ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 341, 2018-06-05 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ב בסיוון התשע"ח, 5 ביוני 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת פנינה תמנו, איל בן ראובן ומוסי רז בנושא: אברה מנגיסטו נמצא שלוש שנים וחצי בידי חמאס ודבר לא התקדם במגעים לשחרורו.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיונים מהירים בהצעתם של חברי הכנסת רחל עזריה, נורית קורן, ואאל יונס ומרב מיכאלי, בנושא: ביטול מבצע גביית החובות של מד"א שחלה עליהם התיישנות; בהצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, אכרם חסון, מיקי לוי, יחיאל חיליק בר ויעקב אשר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: השתת עלויות מסופי תשלום באשראי על בתי העסק; בהצעתם של חברי הכנסת יצחק וקנין ואיתן ברושי בנושא: קריסת החקלאים בענף הפטם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לפני שנצביע, מכיוון שמחר נפתח בחגיגות שבוע הספר העברי – לא טעיתי, זאת לא פליטת פה, לא אירועי, אלא חגיגות, כי אנחנו נחגוג 8,000 ספרים חדשים בעברית שראו אור השנה – אתמול הצעתי לחבריי בנשיאות – אני לא יודע אם העבירו את זה לסיעות או לא – שחברי כנסת שירצו בכך – – –

לאה פדידה: התחלנו לקרוא ספרים בגללך, או בזכותך.

יולי יואל אדלשטיין: התחלתם לקרוא ספרים בזכותי – זה נחמד.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבזכות הספר העברי.

יולי יואל אדלשטיין: וגם אני לא אתאפק – אומנם האירועים מתחילים מחר, לא הספקתי ללכת לשבוע הספר ולקנות ספר, אז הלכתי לספריית הכנסת והוצאתי משם ספר שנקרא שער האריות.

יולי יואל אדלשטיין: היום 5 ביוני.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם תאריכים עבריים קובעים, אבל 5 ביוני זה גם תאריך רציני בתולדות מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ובספר "שער האריות" מצאתי את הקטע הבא: "לאט-לאט התחלתי להתקרב אל הכותל, בדחילו ורחימו, כשליח ציבור העובר ובא אל התיבה.

יולי יואל אדלשטיין: התקרבתי אליו, שליח של אבא וסבא, ואבא של סבא, ושל כל הדורות מכל הגלויות שלא זכו לכך, ולכן שלחו אותי לכאן.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו אמר שם 'שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה'.

יולי יואל אדלשטיין: לא יכולתי לומר אמן, רק שמתי ידיי על האבן, והדמעות שירדו מעיניי לא שלי היו.

יולי יואל אדלשטיין: דמעות כל עם ישראל הן היו.

יולי יואל אדלשטיין: דמעות של תקווה ותפילות, וניגוני חסידים וריקודים יהודיים.

יולי יואל אדלשטיין: דמעות שצרבו ושרפו את האבן האפורה והכבדה".

יולי יואל אדלשטיין: כך נכתב בספר "שער האריות" – זיכרונות של הצנחנים ששחררו את הכותל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על מנת שתוכלו להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יהודה גליק: הצנחנים שחררו את הר הבית, לא את הכותל.

יולי יואל אדלשטיין: הם חשבו שהם משחררים את הכותל.

יהודה גליק: – – – שחררו את הר הבית.

יהודה גליק: הם אמרו: הר הבית בידינו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההרשמה התבצעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, את יכולה לפתוח היום את הנאומים.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, בהחלט הרמתי את הכפפה.

יעל גרמן: האמת היא שרציתי לקרוא קטע מ"כל הג'אז הזה" של סנונית ליס – ספר מקסים, די חדש; ממליצה – אבל לא מצאתי אותו בספריית הכנסת, אז לקחתי את אלתרמן הטוב והנושן, שתמיד מרגש אותי – "ירח": "גם למראה נושן / יש רגע של הולדת / שמיים בלי ציפור / זרים ומבוצרים / בלילה הסהור / מול חלונך עומדת / עיר טבולה בבכי הצרצרים // ובראותך כי דרך עוד צופה אל הלך / והירח על כידון הברוש / אתה אומר אלי העוד ישנם כל אלה / העוד מותר / בלחש בשלומם לדרוש // מאגמיהם המים ניבטים אלינו / שוקט העץ באודם עגילים / ולעד לא תיעקר ממני אלוהינו / תוגת צעצועיך הגדולים".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום כוחות הביטחון והמשטרה תקפו קבוצה של מתפללים במסגד אל-אקצא ועצרו כ-17 מהם.

מסעוד גנאים: המתפללים ישבו ברחבת המסגד על כיסאות וקראו קוראן.

מסעוד גנאים: אני שואל: האם המשטרה רוצה גם למנוע מהמתפללים המוסלמים לקרוא קוראן?

מסעוד גנאים: האם הזכות הבסיסית של חופש פולחן היא גם אסורה?

מסעוד גנאים: אני קורא לשר לביטחון פנים ולמפקד המשטרה לשחרר אותם, כי הם לא עשו שום דבר – הם רק קראו קוראן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת לאה פדידה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה לך על שציינת את התאריך של מלחמת ששת הימים, 5 ביוני.

ענת ברקו: גדוד השריון פרץ, כפי שאנחנו זוכרים את השירים מלפני 51 שנה.

ענת ברקו: אני חושבת שזו המלחמה שקבעה שאנחנו כאן כדי להישאר.

ענת ברקו: אני רוצה רק להזכיר מי נלחם מולנו באותה מלחמה: מצרים, ירדן, סוריה.

ענת ברקו: והמדינות שסייעו, מדינות ערב שסייעו להן היו עיראק, לבנון, ערב הסעודית, לוב, סודן, תוניסיה, מרוקו ואלג'יר.

ענת ברקו: והמלחמה הזאת לא תמה, כי היום יש עוד שיטת לוחמה שאנחנו מכירים, שבאה עם תעמולה פלסטינית.

ענת ברקו: היא עוברת דרך ארגונים כמו Human rights watch, והנציגים שלהם, כפי שאנחנו רואים, פעילי BDS, שעובדים ומחכים שאנחנו ניתן להם רישיון עבודה בשטח מדינת ישראל כדי להרוס אותנו עם תעמולה, עם רצון לגרום נזק כלכלי, עם לוחמה משפטית נגד מדינת ישראל.

ענת ברקו: הם מנהלים קרבות נגדנו בכל מקום בעולם.

ענת ברקו: ואנחנו פה זוכרים שב-5 ביוני, מלחמת ששת הימים – גדוד השריון פרץ, הר הבית בידינו, והמלחמה הזאת הבהירה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – לכל מי שלא היה ברור לו – כולל כל מדינות ערב מסביבנו, ואלה במעגל השלישי – שאנחנו כאן כדי להישאר לנצח נצחים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: עם ישראל חי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש וכנסת נכבדה, שוב שמענו אתמול על ראש עיר שנמצא בחקירות.

לאה פדידה: אני רוצה להסב את תשומת לב הבית הזה שהחקיקה היום לא טובה ולא מספקת, ונותנת איזושהי זכות בלעדית לראש העיר בלי לתת איזונים ובלמים.

לאה פדידה: כמי ששירתה 18 שנה במועצת העיר, אין סמכות, אין חקיקה ואין יכולת לחברי וחברות מועצת העיר להוות איזונים ובלמים.

לאה פדידה: הרבה זמן מונח בבית הזה, בוועדת הפנים, חוק שמנסה לקדם את זכויות חברי וחברות מועצת העיר.

לאה פדידה: ולא בכדי יש מספר רב – כאלה שיש להם אינטרסים שונים, שאם יהיו להם הזכויות ותהיה להם היכולת, הם יוכלו לשמש לאיזונים ובלמים.

לאה פדידה: הרי לא ייתכן שניתן לראש עיר, הטוב ביותר, להיות המחליט הבלעדי על כל כך הרבה דברים ועל כל כך הרבה מקורות.

לאה פדידה: התפקיד שלנו, כמחוקקים, לתת להם גם איזונים ובלמים, ואז מי שיטעה – כמובן שיש לנו בתי משפט.

לאה פדידה: אינני מטילה דופי באף אחד, אבל בואו אנחנו נהיה האיזונים והבלמים, כדי שלא נשמע השכם והערב על עוד ועוד ראשי ערים שמואשמים.

לאה פדידה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, ראיתי היום סרטון, כפי שחבריי ראו, של חבורה של שוטרים בתוך רחבת מסגד אל-אקצא שמגיעה אל כ-17 מתפללים שישבו בבאחת מסגד אל-אקצא, בחצר, על כיסאות, תחת עץ הזית, וקראו קוראן, כמקובל בימים אלה בחודש הרמדאן במסגד אל-אקצא, והתחילו לעצור אותם.

אחמד טיבי: אחד-אחד הם נלקחו ונעצרו – צעירים, זקנים.

אחמד טיבי: לאחר מכן, וגם לפני כן, הם שמרו על קבוצה של מתפללים יהודים, שזה לא המקום שלהם, שהגיעו לשם והתגרו, גם בקריאות, במתפללים המוסלמים במסגד אל-אקצא, שזה המסגד שלהם.

אחמד טיבי: מה רוצה לעשות המשטרה?

אחמד טיבי: עד כמה אפשר להתגרות במוסלמים במסגד אל-אקצא?

אחמד טיבי: יושבים במסגד – מה אתם מגיעים כדי לעצור אותם?

אחמד טיבי: אני קורא לשחרר אותם, ואני קורא לכל המוסלמים להגיע למסגד אל-אקצא ולא לחשוש ממעצר.

אחמד טיבי: מילא מונעים מחברי הכנסת המוסלמים להגיע, אבל גם מהאנשים – להתפלל בדרכי שלום לאלוהים ולקרוא קוראן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: זה לא רק מחברי הכנסת הערבים; מכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת איתן ברושי.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: גם אני אצטרף ליוזמה שלך לשבוע הספר, ואני אקריא מתוך ספר שמלווה אותי כבר הרבה שנים, ואני גם מאוד אוהבת אותו.

מירב בן ארי: זה הספר של פאולו קואלו, "האלכימאי": זה מה שהאלכימאים עושים.

מירב בן ארי: הם מראים שכשאנחנו מתאמצים להיות יותר טובים משאנחנו, כל מה שסביבנו גם הוא נעשה יותר טוב.

מירב בן ארי: ולמה אמרת שאני לא מכיר את האהבה, שאל השמש.

מירב בן ארי: כי להיות קבוע במקום אחד כמו המדבר, ולשוטט בעולם כמו הרוח, ולראות את הכול ממרחק כמוך, זו לא אהבה.

מירב בן ארי: אהבה היא הכוח שמשפר את נשמת העולם.

מירב בן ארי: כשנכנסתי לראשונה אל תוך נשמת העולם חשבתי שהיא מושלמת.

מירב בן ארי: אבל אחר כך הבנתי שהיא הראי של כל הבדואים, ויש לה את המלחמות שלה ואת התשוקות שלה.

מירב בן ארי: זה אנחנו שמזינים את נשמת העולם, והעולם שאנו חיים בו יהיה יותר טוב או יותר גרוע אם אנחנו נהיה טובים יותר או גרועים יותר.

מירב בן ארי: וכאן מקומה של אהבה, כי כשאנחנו אוהבים, אנחנו תמיד מתאמצים להיות יותר טובים ממה שאנחנו.

מירב בן ארי: מה אתה רוצה שאעשה?

מירב בן ארי: שאל השמש.

מירב בן ארי: אני רוצה שתעזור לי להפוך את עצמי לרוח סערה, אמר הנער.

מירב בן ארי: הטבע מכיר אותי כחכם מכל היצורים, אמר השמש, אבל אני לא יודע איך להפוך אותך לרוח סערה.

מירב בן ארי: אם כן, ממי אני צריך לבקש?

מירב בן ארי: השמש חשב לרגע, הרוח הקשיבה כל הזמן בהתעניינות ורצתה לספר בכל רחבי העולם שחוכמתו של השמש מוגבלת.

מירב בן ארי: בינתיים הוא אינו יכול להתמודד עם הנער הזה המדבר בשפת העולם.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: באופן אישי, מצטרף להמלצה על הספר הנהדר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאורך הגדר ברצועת עזה, שהיום בכותרות, יש 17 יישובים – מושב אחד, נתיב העשרה, כל היתר זה קיבוצים, רובם קטנים ובינוניים.

איתן ברושי: בישיבה שהתקיימה היום בוועדה לביקורת המדינה – אני מודה לך על אישור הישיבה – ביוזמתי, במשך זמן רב, עם ציבור גדול, הסתבר שמי שמונע את ההצטרפות של משפחות חדשות ואזרחים נוספים ליישובים הללו זה לא פחות ולא יותר מאשר רשות מקרקעי ישראל, ששמה לה למטרה לחבל בדרכי בנייה שהיא אישרה, תוך כדי דבר מגוחך – שהקרקע שם אפס, אבל היא רוצה שמאות על מגרשים שהקרקע בהם אפס.

איתן ברושי: בכל דרך שניסינו לקיים את הדיון – בסופו של דבר עדיאל שמרון, ראש המינהל, אמר שיש לו אג'נדה שמתנגדת להחלטות שהמינהל קיבל.

איתן ברושי: שני שרי אוצר חתמו – השר לפיד בממשלה הקודמת והשר כחלון בממשלה הזאת – וזה עבר גם את מבחן הבג"ץ.

איתן ברושי: למרות זה, רשות ממשלתית שיושבים בה עובדי מדינה מרשה לעצמה להתעלל, תוך כדי התחשבנות עם ההתיישבות בכלל ועם התנועה הקיבוצית בפרט.

איתן ברושי: הדיון לקח שעה וחצי.

איתן ברושי: הופיעו אנשים, כולל מעוטף עזה, כולל מכל רחבי הארץ – דבר שאין לו תקדים ואין לו דוגמה אלא במציאות הזאת.

איתן ברושי: אני מקווה שבסופו של דבר הדיון הזה יסתיים בכך שיחול שינוי בהתנהלות ונאפשר את הבנייה תוך כדי ביצוע החלטות שהרשות בעצמה קיבלה – לאפשר את הבנייה בכלל ובקיבוצי ויישובי עוטף עזה בפרט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יואב בן צור.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להצטרף ליוזמה שלך ולציין את פתיחתו של שבוע הספר, אלא שלא יכולתי להתעלם מתאריך נוסף שחל היום, 5 ביוני 2018 – 51 שנים ל-5 ביוני 67', ולכן אני רוצה להקריא פסקה מתוך "הזמן הצהוב" של דויד גרוסמן, שיצא ב-1987 בהוצאת הספרייה החדשה.

תמר זנדברג: אני מצטטת: יש לי תחושה רעה.

תמר זנדברג: אני חושש שהמצב הקיים יימשך בדיוק כפי שהוא עוד עשר או 20 שנה.

תמר זנדברג: יש לכך ערובה אחת מצוינת, והיא – הטמטום האנושי, והרצון שלא לראות את האסון הקרב.

תמר זנדברג: אבל אני גם בטוח שיהיה רגע שנהיה אנוסים לעשות דבר מה, וייתכן שמצבנו יהיה נחות עוד יותר.

תמר זנדברג: יש כאלה האומרים שאפשר להמשיך כך שנים, שברבות הזמן תגבר רקמת החיים, ההיכרות המשותפת, הקשרים הכלכליים וכו', על האיבה.

תמר זנדברג: זו שטות, והמציאות מוכיחה זאת כבר כעת.

תמר זנדברג: וככל שתימשך רקמת החיים הנוכחית, יתברר שהיא רקומה סביב אגרוף ברזל של שנאה ורצון נקם, ויום אחד נקיץ אל הפתעה מרה.

תמר זנדברג: ואין זו שאלה של מי צודק, אנחנו או הם, ימין או שמאל.

תמר זנדברג: זו שאלה של עובדות ומספרים.

תמר זנדברג: הניסיון ההיסטורי העולמי הוכיח כי מצב כמו זה שאנו משמרים פה אינו יכול להימשך לאורך זמן, ואם הוא נמשך – הוא תובע מחיר קטלני.

תמר זנדברג: הדברים נכתבו לפני 31 שנה והם נכונים גם היום.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם ומלואו.

יואב בן צור: אתמול זכיתי להשתתף באירוע של מד"א והצלה בסימן קליטת 100 מתנדבים חדשים.

יואב בן צור: קשה לי לתאר זאת במילים, אך ההתרגשות במפגש עם אזרחים שבחרו מרצונם החופשי לפעול בשליחות קודש היא עצומה עבורי.

יואב בן צור: רבים לא יודעים זאת, אך לפני כמה שנים אימי, שתחיה, לקתה באירוע לב, ובזכות תהליך החייאה שהובילו מתנדבי ארגון איחוד הצלה ניצלו חייה, וזכינו כולנו לשהות במחיצתה, ונזכה שנים נוספות.

יואב בן צור: זהו טבעם של הארגונים האלה, המתגייסים במסירות, בנחישות וללא תנאים לטובת הצלת חיי אדם במצבים המסוכנים והמורכבים ביותר – בפיגועי טרור, באירועים פליליים, באסונות טבע, וכמובן בשגרה הפרטית של האזרח.

יואב בן צור: חבריי חברי הכנסת, בשבועות הקרובים אפעל לקדם דיון בנושא תקצוב ארגונים מצילי חיים המשקיעים את זמנם ומרצם לטובת חייהם של אזרחי מדינת ישראל.

יואב בן צור: אני קורא לחבריי מכל סיעות הבית, חרדים וחילונים, יהודים וערבים, להצטרף אליי לתהליך החשוב והמתבקש הזה.

יואב בן צור: המתנדבים כבר התגייסו למען המדינה; הגיע הזמן שהמדינה תתגייס למענם ולמען הצלחתם במשימה.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: כבר לפני כמה חודשים דיברנו על הקליטה הסלולרית בכל הרשתות באזור הדרום, ביישובי הדרום, שבעצם מעיקה על חיי היום-יום של התושבים.

סעיד אלחרומי: בהתחלה נאמר לנו שזה בגלל פעילות ביטחונית של צבא מצרים בחצי האי סיני, אבל אנחנו כבר כמה חודשים – והנושא לא נפתר.

סעיד אלחרומי: העלינו את זה בכמה הזדמנויות, ומכאן אני קורא למשרד התקשורת, לגורמים הרלוונטיים, לפעול מיידית לפתרון הסוגיה.

סעיד אלחרומי: המצב חמור מאוד בכמה וכמה יישובים – בכסייפה, בערערה, וגם ביישובים שצמודים לגבול.

סעיד אלחרומי: הנושא הפך להיות מטרד רציני בחיי התושבים.

סעיד אלחרומי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת סעד אלחרומי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, האמת היא שלא הייתי מודע ליוזמה שלך לשבוע הספר.

יהודה גליק: רציתי לספר בכמה מילים על נסיעה לארצות הברית.

יהודה גליק: אני רק אתחיל בזה שבדרך קראתי ספר מרתק, "ביום שתקרא לי אבא", שכתב אותו חברינו אביעד פרידמן –סמל של הורים מסורים ברמה שלא תיאמן; ילד שבאמת התחיל עם נתוני פתיחה כמעט אפסיים והגיע להישגים אדירים.

יהודה גליק: בחצי הדקה שנשארה לי אני רק רוצה לומר שהשתתפתי אתמול בלילה באירוע שארגנה שרת התרבות מירי רגב, בשיתוף פעולה עם הקונסול הכללי דני דיין בניו יורק – אירוע מדהים שבו ה-time square כולו מתרגש לכבוד מדינת ישראל.

יהודה גליק: היו שם חברי קונגרס, סנטורים, מפקדי המשטרה, יועצים משפטיים של העיר ניו יורק וראשי העיר של ניו יורק, כולם לכבוד מדינת ישראל, ובסופו –אירוע של אלפי ישראלים שחיים בניו יורק שהרגישו גאווה ישראלית, אירוע שבאמת הנפש יצאה – המון אהבה והמון שמחה.

יהודה גליק: כולי רחמים על כמה עיתונאים קטנוניים, שכל מה שהם ראו שם זה איזשהו סוג של קטע קטנוני של רמקולים או מיקרופונים ביני לבין מירי רגב.

יהודה גליק: אני בז.

יהודה גליק: מסכנים אותם אנשים שזה מה שהם הצליחו לראות מאירוע כל כך מרגש.

יהודה גליק: שאפו לך, שרת התרבות מירי רגב, ולצוות שלך.

יהודה גליק: שאפו לך, הקונסול הכללי דני דיין.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: עם ישראל חי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עאידה תומא סלימאן: "אחרי מלחמת ששת הימים מדינת ישראל פסקה מלהיות דמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: היא מחזיקה שני מיליון בני אדם נטולי זכויות אזרחיות ופוליטיות", ועוד ציטוט: "אני אומר לחיילי צה"ל:

עאידה תומא סלימאן: סרב לשרת בשטחים הכבושים שלא יעשוך מפקדיך למרצח" – דבריו של ליבוביץ.

עאידה תומא סלימאן: "כשאדם מקבל את הדעה שהמדינה, האומה, המולדת, הביטחון וכו' הם הערכים העליונים, ושהנאמנות ללא תנאי לערכים אלה היא חובה מוחלטת וקדושה – הוא נעשה מסוגל לבצע כל מעשה תועבה למען האינטרס המקודש הזה, ללא נקיפות מצפון.

עאידה תומא סלימאן: דבר זה הוא יפה לא רק לגבי האדם הגרמני, אלא לגבי כל אדם, גם לגבי האדם היהודי אם הוא נתפס לדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: " אלה לא דבריי, אלה לא דברי חבריי מהרשימה המשותפת, אלה דבריו של אדם דגול שנקרא ליבוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, 70 שנים עברו מהנכבה, והיום זה היום ה-51 של הנכסה, ומדינת ישראל, ב-1948, גירשה את העם הפלסטיני מחוץ לגבולות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני 51 שנים, אחרי המלחמה, היא ניסתה וניסתה וניסתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הגיע הזמן שממשלת ישראל ומדינת ישראל יבינו שהעם הפלסטיני הוא בעל זכות, ועל זכותו הוא יגן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: את כל השיטות ניסתה הממשלה; ממשלות ישראל העוקבות ניסו את כל השיטות, חוץ מדבר אחד – הן לא ניסו את השלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השלום זה הפתרון שיכול לתת לשני העמים, כי העם הפלסטיני לא ייעלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו בהתחלה: הגדולים ימותו והקטנים ישכחו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא, אלה לא מתו, כי הם עדיין מחזיקים במפתחות של הבתים שלהם, והקטנים עד היום מבקשים את הזכות הלגיטימית שלהם להקים מדינה משלהם כמו כל העמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במדינה הזאת יש מנגנון הרס עצמי, שזה הממשלה, והיא שתהרוס את המדינה ותהרוס את האזור אם לא תלך לכיוון של השלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: << הלסי >> ציון יום הסביבה << הלסי >>