ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 329, 2018-05-08 00:00

טלי פלוסקוב: היום 8 במאי 2018, כ"ג באייר התשע"ח.

טלי פלוסקוב: אני פותחת את ישיבת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים עם הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – כרך ראשון ושני של דוח ביקורת שנתי 68ג של מבקר המדינה לשנת 2018, וכן הערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון דיני הבחירות לרשויות המקומיות, התשע"ח–2018.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני פונה לאורחים שלנו: אנחנו מבקשים מאוד לשמור על השקט.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים לכבד אתכם, רק בבקשה, בשקט.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מפעילה את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: מי שמעוניין לדבר – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נתחיל עם חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, דקה לרשותך.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, שרים, אנחנו מציינים היום יום נפלא ומיוחד, יום מיוחד בחיי כל הישראלים באשר הם, כאלה שחגגו תמיד את יום 9 במאי, יום הניצחון על גרמניה הנאצית, בעודם בתפוצות, בברית המועצות ובמקומות אחרים, וגם כאלה שלא באו מהתפוצות האלה והיום מתוודעים לחוק החשוב כל כך הזה, שמחבר בתודעה שלנו, הישראלית והציונית, את הניצחון האדיר שהושג במאי 1945, שבלעדיו לא היה מושג הניצחון האחר, גם במאי של 1948.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים לחשוב על שני התאריכים האלה, והם מחוברים יחדיו מבחינתנו כיהודים, ישראלים וציונים.

קסניה סבטלובה: אנחנו שמחים מאוד על כך שעבר החוק, החוק שחוקק, של 9 במאי, ועכשיו מדובר בחג שהוא לאומי לכל דבר, ואנחנו מציינים אותו כאן, גם בכנסת, ומציינים אותו בערי ישראל.

קסניה סבטלובה: אבל לא מספיק רק לחוקק חוק; אנחנו צריכים להיאבק ולהילחם כל יום כדי שהתודעה הישראלית תקבל את החג הזה והוא יהפוך לאחד מהחגים החשובים והאהובים כאן, במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, אני יכולה להגיד לכם היום – ביום שהוא גם שמח אבל גם כמובן עצוב מאוד, וזה עצב מהול בשמחה ושמחה מהולה בעצב – רק עכשיו, בכנסת, עברתי כאן במסדרון ושמעתי שיחה בין עובדי הכנסת, ואחד מהם אמר: מה זו המסיבה הזאת של הרוסים?

קסניה סבטלובה: "מסיבה של הרוסים", רבותיי?

קסניה סבטלובה: לא ולא.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נסכים לזה לעולם.

קסניה סבטלובה: זו לא רק המסיבה של מגזר אחד מסוים.

קסניה סבטלובה: זו המסיבה – זה לא חג; זה חג לאומי, זה חג אדיר, זה ציון גבורתם האדירה של אותם הלוחמים היהודים שהגיעו עד לברלין, שהקריבו את חייהם, שהקריבו שנים יקרות מהחיים שלהם וניצחו את הרוע האבסולוטי שהיה קיים בעולם.

קסניה סבטלובה: זו אחריות שלנו, של כל יושבי הבית הזה, ואני באמת מאוד מצירה על כך ששרים בכירים שאינם מהמוצא של דוברי רוסית לא הגיעו היום לטקס הזה, הטקס החשוב כל כך שנערך באולם שאגאל.

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים להיאבק על כך שכולנו, כולנו, יד ביד, נצעד במצעד הבא כאן, בכנסת, ברחבי מדינת ישראל, ואנחנו ניאבק על כך שכל ילד וילדה, כל חייל וחיילת – שהם ילמדו כל יום, בכל שעה, על מה שאירע אז, במאי 1945.

קסניה סבטלובה: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

קסניה סבטלובה: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: אין אצלנו מחיאות כפיים.

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: ) חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה, דקה לרשותך.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: גברתי, חבריי חברי הכנסת, גברתי שרת העלייה והקליטה, לכבוד כל האורחים הנכבדים – באמת אני אומר "הנכבדים" – אלה שיושבים כאן, אני שמח שבערך שנה אחרי שחוקקנו את החוק, שיזמתי יחד עם הסיעה, להפוך את 9 במאי ליום חג לאומי, לראשונה מאז קמה מדינת ישראל מצוין יום הניצחון, ודווקא במצעד כזה מרגש, כאן, ברחבת הכנסת, אל מול כנסת ישראל.

עודד פורר: אני חושב שזה בהחלט יום שבו אנחנו יכולים להסתכל בעיניים של הלוחמים שלחמו, של בני משפחותיהם, של אלה ששכלו את בני משפחותיהם באותה מלחמה, ולהגיד להם: חברים, גם אנחנו – אני, כמי שנולד בארץ, דור חמישי בארץ, וגם הילדות שלי, וגם הנכדים שלי, כשיהיו, ילמדו בבתי הספר, תהיה פקודת יום של צה"ל, כפי שתהיה, לפי מה שמופיע בחוק, וכולם ילמדו על כך שבמלחמת העולם השנייה, מעבר לסיפורים הנוראיים שאנחנו מכירים, יש גבורה של מיליון וחצי לוחמים יהודים, ומהם חצי מיליון לחמו בצבא האדום, חצי מיליון – בצבא האמריקני, ועוד חצי מיליון – בשאר צבאות הברית; למעלה מ-200,000 הרוגים מקרב לוחמי הצבא האדום, ובסך הכול חצי מיליון לוחמים יהודים נהרגו באותה מלחמה, אבל גם בגבורה שאין כמוה.

עודד פורר: אז היום, אני חושב, אנחנו כאן יכולים להצדיע לכם ולהבטיח לכם שגם הדורות הבאים ילמדו, ידעו ויזכרו את מה שקרה באותה תקופה נוראה של האנושות כולה.

עודד פורר: חשוב לזכור שמעבר לזה גם היישוב היהודי בארץ ישראל לקח חלק באותה מלחמה, וגם מתוך היישוב היהודי 40,000 לוחמים לחמו באותה מלחמה כחלק משאר הלוחמים היהודים בכל העולם כנגד אותה מפלצת נאצית.

עודד פורר: אנחנו זוכרים.

עודד פורר: נזכור ולא נשכח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

נחמן שי: תודה רבה לחבריי.

נחמן שי: אני רוצה להביע את שמחתי על כך שהכנסת מקדישה היום כמה וכמה אירועים לווטרנים היהודים.

נחמן שי: אני חושב שהסיפור שלכם, חברים וחברות, עוד לא סופר, הציבור שגר במדינת ישראל לא יודע אותו, וזה מחדל גדול בעיניי.

נחמן שי: ילדים ונערים שגדלים בארץ הזאת ומכירים סיפורי גבורה גדולים מההיסטוריה הארוכה של עם ישראל אינם מכירים את הפרק הזה של מלחמת העולם השנייה ואת חלקם של הלוחמים היהודים במלחמה הזאת – אולי בגלל שהגעתם מאוחר, אולי בגלל השפה, אבל אני חושב שזה לא מצדיק.

נחמן שי: והיום, אני מקווה, גם בעזרת החוק החדש שחברי עודד העביר והכנסת העבירה, ההכרה הפומבית לאט-לאט תחלחל לציבור הישראלי כולו ולדורות הבאים שאתם הייתם כוח מניע בניצחון על הנאצים ובישועה שהבאתם לעולם כולו, ועל כך אני אסיר תודה לכם.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים, האמת היא שאני מצטרפת לדבריה של קסניה, כי ברחבה, בטקס, אני הייתי חברת הכנסת היחידה שלא הגיעה מיוצאי ברית המועצות.

עודד פורר: ממש לא.

לאה פדידה: ברחבה לא היית, בשאגאל היית.

עודד פורר: הייתי.

לאה פדידה: עודד, אל תפריע.

עודד פורר: הייתי ברחבה.

לאה פדידה: לא היית איתי.

טלי פלוסקוב: הוא היה, הוא היה, לאה.

לאה פדידה: אבל באתי כי אני חושבת שאנחנו חבים לכם וחייבות לכם, ולהצדיע לכם על הפעולה, על עוז הרוח, על הגשת העזרה ועל הקרב ועל רוח הלחימה.

לאה פדידה: יצא לי לדבר עם שניים, עם מרינה ועם משה, ולשמוע שכבר בגיל שבע הם היו בפרטיזנים והם היו בקרבות ובמלחמה.

לאה פדידה: ואולי הגיל – הם כבר מבוגרים, אבל הרוח, והסיפור, והחוויה, איך שסיפרתם לי – אז באמת באתי, גם אז וגם עכשיו, בדקת נאום הזה, להוקיר, להעריך, להגיד לכם תודה.

לאה פדידה: אתם חלק מהתקומה של מדינת ישראל, וכולנו מעריכים את זה.

לאה פדידה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ואאל יונס, בבקשה.

ואאל יונס: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול היה לי הכבוד להשתתף בטקס הענקת תעודות סיום על לימודים שונים לבעלי צרכים מיוחדים בבית הספר אל-מנאר בכפרי, ערערה, מגמה לעתיד.

ואאל יונס: בכפר שלי עובדים בשיתוף פעולה עם מכללת עתיד ומכללת אלקאסמי, דבר אשר נותן תקווה והשראה בימים קשים אלה.

ואאל יונס: אני מבקש מעל דוכן זה לתמוך באוכלוסייה זו, כי ראיתי את ההתרגשות והדמעות בעיני הבוגרים, ההורים וכל הקהל.

ואאל יונס: אנשים אלה הם בעלי יכולת גדולה יותר ממה שרבים חושבים, ועל כן הממשלה והמשרדים השונים האחראים חייבים להושיט יד ולתת מענה לשאר אוכלוסייה זו, כי הרבה תלמידים זקוקים לסיוע מהיר שיענה על הצרכים שלהם.

ואאל יונס: (אומר בערבית: כל הכבוד לבית ספר אל-מנאר ביישוב שלי, עארה-ערערה, להנהלה שלו ולצוות שלו על המאמץ והפרויקט האדיר.

ואאל יונס: ההצלחה הזאת היא תוצאה של התמדה ורצון חזק לאורך שנים, והיא לא באה מחלל ריק.

ואאל יונס: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ואאל יונס.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

יעל גרמן: חבריי וחברותיי, היום שמענו ברדיו – אני מספרת את זה היום כבר בפעם השנייה – על אביו של עדי, שגר בקיבוץ כברי בגליל המערבי.

יעל גרמן: האבא הוא תושב קיבוץ אילון, והוא חלה במחלה שנקראת מחלת גופיפי לואי, שהיא מחלה שמשלבת גם אלצהיימר וגם פרקינסון.

יעל גרמן: הוא זקוק לטיפולים לפחות שלוש פעמים בשבוע.

יעל גרמן: הוא נאלץ לנסוע במצבו הקשה שלוש פעמים בשבוע, למעלה משעה, מפני שקופת חולים כללית לא נותנת לו את ההפניה ליד ביתו.

יעל גרמן: זאת רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: ישנן דוגמאות רבות שאנחנו מכירים לכך שתושבים שגרים בנהריה נאלצים לנסוע לחיפה מפני ששולחים אותם לשם במקום להפנות אותם לבית חולים בנהריה, ויש גם מקרים, דרך אגב, של תושבים שגרים בפתח תקווה, על יד בלינסון, ונאלצים לנסוע לאסותא, מפני שאם הם מבוטחים של מכבי, אין להם את האפשרות לקבל את הטיפול בבילינסון.

יעל גרמן: ואני מבקשת מכאן – עשיתי את זה גם בוועדת הבריאות; גברתי היושבת-ראש, אני בטוחה שתצטרפי לבקשתי: יש פתרון מאוד קטן שיכול לעשות הבדל גדול – שמשרד הבריאות יאשר את אזורי הבחירה של האשפוז.

יעל גרמן: לאחר שקופות החולים באמת עושות את ההסכמים השונים עם בתי החולים, ובהתאם להסכמים הם מפנים את המבוטחים שלהם אל אותם בתי החולים, משרד הבריאות יצטרך לאשר זאת, והוא לא יאשר אם הוא לא יראה שלכל אדם יש את האפשרות לקבל את הטיפול במקום הקרוב ביותר לביתו.

יעל גרמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: ברכות ותודה לכם, הווטרנים, שמכבדים אותנו כאן בנוכחותכם.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, השופטת עדי במביליה הרשיעה את המשוררת דארין טאטור בהסתה בשל שיר שפורסם בפייסבוק.

דב חנין: המשורר אלמוג בהר כתב שיר שנקרא: "השירה אשמה": "היא לא הייתה צריכה לכתוב / אם רק הייתה כותבת משל / על מאבקי העצים / אם רק הייתה נעזרת במטאפורות / על השקיעה והשתיקה / אם רק הייתה מסבירה שאלו הם רק תרגילי שירה / שקיבלה מקוראיה – – – כמה הערות / ותגיש גרסה מתוקנת לבית המשפט / אם רק הייתה מדגימה שלשיר אף פעם / אין נוסח סופי / הוא נותר תמיד טיוטה / אם רק הייתה מצהירה שלשיר יש כותב ויש דובר / ולא תמיד מסכים הכותב עם הדובר / ולא תמיד מסכימה הדוברת עם הכותבת / אם רק הייתה קובעת שאי-אפשר לתרגם שירה / שאירוניה לא עוברת בתרגום / אבל פחד כן / אם רק הייתה מזכירה שפעם שמעה / שמיטב המשוררים החלו לכתוב שירה / כדי לחזר אחרי נערות / אבל השירים אינם עוזרים בחיזור אחרי נערים / אם רק הייתה לוחשת / שאם השופטת שגוזרת את דינה / לא יודעת את שפת השיר / ואם התובעת הדורשת את עונשה / לא יודעת את שפת השיר / זה אולי מפני שלשירה אין שפה / השירה אשמה / לא צריך לכתוב שירים / צריך לכתוב הרבה פסקי דין / הרבה גזרי דין / להקל על כאבי העולם".

דב חנין: כל מילה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: דב, ממש ככה.

ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, כידוע לך, מזג האוויר הסוער שפקד אותנו השבוע והשיטפונות גרמו להרבה אסונות, ובין היתר כבישים, הצפות, נזקים, כתוצאה מהרוחות העזות וברד שירד, הסערה כמובן גברתי לא פסחה על הכפרים הבלתי-מוכרים ונזקים כבדים נגרמו לבתים.

ג'מעה אזברגה: חאלד אל-סולעאן, יושב-ראש הוועד המקומי ביישוב סוואווין, דיווח לי על נזקים כבדים שנגרמו לבתים ולצריפים.

ג'מעה אזברגה: הם אומנם בתים פשוטים, אבל הם מחסה לאנשים גם בחורף וגם בקיץ.

ג'מעה אזברגה: רבים מהמבנים הרעועים ממילא עפו ברוח, ורק בנס הדבר לא הסתיים באובדן חיי אדם.

ג'מעה אזברגה: אני קורא לרשויות הרווחה לבקר את האנשים האלה, לעמוד מקרוב על סבלם ולתת את הסעד והעזרה הנדרשים.

ג'מעה אזברגה: אומנם המדינה לא מכירה בכפר סוואווין, אבל האנשים שם הם אזרחי מדינת ישראל, והאנשים שם זכאים לשירותי רווחה.

ג'מעה אזברגה: גם בזה המדינה לא רוצה לתת את השירות הזה, קורת גג.

טלי פלוסקוב: לסכם, בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אגב, גברתי היושבת-ראש, עפים משם גגות של הצריפים האלה, של הבתים האלה, ובעלי הבתים שהולכים לסדר את זה או לשפץ את זה, להחזיר את הגג – באים ושמים על זה צו הריסה.

ג'מעה אזברגה: זאת אומרת, לא מספיק הרשעות של הטבע, גם השלטונות עושים את זה, לצערי, לאזרחים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

שולי מועלם-רפאלי: לאנשים הגיבורים שיושבים פה אני אתייחס אחר כך בדבריי מן הדוכן.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשתף בשני אירועים משמעותיים מבחינתי שהיו היום בכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: הובלתי היום בכנסת את יום האחות הבין-לאומי.

שולי מועלם-רפאלי: קיימנו אירוע מרגש ומשמעותי, יחד עם סגן השר הרב ליצמן, ד"ר שושי גולדברג, האחות הראשית, והגב' אילנה כהן, יושבת-ראש הסתדרות האחים והאחיות.

שולי מועלם-רפאלי: בעצם דיברנו על שני החלקים שמשלימים את מערכת הבריאות:

שולי מועלם-רפאלי: מצד אחד – הלב הגדול, המשמעות שיש לכל אחד מהעובדים שם, ובתוכם אחים ואחיות מכל השדות; והדבר השני – הצורך של כל הבית הזה להתגייס להמשך קידום מערכת הבריאות וצמצום הפערים.

שולי מועלם-רפאלי: זה היה האירוע הראשון.

שולי מועלם-רפאלי: האירוע השני שאותו עשינו היום – השקת השדולה למען אלמנות ויתומי צה"ל וכוחות הביטחון.

שולי מועלם-רפאלי: בראש השדולה – ומקימה – עומד חבר הכנסת סאלח סעד, ויחד איתו אנחנו, שתי יושבות-ראש שותפות, חברתנו נאוה בוקר ואני.

שולי מועלם-רפאלי: הנושא שממנו התחלנו היום הוא מחויבות המדינה לאלמנות ויתומי צה"ל.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לחלוטין שיש לנו עוד דרך ארוכה, ושלושה שבועות אחרי שכולנו חגגנו 70 שנה לתקומת ישראל, שכולנו דיברנו על הקשר הבל יינתק בין תקומת המדינה ושגשוגה לבין מי שמסרו את הנפש עליה, ברור לחלוטין שיש עוד הרבה עבודה בהכרה באלמנות וביתומים, בסיוע ובקידום של האנשים האלה, ששילמו את המחיר היקר מכול כדי שכולנו נוכל לחיות כאן 70 שנה במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ויישר כוח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, בעיקר ביום המיוחד הזה של הווטרנים – שאנחנו מציינים כאן את היום הזה כאות להערכה על הפעילות שלכם ועל התרומה המאוד-מאוד חשובה והמכרעת שלכם במלחמת העולם בהבאה של התבוסה או הניצחון על גרמניה הנאצית – אני מקווה שעם הזמן המליאה פה תלך ותתמלא, כאות להערכה וכבוד על הפעילות שלכם בזמן הזה.

יוסי יונה: אני רוצה לברך אתכם ולהגיד שאנחנו מלאי הוקרה והערכה עמוקה על הפעילות שלכם.

יוסי יונה: הפעילות שלכם אכן נרשמת בדברי ימיה של ההיסטוריה בכלל ושל ההיסטוריה של המדינה והעם שלנו בפרט.

יוסי יונה: תודה רבה.

יוסי יונה: אני שמח, כמו שאני מבין ובטוח שכולם, כל חברי הכנסת שמחים, על הנוכחות שלכם פה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו באמת מתרגשים לראות כאן וטרנים, שאנחנו חייבים להם כולנו, ואנחנו באמת מעריכים אותם ואנחנו באמת מתרגשים שבפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, 70 שנה, מתקיים טקס ממלכתי כאן, בכנסת ישראל, מהצד של הווטרנים.

יואל רזבוזוב: אני מברך את השרה לנדבר, שדחפה לזה את כל חברי הכנסת.

יואל רזבוזוב: ישנה כאן הבנה מה הווטרנים עשו, איזו גבורה הם הציגו – הם לא דיברו על הגבורה, הם פשוט נלחמו – וכמה אנחנו כאן במדינת ישראל חייבים להם.

יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית.

יואל רזבוזוב: ) תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

טלי פלוסקוב: רבותיי, סיימנו נאומים בני דקה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

טלי פלוסקוב: ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת בהווה ובעבר, ראשי נציגויות זרות בישראל, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, מנכ"ל משרד העלייה והקליטה, ואחרונים חביבים – וטרנים יקרים, נציגי כל ארגונים שלחמו נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, אזרחי מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המיוחדת לכבוד ציון הניצחון על גרמניה הנאצית, המצוין כאן ובמקומות רבים בעולם לקראת 9 במאי – היום שבו נכנעו שרידי הגייסות של הצורר הנאצי ונפתח פרק חדש בהיסטוריה העולמית.

טלי פלוסקוב: בשנה שעברה חוקקה הכנסת חוק מיוחד הקובע את היום הזה לדורות בכותל הזיכרון של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: המטרה של החוק פשוטה, אך אין נעלה ממנה: "להנציח את זכר גבורת הלוחמים מקרב בעלות הברית, בדגש על גבורת הלוחמים היהודים".

טלי פלוסקוב: היום בצהריים צעדו ממש כאן, ברחבת הכנסת, אחרוני הלוחמים האלה.

טלי פלוסקוב: זה היה מחזה מרגש מאין כמוהו לראות אותם, נושאים על חזם אותות הצטיינות נוצצים, ומלווים במשפחות הנפלאות שהקימו.

טלי פלוסקוב: הם עדות חיה לגבורה שלא תמיד היה לה קול – גבורתם של המוני יהודים, כמעט מיליון וחצי, שהשתתפו בלחימה נגד הנאצים במסגרות שונות: בבריגדה היהודית, ביחידות הפרטיזנים, בחילות אנגליה וארצות הברית ובעיקר בשורות הצבא האדום.

טלי פלוסקוב: ימי הלחימה במלחמת העולם השנייה היו נוראיים עבור כל מי שהשתתף בהם, אך ללוחמים היהודים הם היו קשים במיוחד.

טלי פלוסקוב: כמעט רבע מיליון מהם נהרגו.

טלי פלוסקוב: זה מספר בלתי נתפס, עצום בכל קנה מידה.

טלי פלוסקוב: רבים אחרים נפלו בשבי, ומעטים הם השבויים היהודים שחזרו לביתם.

טלי פלוסקוב: הנאצים דאגו להפריד אותם מחבריהם ורצחו אותם באופן שיטתי.

טלי פלוסקוב: אבל למרות הקשיים הפיזיים הנוראיים, למרות הפחד המצמית, למרות הקור חודר העצמות, הלוחמים היהודים הפגינו גבורה ועוז רוח יוצאים מגדר הרגיל.

טלי פלוסקוב: כזאת היא למשל לידיה ליטבק, שהייתה האישה הטייסת הראשונה בחיל האוויר הסובייטי שהפילה מטוס אויב במהלך קרב אווירי.

טלי פלוסקוב: כינוייה של לידיה בקרב החיילים היה "השושנה הלבנה של סטלינגרד".

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: ) הסיבה לכך הייתה הפרח הלבן שציירה על צידו של המטוס שלה אחרי כל מטוס נאצי שהצליחה להשמיד.

טלי פלוסקוב: הפרחים האלה היו כל כך מפורסמים וכל כך מפחידים, שהנאצים החליטו לעשות מאמץ מיוחד להפיל אותה.

טלי פלוסקוב: בסופו של דבר הם גם הצליחו בכך.

טלי פלוסקוב: ב-1 באוגוסט 1943 צללה לידיה אל התהום עם מטוסה, כאשר מצוירים עליו לא פחות מ-12 פרחים, שסימלו יותר הפלות משל כל טייסת אחרת.

טלי פלוסקוב: לאחר מותה הוענק לה התואר "גיבור ברית המועצות", עיטור הגבורה הגבוה ביותר בצבא האדום.

טלי פלוסקוב: כזה הוא גם גריגורי בוגוראד, ששירת כחבלן בצבא האדום לכל אורך המלחמה, והיה ממתי המעט שעוטרו בכל שלוש הדרגות של עיטור התהילה.

טלי פלוסקוב: גריגורי היה שותף בקרבות רבים, ובהם הקרב האיום על סטלינגרד, אך הוא שרד בכולם וזכה לראות בניצחון בעלות הברית.

טלי פלוסקוב: גריגורי היה מהווטרנים שהגשימו חלום נוסף ועלו לארץ ישראל, ובשארית ימיו הוא חי במגדל העמק.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אלו רק שני סיפורים קצרים על שני גיבורים, אבל יש עוד רבים כמותם, רבים שאל מול החושך הנורא שהביאו הנאצים על העולם לא עמדו מנגד; רבים שהיו מוכנים להתגייס לא רק כדי להציל את נפשם, לא רק כדי להציל את העם היהודי, אלא כדי להציל את המין האנושי וכדי לשמור על התקווה האנושית; רבים שבפסיעות רגליהם העייפות שטבעו בבוץ של שדות הקטל ברחבי אירופה כבשו עבור כולנו את הדרך לעולם טוב יותר, לעולם מתוקן יותר, עולם שבו לנו ולילדינו קנויה החירות לחיות ולשגשג.

טלי פלוסקוב: לדרך הזאת כולנו מחויבים עד היום, ונעשה הכול כדי להמשיך וללכת בה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: ) (מחיאות כפיים) אני מזמינה את שרת הקליטה והעלייה חברת הכנסת סופה לנדבר לכאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, וטרנים, שגרירים, לוחמים, אורחים, מכובדיי כולם, היום מציינים אנחנו את יום הניצחון על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: 73 שנים חלפו מאז.

סופה לנדבר: מוקדם יותר, בפעם הראשונה, התקיים טקס ניצחון ברחבת הכנסת בירושלים, עיר הבירה, עיר הנצח של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: הקהל הרחב שגדש את רחבת הטקס, הווטרנים, לוחמי היישוב היהודי בארץ ישראל, שרים, חברי כנסת, שגרירים ואנשי סגל דיפלומטי, חניכי תנועות הנוער ואורחים רבים – כל אלו מעידים על ההערכה והכבוד שכולנו רוחשים לכם, וטרנים יקרים.

סופה לנדבר: לפני כ-18 שנים חוקק לראשונה בכנסת ישראל חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

סופה לנדבר: מאז ועד היום, בכל שנה, ביום 9 במאי, צעדנו יחד ברחובות ירושלים, אתם הווטרנים, לוחמי היישוב, תנועות הנוער, ומאות מתושבי ירושלים מריעים לכם לאורך נתיב הצעידה.

סופה לנדבר: צעדתם בגאווה, במדים עטורי מדליות – מדליות על הגבורה יוצאת הדופן במהלך שנות המלחמה.

סופה לנדבר: צעדתי יחד איתכם עם תמונת אבי, הגיבור שלי, גיבור מלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: אבי, סגן אלוף, בוגר האקדמיה הצבאית לתקשורת בסנט פטרסבורג, היה אחד מגיבורי המלחמה.

סופה לנדבר: אבי התגייס לצבא בשנת 1941.

סופה לנדבר: על מעשי הגבורה שלו בשדות הקרב הוא מעולם לא סיפר.

סופה לנדבר: נודע לי עליהם רק לפני שנה ממשרד הביטחון הרוסי, עם פרסום הארכיון.

סופה לנדבר: לאחרונה ביקרתי במוסקבה במוזיאון היהודי ובתערוכה שמוקדשת לזכר החיילים היהודים שלחמו אז.

סופה לנדבר: שוב נתקלתי בסיפור של אבי, וממנו למדתי את כל פרטי אחד הקרבות שניהל, אשר עליו קיבל את העיטורים שראיתי על המדים שלו.

סופה לנדבר: זה היה ב-5 בפברואר בשנת 1945, בכפר, כאשר גרמנים מנסים לחצות את נהר הוויסלה.

סופה לנדבר: בקרב הזה, תחת אש כבדה, הוא, אבא שלי, בלם את הכוח הגרמני, הרג 26 לוחמים חיילים נאצים, ועוד שבעה לקח בשבי.

סופה לנדבר: לצערי הרב למדתי את זה הרבה אחרי שאבי נפטר.

סופה לנדבר: הוא נפטר בגיל 54.

סופה לנדבר: הלב שלו נעצר אחרי שסיפרתי לו – זה קרה שבועיים אחרי שסיפרתי לו שאני, יחד עם בעלי והבת שלי, נעלה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: מעשה הגבורה ואומץ הלב שלו דומים להקרבה של החיילים היהודים במלחמת העולם השנייה.

סופה לנדבר: רבים מהם קיבלו מדליות על גבורה.

סופה לנדבר: אתם ביניהם.

סופה לנדבר: במלחמת העולם השנייה השתתפו מיליון וחצי לוחמים יהודים, התייצבו מייד ללחימה מול גרמניה הנאצית, וטרנים יקרים, ויחד איתכם מתנדבי היישוב היהודי, פרטיזנים וכוחות בעלות הברית, כדי למגר את האויב באירופה ובאסיה ובאפריקה.

סופה לנדבר: אתם מהווים סמל ודוגמה לגבורה של העם היהודי במלחמה, ובכך אתם הצלתם את העם היהודי מהשמדה.

סופה לנדבר: אתם הייתם גם הזרז להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.

סופה לנדבר: אתם נתתם תקווה, ומהתקווה – תקומה.

סופה לנדבר: לוחמים יקרים, ביום חגיגי זה נזכור את 250,000 הלוחמים היהודים שנפלו בקרבות עקובים מדם, את אלה שנשארו שם בשדות הקטל, נשארו שם צעירים לעד.

סופה לנדבר: ביום זה נענוד בגאווה את סרט הזיכרון.

סופה לנדבר: ובכל ימות השנה נזכור אתכם, וטרנים יקרים, נזכור את הלוחמים היהודים כולם, ונזכור את החלק במלחמה הזאת, המלחמה ההירואית, את גבורתכם באותה מלחמה ועוז הרוח, שאותם יש לספר וללמוד מדור לדור.

סופה לנדבר: נזכור כולנו, כפי שאמר דוד בן-גוריון: אל עצמאותנו הגענו כאשר אנחנו עומדים על שכמם של הדורות שקדמו לנו.

סופה לנדבר: אתם שייכים לאותו דור.

סופה לנדבר: תודה לכם, אחיי גיבורי התהילה.

סופה לנדבר: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

סופה לנדבר: ) (מחיאות כפיים)

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה סופה לנדבר.

טלי פלוסקוב: ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יצחק הרצוג: סגנית יושב-ראש הכנסת חברת הכנסת טלי פלוסקוב, מכובדנו שר הביטחון אביגדור ליברמן, שרת הקליטה סופה לנדבר, ראשי הנציגויות בישראל, הארגונים, ארגוני הווטרנים השונים, וכמובן הווטרנים עצמם מכל הצבאות של בעלות הברית שלחמו נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה.

יצחק הרצוג: ואיך אומרים לאורחינו בשפה הרוסית?

יצחק הרצוג: סדניום פוביידה.

יצחק הרצוג: אני מקווה שאמרתי את זה נכון.

טלי פלוסקוב: כמעט.

טלי פלוסקוב: ס דניום פּוובדי.

יצחק הרצוג: סניום פבדה.

סופה לנדבר: ס דניום פּוובדי.

יצחק הרצוג: פּוובדֵֵי.

יצחק הרצוג: נו, אז נלמד.

יצחק הרצוג: העיקר הכוונה.

טלי פלוסקוב: עוד כמה שיעורים והכול יהיה בסדר.

יצחק הרצוג: מכובדיי, בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים, נאמר בהגדה של פסח.

יצחק הרצוג: כשאנו ניצבים כאן בכנסת מול לוחמים יהודים ממלחמת העולם השנייה והניצחון על הנאצים, וטרנים גיבורים, אחרוני הדור המופלא ההוא, אני אומר:

יצחק הרצוג: בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא נלחם בנאצים במלחמה הגדולה ההיא, מלחמת העולם השנייה.

יצחק הרצוג: ולא בכדי.

יצחק הרצוג: מיליון וחצי יהודיות ויהודים התייצבו והתגייסו לכל צבאות בעלות הברית בכל החזיתות, בכל המחתרות, בכל פלוגות הפרטיזנים, בכל היערות, באוויר, בים וביבשה, בכל התפקידים, כולל הבכירים ביותר.

יצחק הרצוג: כמעט 10% מאוכלוסיית היהודים בעולם הצטרפו ללחימה – אחוז הגיוס הגבוה ביותר.

יצחק הרצוג: גברתי השרה, אני אשמח.

יצחק הרצוג: כמעט 10% מאוכלוסיית היהודים בעולם הצטרפו ללחימה – אחוז המתגייסים הגבוה בעולם.

יצחק הרצוג: 10% מתוכם נשים לוחמות – אחוז ההתגייסות הגבוה בעולם.

יצחק הרצוג: היישוב העברי בארץ ישראל מנה בפרוץ המלחמה כ-400,000 נפש.

יצחק הרצוג: 10% ממנו, 40,000, התנדבו והתגייסו לצבא הבריטי, ו-10% מתוכם נשים לוחמות, ששירתו בתפקידים שונים, מפיקוד וקצונה ועד נשות מודיעין, תצפית, נהגות בצפון אפריקה ובאירופה.

יצחק הרצוג: 300,000 לוחמות ולוחמים יהודים נהרגו בשדות הקטל במערכות הצבאיות השונות או הוצאו להורג על ידי הצורר הנאצי במהלך שביים או בקרבות.

יצחק הרצוג: מה שהניע את הצעירים הללו היה קול פנימי עמוק שהיה מורכב משני צלילים: צליל אחד – התגייסות והתנדבות כאזרחים נאמנים במדינותיהם שבחרו מרצונם להגן על העולם החופשי מפני העריצות ולהילחם למען הנאורות, חירויות האדם והצדק; והצליל השני – הצליל של הקיום היהודי באשר הוא, צליל "כל ישראל ערבים זה לזה".

יצחק הרצוג: גם אם הם היו בני שפות שונות, חילונים גמורים או דתיים גמורים או אף ממשפחה מתבוללת, הקול הזה ציווה עליהם, כמו שנאמר בתנ"ך: "קול דמי אחיך צועקים אלי מן האדמה".

יצחק הרצוג: והם שמעו את הזעקה, וזעקו ולחמו והסתערו והקריבו קורבן ענק למען אחיהם, בכל אשר הם נמצאו במערכה.

יצחק הרצוג: כאחד מאותם מיליון וחצי בני דורו – כמו שהשרה לנדבר סיפרה על אבא שלה – תיאר אבי, חיים הרצוג, קצין המודיעין של חטיבה 32 בדיביזיה המשוריינת ה"גארדס", דיביזיית העילית של שומרי המלכה הבריטית, רגע יהודי מרגש בקרב על הריין במרס 1945.

יצחק הרצוג: הקרב על הריין היה קרב בעל חשיבות אסטרטגית, קרב מכריע, שזכה לתיעוד היסטורי, לסרטים ולמחזות.

יצחק הרצוג: אגב, הנתון המדהים הוא שבקרב הזה נהרגו 75,000 גרמנים ו-16,000 חיילים מבנות הברית; אלה היו הממדים העצומים של המלחמה הזאת.

יצחק הרצוג: אבא כתב ביומנו על רגע מרגש במיוחד, וכך כתב: "הייתי בחוד הכוח המיועד לחצות את נהר הריין, רחוק מכדי שאוכל להשתתף בליל הסדר שהתקיים באותה שעה בניצוחו של רב צבאי במקום אחר.

יצחק הרצוג: עבר עליי הלילה בחפירה צרה – – – בתוך רעש אדיר של ארטילריה.

יצחק הרצוג: ידידי סרג'נט אוגוס, יהודי אף הוא, היה לצידי.

יצחק הרצוג: הוצאתי מתרמיל הגב שלי בקבוק יין קטן וחבילת מצות שקיבלתי מרב צבאי לפני הקרב, ערכתי קידוש בתוך החפירה – אף על פי שכמעט לא שמעתי את קולי – ושנינו אכלנו מהמצות וערכנו סדר מקוצר מאוד.

יצחק הרצוג: חזרנו על התפילה הנערצה – – – 'לשנה הבאה בירושלים', והתכוונו לכל מילה".

יצחק הרצוג: מכובדיי, הם לא ידעו אם ישרדו עוד דקה, וכך גם כל הלוחמות והלוחמים.

יצחק הרצוג: לאחר חציית הריין הם שעטו במהירות להגיע למחנה הריכוז ברגן בלזן כדי לשחרר את אחיהם ואחיותיהם השרועים, שלדי אדם, בצריפים מלאי זוהמה וסירחון, שלא האמינו לאבא שלי כשאמר להם ביידיש: "אני לוחם יהודי מארץ ישראל".

יצחק הרצוג: אבל לכל אורך המסלול של הקרבות ליוותה אותם התפילה "שמע ישראל" וליוותה אותם התקווה "לשנה הבאה בירושלים".

יצחק הרצוג: כמוהם היו לוחמים מכל הצבאות; כאלה היו גיבורי הצבא האדום שנכנסו ראשונים למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו; כאלה היו גיבורי הצבא האמריקני שהגיעו למחנה הריכוז בוכנוואלד.

יצחק הרצוג: ובכל מקום ומקום רטט ליבם היהודי, דפק באותה פעימה – הפעימה היהודית שלהם.

יצחק הרצוג: מכאן גם נוצרה השפה הייחודית של מפקדים וחיילים יהודים מכל הצבאות מייד לאחר כניעת גרמניה.

יצחק הרצוג: הם שסייעו למפעל הבריחה ולמוסד לעלייה ב', תנועת העלייה ההמונית, שהעלתה מאות אלפים לארץ ישראל.

יצחק הרצוג: אבא תיאר ביומנו כדלקמן: "כל הלבבות היהודיים מתחת למדים של כל הצבאות – הרוסי, האמריקני, הבריטי, האוסטרלי, הקנדי ועוד ועוד – בלי הבדל דרגה ועיטור, פעמו בקצב אחד.

יצחק הרצוג: מעולם לא ראיתי גילוי כה ברור של אחדות העם היהודי", הוא כתב, "ושל נכונות יהודית להשקיע מאמצים, להעלות קורבנות כדי להציל אחים יהודים".

יצחק הרצוג: זכו רבים מהם, בוגרי כל צבאות הברית, לתרום לבניין כוחה של מדינת ישראל, וכמובן להקמתו של צבא ההגנה לישראל, בכל הרמות.

יצחק הרצוג: אלפים מהם הפכו לגיבורי עמם ומולדתם, וגם לגיבורי העם היהודי.

יצחק הרצוג: היות שמבחינתי סיפורו של אבי, אז מייג'ור חיים ויוויאן הרצוג, מייצג את סיפורו העצום של הצבא הבריטי במערכה, אני אזכיר ארבעה סיפורים של צבאות אחרים שמסמלים את אותו הדור.

יצחק הרצוג: קודם כול הצבא האדום.

יצחק הרצוג: הצבא האדום, ללא צל של ספק, היה הצבא הבולט ביותר במערכה; לרוסיה גם היום יש תפקיד חשוב ביותר בזירה העולמית.

יצחק הרצוג: מחר ייפגש ראש הממשלה נתניהו עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, והם ישתתפו באירוע ההיסטורי במצעד במוסקבה לרגל יום הניצחון.

יצחק הרצוג: אף אחד לא שוכח את תפקידה של רוסיה במלחמה הגדולה אז, וגם היום יכול להיות לה תפקיד להפוך את העולם לטוב יותר.

יצחק הרצוג: 73 שנה אחרי ששחררה את מחנה הריכוז הנורא ביותר, היא יכולה לעשות היום שוב לשינוי העולם: לבלום את איראן, להוביל להסדר חדש בסוריה ולאפשר שקט וביטחון.

יצחק הרצוג: ישראל לא יכולה להתפשר על עקרונות ביטחוניים שמשמרים את יכולתה להגן על עמה ומולדתה.

יצחק הרצוג: שמחתי לבקר לפני כמה חודשים במוזיאון הגדול במוסקבה של המלחמה הגדולה.

יצחק הרצוג: הסתכלתי על דמויות המפקדים והגיבורים, וראיתי את אותם לוחמים יהודים.

יצחק הרצוג: חשתי התרגשות עצומה וכבוד רב בראותי את הסיפור המופלא ההוא.

יצחק הרצוג: אזכיר, כפי שהזכירה היושבת-ראש, את סגן לידיה ליטבק.

יצחק הרצוג: סיפורה הוזכר, אבל חשוב לציין שוב, בגלל הוויכוח שהיה השנה על טייסות בחיל האוויר.

יצחק הרצוג: היא הייתה לא רק טייסת מדהימה, שהפילה 12 מטוסי קרב גרמניים, עד כדי כך שהוטלה משימה מיוחדת לחסל אותה; היא צנחה כמה פעמים, היא נפצעה כמה פעמים, והיא לא ויתרה עד אשר הותקף מטוסה והושמד כליל, כיוון שפיקוד חיל האוויר הגרמני שם לו למטרה לחסל אותה.

יצחק הרצוג: אבל אף אחד לא ידע שהיא טייסת בת 22 ויהודייה.

יצחק הרצוג: היא זכתה בעשרות עיטורי עוז וגבורה, גיבורת ברית המועצות, ועל שמה הוקמו מוזיאונים ואתרי ניצחון ואזכרה בכל רחבי אירופה וברית המועצות.

יצחק הרצוג: וגם מייג'ור אברהם אייב באום מצבא ארצות הברית, בעל עשרה עיטורי עוז ומופת.

יצחק הרצוג: לוחם בדיביזיה המשוריינת השנייה של צבא ארצות הברית, השתתף בקרבות שונים במהלך פלישת הצבאות לאירופה מכיוון איטליה ונורמנדיה.

יצחק הרצוג: לאחר שנבחר על ידי גנרל פטון למשימה צבאית בלתי אפשרית, לשחרר כ-1,000 שבויים אמריקנים מן הנאצים במחנות שמורים בהמלבורג, אזי ניתן לו השם "כוח באום".

יצחק הרצוג: רוב לוחמיו נהרגו בקרב, הוא נפצע קשה, אך המשיך לפקד על המשימה תוך כדי הפציעה עד שנשבה על ידי הנאצים, ושוחרר, בסופו של דבר, ביום הכניעה.

יצחק הרצוג: קולונל ססיל סטנלי מרגו שירת במלחמת העולם כמפקד טייסות ומפציצים של חיל האוויר הדרום אפריקני במזרח התיכון, בצפון אפריקה ובאירופה.

יצחק הרצוג: הוא השתתף ב-190 גיחות קרביות, ומתוכן ל 100 הוא פיקד בעצמו.

יצחק הרצוג: הוא עוטר באותות גבורה מהגבוהים ביותר בצבא דרום אפריקה, וכמו קודמו באום – הם באו והתנדבו להקמת צה"ל, וסייעו לדוד בן-גוריון ולאנשיו בתכנון ובפיתוח של חיל האוויר.

יצחק הרצוג: ואחרון – קולונל גנרל שמואל לרר טודורוביץ, מפקד גדודי פרטיזנים וקומנדו ביוגוסלביה.

יצחק הרצוג: הוא פיקד על השמדת שדה התעופה של סרייבו, והעביר דרכו סיוע לכוחות הגרמנים בצפון אפריקה.

יצחק הרצוג: הוא השמיד 100 מטוסי אויב.

יצחק הרצוג: הוא מונה למפקד דיביזיה, ואחר כך – למפקדה הראשון של הדיביזיה היוקרתית של הפרטיזנים, דיביזיה 39, ולאחר המלחמה אפילו לראש המטה הכללי של צבא יוגוסלביה.

יצחק הרצוג: ועוד ועוד סיפורים שלא פוסקים.

יצחק הרצוג: דור הלוחמים הזה הולך ונעלם בדרך כל בשר.

יצחק הרצוג: גיבורים אלה הם רק קומץ מאלפי אלפים ומיליוני סיפורים העוברים לדור השני, השלישי והרביעי במשפחותיהם.

יצחק הרצוג: כמה חשוב שהסיפורים הללו יונצחו, יתועדו, יועברו לעם כולו ויסופרו מדור לדור עד דור אחרון לעם היושב בציון ולעם היהודי כולו.

יצחק הרצוג: זה הציווי שחל כאן

יצחק הרצוג: היום עלינו, נבחרי עם – להעביר את הסיפור הזה ולדאוג לכך שהוא יועבר.

יצחק הרצוג: אני מצדיע לכם, גיבורי המלחמה.

יצחק הרצוג: נזכור את הנופלים ונכבד את אלה שעימנו.

יצחק הרצוג: (מחיאות כפיים)

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי היושבת בראש, אדוני וגברתי השרים, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, ואחרונים חביבים, האור הגדול שהאיר את העולם עם השחרור, אני מבקשת לפתוח בדברי האור של הרב לאו, שיש שאומרים שהוא הצעיר ביותר שמשוחרר ממחנות המוות.

שולי מועלם-רפאלי: הרב לאו שוחרר ממחנה בוכנוואלד.

שולי מועלם-רפאלי: וכך הוא מתאר את היום האחרון: אני מבקש שתבינו ותרגישו מה עבר עלינו כשנכנסו האמריקנים למחנה בוכנוולד ב-11 באפריל 1945 ומהו בשבילי יום השחרור וההצלה, כשלאחר שש שנות תופת הושג הניצחון וכוחות בעלות הברית והצבא האדום הביסו את החיה הנאצית.

שולי מועלם-רפאלי: מאוקטובר 1939, שבו הוקם הגטו הראשון אצלנו בעיר פיוטרקוב, ועד אפריל 1945, לא היה לנו קשר עם העולם.

שולי מועלם-רפאלי: כל יום צפינו בחרדה בטרנספורט נוסף המגיע למחנה מכל חלקי אירופה.

שולי מועלם-רפאלי: היינו בטוחים שהעולם כולו נתון למשיסה תחת מגף הגסטפו.

שולי מועלם-רפאלי: כשהרב הצבאי האמריקני זעק ביידיש: יהודים, אתם משוחררים, לא האמנו.

שולי מועלם-רפאלי: חשבנו שמדובר בצבא נוסף שמצטרף לשרשרת המוות.

שולי מועלם-רפאלי: שש שנים של מנהרה אפלה, ופתאום נפתחה הדלת.

שולי מועלם-רפאלי: האור שחדר היה מסנוור.

שולי מועלם-רפאלי: ובתוך האור הגדול הזה של צבאות הברית, ובתוכם הצבא האדום המוביל, מיליון וחצי חיילים וקצינים יהודים, מיליון וחצי חיילים וקצינים שהם חלק מהצבאות שמגיעים אל המקומות הקשים ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: וגם את ציון היום הזה השנה, חבריי, אנחנו עושים תחת המעטה הקשה של הכחשת השואה שאנחנו עדים לה לאורך כל השנים מאז תום המלחמה, אבל השנה הרימה ראש – הכחשת השואה, שאלות על מחנות השמדה, שאלות על שיתוף פעולה של מקומיים עם הצבא הנאצי ועם הנאצים בכלל, ובעיקר תהיות אם היו מחנות השמדה, אם היו מחנות מוות, כמה יהודים נרצחו בהן.

שולי מועלם-רפאלי: האם יכול להיות שבמלחמה הגדולה, שנהרגו בה 50 מיליון בני אדם, 50 מיליון, יש שואה של העם היהודי, שאתם אומרים, היהודים, שנהרגו בה, נרצחו בה רק שישה מיליון, רק שישה מיליון?

שולי מועלם-רפאלי: אז כן, הייתה שואה, כי רצח היהודים הוא תעשייתי, והוא מכוון, והיהודים הם תת-אדם, ויש שיתוף פעולה של מקומיים במקומות שונים – בפולין, ובליטא, ובאוקראינה, ובצרפת, ובהולנד, ובעוד מקומות רבים שלצערנו נשטפים בשנאה הנאצית שמובלת ביחס לעולם החופשי ולעם היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: בתוך האור הגדול הזה של צבאות הברית, בתוך האור הגדול של הצבא האדום, אני מבקשת להאיר זרקור על קצין יהודי שעושה את אחד מהדברים המשמעותיים ביותר בתקופה האפלה הזאת – אלכסנדר סשה פצ'רסקי, קצין יהודי בצבא האדום, שנשבה על ידי הגרמנים ועובר גם הוא, כמו שאמרו פה חבריי קודם, סלקציה בקרב השבויים מחיילי בעלות הברית.

שולי מועלם-רפאלי: והחיילים היהודים, ביחד עם פצ'רסקי, נשלחים בהתחלה לגטו מינסק, וכשהגטו מחוסל, פצ'רסקי מגיע עם קבוצת חיילים, והוא הקצין שמוביל אותם אל מחנה ההשמדה סוביבור; מחנה סוביבור, שהוא אחד משלושת מחנות ההשמדה שלא רצו לעשות בהם שום דבר אחר, רק לרצוח יהודים – טרבלינקה, בלז'ץ, סוביבור.

שולי מועלם-רפאלי: וכשפצ'רסקי מגיע, בחודשים האחרונים, כמעט, כבר מפסיקות להגיע לשם רכבות, שעיקרן, כידוע, מגיעות מהולנד, מפולין, והוא מתחבר אל מי שמוביל את האסירים היהודים, שעוסקים, לצערנו, במכונת המוות, מנוצלים ומוצאים להורג במכונת המוות הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: ופצ'רסקי מוביל את המרד במחנה ההשמדה סוביבור.

שולי מועלם-רפאלי: פצ'רסקי מוביל את אחד משלוש ההתנגדויות היחידות לנאצים במחנה ההשמדה סוביבור, במחנה ההשמדה טרבלינקה ובמחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.

שולי מועלם-רפאלי: כל התהליך של המרד נעשה בהנהגתו, והוא וחלק מהחיילים עם חלק מהיהודים ניצלים.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מתחבר חזרה אל הפרטיזנים, וחוזר אל אחת מיחידות הצבא.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי ארבעה חודשים הוא נפצע וחוזר לרוסיה.

שולי מועלם-רפאלי: אם פצ'רסקי היה חי איתנו היום הוא היה בן 109.

שולי מועלם-רפאלי: בשנים הראשונות פצ'רסקי – שהיום, כל השנה הזאת ברוסיה, חבריי חברי הכנסת, היא שנת הוקרה לפצ'רסקי, כמובן בקהילה היהודית, אבל ברוסיה כולה – בהתחלה לא כל כך מכירים אותו, וגם כשנותנים לו בהתחלה אותות גבורה, הם לא האותות הגבוהים ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: בהמשך חודרת ההבנה של המעשה הגדול שהוא עושה, ופצ'רסקי זוכה באות הגבוה ביותר שמחולק ברוסיה.

שולי מועלם-רפאלי: פצ'רסקי, כמו רבים ממי שיושבים כאן, כמו רבים ממי שכבר נפטרו מאז השחרור, מאז היום ההוא שהארתם את העולם, הוא דמות של חייל יהודי שמתגייס למלחמה הגדולה להביא את האור הגדול לעולם.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבימים האלה יש לנו שתי חובות עיקריות לכם:

שולי מועלם-רפאלי: האחד – הזיכרון – לשמור אותו ולהנחיל אותו לדורות הבאים, על הדברים המשמעותיים שכל אחת ואחד מכם עשה במאבק על פניה של האנושות, במאבק על השימור של חיים יהודיים; השני – וזו אחריות בעיקר של הבית הזה – לדאוג שכל יום בחיים שלכם, עד שניפרד מכם בגיל 120 מתוך בריאות ונחת, תזכו לחיים טובים, בריאים, מלאים בסיוע שיש לנו חובה להגיש לכל אחד ואחת מכם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: (מחיאות כפיים)

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אני פשוט מזכירה שאין מחיאות כפיים באולם הזה, אז לא להגזים.

ציפי לבני: עכשיו נזכרת, לפני שאני – – –

טלי פלוסקוב: כבר אמרתי, את פשוט לא היית פה.

טלי פלוסקוב: אבל לא יכולתי לעצור.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ציפי לבני: לכל המכובדים, הגיבורים, שהגיעו הנה לכנסת, כל הווטרנים, לוחמי החירות של עם ישראל, מלחמת העולם השנייה מלווה כל יהודי וכל ישראלי כל חיינו.

ציפי לבני: אין יום שאנחנו מרשים לעצמנו לשכוח את המלחמה ההיא.

ציפי לבני: אבל במשך הרבה מאוד שנים עבורנו היא הייתה בעיקר דבר אחד, שזה השואה של בני עמנו.

ציפי לבני: עם העלייה הגדולה והמבורכת של יהודי ברית המועצות לשעבר לארץ ישראל, למדינת ישראל, פתאום נכנס עוד פן מאוד חשוב לשיח שקיימנו כאן במדינת ישראל, וזה הניצחון.

ציפי לבני: ביום השואה אנחנו מדברים על העם היהודי כקורבן, ועל הנספים, וגם על גבורת אלה שהתנגדו, ובעיניי כל מי ששרד והצליח לעבור את הימים הנוראים האלה הוא גיבור, אבל ביום הניצחון אנחנו מזכירים גם את הקרבות שאתם ניהלתם וכל כוחות בעלות הברית, ואנחנו חבים תודה לכם ולאותם גיבורים שעזבו את הבתים שלהם, שהיו נכונים להקריב.

ציפי לבני: חלק גדול לא חזרו, חלק נפצעו, וכאן חלקכם גם עדיין נושאים על הגוף שלכם את פצעי המלחמה ההיא.

ציפי לבני: וכשאנחנו משלבים את שני הדברים האלה ביחד, כמדינה שזוכרת גם את יום השואה וגם את יום הניצחון, אנחנו זוכרים גם את הפשע הנוראי שנעשה נגד העם היהודי – ולא רק נגד העם היהודי, אבל נגד העם היהודי בגלל שהם יהודים.

ציפי לבני: אנחנו גם זוכרים את אותם מיליון וחצי יהודים שעזבו את בתיהם ונלחמו בכל צבאות בעלות הברית ובכל החזיתות נגד הנאצים.

ציפי לבני: וככה, אנחנו צריכים לזכור שהעם שלנו היה גם קורבן לפשע נוראי וגם משתתף בקרב ששחרר את אלה שנותרו בחיים אחרי הימים הקשים האלה והובילו בסופו של דבר גם להקמתה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: באופן סמלי, לוחם יהודי, רב-סרן בצבא האדום, אנטולי שפירו, הוא שפתח את השערים למחנה ההשמדה אושוויץ ושחרר את אלה שנותרו שם.

ציפי לבני: במשך שנים הסיפורים שלכם, של הלוחמים של הצבא האדום – בואו נאמר את האמת – לא סופרו כאן במדינת ישראל.

ציפי לבני: זה מצער, כי במובנים רבים אנחנו חייבים לכם גם את תקומתה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: המדינה קמה בזכות הזכות של העם היהודי למדינה משלו, אבל כל המהלכים וכל התהליכים, חלק נוראיים, אבל בצידם הניצחון הגדול שתרמתם לו, שהבאתם, בעצם אפשרו גם את הקמתה של המדינה שלנו.

ציפי לבני: אבל הסיפורים האלה נשארו במשך שנים ארוכות מאחורי מסך הברזל יחד איתכם, ויחד עם העלייה הגדולה גם אתם הגעתם, כל הגיבורים, עם המדליות, עם סיפורי הגבורה, גיבורים וגיבורות שנלחמו במלחמה ההיא.

ציפי לבני: אנחנו חייבים לכם חוב מוסרי מאוד גדול קודם כול לספר את הסיפור שלכם; לא רק לדבר על מיליון וחצי לוחמים אלא באמת לספר גם את הסיפורים האישיים.

ציפי לבני: חברי יצחק הרצוג סיפר חלק מהסיפורים האלה.

ציפי לבני: אנחנו צריכים לוודא שכל ילד בבית הספר במדינת ישראל ישמע וילמד את אותם סיפורים, וכל חייל וכל מפקד בצבא ההגנה לישראל צריך ללמוד את ההיסטוריה של המלחמה הנוראית הזאת ושל הניצחון הענק שלכם, שהציל את האנושות כולה.

ציפי לבני: מורשת הקרב שלכם היא בעצם חלק ממורשת הקרב הארוכה שהייתה גם שלכם וממשיכה היום בצבא ההגנה לישראל, ששומר על המדינה היהודית שקמה.

ציפי לבני: חלק מחיילי צבא ההגנה לישראל היום הם נכדים שלכם, אבל הם גם ממשיכים את אותם סיפורי גבורה, את אותו מאבק של הטוב נגד הרע, שגם עומד על זכותו של היהודי כאדם לחיות וגם על זכותה של המדינה היהודית להתקיים.

ציפי לבני: ההחלטה להילחם ברוע ובסכנה לאנושות היא גם החלטה אישית של כל אחד שעזב בית, עזב משפחה ויצא לקרב הזה, אבל זאת גם החלטה של מנהיגים וראשי מדינות שהחליטו להתאחד, לצאת לפעולה ולהילחם בכל החזיתות כדי לנצח.

ציפי לבני: אני לא משווה שום דבר ושום איום על מדינת ישראל הריבונית למה שהיה אז, במלחמת העולם השנייה ובשואה.

ציפי לבני: אבל כשיש כאלה שמסכנים את שלום האזור והעולם כולו וצריך החלטה מנהיגותית גם היום וגם שילוב זרועות בין ארצות הברית לרוסיה, אני מקווה שגם את המסר הזה ישמע נשיא רוסיה מראש ממשלת ישראל, גם במצעד שמזכיר את הניצחון של אז, על הצורך לשלב כוחות מול איראן היום.

ציפי לבני: אני מאחלת לכם בריאות ושנים ארוכות, וחובתנו במדינת ישראל לדאוג גם שתוכלו לחיות כאן בכבוד.

ציפי לבני: טוב, אני הולכת להסתבך, אבל זה – ספרזניקום?

טלי פלוסקוב: ספרזניקם.

ציפי לבני: ספרזניקם, ספסיבה.

ציפי לבני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: מכובדי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, ובמיוחד אתם, הווטרנים היקרים שמכבדים אותנו היום כאן בנוכחותכם.

דב חנין: מרגש אותי לראות אתכם איתנו היום עם המדליות, עם הדגלים.

דב חנין: זה מרגש לראות אתכם וזאת הזדמנות עבורנו להגיד בשם הציבור בישראל, מכל גוני הקשת הפוליטית, להגיד לכם תודה רבה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אתם, חברות וחברים, הייתם שותפים במערכה הגדולה ביותר בהיסטוריה בין הטוב לבין הרע, מערכה שבה התייצבה קואליציה אנטי-פשיסטית עצומה, שכללה את מעצמות הברית.

דב חנין: ולכל אחת מהן היה תפקיד, וכל אחד שנלחם במלחמה הזאת מגיעים לו הכבוד והתהילה, אבל אין ספק שתפקיד מכריע במלחמה הזאת היה לצבא האדום ולחזית המזרח.

דב חנין: שם נשברה המפרקת של מכונת המלחמה הנאצית.

דב חנין: 90% מהכוח הלוחם של גרמניה הנאצית היה בחזית המזרח.

דב חנין: בחורף 1941 בפעם הראשונה הנאצים נבלמו, וזה היה בשערי מוסקבה.

דב חנין: הניסיון לכבוש את לנינגרד, עם כל המשמעות הסימבולית, נכשל.

דב חנין: העיר עמדה בגבורה במצור של שנים, ברעב, אבל עמדה ולא נכנעה.

דב חנין: בסטלינגרד, בחורף 1943-1942 הייתה התבוסה ההיסטורית הגדולה הראשונה של הנאצים.

דב חנין: זה היה סוף ההתחלה, והתחלת הסוף הייתה בקרב השריון הגדול בהיסטוריה בקורסק בקיץ 1943, וכמובן, המלחמה הזאת הסתיימה כאשר במאי 1945 הונף הדגל האדום על בניין הרייכסטאג בברלין.

דב חנין: אני שייך לתנועה פוליטית שלאורך כל השנים ציינה ומציינת את תרומתו של הצבא האדום.

דב חנין: אנחנו בכל שנה, וגם השנה, נציין את התרומה ההיסטורית של הצבא האדום באירוע שייערך כאן, לא רחוק, ביער הצבא האדום בהרי ירושלים, יער שניטע ב-1950.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, את וחבריי שדיברתם קודם הזכרתם כמה מהשמות של הגיבורים: גיבורות ברית המועצות פולינה גלמן ולידיה ליטבק, הטייסות האמיצות; אלכסנדר פצ'רסקי, גיבור המרד במחנה; אנטולי שפירו, שפתח את שערי המחנה – הרשימה היא מאוד מאוד ארוכה.

דב חנין: אבל אני רוצה לנצל את יתר הזמן שלי לדבר דווקא על הצד השני, על הרעים, שגם אותם אנחנו צריכים לזכור ביום הזה.

דב חנין: נכון, במרכז הרוע עמד הציר של שלוש המעצמות, גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית ויפן, אבל צריך להבין: מלחמת העולם השנייה הייתה בעצם מלחמת אזרחים גדולה בכל אירופה, כי בכל עם היו כאלה שהתייצבו בצד הטוב.

דב חנין: אפילו גרמנים – היו כאלה שהתנגדו להיטלר: סופי שול והוורד הלבן.

דב חנין: אבל גם בעמים שרבים מהם נלחמו נגד הנאצים היו כאלה ששיתפו פעולה.

דב חנין: היו נאצים ופשיסטים בכל ארצות אירופה האחרות: מרשל פטן ופייר לאוואל בצרפת, הורטי וסלשי בהונגריה, אנטונסקו ברומניה, פילוב ובלב בבולגריה, יואניס ראליס וגדודי הביטחון ביוון, דיביזיית נורדלנד בהולנד, וידקון קוויזלינג בנורבגיה, אנדרי ולאסוב ברוסיה, סטפן בנדרה באוקראינה, אנטה פאבליץ' והאוסטאשים בקרואטיה, ובליטה, בלטביה, באסטוניה – בכל הארצות האלה היו פשיסטים ונאצים שלקחו חלק בהתלהבות, יחד עם הנאצים, גם בהשמדת היהודים.

דב חנין: היהודים היו קורבן מרכזי של המלחמה האיומה הזאת.

דב חנין: השואה היהודית במלחמת העולם השנייה הייתה אירוע חסר תקדים בהיסטוריה האנושית.

דב חנין: ויחד עם היהודים היו עוד שנרצחו על ידי הזוועה הזאת של הנאצים: הצוענים, אנשי השמאל ועוד רבים רבים רבים אחרים.

דב חנין: ובמלחמה הנוראית הזאת, שאתם תרמתם לניצחון בה, במלחמת האזרחים העצומה הזאת באירופה, הטובים ניצחו.

דב חנין: אנחנו ניצחנו.

דב חנין: אבל, חברות וחברים, אנחנו צריכים להגיד לעצמנו בדאגה שבשנים האחרונות אנחנו רואים את המפלצות יוצאות שוב מהקברים, בכל אירופה.

דב חנין: ימין גזעני חדש שמעתיק את הישן; הכחשת שואה וכתיבה מחדש של ההיסטוריה, וניסיון למחוק גם את הפרק היפה, המרשים, המרגש וההיסטורי שלכם.

דב חנין: אנחנו לא נאפשר את זה.

דב חנין: אנחנו לא נשכח ולא נסלח.

דב חנין: אנחנו לא נשכח את מי שהקריב ואת מי שניצח, ואנחנו לא נסלח – לא נסלח לפושעים של העבר, ולא נפגין סלחנות גם לפושעים של העתיד.

דב חנין: אנחנו נזכור תמיד אתכם, את אלה שהביאו אל החושך הגדול, הביאו את האור.

דב חנין: תודה רבה לכם.

דב חנין: ספסיבה בולשוי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לציין שציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית התקיים בפעם הראשונה כאן בכנסת בעקבות החוק שעבר ביולי 2017, ועל כך תודה לכל העוסקים במלאכה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם, וטרנים יקרים.

טלי פלוסקוב: עד 120.

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: )

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/773); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 60) (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אני הייתי מציעה לך אולי קצת להמתין, כי עכשיו יהיה לך הרבה רעש.

יואל חסון: אני אמתין.

יואל חסון: אגיד להם גם תודה רבה על שהם הגיעו והשתתפו ביום המיוחד הזה בכנסת היום.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: נכון מאוד.

טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: ) אנחנו פשוט נמתין דקה עד שאנשים יצאו, כי לא קל להם.

יואל חסון: יש לנו סבלנות.

יואל חסון: הם עשו מספיק כדי שנחכה להם.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: מי שרוצה להישאר, מוזמן.

טלי פלוסקוב: לפי דעתי, אנחנו יכולים להתחיל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני שמח מאוד להעביר היום את החוק המכונה "חוק התאומים" בקריאה ראשונה.

יואל חסון: החוק הזה – היה תהליך לא פשוט להעביר אותו.

יואל חסון: לא קל לחוקק מהאופוזיציה.

יואל חסון: העברתי את הטרומית לפני יותר משנה, ואני שמח שהתגברנו על כל הקשיים והצלחנו היום סוף-סוף להתקדם לקריאה ראשונה.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, בואו נדבר על החוק.

יואל חסון: ההסדרים של חופשת הלידה בחוק הישראלי שייכים למאה שעברה.

יואל חסון: לא השכלנו להתאים את החוק למציאות החברתית הנוכחית, שבה נטל גידול הילדים נופל על שני ההורים, וכך גם נטל הפרנסה.

יואל חסון: בעולם אידיאלי, שבו באמת חותרים לשוויון בין גברים לנשים ובאמת חותרים לאיזון שפוי ואמיתי בין חיי משפחה לשוק העבודה, במצב כזה לא היה צורך בחוק הזה, כי כל הגברים היו נהנים מחופשת לידה מנדטורית בתשלום, כפי שיש לנשים.

יואל חסון: יחד עם זאת, אני מודע מאוד לעובדה שקשה להביא רפורמות גדולות מהסוג הזה, רפורמות בעלויות של מיליארדים, עם השלכות אדירות על שוק העבודה.

יואל חסון: ולכן, אני שמח שאנחנו היום, חברי הכנסת, כולנו, מתקנים את המצב בצעדים קטנים, עד שבסוף נגיע ליעד הנכסף.

יואל חסון: זה התחיל – וראוי לציין – עם התיקון של חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג, ובזכות אותו תיקון, לראשונה קיימת אפשרות לאבות לנצל על חשבונם חמישה ימי חופשה ומחלה מייד לאחר הלידה.

יואל חסון: זה נמשך אחר כך עם התיקון של חברתי חברת הכנסת עזריה, שהוסיף שבוע נוסף, השבוע ה-15, לחופשת הלידה, ואפשר לשני ההורים להחליט במשותף מי מהם ינצל את השבוע הזה.

יואל חסון: וכעת מגיע התיקון הזה, התיקון שלי, שעוסק בהורים שכיף להם אבל קשה להם במיוחד – הורים לתאומים ולשלישיות וגם יותר.

יואל חסון: כולנו יודעים שלידה היא תמיד אירוע לא פשוט ומורכב, וגם מרגש, אבל לידה של יותר מילד אחד זה הרבה יותר קשה.

יואל חסון: לידה כזאת כרוכה באתגרים פיזיים ונפשיים עצומים לאישה היולדת.

יואל חסון: אי-אפשר בכלל לדמיין שאישה שהרגע ילדה תאומים או שלישייה או יותר תישאר בבית ללא עזרה ביום שאחרי.

יואל חסון: מעבר ללידה הקשה כשלעצמה, גם האתגר בטיפול בשני תינוקות או יותר מחייב התגייסות של כל המשפחה הגרעינית, בוודאי.

יואל חסון: לכן הצעת החוק הזאת מתמקדת בלידות האלה, המורכבות והמאתגרות במיוחד.

יואל חסון: לפי החוק הנוכחי, מה שקיים היום, לפני התיקון, בלידות כאלה האימא זכאית לתוספת של שלושה שבועות לחופשת הלידה בתשלום עבור כל ילד נוסף שנולד.

יואל חסון: כך, למשל, מי שילדה תאומים תהיה זכאית ל-18 שבועות במקום 15 שבועות חופשת לידה בתשלום, מי שילדה שלישייה זכאית ל-21 שבועות במקום 15, וכך הלאה.

יואל חסון: הצעת החוק אומרת בצורה ברורה: למה לכפות דווקא על האימא לקחת את התוספת של שלושה שבועות?

יואל חסון: אולי להורים יהיה דווקא נכון יותר שהאבא ייקח את התוספת הזאת וינצל אותה מייד לאחר הלידה, במקביל לאימא, יחד עם האימא, ביחד?

יואל חסון: כך ההורים יוכלו לשהות יחד בחופשת הלידה ולתמוך אחד בשנייה מייד לאחר הלידה, בזמן שבו האם עוד מתאוששת מהטראומה הפיזית שעברה, ושני יצורים קטנטנים שהרגע הגיחו לאוויר העולם זקוקים לפחות לארבע ידיים מטפלות.

יואל חסון: הבעיה, שקיימת לנו בהרבה חוקים, היא כביכול תקציבית – זאת אחת הבעיות, וזה מה שהביא, אגב, לקושי ולזמן הרב באישור את החוק הזה – מכיוון שחופשת לידה של גבר יקרה יותר למדינה מחופשת לידה של אישה.

יואל חסון: אפרופו, נתקן בהזדמנות את פערי השכר בין גברים לנשים.

יואל חסון: מכיוון שגברים, כידוע לכם, מרוויחים יותר, הביטוח הלאומי נאלץ לשלם לגברים האלה בממוצע יותר כסף עבור חופשת הלידה שלהם.

יואל חסון: אני חושב שבמצבים האלה – ואני שמח שהצלחנו לשכנע את הממשלה ואת כל הגורמים הרלוונטיים – שאסור במקרה הזה לבחון את זה דרך החור של הגרוש.

יואל חסון: למדינה יש אינטרס מובהק שגברים יצאו לחופשת לידה על אף הפערים בעלות התקציבית.

יואל חסון: יש אינטרס כי זה יעודד נשים לחזור לשוק העבודה והתעסוקה; יש אינטרס כי אנחנו רוצים שהילדים שלנו יקבלו מקסימום תמיכה ואהבה בימיהם הראשונים; יש לנו אינטרס כי זה יעשה גם את האבות יותר מאושרים ויותר מחוברים למשפחה.

יואל חסון: יחד עם זאת, כיוון שבמשרד האוצר הביעו כל מיני חששות בענייני תקציב – ואני לאו דווקא מסכים אתם – נאלצנו לרדת משלושה שבועות לשבועיים שההורים יוכלו להחליף ביניהם.

יואל חסון: אני מקווה ומייחל שבוועדה נחזור למתווה של שלושת השבועות ונשכנע את האוצר ששבוע נוסף הוא טוב ונכון גם מבחינתם בטווח הארוך.

יואל חסון: בסופו של דבר, ברגע שהצעת החוק תאושר, אבא שבמזל טוב נולדו לו תאומים יהיה זכאי במצטבר לשהות בבית חודש שלם לאחר הלידה, לפי החישוב הזה: שבוע על חשבון ימי המחלה והחופשה שלו, שבוע נוסף במקום השבוע ה-15 של האישה ושבועיים נוספים לפחות בזכות התיקון הזה שלנו על חשבון התוספת שמגיעה לאימא בלידת תאומים.

יואל חסון: ככה התקרבנו, בצעדים קטנים, יותר ויותר לשותפות, לחופשת לידה לגבר, ליותר אפשרות לגבר להיות ברגע הקריטי, החשוב, המרגש והנדרש הזה בבית כחלק מהמשפחה הגרעינית.

יואל חסון: אני אומר לכם, אנחנו, בצעדים קטנים, כמו שאמרתי, מתקדמים למהפכה ענקית.

יואל חסון: אין לי ספק שמקסימום בעוד עשר שנים מהיום חופשות הלידה ייראו אחרת לחלוטין, גם לאישה וגם לגבר, במדינת ישראל.

יואל חסון: אין לי ספק בזה, בוודאי במדינה שנורא דוחפת ורוצה לידה ומעודדת משפחות גדולות, מעודדת לידה, תומכת במשפחות רבות ומממנת טיפולי הפריה וטיפולים מורכבים כדי לאפשר לאנשים לזכות בילדים.

יואל חסון: אגב, אותם טיפולי הפריה מעלים באופן דרמטי את אחוזי לידת התאומים במדינת ישראל, ולכן יש עוד יותר רלוונטיות לעזרה הזאת ולחוק הזה.

יואל חסון: אז אם ביד אחת עוזרים, צריך גם ביד השנייה לעזור.

יואל חסון: אני מקווה שתצביעו בעד החוק הזה עכשיו.

יואל חסון: לסיום, חשוב לי לומר תודות.

יואל חסון: אני רוצה להודות לשר הרווחה חיים כץ, שתמך ושהמשרד שלו התגייס לטובת החוק מהרגע הראשון.

יואל חסון: אני אומר עוד פעם: אני יודע שזה לא פשוט לתמוך בחוקים של האופוזיציה, בוודאי מצד הקואליציה.

יואל חסון: אני תמיד חושב שבחוק צריך להסתכל על המוצע ולא על המציע, וככה לראות את זה בעין נקייה.

יואל חסון: אני שמח שבמקרה הזה זה מה שהיה.

יואל חסון: אני רוצה להגיד מילה טובה גם לשר האוצר משה כחלון, שהוא וצוותו הבינו מהרגע הראשון את חשיבות החוק הזה, וכן לנדב שיינברגר, שליווה את החוק הזה לאורך כל הדרך.

יואל חסון: אני מאמין ומקווה שימשיכו.

יואל חסון: תודה גם ליושבת-ראש ועדת הרפורמות רחל עזריה, שניהלה את הוועדה ביעילות, בחוכמה, וסייעה גם לקדם את החוק.

יואל חסון: אני מבקש להודות גם לענת מימון מהייעוץ המשפטי של הכנסת, שמלווה את החוק הזה ביד רמה.

יואל חסון: מילה טובה ואחרונה לאחרון חביב במיוחד, שבלעדיו החוק הזה לא היה עובר את כל המכשולים עד לקריאה ראשונה – ויש עדיין מכשולים, אבל גם לכאן לא היה פשוט להגיע – ליועץ הפרלמנטרי שלי אור קשת, שליווה את החוק הזה, התעקש, נלחם, והיום הוא גם יועץ החקיקה של סיעת המחנה הציוני.

יואל חסון: אנחנו מקווים, כמו שאמרתי, שהחוק הזה יסיים את הדרך עוד במושב הזה.

יואל חסון: זאת כוונתי, ואני מקווה שנעשה.

יואל חסון: אודה על תמיכתכם בחוק.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בוודאי ובוודאי יישר כוח.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני באמת רוצה לברך אותך, חבר הכנסת יואל חסון, וגם את קבוצת חברי הכנסת שהצטרפו לחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הנושא של השינוי בתפיסת תפקיד ההורות במדינה הוא עניין חשוב מאוד, וצריך לנסות לקדם אותו כך שהגברים, האבות, ייכנסו לתמונה ביתר שאת.

עאידה תומא סלימאן: אני תמיד אמרתי שאתם לא יודעים מה אתם מפספסים כאשר לא אתם עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה, בחלומות הטובים שלי, לראות את האבות מקבלים חופשת – לא לידה, חופשת הורות, כי עם כל הכבוד, לא הייתי רוצה שתיקחו לנו את החלק הזה.

עאידה תומא סלימאן: חופשת לידה היא לאישה, שבאמת נושאת ברחמה תשעה חודשים, וסובלת מכל הנושא של הכובד וההיריון, והגוף שלה רוצה להתאושש מהעבודה הקשה הזאת של ללדת ילדים, אבל שהמדינה תטרח לתת חופש במקביל, ולא במקום.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה המצב הנכון.

עאידה תומא סלימאן: אם היינו רוצים לראות חלוקת תפקידים אמיתית – לא שאני מחליף אותך לאיזה שבועיים, לא, אלא מתחילת הדרך שנינו לוקחים אחריות על נושא ההורות.

עאידה תומא סלימאן: למען הגילוי הנאות, החוק הזה מגיע חודשיים וחצי בדיוק, חבר הכנסת יואל חסון, לאחר שהבת שלי ילדה תאומים.

עאידה תומא סלימאן: למען הגילוי הנאות אני אומר באופן הכי ברור שאני תומכת בחוק הזה, למרות שהאבא במקרה הספציפי לא נהנה מחופשה כזאת, כי הוא עצמאי, אבל אני רואה כמה חשובה המעורבות שלו בגידול התאומים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שהגברים אזרחי מדינת ישראל ייקחו על עצמם לא רק את האחריות בלהיות הורים אלא גם את ההנאה בלהיות הורים.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שהמדינה תשקול לעשות את זה בחפיפה, ולא במקום.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לדבריה של חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

דב חנין: קודם כול לברך אותך, חברי חבר הכנסת יואל חסון: יישר כוח.

דב חנין: יש לי זכות להיות יחד איתך בין יוזמי החוק הזה, אבל אתה הוא שמוביל אותנו.

דב חנין: אני יודע כמה לא פשוט לפעמים לקדם חקיקה כזאת, שבסופו של דבר יש לה גם עלויות, וצריך לעמוד מול נציגי המדינה, שלפעמים רואים את הקטן אבל לא רואים את הגדול.

דב חנין: והגדול הוא השינוי שאנחנו צריכים לעשות כאן.

דב חנין: אנחנו צריכים להתקדם לתפיסה אחרת, שוויונית יותר ונכונה יותר, של ההורות, וכן, בצד הרחבת חופשת הלידה לנשים, לייצר גם חופשת הורות משמעותית ואמיתית גם לגברים.

דב חנין: אני מקווה, גברתי היושבת-ראש, שנוכל להשלים את החוק הזה עוד במהלך כנס הקיץ הזה, כי יש לו משמעות גדולה בתוך הרצף הזה של השינוי הערכי המאוד-מאוד משמעותי והמאוד-חשוב הזה.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אני משוכנעת שחברת הכנסת רחל עזריה תעשה את הכול כדי שהתהליך יסתיים עוד במושב הזה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

לאה פדידה: אי-אפשר להציע הצעת חוק ספונטנית?

לאה פדידה: יש פה רוב לאופוזיציה.

טלי פלוסקוב: לא עבר את הנשיאות.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קודם כול כמובן תומך בהצעתו של חברי יואל חסון, וכל צעד שנעשה במדינת ישראל הן כדי להקל על משפחות צעירות והן כדי להקל על השוויון ולהביא לשוויון בין גברים לנשים מקובל עליי.

נחמן שי: נכון, צעד קטן, אמר יואל, אבל צעד קטן תמיד מוביל לצעדים נוספים, ואני מאוד שמח על כך.

נחמן שי: אני רוצה לומר מילה אחת על העניין הביטחוני שעומד עכשיו בראש העדיפויות שלנו.

נחמן שי: וכל השרים שמתייצבים בכנס הרצליה, כל אחד מוסיף ותורם ומעלה את הטמפרטורות עד לא יודע לאן.

נחמן שי: הרמטכ"ל כבר גם ביטל את ההופעה שלו, כך שהמתח הוא בשיאו.

נחמן שי: אז אני רוצה להסב את תשומת ליבכם לדוח מבקר המדינה שהופיע היום – לאזעקה שהוא מזעיק את הציבור על כך שהעורף הצפוני לא מוגן.

נחמן שי: אומר את זה מבקר המדינה בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: הצפון אינו מוגן.

נחמן שי: כרגע הניח על שולחננו חברי שלמה בוחבוט, ראש עיריית מעלות-תרשיחא, מכתב, ובו הוא מציע להכריז מצב חירום כלכלי וביטחוני ביישובי העימות הצפוני.

נחמן שי: הוא מסביר ומציג עובדות: הצפון חשוף.

נחמן שי: הוא אומר במפורש: יש למגן את השכונות, יש למגן מוסדות חינוך, יש למגן מרכזים רפואיים – את בית החולים גליל מערבי ואת בית החולים זיו בצפת – ולהציב מערכות נגד פצמ"רים באזור.

נחמן שי: כל אחד מבין שאנחנו הולכים לעימות, וכל אחד מבין שהעימות הזה יטיל את משקלו הרב, הכבד – אני לא אגיד העיקרי – על היישובים בצפון.

נחמן שי: לא יכול להיות שמדינת ישראל – במקביל לכל מה שהיא עושה, והנסיעות של ראש הממשלה וההצהרות והכוננות, כל מה שקורה – בסוף חיים שם, כמו שאומר מבקר המדינה, 900,000 ב-407 יישובים, והם זקוקים לעזרה במיגון.

נחמן שי: זה הדבר הראשון.

נחמן שי: כושר הלחימה של מדינת ישראל הוא פונקציה, בתלות ישירה בחוסן של אותם תושבים ב-407 היישובים האלה, וזו האחריות של הכנסת הזאת וזו האחריות של הממשלה.

נחמן שי: אתם יכולים לעשות כל מה שאתם רוצים, ממשלת ישראל.

נחמן שי: אם לא יהיה לכם את העורף ולא יהיה לכם את האזרחים, לא תוכלו לזוז צעד אחד קדימה.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אגב, רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת יואל חסון על הצעת החוק – הצעת חוק חשובה ביותר – ובאמת להשתתף, כי הורות היא דבר חשוב מאוד.

לאה פדידה: אבל אני מסתכלת על הכיסאות הריקים של הקואליציה, וזה יום עבודה של כנסת, ואני תוהה וחושבת: האם הם באמת חושבים שהכול בסדר והכול תקין?

לאה פדידה: היום היינו בדיון דחוף שביקשנו רק ביום שני – ותודה רבה ליושב-ראש ועדת הבריאות אלי אלאלוף, שעשה את זה כל כך מהר, כי הוא הבין את החשיבות – על מחסור ברופאים בפריפריה ועל מחסור במענה לחולים בפריפריה.

לאה פדידה: עד מתי?

לאה פדידה: עד מתי הקואליציה של הליכוד תתקשט במילה "פריפריה" אבל תדאג להנציח אותה?

לאה פדידה: עד מתי חולים בצפון לא יצליחו לקבל מענה ופתרון?

לאה פדידה: ויושבים שם בדיון הדחוף האחראית לשירותי בריאות כללית, ויושבת שם נציגה ממשרד הבריאות, ואין להן מענה, והן מראות לנו שאפילו אין תוכנית לעתיד.

לאה פדידה: האם נגזר גורלה של הפריפריה הצפונית?

לאה פדידה: האם אנחנו נגיד לאותם אנשים ולאותם ילדים שעכשיו נולדים שם: צאו מהצפון?

לאה פדידה: תפסיקו לחבר אותנו, הצפון, למרכז; תחברו את המרכז לצפון.

לאה פדידה: לא ייתכן שהיא תשב שם בוועדה ותגיד: אין מרכז לשיקום ילדים, ואין מרכז להקרנה, ואין רופאים שרוצים לבוא לפריפריה, אבל בעצם גם אין תקנים, ואין תקנים להתמחות, ומיליון וחצי תושבים לא נחשבים.

לאה פדידה: שייסעו לבילינסון.

לאה פדידה: ובצפון אנחנו מגלים שאותם האזרחים הם שבויים של קופת חולים כללית, כי 78% מבוטחים בה.

לאה פדידה: מה אתם יכולים, חברי הקואליציה – הכיסאות הריקים שכאן – להגיד לאותו ילד, לאותה אימא, לאותו גבר ולאותו נער שרוצים זכות בסיסית – לקבל שירותי בריאות?

לאה פדידה: בית חולים זיו עומד ריק, תורים מעל ומעבר, שולחים את אנשי הצפון למרכז, ופה בצפון לא צריך מענה.

לאה פדידה: אבל החמור ביותר – שגם אין פתרון לטווח ארוך.

לאה פדידה: ואנחנו לא יכולים לבוא ולהסתכל ולהגיד להם: יהיה בסדר, הבנו, הפנמנו, אלא בעצם זו גזרה, גזרה – ככה אתם אומרים להם.

לאה פדידה: אתם לא מעניינים אותנו, אנשי הצפון.

לאה פדידה: לא מעניינת אותנו הפריפריה.

לאה פדידה: אני בטוחה שזה גם בדרום ככה.

לאה פדידה: אנחנו היום עשינו דיון על הצפון, והלב כואב, והלב אומר: די, מספיק להשתמש במילה "פריפריה" כסיכת קישוט לבגד, לדש או לכל נאום שלכם.

לאה פדידה: הגיע הזמן שתבינו שבריאות היא דבר בסיסי, וצריך לטפל בזה היום, אם לא אתמול.

לאה פדידה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדייה, אה, פדיחה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון – – –

קריאה: פדידה.

לאה פדידה: פדיחה?

לאה פדידה: מה עוד?

לאה פדידה: את שמת לב מה אמרת עכשיו?

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מתנצלת.

טלי פלוסקוב: כנראה חוסר שעות השינה בא לידי ביטוי.

לאה פדידה: או שהתכוונת שהקואליציה עשתה פדיחה בלא לטפל בפריפריה.

טלי פלוסקוב: האמת היא שרציתי להגיד שגם הכיסאות של האופוזיציה לא מלאים, זה כן.

טלי פלוסקוב: אז שוב, תודה רבה לחברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: אבל להגיד "פדיחה" זה קצת – – –

טלי פלוסקוב: לאה, אני שוב אמרתי: מתנצלת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: את הוצאת אותי עכשיו מהריכוז לגמרי, שתביני.

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אני הוצאתי את עצמי, סליחה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: כן, קורה, מה לעשות?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: לאה.

טלי פלוסקוב: היא לא יכולה להירגע.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אני אמרתי והתנצלתי וחשבתי שבזה סיימנו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

לאה פדידה: – – –

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, פייסבוק נוהגת בצביעות עצומה.

רויטל סויד: צופר, צוקרגר – את רואה?

רויטל סויד: נדבקתי.

רויטל סויד: מהתחלה: פייסבוק נוהג בצביעות עצומה.

רויטל סויד: צוקרברג יושב בסנאט, מדבר על הרצון להשיב את אמון הציבור בפייסבוק, מדבר על זה ומצהיר: מבחינתנו, המדיניות שלנו היא שהמידע שייך לגולשים, ואנחנו חייבים לשמור על פרטיות המידע, אבל בעוד הוא יוצא בהצהרות האלה בסנאט, בפועל קורה בשטח אחרת לחלוטין.

רויטל סויד: באיחוד האירופי עומדות לחול בעוד חודשיים תקנות ה-GDPR, התקנות האלה שמדברות על שקיפות ועל נגישות, על כך שהמידע הוא שלנו – אי-אפשר לסחור בו לכל המרבה במחיר.

רויטל סויד: בקיצור, כל מה שפייסבוק עושה היום הם לא יוכלו יותר לעשות, כדי למנוע בדיוק פרשיות כמו קיימברידג', כדי למנוע בדיוק השפעה בבחירות וכדי למנוע את זה שהמידע שלנו שנמצא אצלם – והם מחזיקים על כל אחד מאתנו מידע בהיקף של שבעה ספרים – את המידע הזה אנחנו נוכל לדרוש למחוק, מה שנקרא: הזכות להישכח.

רויטל סויד: אבל בפועל, בעוד המידע הזה נמצא אצלם באירופה, הם עכשיו בשקט בשקט רוצים להעביר את המידע של כל הישראלים שנמצא באירופה – להעביר אותו לארצות הברית.

רויטל סויד: זה יעלה להם סכום עתק.

רויטל סויד: ואתם יודעים למה הם רוצים לעשות את זה?

רויטל סויד: כדי שהתקנות של האיחוד האירופי לא יחולו על המידע שלנו.

רויטל סויד: אז בעוד אנחנו אומרים פה: אתם יושבים פה בארץ, האתר שלכם, אנחנו הגולשים שלכם, יש לכם פה – אתם מדורגים בשפה העברית, אתם מדברים בשפה העברית – הדין הישראלי חל עליכם.

רויטל סויד: תקנות הגנת הפרטיות חלות גם על פייסבוק, והם חייבים במה שחל על כל קוסמטיקאית, ומה שחל על כל בנק ועל כל מי שמחזיק מאגר מידע – חייב לחול עליהם.

רויטל סויד: אבל הם טוענים: לא, הדין הישראלי לא חל עלינו.

רויטל סויד: אנחנו לא יושבים פה, ועכשיו אנחנו גם לא נשב יותר, מבחינתכם, באירופה, והדין באירופה לא יחול עליכם.

רויטל סויד: פניתי ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה: תודיע שהחוק הישראלי חל עליהם – חוק הגנת הפרטיות ותקנות הגנת הפרטיות; שהם לא יכולים לפגוע ולקחת את המידע שלנו.

רויטל סויד: ויותר מזה, הודעתי היום לפייסבוק כאן בארץ באמצעות הנציגה שלה ובארצות הברית ובאירלנד:

רויטל סויד: אם אתם לא תדאגו שהמידע שלנו לא יישאר בפייסבוק ויחולו עליו תקנות של האיחוד האירופי, אנחנו ניאלץ לעשות את זה בחקיקה, כי המידע הוא שלנו לא רק בהצהרה של מרק צוקרברג אלא גם בפועל.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חברת הכנסת רחל עזריה – אינה נוכחת; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת נאוה בוקר – אינה נוכחת; חבר הכנסת יאיר לפיד – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת מוסי רז – אינו נוכח; חברת הכנסת פנינה תמנו – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 60) (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 60) (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת), התשע"ח–2018, לוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק עבודת נשים ובהצעת חוק לתיקון פקודת רכב מנועי (מרכיב העמסה בתעריף הביטוח) נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 16 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 60) (תקופת לידה והורות לבן זוג של עובדת שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת), התשע"ח-2018, עברה בקריאה ראשונה, וחוזרת לדיון בוועדה המיוחדת לדיון בהצעות הבאות:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק עבודת נשים והצעת חוק לתיקון פקודת רכב מנועי (מרכיב העמסה בתעריף הביטוח), להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק אמנות הבנקים הבין-לאומיים לפיתוח (תיקוני חקיקה), התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/769); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה, של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד עשר דקות לחבר הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השרה סופה לנדבר, קודם כול אני רוצה להודות לך.

חמד עמאר: מי שלא יודע – וגם חבר הכנסת יואל חסון היה צריך להודות לה, כי אם היא לא הייתה מסכימה להישאר במליאה, יושב-ראש הכנסת הודיע – כי השר התורן אמר:

חמד עמאר: אני לא מגיע – שהוא יסגור את המליאה אחרי היום שחגגנו כאן.

חמד עמאר: אז אני באמת מודה לך שנשארת לשבת בחוק החשוב שאני מקדם, שבעיניי הוא אחד החוקים החשובים ביותר.

טלי פלוסקוב: באמת תודה, גברתי השרה.

לאה פדידה: אנחנו מצטרפים לתודות.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון, כולנו כאן, כי אנחנו מקדמים כאן דברים מאוד חשובים.

עודד פורר: גם על הדיון הראשון.

חמד עמאר: גם החוק של חבר הכנסת יואל חסון לא היה עולה היום אם היא הייתה מחליטה לעזוב.

חמד עמאר: היא לא שרה תורנית.

טלי פלוסקוב: נכון.

נחמן שי: מי השר התורן?

חמד עמאר: השר התורן היה אמור להיות שר האוצר משה כחלון.

טלי פלוסקוב: לא, השר התורן היה צריך להיות השר יואב גלנט.

טלי פלוסקוב: זה מה שמופיע.

חמד עמאר: יואב גלנט, יואב גלנט, והוא הודיע שהוא לא מגיע, אבל השרה סופה הסכימה להישאר, ובאמת שוב תודה לך.

חמד עמאר: אני חושב שזה אחד החוקים החשובים ביותר שאני מקדם.

חמד עמאר: בשבילי זה כבוד גדול להוביל את החוק הזה, לקדם אותו עם חבריי חברי סיעת ישראל ביתנו, ובראשם השר אביגדור ליברמן, שמהדקה הראשונה הוא תמך ואמר שמשרד הביטחון מוכן לקחת על עצמו להוביל את היום הזה ואת החגיגה הזאת למען בני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: ואין יותר חשוב מחגיגות ה-70 למדינת ישראל בלשלב ציון יום לאומי ויום מיוחד לבני העדה הדרוזית בכל מוסדות הממשלה, בכנסת, בבית הנשיא, וללמוד על העדה הדרוזית, על הנתינה של העדה הדרוזית.

חמד עמאר: נכון שהעדה הדרוזית היא קטנה במספר, אבל היא גדולה בנתינה, בעשייה ובתרומה.

חמד עמאר: לכן, אני מאוד גאה לעמוד כאן ולהוביל את החוק הזה, ובעזרת השם אנחנו היום נעביר אותו בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: לפי הסיכום שלי עם יושב-ראש ועדת החינוך הוא יקדם את זה מהר מאוד.

חמד עמאר: כבר נקבע תאריך לדיון להכנה לקריאה שנייה ושלישית בשבוע הבא.

חמד עמאר: אני מקווה שעד סוף חודש מאי יהיה חוק במדינת ישראל: ציון יום לאומי לבני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: זו גאווה.

חמד עמאר: אני מאוד שמח על זה.

חמד עמאר: אני חייב ביום הזה ובהצגת הצעת החוק הזאת לציין כמה אישים בכירים שאינם איתנו יותר, לדוגמה השיח' אמין טריף, הראש הרוחני של עדה הדרוזית, שבזמן הקמת המדינה ולפני הקמת המדינה תמך בקשר עם היישוב היהודי, ראה את העתיד והוביל למקום שאנחנו נמצאים, ועובדה, בציון 70 למדינת ישראל הנכד שלו, שיח' מוואפק טריף, הדליק משואה ביום העצמאות; השיח' סאלח ח'ניפס, חבר כנסת לשעבר, אחד המובילים לברית הדמים – שהפכה לברית חיים – עם בני העדה הדרוזית; השיח' ג'בר מועדי; לביב אבו רוכן, ועוד אישים רבים.

חמד עמאר: אני לא מזמן הייתי בדאלית אל-כרמל, כשציינו שיותר מ-70 אנשים קיבלו אות על תרומתם להקמת מדינת ישראל מבני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אני רוצה להודות גם למי שיזם את היום הזה, חבר הכנסת לשעבר אמל נסראלדין.

חמד עמאר: אני חושב שלזכור את העבר זה דבר חשוב, וגם ללמוד מהעבר זה דבר מאוד מאוד חשוב.

חמד עמאר: הרבה שואלים אותי במגזר הדרוזי: מה ייתן לנו היום הזה?

חמד עמאר: אתה בא ומציין יום חשוב, יום לאומי – מה ייתן לנו?

חמד עמאר: ובמיוחד הצעירים.

חמד עמאר: אני אומר לכם, חבריי, ברגע שכולם ילמדו על העדה הדרוזית, יכירו את העדה הדרוזית – היום הרבה לא מכירים את תרומתה של העדה הדרוזית, אבל אם אנחנו נבוא ונעביר את זה, נשריש את זה בכל צעיר וצעירה במדינת ישראל, בכל אזרחי מדינת ישראל, את תרומתה של העדה הדרוזית, זה רק יכול לעזור לקדם את היישובים, לתת לאותם אנשים, לאותם אזרחים לבקר ביישובים.

חמד עמאר: ואני מזמין את כל אזרחי מדינת ישראל לבוא ולבקר ביישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: יש לנו הרבה מה לתת, יש לנו הרבה דברים מיוחדים.

חמד עמאר: תגיעו ליישובים הדרוזיים, תבקרו, תכירו.

חמד עמאר: אני מזמין את כל אזרחי מדינת ישראל להגיע ולהיות עם האזרחים הדרוזים, עם התושבים הדרוזים, כי זה מאוד חשוב לנו.

חמד עמאר: חשוב לנו שתגיעו, שתבקרו.

חמד עמאר: אנחנו מקדמים את כל נושא התיירות הכפרית ביישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: אני מוביל את זה שנים רבות, מאז שהשר עוזי לנדאו, חבר מפלגתי לשעבר, היה שר התיירות, וגם איציק אהרונוביץ, וגם סטס היה שר התיירות.

חמד עמאר: אני, ביחד אתם – הובלנו הרבה מהלכים של תיירות ביישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: בואו, תגיעו, תבקרו אצלנו.

חמד עמאר: חשוב לנו מאוד שתגיעו.

חמד עמאר: בסוף אני באמת חייב להודות ליושב-ראש ועדת החינוך, שראה בנושא הזה חשיבות רבה.

חמד עמאר: הוא כבר רצה במושב הקודם להעביר את זה בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: לא הצלחנו לעשות את זה, אבל אנחנו הצלחנו עכשיו להביא את זה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אני מאמין, כמו שהוא הבטיח לי, שכבר בשבוע הבא נביא את זה להכנה לקריאה שנייה ושלישית ונקדם אותו.

חמד עמאר: אני מאוד מודה לו, ליעקב מרגי, חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת החינוך.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לאופוזיציה, חברי האופוזיציה, חברי סאלח סעד וכל חברי האופוזיציה שתומכים בחוק.

חמד עמאר: בקריאה הטרומית כולם תמכו בחוק ועכשיו כולם יתמכו בקריאה הראשונה.

חמד עמאר: אני רוצה להודות גם לחברי סיעתי, שתומכים בי מהרגע הראשון.

חמד עמאר: נמצאים כאן כולם, כל מי שיכול להצביע מישראל ביתנו נמצא כאן, תומך בחוק, רוצה שהחוק הזה יתקדם.

חמד עמאר: אני מודה לכולם.

חמד עמאר: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש.

חמד עמאר: אני מקווה שבאמת החוק הזה יביא רק טובות לבני העדה הדרוזית.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותיי, השרה צריכה לצאת בשעה 18:00.

טלי פלוסקוב: כדי שאנחנו נוכל להצביע אנחנו צריכים לצמצם את מספר הדוברים, או שמדברים מאוד מאוד מהר.

רויטל סויד: אנחנו מוותרים.

טלי פלוסקוב: אז בואו נעשה ככה: אני לא מקריאה שמות אלא הפוך, מי שרוצה לדבר – אני מבינה, סאלח סעד, שאתה רוצה להגיד כמה מילים, נכון?

סאלח סעד: כן.

טלי פלוסקוב: יש עוד מישהו מחברי הכנסת שרוצה?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: אז שני אנשים, גם נציגי העדה – ניתן להם לדבר ונעבור להצבעה, בסדר?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, תנסה בבקשה לעשות את זה מהר, כדי שנוכל גם להצביע.

סאלח סעד: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעה חשובה מאוד לבני העדה הדרוזית.

סאלח סעד: למעשה, היא קובעת שבכל שנה מדינת ישראל תציין את חשיבותה של העדה הדרוזית ותרומתה למען מדינת ישראל מעל 70 שנה.

סאלח סעד: ידידי חבר הכנסת חמד עמאר התחיל בהליך החקיקה לפני שהתחלתי לכהן כחבר כנסת, ואני מודה לו על ההצעה החשובה הזאת.

סאלח סעד: חבריי חברי הכנסת הדרוזים, אני רוצה שתיקחו דוגמה אישית.

סאלח סעד: חוק שמועלה על ידי חבר הכנסת חמד עמאר, חבר הקואליציה – מכיוון שהוא מדבר על הכרה בעדה הדרוזית, כל הסיעה שלי התגייסה ומצביעה בעד החוק הזה.

סאלח סעד: תלמדו דבר אחד: כשמדובר בעניין שקשור לעדה הדרוזית, העדה היקרה שלנו, אנחנו צריכים להיות מאוחדים ולחייב את הסיעות של כולנו, כולכם, להצביע בעד חוק שיש בו הטבות וזכויות או תקציב עבור העדה הדרוזית.

סאלח סעד: אני משבח אתכם, חברי הכנסת חמד עמאר ואכרם חסון, על הצבעת

סאלח סעד: כם כנגד חוק הלאום הגזעני הזה שהגיע רק לפני כמה ימים.

סאלח סעד: עשיתם את הבחירה הנכונה הזאת, ואני יודע שלא היה לכם קל עם זה.

סאלח סעד: חברים, בעניין הדרוזים, ממשלת ישראל צריכה להבין שכולנו מתנגדים לכל פגיעה בזכויות שלנו.

סאלח סעד: אני מצפה מכם להתנהג כמו שצריך להתנהג ולחייב את הסיעות שלכם לתמוך, ולהצביע נגד חוקים שפוגעים בנו.

סאלח סעד: קחו לדוגמה את תקציב המדינה, שלא היה בו זכר לתקציב הרשויות המקומיות הדרוזיות, שום סעיף ייעודי, צבוע, שמדבר על תקצוב הדרוזים, ובכל זאת ההחלטה הייתה להצביע בעד תקציב המדינה.

סאלח סעד: למרות שהתרעתי בפניכם ודרשתי מכם שלא להצביע בעד ולא לפגוע בעדה הדרוזית, אני נאלצתי להתמודד לבד עם החוק ועתרתי לבג"ץ, והממשלה, כמו שאתם מכירים אותה, עם הדחיות שלה, ביקשה דחייה, והיא חייבת לתת תשובות עד 22 במאי.

סאלח סעד: בקרוב יתקיים דיון בבג"ץ, ונראה מה תהיה עמדת הממשלה ומה יהיו הנימוקים שלה בפני השופטים ובפני העדה הדרוזית.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

סאלח סעד: אני מצפה מכם שתהיו מאוחדים בכל הנושאים שיש בהם אינטרס לעדה הדרוזית, ואני רוצה להגיד לכם גם בערבית: (אומר בערבית: אילו נתנו לי לבחור בין העדה שלי למפלגה שלי הייתי בוחר בעדה שלי.

סאלח סעד: ) כל הסיעה של המחנה הציוני מתגייסת לתמוך, בעד ההצעה הזאת.

סאלח סעד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: תודה מיוחדת לחמד עמאר, שהציע את ההצעה החשובה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: מייד נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני מודה לידידי וחברי חמד עמאר, שהציע את ההצעה הזאת.

אכרם חסון: אני מברך אותך.

אכרם חסון: וכפי שאמר גם ידידי סאלח, אנחנו מאוחדים לא רק בעניין העדה הדרוזית – אנחנו מאוחדים בכל דבר שיכול לקדם, ולתרום לעם ישראל בשוויוניות ובדמוקרטיה, בלי אפליה.

אכרם חסון: כמובן שזה דבר חשוב מאוד, אבל אני אומר גם לידידי חמד ולכל חברי הכנסת שנמצאים כאן: זה לא מספיק.

אכרם חסון: כל עוד שר החינוך לא מכניס למערכת החינוך ולכל המוסדות במדינת ישראל לימוד חובה על התרומה ועל בני העדה הדרוזית מבחינת מורשת, מבחינת תרבות ומבחינה היסטורית, זה לא מספיק.

אכרם חסון: כפי שאמרתי, אנחנו נבחנו בבגרות בתנ"ך, ואנחנו יודעים מי אלה המשוררים המפורסמים של אחינו היהודים, ואנחנו מכירים את כל המנהיגים של יהודי העולם, כולל היהודים במדינת ישראל.

אכרם חסון: אנחנו למדנו על קשר הדם, על מה שנקרא ברית החיים בינינו לבין העם היהודי, אבל כיום אין במדינת ישראל שום זכר ללימוד על תולדות ותרומת העדה הדרוזית באף בית ספר.

אכרם חסון: כאשר אנחנו הולכים לתת הרצאה במרכז הארץ, רוב התלמידים לא יודעים עלינו כלום, למרות שיש ברית בין משה רבנו ובין יתרו, חותנו של משה.

אכרם חסון: לכן, זה חשוב מאוד שהדברים האלה ייושמו הלכה למעשה.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, לפני שנה עשיתי בדיקה ב-42 משרדי ממשלה.

אכרם חסון: מתוכם, ב-39 משרדים אין אישה דרוזית.

אכרם חסון: החוק של ידידי יואל חסון שעבר עכשיו, ובירכתי אותו – זה לא יעזור ל-50% מהנשים הדרוזיות, שלא עובדות.

אכרם חסון: לכן, כל עוד אין שוויון אמיתי, אין נקודת זינוק שווה לאישה הדרוזית ולחייל הדרוזי ולצעיר הדרוזי ולכל אדם מבני העדה הדרוזית – החוקים האלה הם חשובים וההצעות האלה חשובות, אבל הם לא ייתנו את המענה הסופי.

אכרם חסון: לכן, אנחנו צריכים להתאחד כולנו יחד כדי לשנות את המצב ולהביא סוף-סוף למה שנקרא שוויון מלא בין העם היהודי לעדה הדרוזית, כפי שעשו כמה חברי כנסת בעבר, הגישו הצעות חוק – היו בשנת 1981 וב-1983 וב-1984 – אך לצערי הרב, עד עצם היום הדברים האלה לא התבצעו.

אכרם חסון: ואני רוצה לתרגם, אחי סאלח, מה שאמרת כאן, שגם אחינו היהודים יבינו שאנחנו חלק מבשרה של החברה בישראל ואנחנו חלק מהעם בישראל.

אכרם חסון: אתה אמרת: מי שלא נאמן לעדתו, לא יכול להיות נאמן למפלגתו ולמדינתו, וזה אכן נכון.

אכרם חסון: ברגע שאתה נאמן לעדה, כל אחד יכול לסמוך עליך.

אכרם חסון: אפשר אחרי זה ללחוץ ידיים וידעו שאתה מדבר מתוך הלב, מתוך השכל הישר, כי יש לנו מדינה חשובה, ואנחנו צריכים להיות שווים בה.

אכרם חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2018, לוועדת החינוך התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 17 חברי כנסת תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ופועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח–2018, עברה בקריאה ראשונה, וחוזרת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/774); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו עוברים להצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את חבר הכנסת יואל רזבוזוב להציג את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך, כעיקרון.

יואל רזבוזוב: תודה, כבוד היושבת-ראש.

יואל רזבוזוב: אני שוב מודה לשרה לנדבר, שהתנדבה להישאר גם בהצעת החוק שלי.

טלי פלוסקוב: אנחנו משחררים את השרה.

טלי פלוסקוב: כעיקרון, אני לא חייבת לנעול את הישיבה – – –

סופה לנדבר: – – –

טלי פלוסקוב: אה, את רוצה – זו בחירתך.

יואל רזבוזוב: אני עושה את זה קצר מאוד.

יואל רזבוזוב: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח).

יואל רזבוזוב: במשפט אחד: מדובר בחוק שיוזיל את עלויות העיסוק בספורט למאות אלפי אזרחים שעוסקים בספורט כתחביב ולא כמקור הכנסה.

יואל רזבוזוב: אני מדבר על שחקני הליגות הנמוכות בכדורגל ובכדורסל, שחקניות כדורשת, הסטודנטים שעוסקים בספורט ועוד רבים אחרים.

יואל רזבוזוב: היום לרבים יש ביטוח פרטי, ולאחרים יש ביטוח ממקום עבודה וגם ממקומות אחרים.

יואל רזבוזוב: ספורטאים שיש להם את הביטוח הזה – הם מחזיקים בשני ביטוחים שמכסים את אותם רכיבים ביטוחיים.

יואל רזבוזוב: בדיוק כמו שלפני שנתיים העברתי הצעת חוק שפוטרת מביטוח כפול את תלמידי בית הספר העוסקים בספורט, היום אנחנו מעבירים הצעת חוק שפוטרת מביטוח כפול עשרות אלפי אזרחים נוספים, וצועדים צעד נוסף להפחתת העלויות לעוסקים בספורט במדינת ישראל ולעידוד הספורט ואורח חיים בריא וספורטיבי במדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: אני מודה ליושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת מרגי, שבאמת מקדם את החוק ועוזר להעביר כמה שיותר מהר, כדי שכבר בעונת הספורט בספטמבר נוכל לפטור מאות אלפי אזרחי ישראל מתשלום ביטוח מיותר.

יואל רזבוזוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

טלי פלוסקוב: האם יש חברי כנסת שרוצים – יש לי כאן רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: האם יש מישהו?

טלי פלוסקוב: אין אף אחד שמעוניין לדבר?

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח), התשע"ח–2018.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח), התשע"ה–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: שיהיה בהצלחה.

טלי פלוסקוב: 14 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח), התשע"ח–2018, עברה בקריאה ראשונה, וחוזרת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: רבותיי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ד באייר התשע"ח, 9 במאי 2018, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.