאוה בוקר: עוד דקה.

פנינה תמנו: ככה זה עם עולים חדשים.

עודד פורר: את לא מתנצלת.

פנינה תמנו: אני כבר לא עולה.

נאוה בוקר: לך על זה.

רוברט טיבייב: הולך.

רוברט טיבייב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

רוברט טיבייב: רבותיי, אתם תגידו לי אם זו לא אפליה: 27,000 בתור לדיור הציבורי, עולים חדשים.

רוברט טיבייב: 27,000.

רוברט טיבייב: ולעומת זה יש תור של ותיקים – 3,000.

רוברט טיבייב: למה?

רוברט טיבייב: אני לא מבין, ואף אחד לא מסוגל להסביר לי למה הדבר הזה קיים.

רוברט טיבייב: האם זו לא אפליה?

רוברט טיבייב: אני לא יודע.

רוברט טיבייב: אין לי תשובה.

רוברט טיבייב: אין לי תשובה.

רוברט טיבייב: מישהו צריך לענות על השאלה הזאת.

רוברט טיבייב: אם כבר מדברים, בעיה אחרת:

רוברט טיבייב: חסרי דת שאין להם פתרון לא בנישואים ולא בקבורה.

רוברט טיבייב: היינו עדים לא מזמן למקרה – אני לא יודע איך להסביר את זה – בבית חולים וולפסון, שמאבטחים ממש הכו את האנשים, מסיבה אחת: שהם דוברי רוסית.

רוברט טיבייב: הייתי לא מזמן בבית סוהר.

רוברט טיבייב: האסירים הזמינו אותי ואמרו: אף אחד מחברי הכנסת הרוסים לא בא לבקר אותנו.

רוברט טיבייב: באתי.

רוברט טיבייב: חיליק, הדבר הכי מעניין: לאסירים דוברי רוסית אין ערוץ 9, אין עיתונים.

רוברט טיבייב: הם מנותקים מהעולם.

רוברט טיבייב: האם אנחנו לא רוצים שהם ישתלבו בחברה אחרי שיצאו מבית סוהר?

רוברט טיבייב: האם זו לא אפליה?

רוברט טיבייב: אני יכול להביא המון דוגמאות, אבל הבעיה – אני כבר לא מדבר על הבעיות במשרד הפנים שעושים לעולים חדשים, גם לאתיופים, גם לדוברי רוסית; הבעיה העיקרית, גברתי השרה, אני חושב, נמצאת במשרד החינוך, שם זו בעיה.

רוברט טיבייב: עד עכשיו – שלחתי מכתב לשר החינוך לגבי מקרה גרוע באשדוד, שפיטרו מורה ממערכת החינוך רק בגלל דבר אחד: היא דיברה עם תלמידים ברוסית.

רוברט טיבייב: רק בגלל זה פיטרו אותה.

רוברט טיבייב: שלחתי לו מכתב – תן לי תשובה.

רוברט טיבייב: עברו חודש וחצי, אני חבר כנסת, לא קיבלתי תשובה.

רוברט טיבייב: לא קיבלתי.

רוברט טיבייב: אני לא יודע כלפי מי האפליה, כלפיי או כלפי כל העולם.

רוברט טיבייב: גברתי השרה, יכול להיות שאת תעני לשאלה הזאת, אולי את תיקחי את האחריות במקום שר החינוך.

רוברט טיבייב: אני לא יודע, תשתדלי, בבקשה.

רוברט טיבייב: אני ממשיך.

רוברט טיבייב: המקרים של התאבדויות בבתי ספר, של דוברי רוסית – מספרים מזעזעים, חבל על הזמן.

רוברט טיבייב: אף אחד לא מטפל בזה.

רוברט טיבייב: גברתי היושבת-ראש, אני זוכר את עצמי, כשהגענו לארץ ב-1994, היו לנו ילדים קטנים, לא ידענו בכלל שיש תקציב מיוחד לתלמידים עולים לאולפנים ושיעורים נוספים.

רוברט טיבייב: אני חושב שגם עכשיו אף אחד לא יודע.

רוברט טיבייב: לאן הולכים התקציבים האלה?

רוברט טיבייב: אני כבר מסיים, אני ממש כבר מסיים.

נאוה בוקר: תודה.

רוברט טיבייב: לצערי הרב, מה שמפריע לשר החינוך שלנו זה שכשהוא שומע את השם ליברמן – הוא קופץ מהכיסא.

רוברט טיבייב: הוא לא מטפל בעניינים של חינוך.

רוברט טיבייב: כנראה מפריע לו סיפור ההצלחה של עולה חדש.

רוברט טיבייב: כנראה באמת מפריע לו.

רוברט טיבייב: חבל, שיתעסק בנושאים של עלייה.

רוברט טיבייב: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה.

נאוה בוקר: חמש דקות לרשותך.

נאוה בוקר: בבקשה.

אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, כנסת נכבדה, מליאת הכנסת מציינת היום בפעם השלישית את יום העלייה.

אברהם נגוסה: חג עלייה, חג שמח.

אברהם נגוסה: חוק יום העלייה אושר במליאת הכנסת ב-21 ביוני 2016.

אברהם נגוסה: ביום זה מצוינת תרומתם של העלייה והעולים למדינת ישראל באמצעות פעולות מגוונות בתחומי החינוך והתרבות.

אברהם נגוסה: לפי החוק, היום מצוין בדיון מיוחד במליאת הכנסת, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – ציינו אתמול – באירוע מיוחד בממשלה ובבית הנשיא.

אברהם נגוסה: כמו כן, מצוין יום זה במערכת החינוך, בצבא הגנה לישראל ובמשטרת ישראל.

אברהם נגוסה: אני רואה חשיבות רבה בציון יום העלייה בעיקר למען הדורות הבאים, שידעו את סיפור הקמתה, שגשוגה והצלחתה של מדינת ישראל בזכות העולים החדשים שהגיעו אליה מארבע כנפי תבל.

אברהם נגוסה: מדינת ישראל נבנתה על ידי העולים שהגיעו לארץ בטרם הקמתה ולאחר כינונה.

אברהם נגוסה: מפעל העלייה הוביל לבניית החברה הישראלית המגוונת ורבת-התרבויות.

אברהם נגוסה: בניית חברה רב-תרבותית מבוססת על היכרות עם קבוצות אוכלוסייה המרכיבות אותה.

אברהם נגוסה: העולים שהגיעו לישראל ממניעים ציוניים ואידיאולוגיים עזבו את ביתם ורכושם בארץ מולדתם ובאו למדינת ישראל לבנות ולהיבנות בה.

אברהם נגוסה: משנת 1948 ועד היום עלו לישראל 3,253,855 עולים.

אברהם נגוסה: אוכלוסיית מדינת ישראל גדלה מ-600,000 ב-1948 ל-6,571,700 יהודים ב-2018.

אברהם נגוסה: העולים שהגיעו מאז ראשית הקמתה של המדינה תרמו לכלכלתה, לביסוסה ולהעשרת תרבותה.

אברהם נגוסה: העלייה היא הדופק הפועם של המדינה, הגורם המשמעותי ביותר לפיתוחה, התעצמותה וצמיחתה של ישראל כמדינה ושל ישראל כעם.

אברהם נגוסה: כל עולה חדש שמגיע לישראל מביא איתו תרומה משמעותית למדינה.

אברהם נגוסה: העולים החדשים המגיעים למדינתנו עוברים קשיי קליטה, געגועים לביתם, לחברים שנשארו, לתרבותם ולהרגלי החיים שהיו רגילים להם בארץ המוצא.

אברהם נגוסה: תהליך הקליטה הוא תהליך ממושך.

אברהם נגוסה: העולים זקוקים לעזרה במיצוי זכויותיהם, הכוונה, הדרכה, מידע.

אברהם נגוסה: הם זקוקים ליד שתושט אליהם.

אברהם נגוסה: על החברה הישראלית והעולים הוותיקים לעזור לעולים חדשים, שירגישו שייכים, שירגישו חלק, שלא יסבלו מביטויי גזענות ואלימות.

אברהם נגוסה: הישראלים הוותיקים צריכים לחבק את העולים, צריכים לשפר את היחס לעולים חדשים, צריכים לסייע להם, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו, למען הקלת שילובם וקליטתם של העולים בישראל.

נאוה בוקר: נא לסיים, בבקשה.

אברהם נגוסה: העולים הצליחו ומצליחים להשתלב בכל תחומי החיים והעשייה במדינה: בכלכלה, במחקר במדע, בעסקים, במערכת המשפט, בצבא, בספורט, בניהול ובפוליטיקה.

אברהם נגוסה: משרדי הממשלה צריכים להקל על הביורוקרטיה, לשתף פעולה עם ארגוני העולים, להנגיש מידע לעולים בשפתם, לסייע להם במיצוי זכויותיהם, לדאוג לאוכלוסייה המבוגרת בקרב העולים למחיה מכובדת, לסייע לעולים בדיור הולם, בחינוך, במציאת מקורות תעסוקה, ולהכיר בהשכלה שרכשו בארצות מוצאם.

אברהם נגוסה: אני חייב לציין מעל במה זו את יהדות התפוצות, שהיא נכס אסטרטגי כלכלי, פוליטי, דיפלומטי ואפילו ביטחוני לקיומה וחיזוקה של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: הקשר עם יהדות התפוצות הוא חיוני וחשוב.

אברהם נגוסה: חשוב לי שכל יהודי בתפוצות ירגיש שמדינת ישראל היא ביתו, וביום שיחליט לעלות לישראל המדינה תקבל אותו בזרועות פתוחות.

אברהם נגוסה: אני קורא לכם מעל במה זו: בואו לבנות כאן את ביתכם.

אברהם נגוסה: יום עלייה שמח.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שרת העלייה והקליטה חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, אני יכולה להגיד, רוברט וטלי, שגם לי יש תחושה לא כל כך נעימה אחרי הסערה שהייתה אתמול בכנסת.

סופה לנדבר: כסגני יושב-ראש הכנסת, יכול להיות – בפעם הבאה תמליצו ליושב-ראש הכנסת לעשות ציון יום כזה, יום חגיגי, ביום שבו כל חברי הכנסת וכל הממשלה נמצאים כאן, כי להצדיע למדינה ולהצדיע לעלייה חייבת כל הממשלה וחייבת כל הכנסת, לדעתי.

קריאה: צודקת.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, גברתי, שפעם שלישית אנחנו מציינים היום את יום העלייה כחג לאומי של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: העלייה היא סמל של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: לא מדינת הגירה, אלא מדינה קולטת עלייה – זה ההבדל בין מדינת ישראל לכל העולם וכל המדינות.

סופה לנדבר: השנה אנחנו חוגגים מלאת 70 שנה למדינת ישראל, 70 שנה.

סופה לנדבר: אני משווה את זה למגדל, בניין של 70 קומות.

סופה לנדבר: כל קומה זה גל של עלייה, ובכל קומה טביעת אצבע של העולים.

סופה לנדבר: השנה גם משרד העלייה והקליטה חוגג 50 שנה, ואני צריכה להגיד שביום ההולדת של המדינה אני שמחה שאנחנו מגישים למדינה בהוקרה 26,830 עולים ותושבים חוזרים, מהתחלת השנה, והיד עוד נטויה – 26,830 עולים ותושבים חוזרים.

סופה לנדבר: רבותיי, מי שלא היה עולה חדש – ובמדינה למעלה מ-3.5 מיליון לא נולדו כאן – יודע בדיוק מה זה לעזוב בית, לעבור מדינה, להגיע למדינת ישראל ולהתחיל הכול מאפס, בלי שפה, בלי עבודה, בלי דיור.

סופה לנדבר: זה קשה מאוד.

סופה לנדבר: ובגלל זה יכול להיות שחברי כנסת שעלו על הבמה הזו דיברו על קשיים שעברו ועל הישגים – וטלי, אני כל כך מסכימה איתך, אם הייתי מקבלת אישור, ביום הזה הייתי מתחילה מההישגים של כל עולה שהגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: ויש רבים, ויש בכל עלייה: מיוצאי אתיופיה, מצרפת, ממדינות חבר העמים, מארצות הברית, מ-90 מדינות שעולים מגיעים מהן למדינת ישראל.

סופה לנדבר: ביום הזה אפשר להגיד בראבו לעלייה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה עכשיו לחזור מי היה עולה חדש – אברהם אבינו – ואיך נאמר לו: לך לך אל הארץ אשר אראה לך.

סופה לנדבר: מאז לא פסקה העלייה.

סופה לנדבר: העלייה התחילה עוד לפני קום המדינה.

סופה לנדבר: רבותיי, אני לא רוצה לחזור – רוברט, בגלל שזה חג, בכל זאת אנחנו צריכים לציין.

סופה לנדבר: אנחנו מכירים את הקשיים, ותאמין לי, אני קדנציה שלישית שרת העלייה והקליטה: אני אזמין אותך, כמו שאני מזמינה את כל חברי הכנסת:

סופה לנדבר: תבואו ותראו מה אנחנו הצלחנו לעשות במשרד העלייה והקליטה כדי לפתוח שערים, כדי לשנות את התוכניות, כדי לקחת – – –

רוברט טיבייב: הבעיה – – –

סופה לנדבר: לא, לא, אני פשוט רוצה להגיד.

סופה לנדבר: אני לא לוקחת על עצמי יותר מדי, אבל אני רוצה להגיד שאנחנו פתחנו תוכניות שקשורות למשרד החינוך, איפה שמשרד – – –

רוברט טיבייב: – – – תזמיני את השרים למשרד שלך ותסבירי להם את זה.

סופה לנדבר: אתה צודק.

סופה לנדבר: תשמע, תאמין לי שלא פעם אחת בישיבת הממשלה, וגם בין החברים וגם בוועדות, אני מסבירה את הדברים איך שאני מבינה.

סופה לנדבר: גם אני הייתי עולה חדשה, אני יודעת עד כמה שזה קשה.

סופה לנדבר: והיום, ביום הזה, אני יכולה לספר: פעם אחת היה רב, דתי, שר העלייה, הרב פרץ.

סופה לנדבר: ואני הייתי עולה חדשה וחשבתי: הגעתי למדינה, כולם צריכים לפתוח דלתות וכולם צריכים לקלוט – והיו המון בעיות.

סופה לנדבר: הגעתי עם הפגנה וישבתי מול משרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: לא פתחו את הדלת, לא נתנו לנו להיכנס, ואחר כך סיפרו לנו סיפורים מה אנחנו צריכים לעשות כדי להיקלט בארץ.

סופה לנדבר: אבל זה לא משנה.

סופה לנדבר: מאז אני שיניתי את משרד העלייה והקליטה, וכאשר אני נכנסתי למשרד העלייה והקליטה אני אמרתי: את ההון האנושי הזה מדינת ישראל צריכה לקבל ולא לנצל.

סופה לנדבר: מדינת ישראל מקבלת הון אנושי ולא צריכה לשלוח פרופסור עם מטאטא לנקות את הרחובות; ולא יכול להיות שרופא, במקום חלוק ירוק – חלוק לבן או חלוק של רופא – צריך ללכת לעבודות קשות, ובמקום רפואה – להתעסק בשטויות שמדינת ישראל דרשה ונתנה לרופאים האלה.

סופה לנדבר: אני שיניתי המון פרויקטים.

סופה לנדבר: ביום הזה אני לא רוצה לספר, אני רוצה פשוט להגיד: העלייה נמשכת.

סופה לנדבר: העלייה יצרה פסיפס אנושי מרהיב.

סופה לנדבר: לכל עולה יש שורה ארוכה של הישגים, כמו שאמרה חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

סופה לנדבר: בכל מקום יש טביעות אצבע – במרכז, בפריפריה, במדע ובמחקר, באקדמיה, בתעשייה, בחינוך, ברפואה, בספורט ובביטחון.

סופה לנדבר: אנחנו, משרד העלייה והקליטה, לא לבד.

סופה לנדבר: נכון, אני רוצה שהשרים והמשרדים האחרים יקבלו את העלייה – כמו שאמרו כאן חברי כנסת לפניי כאשר דיברו – בידיים פתוחות, בחיבוק.

סופה לנדבר: אבל תאמינו לי שיש לנו לא מעט שותפים, ואנחנו היום לא רק משרד קולט עולים; אנחנו משרד לעידוד עלייה, אנחנו עוסקים בעידוד עלייה.

סופה לנדבר: אנחנו מכינים את העולה, ולפני שהוא מגיע למדינת ישראל הוא לומד שפה באולפן.

סופה לנדבר: כבר יש לו אפשרות לדעת באיזו עיר כבר יקבלו אותו, והמון המון דברים.

סופה לנדבר: אז היום, לשותפים שלנו, לסוכנות, לעמותות ולארגונים, ולנפש בנפש, ולכל הארגונים – ואני יכולה להגיד שורה ארוכה מאוד – אני רוצה להגיד תודה, מפני שהבלעדיות על קליטת עלייה, כמו שאתה אמרת, זה לא רק המשרד לעלייה וקליטה.

סופה לנדבר: אבל היום, ביום הזה – בכל זאת, אנחנו מציינים את יום העלייה – בבוקר הייתי בקריית גת, נפגשתי עם המון עולים, מאות עולים.

סופה לנדבר: כאשר אמרתי: איזה יום היום?

סופה לנדבר: אתם מאמינים, כולם אמרו: היום חג, היום יום העלייה.

סופה לנדבר: וכל אחד ביום הזה נזכר מה היה לו, איך עבר את התחלת העלייה.

סופה לנדבר: גם אני זוכרת איך נכנסתי לחדר באשדוד, עיר קטנה ופרובינציאלית, 15 מטר.

פנינה תמנו: גם הבת שלי אמרה: היום חוגגים את יום העלייה.

סופה לנדבר: אני חושבת שביום הזה מדינת ישראל צריכה להגיד לעולים שהגיעו:

סופה לנדבר: תודה רבה על כך שאתם לא בחרתם מקום יותר נוח; אתם בחרתם את הבית המשותף שלנו.

סופה לנדבר: אתם נמצאים כאן.

סופה לנדבר: והמשימה שלנו, רבותיי, היא להמשיך את העלייה ואת כל הפרויקטים שלנו, כדי לתת חיבוק לעולים; לפתוח דלתות, לעזור ולסייע, כדי שימצאו כאן מקום במדינת ישראל.

סופה לנדבר: בסוף אני רוצה להגיד לעולים הפוטנציאליים שעוד לא החליטו להגיע לכאן: אל תמתינו לגל אנטישמיות.

סופה לנדבר: אל תמתינו לטרור במדינות ב-diaspora, בגולה; תגיעו לכאן, אנחנו נחבק אתכם.

סופה לנדבר: נעשה הכול כדי שאתם תהיו שותפים שלנו במגדל הזה של 70 קומות.

סופה לנדבר: אני אומרת לכם, כמו שאני תמיד אומרת בנתב"ג כאשר אני מקבלת חיילים בודדים ועולים שמגיעים מכל הגלויות: ברוכים תהיו כאן, במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו מכירים את הקשיים אבל עושים הכול, ונעשה כל מאמץ כדי לחבק, ללוות ולקלוט אתכם כאן בארץ.

סופה לנדבר: תהיו ברוכים במדינת ישראל, ותזכרו: עם כל הקשיים, ועם כל הבעיות, עם נוצר וארץ קמה, ועם כל הקשיים אנחנו נלווה אתכם ונעשה הכול כדי שהקליטה תהיה יותר רכה ויותר נוחה.

סופה לנדבר: ביום הזה, אני רוצה להגיד: טוב שבאנו ארצה לבנות ולהיבנות, וטוב שיש לנו מדינה, ואין מקום יותר טוב ממדינת ישראל.

סופה לנדבר: שיגיעו עולים, שתימשך העלייה, ואנחנו כאן כדי לקלוט אותם.

סופה לנדבר: חג עלייה שמח.

נאוה בוקר: תודה רבה, גברתי השרה.

נאוה בוקר: רק נשמח לדעת מה את מציעה?

סופה לנדבר: להסתפק.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: בימים האלה חוגגים, מפני שחג זו חגיגה.

סופה לנדבר: אנחנו אתמול היינו בוועדת העלייה והקליטה, ותודה לך, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, ד"ר נגוסה.

סופה לנדבר: אנחנו היום מציינים את היום הזה, ומחר – בתיאטרון הבימה.

סופה לנדבר: למי שיודע, תיאטרון הבימה קם ונוצרה הקבוצה של השחקנים לפני קום המדינה.

סופה לנדבר: הם עכשיו, לפני כמה חודשים – ואני נכחתי שם – חגגו 100 שנה לתיאטרון הבימה, שקם על הבמה של תיאטרון וכטנגוב במוסקבה.

סופה לנדבר: אז אני אומרת, נסתפק.

סופה לנדבר: אבל אני מבקשת שבפעם הבאה, סגני יושב-ראש הכנסת ימסרו – – –

אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: עוד פעם אתה רוצה ועדת העלייה והקליטה?

סופה לנדבר: אני אשמח לוועדת העלייה והקליטה.

פנינה תמנו: נסתפק בהודעה של השרה.

נאוה בוקר: נסתפק.

סופה לנדבר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, גברתי השרה.

נאוה בוקר: הבעת עמדה, חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, השרה סופה לנדבר וכל חברי הכנסת שעלו לדבר, ריגשתם ביותר.

נורית קורן: אתם בעצם עולים חדשים – – –

קריאה: – – –

נורית קורן: לא, אבל אתם עולים חדשים יחסית; אני נולדתי פה בארץ.

נורית קורן: אני נולדתי לעולים חדשים שבאו מתימן.

נורית קורן: וזה ריגש מאוד, כי אנחנו בעצם ארץ שכל האנשים בה חזרו חזרה לחיות במדינת ישראל.

עודד פורר: עדיין מגיעים עולים מתימן.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: עדיין מגיעים עולים מתימן, ולפני שנה הגיעו מתימן, ומכל מקום ומקום.

נורית קורן: אני גם יושבת-ראש השדולה לדוברי צרפתית – לעודד אותם כמה שיותר לעלות לארץ ישראל ולהסיר את כל המחסומים.

נורית קורן: אני שמחה שבכנסת הזאת הסרנו את המחסומים, בעזרת השרה סופה לנדבר ובעזרת השר ליצמן וראש הממשלה.

נורית קורן: צריך להודות לראש הממשלה, שבעצם לקח את זה בשתי ידיים ואמר: אני מקדם, כמו שקידמנו את רופאי השיניים, את הרוקחים ועוד ועוד דברים שלא נעשו מעולם.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שאני חוויתי עלייה באוגוסט האחרון של עולים שבאו מארצות הברית, איך הם ירדו מהמטוס – את היית שם יחד איתי, השרה.

נורית קורן: כשאני ראיתי את אחד מהעולים יורד מהמטוס, יורד בריצה, מנשק את הארץ, אני נזכרתי בהורים שלי, בסבא וסבתא שלי.

נורית קורן: זה היה מרגש מאוד, ואני אפילו נרגשת עכשיו כשאני נזכרת בזה, כי זאת המהות שלנו כיהודים, לעלות למדינת ישראל.

נורית קורן: והדבר החשוב שאנחנו צריכים לזכור: מי שבנה את הארץ אלה גם העולים שבאו בשנים הראשונות לקום המדינה, ואנחנו צריכים להחזיר להם כבוד ולדבר גם עליהם, הם היו החלוצים שבנו את מדינת ישראל.

נורית קורן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שאר המציעים?

נאוה בוקר: חבר הכנסת רוברט טיבייב, מה אתה מציע?

נאוה בוקר: נסתפק בדברי השרה?

נאוה בוקר: כולם מסכימים איתו?

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/808); נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63) (ניפוק תכשיר מרשם בכל בית מרקחת), התשע"ט–2018, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת עודד פורר, אחמד טיבי, נורית קורן, יואב קיש, רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: בבקשה.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני שמח להציג סוף-סוף, בקריאה ראשונה, את הצעת החוק הזו, שמהותה ניפוק תכשיר מרשם בכל בית מרקחת.

עודד פורר: זה נשמע דבר מאוד טבעי, אבל הסיפור הוא כזה – אולי ניקח כדוגמה, כמו שאומרים: גברת כהן מחדרה, למשל, הולכת לרופא, מרגישה לא טוב, או שאחד הילדים מרגיש לא טוב.

עודד פורר: היא הולכת לרופא, מקבלת מרשם.

עודד פורר: בבית המרקחת שקרוב למקום מגוריה היא רוצה לקחת ולקבל את המרשם הזה – כשגם אין הבדל משמעותי מבחינת ההנחה שמקבלים מקופת החולים; ב-90% מהתרופות ההנחה היא שולית, היא פחות קריטית, היא משמעותית בתרופות מסוימות.

עודד פורר: היא ניגשת לבית המרקחת, עומדת בתור – לצערי, יש מחסור בתחום הזה, קצת, ויש תורים ארוכים בבתי המרקחת; היא מחכה בתור, ואם הילד חולה, אז היא מחכה יחד עם הילד, עד שהיא מגיעה לרוקח.

עודד פורר: הוא אומר לה: תשמעי, גברתי, אני מאוד מצטער, אבל אני לא יכול לנפק לך את המרשם הזה כי את לא חברה בקופת החולים הרלוונטית שאיתה אנחנו עובדים.

עודד פורר: ואיפה בית המרקחת ששם היא יכולה לקבל את התכשיר הזה?

עודד פורר: תעלי פה, תיסעי.

עודד פורר: את רואה, יש אוטובוס, סעי לתחנה המרכזית, מהתחנה המרכזית תיקחי עוד אוטובוס.

עודד פורר: שם, בקניון ההוא, יש בית מרקחת שכן נותן לקופת החולים ששם את חברה.

עודד פורר: לכאורה, אתם אומרים לי: מה אתה מבלבל את המוח, לא יכול להיות שהמצב הזה קורה.

עודד פורר: אבל זה המצב.

עודד פורר: זה המצב במדינת ישראל, דווקא כשעברו למרשמים אלקטרוניים.

עודד פורר: כי ברגע שקופות החולים עברו למרשמים אלקטרוניים הן סגרו לעצמן את השוק ולא אפשרו למבוטחים שלהן לרכוש את התרופות שמנפקים להם במרפאות אלא בבית המרקחת של הקופה – ורק אם הם היו מביאים מרשם ידני, מיוחד, במיוחד היו מבקשים מהרופא, מה שרוב האנשים לא יודעים.

עודד פורר: ואז לכאורה – בעצם, לא לכאורה; המצב הוא שעבור המבוטח, המצב הנוהג לפני שעברו למרשמים אלקטרוניים שכאלה היה טוב יותר, כי אם הוא מוכן לוותר על אותה הנחה שהוא מקבל מקופת החולים, הוא יכול היה לרכוש את התרופה בכל בית מרקחת.

עודד פורר: אני שמח שנפל בחלקי לקדם את הצעת החוק הזו, יחד עם רבים מחברי הבית הזה.

עודד פורר: אבל בהחלט אני חייב להגיד מילה טובה לסגן השר ליצמן, שבלי הנחישות שלו גם מול המערכות השונות, אי-אפשר היה לקדם את הצעת החוק הזו.

עודד פורר: ברגע שישבתי איתו על הנושא הזה, הוא הבין מייד מה הבעייתיות פה, והצליח לכופף, יחד איתנו, גם את משרד האוצר, גם את הקופות, שזעקו כאילו גוזלים להן את כבשת הרש.

עודד פורר: אנחנו מביאים כאן לקריאה הראשונה הצעת חוק שמהותה שירות יותר טוב לאזרחי מדינת ישראל – לקבל באופן קל יותר את התרופות שמגיעות להם.

עודד פורר: לכאורה, הדבר ברור מאליו ולא היה צריך להגיע לכדי חקיקה, אבל כבר מצאנו את עצמנו בכנסת הזו מקדמים חוקים בגלל שכל מיני רשויות כאלה ואחרות ניצלו את הכוח שיש להן אל מול האזרחים והמבוטחים.

עודד פורר: אני מקווה שאנחנו נסיים את החוק הזה במהרה, כי אין עליו מחלוקות.

עודד פורר: אין מחלוקת פה בין קואליציה לאופוזיציה.

עודד פורר: יש פה רק דבר אחד לנגד עינינו, וזה טובת המבוטח, ואותה נקדם.

עודד פורר: לכן אני מבקש מחברי הבית לתמוך בהצעת החוק ולקדם אותה מהר.

עודד פורר: עדיין נשארו לי שש דקות, לא כל כך מהר אני אשחרר.

נאוה בוקר: אתה לא חייב.

נאוה בוקר: אם תוכל לקצר, אנחנו נשמח.

עודד פורר: אני חייב, אני אגיד למה.

עודד פורר: אני חייב, אני אגיד למה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא חייב.

יחיאל חיליק בר: אתה לא חייב.

נאוה בוקר: נשמח אם תקצר.

עודד פורר: אני רוצה לנצל את הזמן ולומר כמה מילים על יום העלייה בכל זאת.

עודד פורר: אני רוצה להצטרף למה שאמרה השרה לנדבר.

עודד פורר: אני חושב שהיום הזה, צריך שיצוין דווקא בימים שכל חברי הבית נמצאים פה, כמו יום שני או יום רביעי.

עודד פורר: מן הראוי לתת את הכבוד לנושא הזה.

עודד פורר: צריך להבין – –

מוסי רז: – – – לא יבואו באותו יום.

עודד פורר: – – 40% מאזרחי מדינת ישראל הם עולים.

עודד פורר: האחרים, כנראה שנולדו לעולים או שהם נכדים של עולים.

עודד פורר: אני נין לעולה, אבל גם נכד לעולה ניצולת שואה, וכל אחד, בסיפורו האישי המורכב, יכול להתחבר לעניין הזה.

עודד פורר: עדיין, ואני חייב להגיד את זה כאן:

עודד פורר: רוב העם היהודי חי בגולה.

עודד פורר: מתוך 14.5 מיליון יהודים, רק שישה מיליון חיים בארץ ישראל.

עודד פורר: אז בהחלט אני חושב שהצלחנו לעמוד בכל האתגרים, כי בראשית המאה הקודמת, כשהרצל דיבר על מדינת – – –

רוברט טיבייב: – – – לא פותרים את הבעיות – – –

עודד פורר: כשהרצל דיבר על מדינת היהודים, אז אמרו: לכל היותר, בארץ ישראל בעוד 100 שנה יהיו מיליון יהודים.

עודד פורר: אז המספרים האלה – בוודאי כבר הראינו שהעם היהודי יודע לנצח את כל הסטטיסטיקות.

עודד פורר: אנחנו צריכים להגיע למצב שבמדינת ישראל יחיה רוב העם היהודי.

עודד פורר: תדמיינו את הוויכוחים שיש לנו כאן על כל מיני נושאים – מדיניים, דמוגרפיים, איפה יעבור קו כזה או קו אחר – כשיהיו תשעה מיליון יהודים בארץ ישראל.

עודד פורר: עדיין יהדות התפוצות תישאר יהדות חשובה וחזקה, אבל רוב-רובו של העם היהודי יחיה כאן, וההתמודדות שלנו עם הרבה מאוד בעיות תהיה הרבה יותר פשוטה – מבחינה ביטחונית, מבחינה דמוגרפית וגם מבחינה כלכלית, כי הצמיחה הכלכלית הכי גדולה שחוותה מדינת ישראל הייתה רק כשהיו גלי העלייה גדולים: אם זה בשנות ה-50, 10% צמיחה בשנה; אם זה בשנות ה-90, 7% צמיחה בשנה.

עודד פורר: אני מאחל שבשנה הבאה נראה גם צמיחה גבוהה בכלכלה וגם צמיחה גבוהה במספרי העולים.

עודד פורר: תודה, גברתי.

עודד פורר: וסיימתי בזמן.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

נאוה בוקר: בבקשה.

קריאה: דבר על העלייה, אחמד.

נאוה בוקר: חמש דקות, בבקשה.

אחמד טיבי: התחילה האפליה – הוא עשר ואני חמש.

נאוה בוקר: אתה רואה?

אחמד טיבי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אחמד טיבי: ובכן, הגענו לרגע הכמעט-מיוחל.

אחמד טיבי: המיוחל הוא קריאה שלישית.

אחמד טיבי: זו הקריאה הראשונה.

יוליה מלינובסקי: – – –

אחמד טיבי: שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: זו הקריאה הראשונה.

אחמד טיבי: הצעת החוק מדברת על שיפור השירות לצרכן, לאזרח, לחולה, למשפחתו, והנגשת התרופות באמצעות מרשם שאפשר להשיג בכל בית מרקחת.

אחמד טיבי: במקום – אתה חי ביישוב ומעבירים אותך מאזור לאזור באותו יישוב כי לבית המרקחת הספציפי שנכנסת אליו אין הסכם עם קופת חולים מסוימת שאחראית על הסניף הזה; או ששולחים אותך מאום אל-פחם לחולון, למשל, כי שם יש את התרופה הספציפית הזאת.

אחמד טיבי: זה בלתי נקלט, בלתי סביר.

אחמד טיבי: זה שירות גרוע עד היום.

אחמד טיבי: בא החוק הזה, שנראה חוק טריוויאלי, אבל הוא כל כך הגיוני והוא לא היה קיים.

אחמד טיבי: ולכן היה צורך שחברי כנסת מכל סיעות הבית – – –

רוברט טיבייב: אתה תומך בחוק?

אחמד טיבי: אני יוזם.

אחמד טיבי: אני יוזם.

אחמד טיבי: אני יזמתי, יחד עם אחרים, לפני שנכנסת לכנסת.

רוברט טיבייב: פספסתי משהו?

רוברט טיבייב: אתה משתף פעולה עם ישראל ביתנו.

אחמד טיבי: ולכן – – –

אורן אסף חזן: זה משתף פעולה – – –

אחמד טיבי: אמשיך להעביר חוקים, גם אם אתה או עודד פורר יציגו אותה הצעה, בהחלט אני אתמוך, אם הם טובים לאזרח – – –

אורן אסף חזן: בהצעה שלי גם תתמוך – – –

אחמד טיבי: ולכן – את היושבת-ראש?

אורן אסף חזן: גם בהצעה שלי תתמוך?

אחמד טיבי: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אורן חזן, נא לא להפריע.

אחמד טיבי: ולכן, הנגשת מתן השירות – – –

נאוה בוקר: אתה מפריע לו.

נאוה בוקר: אתה מפריע לו.

נאוה בוקר: די.

אחמד טיבי: הנגשת מתן השירות היא דבר – – –

אורן אסף חזן: גם – – – השהידים?

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אי-אפשר לנהל ככה דיון.

נאוה בוקר: אני אשתדל שישמרו על שקט.

נאוה בוקר: תמשיך, ואם הוא יפריע, הוא יקבל מה שצריך.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: מרשמים אלקטרוניים הולכים ומחליפים מרשמים בנייר, אך כיום תרופות מרשם שניתנו במרשם אלקטרוני מונפקות רק בבתי המרקחת של קופת החולים או בבתי מרקחת שיש להם הסדר עם קופות החולים.

אחמד טיבי: כדי להקל על המטופלים ברכישת תרופות מרשם ולאפשר לכל בית מרקחת להנפיק תרופות על פי מרשמים אלקטרוניים, מוצע בהצעת החוק הזו לחייב את קופת החולים לאפשר לכל מרקחת – ובכלל זה, לבית מרקחת שאין לו הסדר עימה – לקבל גישה למערכת הממוחשבת שלה.

אחמד טיבי: לשם צמצום הפגיעה בפרטיות המטופלים, מוצע לקבוע כי בתי מרקחת שקיבלו גישה למערכת הממוחשבת של קופת החולים יהיו רשאים לקבל ממנה רק מידע על מרשמים שטרם נופקו, בכפוף לכך שהמטופל הציג כרטיס חבר של קופת החולים.

אחמד טיבי: יצוין כי בשלב זה גם אם בית המרקחת שאין לו הסדר עם קופת החולים שבה חבר המטופל קיבל גישה למערכת הממוחשבת של קופת החולים, המטופל לא יהיה זכאי להנחות שהיה זכאי להן אילו היה רוכש התרופה בבית מרקחת של קופת חולים או בבית מרקחת שיש לו הסדר עימה.

אחמד טיבי: לכן מוצע לקבוע כי בית מרקחת יידע מטופלים בדבר קופות החולים שיש לו הסדר עימן ועל כך שמחיר התרופה בבית המרקחת עשוי להיות גבוה יותר אם אין לו הסדר עם קופת החולים שהמטופל חבר בה.

אחמד טיבי: היידוע ייעשה באמצעות הצבת שלט בשפות עברית, ערבית, אנגלית ורוסית על ידי הרוקח – גם אם הרוקח הוא ערבי, לרוב; אחרי העברת הצעת חוק זו, נעבוד על טיפול בעוול הזה.

אחמד טיבי: קופת חולים תהיה רשאית לגבות מבית המרקחת תשלום בסכום סביר בעד קבלת גישה למערכת הממוחשבת שלה.

אחמד טיבי: כדי לוודא שקופות החולים אינן גובות סכום גבוה, שימנע גישה למערכות הממוחשבות שלהן, מוצע להסמיך את שר הבריאות, בהסכמת שר האוצר, לקבוע סכום מרבי שישלם בית המרקחת בעד הגישה, אם עלה חשש כאמור.

אחמד טיבי: לשם מעקב אחרי יישום התיקון המוצע מוצע לקבוע חובת דיווח לכנסת מצד קופת החולים על יישום הוראותיו.

אחמד טיבי: אני חייב תודה, גם אני, לסגן השר ליצמן.

אחמד טיבי: ישבתי איתו, הוא תמיד מגלה פתיחות בנושא הזה ויודע לכופף פקידים וחסמים.

אחמד טיבי: כך עשה גם בהצעת החוק שהעברתי לפני שנים במקצועות פארה-רפואיים.

אחמד טיבי: מגיעה לו תודה, וגם לשאר חברי הכנסת שיזמו את הצעת החוק.

אחמד טיבי: אני אגיד כמה מילים בערבית, ואני מקווה לקחת את הזמן של ההפסקות – של ההטרדות – גם.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: בעבר היה הסכם בין כל בתי המרקחת הפרטיים לבין קופות החולים.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: עברית.

אורן אסף חזן: עברית שפה רשמית.

אחמד טיבי: ערבית, ראס בן עינכ.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: החולה או הצרכן היו יכולים לפנות לכל בית מרקחת לפי רצונם וקבל את התרופה שרשם הרופא במרשם הרפואי.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: רק עברית.

אורן אסף חזן: עברית זו השפה הרשמית במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: עברית זו השפה הרשמית.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לאחרונה קופות החולים ביטלו את רוב – – –) תתייעצו אם מותר לי לנאום בערבית.

אחמד טיבי: אני נואם בעל כורחכם, כולכם.

אחמד טיבי: (עם בתי המרקחת הפרטיים, והחלו להנפיק מרשמים רפואיים אלקטרוניים או מרשמים החתומים בחותם אלקטרוני, ובכך הן מונעות מבתי המרקחת הפרטיים לתת תרופה לחולים שאין להם מרשמים רפואיים החתומים בכתב על ידי רופא כפי שקובע החוק.

אחמד טיבי: המשמעות היא שקופות החולים חותרות ליצור מונופול בעבודת בתי המרקחת באמצעות אילוץ הצרכנים והחולים לפנות לבתי מרקחת השייכים להן, וזה גורם סבל רב, בפרט לצרכן הערבי.

אחמד טיבי: )

נאוה בוקר: חבר הכנסת טיבי, נא לסיים.

נאוה בוקר: עבר המון זמן.

אחמד טיבי: כן, אבל היו הפסקות.

נאוה בוקר: אבל אתה כבר דקה אחרי הזמן לפחות.

אחמד טיבי: הזמן המקורי.

אחמד טיבי: אני מייד מסיים.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ברוב היישובים הערביים אין בתי מרקחת ששייכים לקופות החולים, והם לא עובדים בשעות אחר הצהריים, והצרכן הערבי נאלץ ללכת לערים הסמוכות כדי להשיג את התרופה.

אחמד טיבי: אנו מדברים על מגזר צרכני, על חולים שנזקקים לקבל שירות הכרחי, הוא התרופה, בדחיפות וללא סבל מחד גיסא – –)

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אחמד טיבי: (– – ומאידך גיסא אי-אפשר להדק את החנק באופן הזה על בתי המרקחת הפרטיים, שנותנים שירותים בתוך היישובים, לטובת חיזוק הרשתות הגדולות וקופות החולים.

אחמד טיבי: העברנו את החוק בקריאה טרומית לפני כמה חודשים.

אחמד טיבי: עכשיו זו קריאה ראשונה.

אחמד טיבי: נמשיך במאמצינו לקדם את החוק זה וחוקים נוספים – –)

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: (– – ונביא לאישורו בקריאה שנייה ושלישית – –)

יחיאל חיליק בר: נא לשמור על הזמן.

אחמד טיבי: << דובר_

אחמד טיבי: המשך >> (– – בשפה הערבית, ומי שלא מוצא חן בעיניו – ישתה מי מלח.

אחמד טיבי: )

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

רוברט טיבייב: אחמד, דרך המרשם לתהליך השלום.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת תאפשר לאזרחים ולמבוטחים של קופות החולים לקבל מרשמים גם בבתי מרקחת פרטיים ולאו דווקא להיות רק בבתי המרקחת של קופות החולים.

נורית קורן: מה שקורה, קופות החולים, כל המבוטחים שלהן היו קהל שבוי שצריכים רק שם לרכוש את התרופות.

נורית קורן: אבל ברגע שקופות החולים מאפשרות גם ללכת לרופא עצמאי, למה המבוטח צריך לחזור לבית מרקחת רק של קופות החולים?

נורית קורן: צריך לאפשר בכל מקום ומקום.

נורית קורן: כך שהצעת החוק הזאת זו הצעת חוק נדרשת וברורה, במיוחד בעידן הטכנולוגיה.

נורית קורן: זה יכול לאפשר לרופא או לאותה קופה לשדר את המרשם לכל בית מרקחת אחר, וכך לאפשר לאנשים, בזמן שלהם ובמקום שהם רוצים, לרכוש את התרופה.

נורית קורן: לכן הצעת החוק הזאת היא מהפכנית.

נורית קורן: אני רוצה להודות לעודד פורר.

נורית קורן: עשית עבודה מצוינת מול השר – מול סגן השר.

עודד פורר: כשהתחלתי הוא היה שר.

נורית קורן: זה היה בזמן שהוא היה שר, בגלל זה אני כל הזמן טועה.

נורית קורן: הוא בעצם שר וסגן השר.

נורית קורן: סגן השר ליצמן באמת הבין את החשיבות, והגיע הזמן שהצעת החוק הזו תקודם כדי לאפשר לכולם לעשות את זה.

אחמד טיבי: – – –

נורית קורן: רגע, אחמד, רגע.

נורית קורן: עכשיו התור שלך, אחמד.

נורית קורן: לא נקפח אותך.

נורית קורן: אתה מרגיש מקופח?

נורית קורן: אז הינה.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: רגע, רגע.

נורית קורן: זו הדרך הפרלמנטרית שלנו להיצמד להצעת חוק – – –

אורן אסף חזן: לא – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן חזן, תודה רבה.

נורית קורן: להיצמד להצעת חוק.

נורית קורן: במקרה הוא גם הגיש לפניי, ואנחנו – – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: תשמע, חבר הכנסת אורן חזן, אחמד טיבי עושה הרבה חוקים.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: יש הרבה חוקים, יש הרבה הצעות חוק – רגע, רגע.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: יש הרבה הצעות חוק שנמצאות בארסנל, וכשהוא צריך לשלוף אותן – הוא שולף אותן.

נורית קורן: הוא כבר כאן, כמה שנים?

נורית קורן: הרבה שנים.

נורית קורן: הרבה שנים.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: אורן, אל תפריע לי.

נורית קורן: עכשיו, תשמע, הצעת החוק הזאת זו הצעת חוק מכל סיעות הבית.

נורית קורן: היא מקדמת את כולם ולא מקדמת אזרח כזה או כזה.

נורית קורן: להפך, היא מאפשרת לכל אלה בפריפריה לבוא לרכוש בתוך העיר ולאו דווקא בתוך מקום מסוים, וזו הגדולה של הצעת החוק הזאת.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שהצעת החוק תתקדם כמה שיותר מהר ושנריץ אותה עוד במושב הזה, כדי שהאזרחים יוכלו ליהנות ממנה.

נורית קורן: אני גם מקווה שאנחנו נגיע ליום הזה שהתרופות תהיינה באותו מחיר של קופת החולים, ולא רק – בקופות הפרטיות.

נורית קורן: וכאן הצעת החוק באה ועושה סדר, ליידע ולעשות את הכול.

נורית קורן: בזמן שנותר לי אני רוצה לדבר על כך שבשדולה למען ארץ ישראל יצאנו לסיור בפגרה.

נורית קורן: היינו בגוש עציון ובכל היישובים מסביב.

נורית קורן: אני קוראת מכאן לממשלת ישראל, וגם לכל הגורמים שעוסקים ברישום האדמות: צריך לבוא ולרשום את כל האדמות שעדיין אין רישום לגביהן על מנת ליצור רצף טריטוריאלי מגוש עציון עד ירושלים.

נורית קורן: כולנו יודעים – אין מחלוקת בנושא של גוש עציון, גוש עציון זה מדינת ישראל.

נורית קורן: צריך לעשות את הרצף הזה.

נורית קורן: ואתם יודעים מה, כל היישובים – עוד יישוב להקים ועוד יישוב להקים – זו גם התשובה לטרור, כי ברגע שהטרוריסטים והמחבלים ידעו שעל כל אחד שנרצח יקום יישוב חדש, זאת התשובה וזה מה שיגרום להם לחשוב פעמיים.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: אבל אנחנו צריכים גם לעבות את ירושלים ולדאוג לירושלים, כי זו המדינה שלנו, זו הזכות שלנו על מדינת ישראל וזה מה שאנחנו צריכים לעשות.

נורית קורן: אנחנו צריכים למנוע מכל מיני ארגונים, כולל האיחוד האירופי – שנותן כספים על מנת שערבים מהסביבה של גוש עציון ישתלו – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

נורית קורן: – – עוד עצי זית ועוד כל מיני מטעים, ואחר כך הם יוכלו לטעון בבג"ץ שהאדמה שלהם.

נורית קורן: אז אנחנו צריכים לעשות את זה פה ועכשיו, וטובה שעה אחת קודם.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני עובר על השמות: איתן ברושי; תמר זנדברג; דב חנין; מיכל רוזין; איילת נחמיאס; איציק שמולי – מוותר; מירב בן ארי; מיקי לוי; יהודה גליק; עליזה לביא; ישראל אייכלר; יעל גרמן; רויטל סויד; עמר בר-לב; לאה פדידה.

יחיאל חיליק בר: אורן אסף חזן.

יחיאל חיליק בר: עד שאורן יעלה, אני מבקש לברך את מר גיאורגי גדליה, אורח רשמי שהגיע אלינו מגיאורגיה, ראש המטה של יו"ר הפרלמנט הגיאורגי אירקלי קובחידזה, שהגיע לארץ כאורח שלנו ואורח של מר איציק משה, נשיא בית ישראל בטביליסי.

יחיאל חיליק בר: Welcome to Israel.

אורן אסף חזן: איך אומרים שלום בגיאורגית?

יחיאל חיליק בר: גמרג'ובה.

אורן אסף חזן: גמרג'ובה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: יוליה, אל תסבכי אותי.

אורן אסף חזן: זה יותר מדי ארוך.

אורן אסף חזן: חבריי חברי הכנסת, ראשית אגע בהצעת החוק.

אורן אסף חזן: ידידי חבר הכנסת פורר, אני עומד כאן ומודה לך בשם רבים מעם ישראל, שסובלים – תכף אספר גם את הסיפור האישי שלי – וכמובן, בשמי.

אורן אסף חזן: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מעולה.

אורן אסף חזן: אני מודה שאתה הצלחת לקדם אותה יותר ממני.

אורן אסף חזן: אני, מניסיוני האישי, באחד הימים שלי בתל אביב, בעוונותיי הרבים, באחד הלילות הרגשתי לא טוב עם האסתמה וקיבלתי קוצר נשימה.

אורן אסף חזן: אני בודק בכיסים, בודק על הדלפק, בודק על המדפים – לא מוצא משאף, ומה שמצאתי כבר ריק.

אורן אסף חזן: טס ללונדון מיניסטור, יש שם בית מרקחת – לא נגיד של מי, שלא יעשו לנו אתיקה על זה שקידמנו מוצר מסחרי – ומבקש, עם מרשם קבוע שיש לי, כחולה אסתמה כרוני, לקבל משאף.

אורן אסף חזן: אני בקושי נושם, נחמן, אתה לא מאמין, כולי מצפצף, שחשבו שלהקה של יונים נכנסה לתוך בית המרקחת.

אורן אסף חזן: והרוקחת לא מוכנה לתת לי, והיא אומרת לי: אתה לא יכול להשתמש במשאף הזה כאן.

אורן אסף חזן: ואני עוד שנייה מכחיל.

אורן אסף חזן: ואני אומר לה: תקשיבי, עוד רגע תזמיני אמבולנס, רק תני לי משאף, זה לא יהרוג אותי, להפך, זה יציל אותי.

נורית קורן: – – –

אורן אסף חזן: שום דבר לא עזר.

אורן אסף חזן: שום דבר לא עזר.

אורן אסף חזן: הייתי צריך לנסוע לחפש איזה "בטרם", שם שילמתי משהו כמו 95 שקלים רק כדי לקבל מרשם שיתאים לבית המרקחת בלונדון מיניסטור.

אורן אסף חזן: זו עוולה לא חברתית-בריאותית ראשונה במעלה, מסכנת חיים.

אורן אסף חזן: החוק הזה הוא הכרחי.

אורן אסף חזן: אמרתי שהצלחת טוב ממני – הגשתי הצעת חוק דומה כבר ב-2015.

אורן אסף חזן: ברשותך, ביקשתי, והסכמת, שאצטרף אליך ואצרף גם את הצעת החוק שלי, אבל הקרדיט מגיע לך, על המאבק, וכמובן, למשרד הבריאות והעומד בראשו, שלא רק בתחום הזה אלא בתחומים רבים מאפשר לנו, חברי הכנסת, להביא לידי ביטוי את הצורך הציבורי ולקדם אותו – הערה קטנה: בניגוד להרבה שרים, שרואים את הכיסא שלהם, את הקרדיט האישי ולא את חובת הציבור.

אורן אסף חזן: את הדקה שנותרה לי אני רוצה לנצל בשביל להתעסק בנושא חשוב.

אורן אסף חזן: רבותיי, בשעה טובה נבחרת ישראל התחילה לנצח בכדורגל.

אורן אסף חזן: רק השבוע ניצחון שני, יש לומר, מהמם.

אורן אסף חזן: איך אמרו פרשני הספורט הגדולים?

אורן אסף חזן: גם כשאנחנו חלשים, הינה אנחנו מבקיעים ומנצחים.

אורן אסף חזן: אני כל כך שמח בנבחרת, כי היא גם באמת מייצגת את כלל החברה בישראל, יהודים וערבים כאחד.

אורן אסף חזן: יש שם גם, אם אינני טועה, צ'רקסים.

אורן אסף חזן: רק יש בעיה אחת: בשעה שנבחרת ישראל עומדת בגאווה, ישנם שחקנים שעומדים ומרכינים את ראשם.

אורן אסף חזן: לא רק שלא שרים את ההמנון אלא מורידים את הראש למטה.

נחמן שי: רד מזה.

נחמן שי: רד מזה.

נחמן שי: אז תעביר חוק.

אורן אסף חזן: אפשר להתווכח על כך שלא שרים את ההמנון.

אורן אסף חזן: אמרתי שאם אתה קפטן ולא שר את ההמנון, אתה לא יכול להיות קפטן נבחרת ישראל.

נחמן שי: תעביר חוק.

נחמן שי: אתה יכול להיות – – –

אורן אסף חזן: אבל להוריד למטה ולהתבייש – אין לשחקנים כאלה מקום בנבחרת.

נחמן שי: אורן, זה קשקוש.

אורן אסף חזן: עכשיו יצעקו כל חברי האופוזיציה דמיקולו: גזענות, קשקוש, ועוד כל מיני פניני חוכמה שיש לכם בלקסיקון – ובזה אני מסיים – – –

נחמן שי: תוציא אותם מהנבחרת.

אורן אסף חזן: לא, אני לא אוציא.

אורן אסף חזן: אבל כשאנחנו ראינו ספורטאים ישראלים הולכים בעולם, ומדינות לא מאפשרות להם להיכנס כי הם מישראל – צעקנו; וכשראינו ספורטאים שלא עולים מולם ספורטאים זרים – צעקנו; וכשראינו ספורטאים שזוכים והתקווה לא מתנגנת בגאווה – התלוננו.

אורן אסף חזן: זה הכי חמור, כי כשהעולם רואה אותנו שאנחנו לא מכבדים את עצמנו, הוא לא מכבד אותנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: אני קורא לכל שחקני נבחרת ישראל לכבד את ההמנון, לכבד את הדגל, לכבד את הסמלים.

אורן אסף חזן: ככה תכבדו אותנו, וככה גם הניצחונות ימשיכו להגיע.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סלאח סעד, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יש משיב מטעם הממשלה, נאזם?

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, כן.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, סאלח, עד שלוש דקות, ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה ראשונה.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, אני חשבתי דווקא שחבר הכנסת אורן חזן יאמר תודה לחברי הכנסת הערבים, שהם חמישה במספר, שמייצגים את מדינת ישראל – – –

אורן אסף חזן: לא לחברי הכנסת הערבים.

אורן אסף חזן: חברי הכנסת הערבים מבזים את מדינת ישראל.

סאלח סעד: תקשיב.

סאלח סעד: שחקני הכדורגל הם חמישה במספר, הם מייצגים את מדינת ישראל נאמנה, עושים עבודה יפה מאוד.

סאלח סעד: ותאמין לי, במקומך, אני הייתי אומר להם תודה.

סאלח סעד: תגיד להם תודה.

אורן אסף חזן: אומר תודה לכל מי שמצדיע לדגל, לסמל ולהמנון.

סאלח סעד: אז אני עכשיו מתנצל בפני חמשת חברי הכנסת האלה – סליחה, חמשת השחקנים האלו – בשם הכנסת, על זה שאורן חזן לא אמר להם תודה.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת אורן חזן.

סאלח סעד: חבר הכנסת אורן חזן.

סאלח סעד: אוקיי.

אורן אסף חזן: אין לי בעיה להגיד להם תודה על הניצחון, אבל תכבדו את ההמנון.

יחיאל חיליק בר: סאלח, זה על חשבון הזמן שלך, הוויכוחים האלה.

אורן אסף חזן: – – –

סאלח סעד: טוב.

סאלח סעד: אז רבותיי חברי הכנסת, אין לי ספק שהצעת החוק הזו, שעולה היום, היא הצעה מצוינת, ועל כך אני רוצה להגיד לך, עודד, תודה רבה.

סאלח סעד: היו לי הרבה פניות – גם לאחמד טיבי ונורית –מהרבה רוקחים ומהרבה אזרחים, ודווקא יזמתי הצעת חוק כזו, וראיתי שיש הצעת חוק דומה.

סאלח סעד: לכן אני אומר לכם תודה בשם כל האזרחים הרבים, במיוחד בני המיעוטים, שפנו אליי וביקשו שנקדם הצעת חוק דומה.

סאלח סעד: ובאמת ההצעה הזו מיטיבה עם כלל אזרחי ישראל, עם האזרחים בפריפריה, עם המיעוטים, בכך שמנגישים את כלל קופות החולים ואת כלל בתי המרקחת לכלל האזרחים, שיהיו להם מחירים אחידים ושכל אזרח יוכל לפנות לאיזה בית מרקחת שהוא רוצה מאיזו קופת חולים שהוא רוצה.

סאלח סעד: זו פשוט הצעת חוק מצוינת, ועל כך, עודד ואחמד טיבי ונורית, באמת תודה.

סאלח סעד: ואני רוצה להגיד גם תודה לכל אלה מבתי המרקחת שפנו אליי, גם מבית ג'ן, גם מבוקעאתא וגם מהיישובים האחרים, בשביל לקדם את הצעת החוק.

סאלח סעד: והינה, עכשיו עוברת הצעה זו בקריאה ראשונה, ואני מתאר לעצמי שעוד בקדנציה הזו נצביע עליה בקריאה השנייה והשלישית.

סאלח סעד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת סלח סעד.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן – אאפשר לך לשבת – עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63).

יחיאל חיליק בר: נא להצביע, מי בעד ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 63) (ניפוק תכשיר מרשם בכל בית מרקחת), התשע"ח–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 13 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה, והיא תחזור לוועדת ערו"ב להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, ביום רביעי, מחר, ח' בחשוון התשע"ט, 17 באוקטובר 2018, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.