ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 328, 2018-05-07 00:00

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת כבל.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: אני אשאל את אלה שביקשו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק טוב, חוק שתמכנו בו, חוק שאני מודה לחבר הכנסת מלכיאלי על היוזמה שלו, אבל אנחנו גם בדיונים בוועדה ראינו שיש עוד מה לשפר בחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה לא נותן תשובה על מי שחוסם כניסה לבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שדייר בתוך בניין רוצה לצאת, ומישהו חסם את הכניסה של הבית הזה ברכב שלו והלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא יודע אם הוא בא אחרי שעה, אחרי שעתיים, אחרי שלוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה גם לא בא ואומר במפורש שגורם – אולי של הרשות המקומית או של המשטרה – יגרור את הרכב הזה שחוסם כך שלפחות ייתן לאנשים להגיע למקומות שהם צריכים להגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שמישהו חולה, מישהו צריך להגיע לפגישה, לעבודה, לכל מקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה – אני חושב שאפשר ורצוי שבתקנות שהשר יביא, הוא יכניס גם את הסעיף הזה, כי מאוד חשוב לתת לאנשים לחיות את החיים שלהם ולא להשאיר אותם כלואים כי מישהו בלתי אחראי בא ופגע בזכויותיהם של אנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בתוך חניונים – אתה מגיע לקניון לפעמים, אתה מסיים את הקניות שלך, יש לך סדר-יום אחר שאתה ממשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שנותנים לבן אדם שחסם רכבים בחניה – הוא משלם קנס, זה עוד לא פתר את הבעיה לזה שהרכב שלו חסום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם שם, אני חושב, צריך להיות בתקנות שיהיה גרר על חשבונו של המפר את החוק הזה, שחוסם את הרכבים שנמצאים בפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא חייב לשלם גם עבור הגרירה של הרכב שחונה וחוסם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא של מקומות חניה לנכים, המקום הזה מאוד מאוד אנושי, מאוד מאוד רציני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שהיום יש תקנות שאחוז מסוים מחניון גדול הוא למקומות חניה לנכים, מיועד לנכים ולא מיועד לאנשים בריאים שיכולים ללכת או לחפש מקום חניה אחר – לפעמים אתה מגיע למקום החניה, והוא לא חונה לכאורה במקום החניה של הנכה, אבל הנכה צריך מרחק של פתיחת השער, פתיחת הדלת, כדי שיוכל לרדת ויוכל לתפקד ולהגיע ליעדו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנשים מחנים באי התנועה הזה שמסומן כדי שהנכה ירד לשם או יעלה משם, ואתה כאילו חנית במקומו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני תומך בחוק הזה, תמכתי בוועדה, ואני מקווה שההערות שלי שהעליתי פה – שהשר ישמע גם אותן, שיגיעו אליו ושיביא אותן בתקנות, כך שנוכל להגיע לחוק יותר חיובי ויותר מושלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – איננו; עיסאווי פריג', מעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר; מיכל רוזין – איננה; תמר זנדברג; מוסי רז, מעוניין?

יולי יואל אדלשטיין: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 122), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–3 – 45 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקריאה שנייה, 45 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק תיקון פקודת תעבורה (מס' 122), התשע"ח–2018, כולל לוח התיקונים – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 46 נגד – אין נמנעים – אין חוק תיקון לפקודת התעבורה (מס' 122), התשע"ח–2018, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שלישית המצב הוא כדלקמן: 46 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/764; דברי הכנסת, חוב' כ', ישיבה 321, עמ' 27703; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק יום השחרור מגרמניה הנאצית, התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי השרים, הינני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק יום השחרור מגרמניה הנאצית, התשע"ח–2018.

יעקב מרגי: בהצעת החוק, שיזם חבר הכנסת יואב בן צור יחד עם קבוצת חברי הכנסת, מוצע לקבוע כי מדי שנה, ביום כ"ו באייר, התאריך העברי, יקוים יום לציון השחרור מגרמניה הנאצית.

יעקב מרגי: יום השחרור מגרמניה הנאצית יצוין ברחבת הכותל המערבי בטקס אזכרה ותפילה לזכר הלוחמים היהודים שלחמו בנאצים בצבאות בעלות הברית או בשורות הפרטיזנים ולוחמי הגטאות, ובהודיה על שחרורו של העם היהודי מידי הצורר הנאצי.

יעקב מרגי: המשרד לשירותי דת יהיה מופקד על עריכת הטקס.

יעקב מרגי: עוד מוצע לקבוע כי אין בהוראות החוק הזה שמונח לפניכם היום כדי לגרוע מהוראות חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, שלפיו מדי שנה ביום 9 במאי יתקיים יום לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במחנות צה"ל ובבתי הספר, בישיבה ממלכתית של הכנסת, בטקס מרכזי לפי החלטת ממשלה ובתהלוכת ניצחון ממלכתית בירושלים.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת מוגשת בצירוף הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההסתייגויות ואת החוק ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: כאמור, קיימת הסתייגות של חבר הכנסת יואב בן צור.

יעקב מרגי: איפה חבר הכנסת בן צור?

יעקב מרגי: אדוני, אתה מעוניין לנמק את ההסתייגות?

יעקב מרגי: לא, רק להצביע.

יעקב מרגי: אתה מבקש להצביע על ההסתייגות.

יעקב מרגי: אם כן, חברי הכנסת – – – – – – ששש.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק יום השחרור מגרמניה הנאצית, בתשע"ח–2018.

יעקב מרגי: לשם החוק קיימת הסתייגות של חבר הכנסת יואב בן צור, הסתייגות מס' 1, לשם החוק.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות?

יעקב מרגי: מי נגד ההסתייגות?

יעקב מרגי: נא להצביע.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות?

יעקב מרגי: מי נגד ההסתייגות?

יעקב מרגי: אפשר להצביע.

יעקב מרגי: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת יואב בן צור לסעיף 1 נתקבלה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, בעד ההסתייגות – 41, אין מתנגדים או נמנעים.

יעקב מרגי: ההסתייגות התקבלה.

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים כרגע על סעיפים 1–5.

יעקב מרגי: לא, סליחה.

יעקב מרגי: אנחנו נצביע קודם כול על שם החוק, לאחר קבלת ההסתייגות, בקריאה שנייה.

יעקב מרגי: מי בעד?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על שם החוק.

יעקב מרגי: מי בעד?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: נא להצביע, כולל ההסתייגות שהתקבלה, ודאי.

יעקב מרגי: שם החוק, כולל ההסתייגות – מי בעד?

יעקב מרגי: מי נגד.

יעקב מרגי: הצבעה מס' 11 בעד – 47 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

יעקב מרגי: בעד – 47, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

יעקב מרגי: אישרנו את שם החוק, כולל ההסתייגות.

יעקב מרגי: אנחנו נצביע על סעיפים 1–5.

יעקב מרגי: אין שם הסתייגויות, אז כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה – 1–5, כולל.

יעקב מרגי: מי בעד?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: נא להצביע.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, קריאה שנייה, סעיפים 1–5, ללא הסתייגויות.

יעקב מרגי: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–5 – 49 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יעקב מרגי: בעד – 49, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יעקב מרגי: אישרנו את החוק בקריאה שנייה.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים – אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית, חבר הכנסת יעקב מרגי, למרות שהתקבלה הסתייגות?

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לקריאה שלישית, כולל ההסתייגות.

יעקב מרגי: מי בעד? מי נגד?

יעקב מרגי: נא להצביע.

יעקב מרגי: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 52 נגד – אין נמנעים – אין חוק יום השחרור וההצלה מגרמניה הנאצית, התשע"ח–2018, נתקבל.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, 52 בעד – התמיכה עולה כל הזמן, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יעקב מרגי: אנחנו אישרנו את החוק כנדרש בשלוש קריאות.

יעקב מרגי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1214); נספחות.

יעקב מרגי: ] (קריאה ראשונה) חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעות בחוק בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: שימו לב לשינוי בסדר-היום: ההצעה הראשונה בין הקריאות הראשונות היא הצעת חוק לניכוי כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מן הכספים המועברים אליה מממשלת ישראל, התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: יציג את הצעת החוק סגן שר הביטחון חבר הכנסת אליהו בן-דהן.

יעקב מרגי: ההצעה הבאה תהיה הצעת חוק הכניסה לישראל.

יעקב מרגי: סגן היושב-ראש חמד עמאר, סגן היושב-ראש חמד עמאר.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, היום הזה הוא יום חשוב.

יעקב מרגי: מדינת ישראל אומרת: לא עוד.

יעקב מרגי: אנחנו נילחם בטרוריסטים לא רק בתפיסתם ובהבאתם לדין אלא גם לאחר שנכלאו; נמשיך להיאבק בהם ובבני משפחותיהם ובמי שמממן אותם; נגלה אפס סובלנות לטרור.

יעקב מרגי: הערב הממשלה מבקשת להביא לאישור את הצעת החוק לניכוי כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל.

יעקב מרגי: הצעת החוק נועדה לקבוע הוראות לעניין ניכוי של כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מתוך הכספים המועברים על ידי ממשלת ישראל לרשות מכוח חוקי יישום הסכמי הביניים עם הרשות.

יעקב מרגי: הכוונה היא לכספים המשולמים לפעילי לטרור או לבני משפחותיהם של פעילי טרור שנפצעו או שנהרגו או לכספים המשולמים לאסירים או עצורים אחרים בשל ביצוע או ניסיון לביצוע של עבירה שיש בה כדי לפגוע בביטחון המדינה או בביטחון הציבור או לבני משפחותיהם כ"תגמול", במירכאות, על פעולות הטרור שביצעו.

יעקב מרגי: על פי נתונים של מערכת הביטחון, הרשות הפלסטינית משלמת יותר ממיליארד שקל בשנה לטרוריסטים ובני משפחותיהם.

יעקב מרגי: תארו לכם כמה גני ילדים ובתי הספר היו יכולים להיבנות בסכום הזה.

יעקב מרגי: במקום להשקיע בחינוך ובבריאות, במקום לדאוג לתושבי עזה, דואגת הרשות לעידוד הטרור.

יעקב מרגי: על פי הצעת החוק יביא שר הביטחון לאישור ועדת הקבינט הביטחוני-מדיני מדי שנה דוח המסכם את סך הכספים ששילמה הרשות בזיקה לטרור.

יעקב מרגי: ברירת המחדל של החוק היא שהסכום שייקבע בדוח של שר הביטחון ויאושר על ידי ועדת השרים יחולט באופן סופי מתוך סך הכספים שמועברים לידי הרשות בהתאם להוראות חוקי יישום הסכמי הביניים עם הרשות הפלסטינית.

יעקב מרגי: בכל חודש ינוכה סכום השווה לחלק ה-12 מסך התשלום לפעילי טרור בשנה הקודמת.

יעקב מרגי: לגבי כספים שנוכו באופן סופי ומוחלט קובעת הצעת החוק כי תוקם קרן ייעודית שתנוהל על ידי האפוטרופוס הכללי ואליה יועברו כספים אלה.

יעקב מרגי: הכספים שינוכו ויועברו לקרן ישמשו למטרות האלה: 1.

יעקב מרגי: מימוש פסקי דין שניתנו בבתי משפט בישראל נגד הרשות או נגד פעילי טרור בתביעות לפי פקודת הנזיקין או בתביעות של זכאים לתגמולים לפי חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה; 2.

יעקב מרגי: תשלומי פיצויים לטובת נפגעי עבירה שפסקו בתי משפט בישראל או באזור יהודה ושומרון בפסקי דין נגד פעילי טרור; 3.

יעקב מרגי: ביצוע מיזמים ומשימות לחיזוק המאבק בטרור והמאבק במימון הטרור אשר יאושרו בידי השר.

יעקב מרגי: הצעת החוק הממשלתית נועדה להפסיק את האבסורד שקיים היום: ביד אחת הרשות הפלסטינית נלחמת במדינת ישראל בעזרת מימון טרוריסטים, וביד השנייה – מקבלת כספים ממדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני סמוך ובטוח כי כל חברי הכנסת מסכימים שיש להילחם בטרור בכל תוקף, ועל כן אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה להמשך הדיונים לוועדת חוץ וביטחון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יעקב מרגי: ראשון הדוברים הכנסת, סאלח סעד – איננו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב מרגי: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, השיטה הזאת של לסחוט את כספי העם הפלסטיני, את כספי הרשות הפלסטינית – שהסכומים האלה נמצאים באוצר רק בשל העובדה שהוא אמור להיות צינור להעברת הכספים – היא סחיטה, היא סחיטה של כיבוש, פעם על חברת החשמל, פעם אסירים פלסטינים.

יעקב מרגי: – – – מותר להרוג פלסטינים.

יעקב מרגי: אם מותר לצלפים לירות על ילדים, מותר גם לגנוב את הכסף של הפלסטינים.

יעקב מרגי: כל השיטות האלה לא עזרו בעבר והן לא יעזרו.

יעקב מרגי: – – – מיליון שקל זה נראה לך סביר?

יעקב מרגי: תגיד אם זה נראה לך סביר.

יעקב מרגי: (אומר בערבית: כל הדרכים הללו לא יועילו.

יעקב מרגי: ) אתה יכול להגיד את זה גם בערבית.

יעקב מרגי: (אומר בערבית: האסירים הם חלק מהעם הפלסטיני.

יעקב מרגי: זאת סחיטה.

יעקב מרגי: ) זאת סחיטה.

יעקב מרגי: אמרתי בערבית מה שאמרתי בעברית, אגב.

יעקב מרגי: זאת סחיטה.

יעקב מרגי: – – –

אחמד טיבי: אגב, ממשלת ישראל נותנת פטור ממס לחננו.

אחמד טיבי: חוננו?

אחמד טיבי: חוננו קוראים לזה.

אחמד טיבי: היא גם משלמת לוועד מתיישבי – מה שקרוי בנימין, או ועד מתיישבי שומרון, אלה שעושים את כל השטיקים או העבודה המסיתה נגד השמאל, אלה שעושים דמוניזציה של כל מה שהוא לא ימין.

אחמד טיבי: ולכן, תראו, אני אגיד דבר שאתה לא תאהב, אתם לא תאהבו: גם בווייטנאם, גם באלג'יר, חלק מהשחרור הלאומי היה אלימות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אלימות מהפכנית.

אחמד טיבי: ) הייתה אלימות.

אחמד טיבי: אין שחרור ללא אלימות.

אחמד טיבי: אני תומך במאבק עממי לא אלים, כמו שמתרחש בגבולות של עזה, אבל מי שאשם יותר זה דווקא הצלף ולא המפגין, זה כל הסיפור.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אחמד טיבי: – – שום חוק לא ישנה את העובדה העיקרית – שיש עם שנאבק בכיבוש ושצריך לסיים את הכיבוש.

אחמד טיבי: לא עצירת כספים, לא סחיטה, לא איום, והפלח הזה של העם הפלסטיני, כמו כל עם אחר שנאבק, הוא לא יופקר על ידי אותו עם.

אחמד טיבי: אתם יכולים להתווכח – זה בסדר, זה לא בסדר – אבל העם שנאבק נגד כיבוש עובר תחנות רבות, ולאחרונה – התחנה של המאבק העממי, שזה מאבק אצילי, שהתגובה של הכיבוש כנגדו היא ירי צלפים.

אחמד טיבי: לא יעבור, גם אם החוק יעבור.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין – איננו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה; חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – מוותרת; חבר הכנסת סעיד אלחרומי – איננו; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – איננה; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – איננה; חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – איננה; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חברת הכנסת יעל גרמן – איננה; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה, עד שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, רבותיי השרים, חבריי חברי הכנסת, אני חושב שבנוגע לחוק הזה שמביאה הממשלה צריך להישמע קול מאוד מאוד ברור ומאוד מאוד נוקב משני הצדדים של הבית.

איציק שמולי: החוק הזה הוא חוק מוצדק, חוק מוסרי, חוק נכון, ולא צריך להתבלבל.

איציק שמולי: לפעמים בבית יש בלבול ערכי לגבי מה נכון ומה לא נכון.

איציק שמולי: זה נכון לעמוד על זה שאנחנו תומכים בכל מאודנו בהסדר מדיני, אבל מה שמונח פה על הפרק לא נוגע להסדר מדיני.

איציק שמולי: מה שמונח פה על הפרק זה העובדה שכפי שאמר סגן השר – שלמען האמת אנחנו לא מרבים להסכים – למעלה ממיליארד שקל, למעלה מ-7% מהתקציב של הרשות הפלסטינית הולך לטובת תמיכה בטרוריסטים ובמשפחות של טרוריסטים.

איציק שמולי: אי-אפשר בסוף להחזיק את המקל בשני הקצוות שלו.

איציק שמולי: אי-אפשר לעשות את זה בהקשר של תשלום משכורות למשפחות מחבלים, ואי-אפשר לעשות את זה גם בהקשר של הכחשת השואה.

איציק שמולי: אני באמת לא מתכוון לעמוד פה ולתת ציונים לאף אחד, אבל מה שאנחנו רואים בשבועות האחרונים מהכיוון של הנשיא הפלסטיני זה דבר מאכזב, דבר מקומם.

איציק שמולי: כל ההתנהלות וכל האמירות של סילוף ההיסטוריה והכחשת ההיסטוריה, במקום לנסות ולהשפיע עליה לטובה, במקום לגדוע את האנטישמיות – לטפח אותה, זה דבר שלא מקדם לא את הדיאלוג, לא את השלום ולא שום דבר בכיוון הזה.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר מה שמונח פה על הפרק זה הצעה צודקת, נכונה, שכל מי שבעצם תומך בביטחונה של מדינת ישראל – וצריך להזכיר כאן

איציק שמולי: גם את הצעת החוק של חברי חבר הכנסת אלעזר שטרן – החוק הזה הוא הכרח, החוק הזה הוא נכון, הוא צודק, והוא מהווה נדבך נוסף ביכולת שלנו להתמודד עם הטרור.

איציק שמולי: לא יכול להיות כפל הלשון הזה של הרשות הפלסטינית, שבצד אחד עומדת ומדברת על הצורך להגיע לשלום, ובצד שני מעבירה סכומים ניכרים מהתקציב שלה לטובת תמיכה בטרור.

איציק שמולי: יש גם אחריות, ואחריות לא מועטה, על ממשלת ישראל במצב הנוכחי שאליו נקלענו, אבל דבר אחד בטוח: ממשלת ישראל מעולם לא לקחה כסף והעבירה אותו לגורמים כאלה.

איציק שמולי: ואני רוצה באמת לבקש גם מהצד – אני יודע שמהצד שלנו חברי הכנסת הולכים לתמוך בהצעה.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

חמד עמאר: כל מי שקראתי בשמו, אני מבקש שלא להגיע.

חמד עמאר: אני לא אחזיר אף אחד מרגע זה.

חמד עמאר: תודה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, אני רוצה לנצל את הבמה לדבר על הצעת החוק הקודמת שעברה – הצעת החוק שלי, שאני קיבלתי את תמיכת הכנסת לדבר הזה – ולהסביר.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שכשאדם מגיע לכל מקום – אם זה בית חולים ואם זה קניון או כל מקום אחר – הוא יודע שהוא מחשבן לעצמו את הזמן.

מיכאל מלכיאלי: הוא יודע שהוא יודע מתי הוא נכנס, הוא גם יודע מתי הוא יוצא.

מיכאל מלכיאלי: לפעמים אנחנו פוגשים אנשים שהם יודעים מתי הם נכנסים אבל לא יודעים מתי הם יוצאים.

מיכאל מלכיאלי: ולמה?

מיכאל מלכיאלי: כי בשעה שהוא בא לצאת אז מישהו חוסם אותו, וכשהוא קורא למשטרה ולרשויות, אין לאל ידם להושיעו.

מיכאל מלכיאלי: וברוך השם, היום הכנסת תיקנה חוק חשוב מאוד.

מיכאל מלכיאלי: אני מקווה שהחוק הזה ירתיע אנשים – יחשבו פעמיים לפני שהם חונים, ידעו שאם הם חונים במקום הלא-נכון הם גם עלולים להיקנס על זה, ולא תהיה עוד הפקרות.

מיכאל מלכיאלי: אז אני רציתי לנצל את הבמה כאן ולהודות קודם כול ליושב-ראש הוועדה, איתן כבל ידידי, שמהרגע שקיבל את החוק לידיים שלו, בישל, אפה אותו, נתן לו לתפוח, נתן לו צבע טוב, אור טוב, והוציא תחת ידו את החלה הטובה ביותר, את הדבר המוגמר ביותר.

מיכאל מלכיאלי: ניהלת את הוועדה, איתן ידידי, בצורה הטובה, הקצרה והקולעת, הבאת הסכמות של כל חברי הכנסת – לא היו ויכוחים בכלל – וכל מי שהשתתף בישיבות הוועדה הודה לך.

מיכאל מלכיאלי: ואני באמת רוצה לנצל את הבמה להודות לך על הליווי של החוק הזה עד שהגענו היום ללוות אותו עד הסוף.

מיכאל מלכיאלי: כמובן, גם למנהלת הוועדה לאה ורון, שסיימה את הכול בטוב טעם ודעת, לשר אריה דרעי, שמההתחלה תמך בחוק הזה, לצוות שלו, ארבל ויוני משריקי, ולצוות שלי, חופי, משה כהן וישראל עברון, שעשו את העבודה הטובה על מנת שנוכל גם להביא אנשים שיתמכו בדבר הזה, וגם להציג את זה עם אנשים שנכוו.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות גם לידידי יעקב ריבלין, שהוא שהביא לי את הצעת החוק הזאת עם סיפור שהיה לו ותלונות שגם הגיעו אליו, הציג לי את הבעיה והציע את התיקון לבעיה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות ליעקב ידידי, שהביא את הדבר הזה, וברוך השם, היום הכנסת העבירה את זה בקריאה שנייה ושלישית.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו, עד שלוש דקות, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק הזה הוא אך מתבקש, כי הגיע הזמן שנפסיק לממן את התליינים שלנו.

ענת ברקו: אנחנו עושים את זה באופן שיטתי.

ענת ברקו: המשכורות הללו מאפשרות למחבלים שנמצאים בכלא, לטרוריסטים, להמשיך לקיים חיים תקינים.

ענת ברקו: המשפחה מתפרנסת, יש כאן פנסיה, יש את הקלאב לאסיר, שהוא גם כן מועדון שמאפשר להם שייכות וגיבוש זהות, וכספים עוברים גם דרך שם.

ענת ברקו: יש הטבות לקנטינה – קנטינה שכמובן חיילי צה"ל רק יכלו לחלום עליה; הם מקבלים הרבה פחות.

ענת ברקו: לכן, אני חושבת שהגיע הזמן שיהיה חוק מעין זה, כדי שיאפשר לקזז את הכספים האלה, כספים שמגיעים לאנשים שחיים במחשבה שגם אם נשפטו לעשרה מאסרי עולם או לחמישה מאסרי עולם, הם לא יישארו בכלא.

ענת ברקו: הם חיים בתחושה שזה רק עניין של זמן; הם יחטפו חייל, הם יחטפו אזרח, הם יעשו איזשהו מעשה ובסופו של דבר הם ישתחררו מהכלא.

ענת ברקו: האסירים הכבדים ביותר, אסירים עם מעל 40 מאסרי עולם, יודעים שהם יצאו מהכלא.

ענת ברקו: הם לא חושבים שהם יכלו את חייהם שם.

ענת ברקו: ולכן, אני חושבת שחוק מהסוג הזה יש בו גם איזו אמירה.

ענת ברקו: קרן הפנסיה הזאת היא לא לעד ולא לנצח.

ענת ברקו: הגיע הזמן שנבין שאם בעזה כל סיוע הומניטרי נלקח על ידי החמאס וכל כסף שמגיע אליהם זה לחפירת המנהרות, להתעצמות, לירי רקטות, לפגיעה באזרחים, לשרפת שדות – שורפים את הטבע; תראו מה קורה.

ענת ברקו: אגב, בקוראן אסור לפגוע בטבע.

ענת ברקו: שורפים עצים, שורפים שדות – זה היחס לאדמה ולטבע.

ענת ברקו: לכן, מה שאני חושבת הוא שהגיע הזמן שיהיה חוק כזה, שבעצם יגיד: לכל דבר יש מחיר.

ענת ברקו: אתם רוצים לתמוך בטרוריסטים?

ענת ברקו: אתם רוצים לעשות להם קרנות פנסיה ולשלם להם מדי חודש?

ענת ברקו: בבקשה, תשלמו, אבל אנחנו נקזז את זה מהכספים שמגיעים לכם.

ענת ברקו: זה מה שצריך להיות, וכך אולי ישתמשו בכסף באמת לסיוע הומניטרי, באמת לסיוע לאן שצריך, ולא יכלו את כל מאגר הכספים הזה רק בתמיכה בטרור.

ענת ברקו: בעצם, באופן עקיף, הכסף הזה מגיע לתמיכה בטרור ומגיע לתמיכה בטרוריסטים, ואנחנו צריכים להתנגד לזה, ולכן החקיקה היא טובה, ואני מקווה שכולם יתמכו בחוק הזה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, נדמה לי שאין חוק צודק מזה שהונח על שולחן הכנסת וזוכה כמעט לקונסנזוס מכל באי הבית הזה.

מיקי לוי: אני, רגליי בוססו באוטובוסים מתפוצצים ובמסעדות, בין גופות של אזרחים תמימים שרק ביקשו לנסוע לעבודה וילדים שביקשו להגיע ב-07:00 בבוקר לבית הספר ומחבל מתאבד נתעב כיבה את חייהם במחי יד או במחי לחיצת כפתור על מטען רב עוצמה.

מיקי לוי: ומה קורה ברשות הפלסטינית?

מיקי לוי: מצ'פרים את המשפחות של אותם מחבלים נתעבים בכסף ובכך למעשה מעודדים את הטרור.

מיקי לוי: הרשות הפלסטינית לא השכילה להבין שהיא צריכה למשוך את ידה מגורמי הטרור, כי לא זו הדרך ששני העמים יוכלו לחיות יחד זה לצד זה.

מיקי לוי: הרשות הפלסטינית תומכת ונותנת כספים לאותן משפחות של מחבלים נתעבים שקיפדו את חייהם של חפים מפשע.

מיקי לוי: המשפחות זוכות לתמיכה כספית.

מיקי לוי: ומה דורשים למוחרת מאותו מחבל פוטנציאלי שרואה מה קרה למשפחת חברו, הנתמכת על ידי הרשות הפלסטינית בכספים שמדינת ישראל מעבירה להם?

מיקי לוי: צריכה לדעת הרשות הפלסטינית שכספים שמשולמים לה והיא משלמת אחוזים ניכרים למשפחות מחבלים נתעבים, הכספים האלה יקוזזו מאותם כספים שמדינת ישראל מעבירה להם מכספי המע"מ והמכס שאנחנו גובים עבורם.

מיקי לוי: לא עוד.

מיקי לוי: ממשלת ישראל, מדינת ישראל, שמה היום סוף לדרך הזאת, למגמה שבה הרשות הפלסטינית תומכת במשפחות של מרצחים ואף גרוע מכך – מעבירה כספים לאותם רוצחים שיושבים בכלא הישראלי ושפוטים לזמן רב.

מיקי לוי: זה חוק צודק, זה חוק ראוי, וכמובן שאני אתמוך בו.

מיקי לוי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ממשלת ישראל באה לטפל בסימפטום במקום לטפל בבעיה עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הבעיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה היא שיש כיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיה היא שאין שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלת ישראל לא רוצה להגיע לשלום, כי יש לה אנשים עם D9 שרוצים את כל הארץ ורוצים רק אדמות, רק אדמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הזאת הולכת שם – מושכים אותה באף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה: האם אתם באמת עקרוניים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אשאל שאלה: האם אם הייתה הצעת חוק שלא לשלם לטרוריסטים של נערי הזוועות, אלה ששורפים בתים עם אנשים חיים, אלה שבאים ותוקפים את הפלסטינים שיושבים תחת כיבוש, האם מישהו היה בא ואומר: כן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם משפחת הארור גולדשטיין מקבלת ביטוח לאומי מהמדינה או לא מקבלת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקבלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לפחות תתביישו לכם שאתם באים לחוקק חוק נגד עם תחת כיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עם תחת כיבוש צריך להשתחרר מהכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להשתחרר מהכיבוש.

טלי פלוסקוב: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: טלי, צריך להשתחרר מהכיבוש.

ענת ברקו: איזה כיבוש יש בעזה?

ענת ברקו: שילכו למצרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לבוא ולטפל בבעיה; צריך לסיים את הכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם מסיימים את הכיבוש – ממשלת ישראל, אפילו התובעים של ממשלת ישראל, התובעים של מדינת ישראל לא מסכימים להרוס את הבתים של רוצחי אבו ח'דיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא ואומר – – –

ענת ברקו: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך לתת לי לדבר, כי אי-אפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פעם: החוק הזה הוא אפילו לא מוסרי, כי אם אתה רוצה לדבר על מוסר אתה צריך לבוא ולדבר על כל המקרים הדומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממשלת ישראל חתמה על הסכם אוסלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה נשאר ממנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הייתה פעימה שלישית, ואפילו לשחרר אותם – אנשים שהיו צריכים להשתחרר, אנשים שהיו לפני הסכמים – –

ענת ברקו: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – שהיה הסכם לשחרר אותם, אפילו אותם לא משחררים.

עודד פורר: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עודד.

חמד עמאר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה וחבריך, אלה שמסיתים כל הזמן, גם לטרור, גם לכיבוש וגם להמשך פגיעה בחפים מפשע, באים ומברכים אנשים שכיוונו – הצלפים שכיוונו את הרובים שלהם לילדים ונשים חפים מפשע; באים בבית הזה ומשבחים אותם, שרים משבחים אותם, הממשלה משבחת אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, מה שצריך הוא לסיים את הכיבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שצריך – שהעם הפלסטיני, אחרי שיסיימו את הכיבוש, יקים את המדינה שלו, ישגשג, ובזה יהיה חיסכון בדמים ובחיי אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ממשלה שלא הולכת לכיוון של שלום, היא הולכת לכיוון של מלחמה, ובמלחמה יש אנשים שנהרגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

איציק שמולי: מה זה קשור לתמיכה בטרור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תעשה – – – של משפחת גולדשטיין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תעלה ותציג את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא אומר את זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה, עד שלוש דקות, בבקשה.

לאה פדידה: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדה, על מה המהומה?

לאה פדידה: מדינה צריכה לעשות הכול על מנת להילחם במי – או במה – שמנסה לפגוע בה, ואם יש יד אדם שקשור בטרור, אז כן, מדינה צריכה לנהוג בכל האמצעים שלרשותה.

לאה פדידה: כן, ביד אחת – חתירה לשלום, מובהקת, וביד השנייה – הגנה מוחלטת.

לאה פדידה: אבל אני רוצה להסב את תשומת ליבכם לעוד טרור שנמצא כאן במדינה, ואנחנו שותקים.

לאה פדידה: לא מזמן העברתם – ואתם כל כך דואגים, חברי הקואליציה, לריבונות.

לאה פדידה: אתם לא שמים לב שהטרור של שרפת השדות והחקלאות אט-אט מנשל אותנו מאדמותינו ברגע שאנחנו בשלטון, במדינה ובריבונות שלנו.

לאה פדידה: זה לא עוד מקרה, וזה לא עוד דבר; זה טרור לאומני.

לאה פדידה: נקודה.

לאה פדידה: זה מקום שצריכים להגיד שאנחנו קמים ועושים מעשה.

לאה פדידה: אני לא יכולה לשמוע את שר החקלאות אומר שזה לא בידיו, ואת השר לביטחון הפנים חסר אונים.

לאה פדידה: אנחנו מדינה.

לאה פדידה: מדינה לא יכולה להרשות לעצמה טרור בשדותיה, טרור באדמותיה.

לאה פדידה: אתם יודעים, אם אין קמח אין תורה, אז האדמה היא התורה שלנו, ואני כן מצפה – כמו שצבא ההגנה לישראל יודע למצוא כל מחבל במדינה אחרת – להקים יחידה מובחרת, מיוחדת, יחידה צבאית שתוכל לטפל בטרור החקלאי הזה, שלא נקום בוקר אחד ונגלה שהאדמות שמעבדים החקלאים האלה – שזאת הציונות בעיניי ובעיניכם, בטוח – לא בידינו יותר.

לאה פדידה: האדמה הזאת היא חלק מאיתנו, ואני לא חושבת שאפשר, מותר או כדאי למישהו להקל בזה ראש.

לאה פדידה: ואתם בספסלי הקואליציה, זה התפקיד שלכם להכריז עכשיו שפעולת טרור חקלאית היא פעולה לאומנית לכל דבר, ומקימים יחידה לטפל בזה.

לאה פדידה: אין הפקרות בשדה, ולא משאירים את החקלאים בשדה.

לאה פדידה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, על סדר-היום בסעיף השני היום דובר על מערכת בתי המשפט.

אכרם חסון: ברגע שאני שומע על נושא שקשור לבתי המשפט אני נזכר שלפני שנה העליתי כאן

אכרם חסון: בפני שרת המשפטים שעד עצם היום הזה, בשנת 2018, אין שופטת דרוזית אחת בארץ.

אכרם חסון: למרות שאנחנו תמיד מדברים על אפליה מתקנת, על נקודת זינוק שווה, לצערי הרב זה לא מיושם, ולא נעשה הצעד ההיסטורי הראשון כדי לתת את האפשרות לאישה משכילה, חכמה, משפטנית טובה, להיות שופטת, ובכך לתת לה לפרוץ דרך.

אכרם חסון: אין ספק שהיום יש לנו מאות נשים, מאות צעירות שסיימו לימודי משפטים בהצטיינות והן עורכות דין טובות מאוד, אבל מאחר שאין להן מרפקים בוועדות, אין להן מי שיעזור להן שם – לכן הן תמיד נשארות על הבנקֵט.

אכרם חסון: שרת המשפטים הבטיחה לי כאן לפני שנה שסוף-סוף היא תעשה אפליה מתקנת, ותעשה צעד היסטורי, ותביא לידי כך שאישה דרוזית ראשונה תהיה שופטת בתוך מדינת ישראל.

אכרם חסון: תמיד חושבים שאנחנו שוכחים.

אכרם חסון: אנחנו לא שוכחים; אנחנו דורשים שייעשה צדק עם האישה הדרוזית.

אכרם חסון: אי-אפשר לדבר על משטר דמוקרטי ועל מדינה מתקדמת ומדינה מיוחדת כאשר האישה הדרוזית עדיין נמצאת מאחור.

אכרם חסון: אנחנו לא רוצים סיסמאות ואנחנו לא רוצים דיבורים.

אכרם חסון: אני פונה עוד פעם לשרת המשפטים, ואני מבקש ממנה שתעשה צדק עם האישה הדרוזית.

אכרם חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

חמד עמאר: אחריה – חבר הכנסת יאיר לפיד.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק הזאת, אם רוצים לקרוא לה בשמה, היא הצעת חוק של גזל וגנבה לאור יום ובאליבי של חקיקה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה זה יהיה הטרנד מעכשיו והלאה – שאפשר לחוקק חוקים שהם עוקפי כל האמנות הבין-לאומיות, עוקפות כל המוסר, והם רק נענים לרצון העז של הרוב במדינת – או לא במדינת ישראל, או כן במדינת ישראל, אבל לפחות הרוב בתוך הכנסת, הבית הזה, כדי לחוקק את החוקים בדורסנות.

עאידה תומא סלימאן: עולים על הבמה אחד אחרי השני, חבר כנסת או חברת כנסת, אחד אחרי השני, ומסבירים למה צריך לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אף אחד לא מדבר מאיפה הכסף הזה, והאם בכלל יש לממשלת ישראל, לצד הכובש, את הסמכות ואת הזכות להחליט על הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא כסף שנותנת מדינת ישראל ברוב חסדה; זה לא כסף מתקציב מדינת ישראל שתורמים אותו לפלסטינים.

עאידה תומא סלימאן: זה כסף של הפועלים הפלסטינים שגבו מהם מיסים על העבודה שלהם בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זה לא כסף של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זה אמור לעבור לרשות הפלסטינית, והרשות הפלסטינית תחליט.

עאידה תומא סלימאן: על מה שעשו או לא עשו אלה שיושבים בבית סוהר, האסירים הפלסטינים – הם משלמים מחיר שקבע אותו החוק הישראלי, בצדק או לא בצדק.

עאידה תומא סלימאן: מבקשים מהם לשלם מחיר עבור מה שעשו או לא עשו.

עודד פורר: מגיע להם פרס?

עאידה תומא סלימאן: אבל אין זכות לקבל את הכסף הזה, שהוא מיסים ששולמו על ידי פועלים פלסטינים – –

עודד פורר: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – וממשלת ישראל אמורה להעביר את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל המנטליות של הכובש, המנטליות של הקולוניאליסט מחליטה לצד השני מה לעשות עם הכסף, ומענישים ענישה קולקטיבית ואומרים: תעשו את זה ולא תעשו את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה יהיה סדר-היום שלכם.

עאידה תומא סלימאן: ככה תחליטו להתנהג.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אנחנו האדונים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הכובשים.

איילת נחמיאס ורבין: זה על סתם?

איילת נחמיאס ורבין: זה על כלום.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחליט לכם מה תעשו אפילו עם הכסף שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: הרשות הפלסטינית משלמת כסף למחבלים.

איילת נחמיאס ורבין: השתגעת?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחליט לכם מה תעשו, מה סדרי העדיפויות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: שהרשות תשלם להם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחליט אם תתמכו במשפחות שקיימות בתוך הסמכות והאחריות שלכם או לא.

חמד עמאר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להבין שיש עם אחר שיש לו לפחות עצמאות וכבוד עצמי, והוא יכול להחליט לעצמו.

איילת נחמיאס ורבין: שהרשות – – – תשלם להם.

עאידה תומא סלימאן: את לא תחליטי על הרשות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – זה לא יכול להיות – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ורבין, תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על כל מה שחשוב ומהותי הממשלה הזאת הרי עושה סיבוב.

חמד עמאר: בשבוע שעבר ראש הממשלה עשה סיבוב על המבצע המפואר של המוסד.

חמד עמאר: השבוע עושים סיבוב על בית המשפט העליון.

חמד עמאר: ואני יודע שכבר לא אכפת לכם מכלום, אבל הפעם זה עלול להסתובב אליכם בחזרה, כי זו לא פסקת התגברות; זה חוק ה-61.

חמד עמאר: זה חוק שאומר: ל-61 חברי כנסת יהיה כוח בלתי מוגבל.

חמד עמאר: מה יקרה אם לא תהיו בשלטון?

חמד עמאר: מה יקרה אם תיתנו את הכוח הבלתי-מוגבל הזה לממשלה אחרת, שלא מסכימה איתכם?

חמד עמאר: 61 חברי כנסת יוכלו לפנות את בית אל, את עלי, את עפרה, את שילה, ולכם לא יהיה למי לפנות, ולא יהיה לכם למי לערער.

חמד עמאר: אתם יודעים איך הם יפנו?

ציפי חוטובלי: – – – סגנית השר חוטובלי, את יודעת איך הם יפנו?

ציפי חוטובלי: מהר.

ציפי חוטובלי: – – – הם יפנו מהר.

ציפי חוטובלי: הם יגידו: שלוש קריאות, 61 חברי כנסת – יאללה, מפנים.

ציפי חוטובלי: הצבא מקבל פקודה – אין לאן ללכת.

ציפי חוטובלי: לא תוכלו למשוך זמן.

ציפי חוטובלי: לא תוכלו לעשות הפגנות.

ציפי חוטובלי: – – – מהר.

ציפי חוטובלי: כי אתם בפסקה הזאת החלטתם להוריד את האפשרות לערער.

ציפי חוטובלי: שלוש קריאות בזק.

ציפי חוטובלי: ב-61 חברי כנסת, חבריי החרדים, יוכלו לאפס את תקציבי הישיבות.

ציפי חוטובלי: – – – לאפס את תקציבי הישיבות.

ציפי חוטובלי: ולא יהיה לכם למי לפנות, ולא יהיה לכם למי לערער, ולא יהיה לכם לאן ללכת.

ציפי חוטובלי: ואתם יודעים שאם החוק הזה יעבור ותקום פה ממשלה אחרת, אתם יודעים איזה לחץ אדיר יופעל על הממשלה הבאה לאפס את תקציבי הישיבות?

ציפי חוטובלי: זה מה שאתם רוצים – שלא יהיה לכם לאן ללכת?

ציפי חוטובלי: 61 חברי כנסת יוכלו להצביע על נישואים אזרחיים, על תחבורה ציבורית בשבת, על נישואים לחד-מיניים.

ציפי חוטובלי: אני אגב, אתמוך.

ציפי חוטובלי: ולא יהיה לכם לאן ללכת, ולא יהיה לכם אצל מי לערער, כי ככה זה יהיה.

ציפי חוטובלי: זה יהיה החוק.

ציפי חוטובלי: 61, חאפ-לאפ וגמרנו.

ציפי חוטובלי: ככה זה בדמוקרטיה.

ציפי חוטובלי: 61 חברי כנסת יוכלו לדחות את הבחירות בשנתיים, כי יש מצב ביטחוני.

ציפי חוטובלי: הרי תמיד יש מצב ביטחוני.

ציפי חוטובלי: יוכלו להחליט שכל המסתננים יקבלו אזרחות, ולהחליט ש-61 חברי כנסת יגידו שראש הממשלה הבא – לא הנוכחי שאתם אוהבים, סגנית השר; הבא, זה שאתם שונאים – אי-אפשר יהיה לחקור אותו, לא משנה מה הוא יעשה.

ציפי חוטובלי: ככה זה בדמוקרטיה.

ציפי חוטובלי: לא משנה מה הוא יעשה, אי-אפשר יהיה לחקור אותו.

ציפי חוטובלי: מכל האיזונים והבלמים בעולם יש בלם אחד מרכזי.

ציפי חוטובלי: כל הדיון על האיזונים והבלמים עוסק בבלם אחד.

ציפי חוטובלי: אתם יודעים מה הבלם?

ציפי חוטובלי: ההבנה שיום אחד אתה בקואליציה ויום אחד אתה באופוזיציה.

ציפי חוטובלי: אבל אתם שכחתם; אתם החלטתם שלנצח תהיו בשלטון.

ציפי חוטובלי: לא לנצח תהיו בשלטון, וכשלא תהיו בשלטון תזדקקו להגנה, ואת ההגנה של עצמכם אתם מורידים.

ציפי חוטובלי: כי ממשלה שאין לה בלמים תהיה כזאת ותהיה אחרת.

ציפי חוטובלי: אתם הורדתם את הבלם המרכזי.

ציפי חוטובלי: מה תעשו אז?

ציפי חוטובלי: מה תעשו כשלא יהיה לכם לאן ללכת?

ציפי חוטובלי: מה תעשו כשלא יהיה לכם איפה לערער?

ציפי חוטובלי: 61 חברי כנסת זה כל מה שצריך יהיה כדי לעשות בדיוק להפך ממה שאתם חושבים ומאמינים.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אברהם נגוסה – אינו נוכח.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת חיים ילין, עד שלוש דקות, בבקשה.

ציפי חוטובלי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פונה ברגעים אלה לקואליציה.

ציפי חוטובלי: במשך שלוש שנים, מאחר שאני גר בעוטף עזה – ‏יש מיגון בעוטף עזה, והרבה מאוד בזכות אולמרט וראש הממשלה בנימין נתניהו.

ציפי חוטובלי: 4 מיליארד שקל השקיעו שם במיגון של 10,500 בתי תושבים וכל הגנים, כל מעונות היום וכל בתי הספר.

ציפי חוטובלי: אנחנו מסודרים, יכולים לקיים שגרת חירום גם כשיש צבע אדום.

ציפי חוטובלי: מה עם הצפון?

ציפי חוטובלי: מה עם הצפון?

ציפי חוטובלי: אתם מכורים לסמכות.

ציפי חוטובלי: אין לכם טיפת אחריות.

ציפי חוטובלי: פעמיים הפלתם פה החוק השלי על מיגון הצפון.

ציפי חוטובלי: איפה אתם נמצאים?

ציפי חוטובלי: ואתמול יוצא ראש הממשלה ומודיע לכולם: חברים יקרים, ייתכנו טילים מסוריה לעבר מדינת ישראל – לא במושגים כאלה, בסדר, אבל כולנו מבינים את השפה הביטחונית של מדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: איפה אתם?

ציפי חוטובלי: למה הפלתם את החוק?

ציפי חוטובלי: אתם חתומים על החוק הזה.

ציפי חוטובלי: יש בעצם איזשהו מצב שבסופו של דבר אתם צריכים ללכת גם עם הלב שלכם.

ציפי חוטובלי: אי-אפשר כל הזמן לשמור על הקואליציה.

ציפי חוטובלי: הממשלה לא תיפול על זה שתיקחו את שני הקילומטרים הראשונים ותמגנו אותם.

ציפי חוטובלי: היא לא תיפול.

ציפי חוטובלי: להפך, כולנו יחד נברך.

ציפי חוטובלי: מה לעשות – רוצים להוריד מיסים.

ציפי חוטובלי: יש דברים יותר חשובים לפעמים.

ציפי חוטובלי: אני יודע, המיגון לא מייצר שקל אחד, אני אומר לכם את זה, אבל הוא מייצר משהו שלא קיים בכלל, ואי-אפשר לתמחר אותו – חוסן קהילתי וחוסן חברתי; חוסן שמביא עוד אזרחים לאותם אזורים שהם קשים מבחינה ביטחונית.

ציפי חוטובלי: וזה גומר את האויב.

ציפי חוטובלי: אתם לא מבינים מה זה עושה, שאין בית היום בעוטף עזה – תדמיינו שלא יהיה בית ריק בצפון, מה זה יעשה לאויב.

ציפי חוטובלי: יגידו: ואללה, באמת היהודים האלה מג'נונים.

ציפי חוטובלי: אנחנו יורים עליהם, והם ממשיכים להתפתח ולהגיע לפה.

ציפי חוטובלי: זו השפה הציונית, אבל הקואליציה הפילה.

ציפי חוטובלי: מכורים לסמכות, ואין לכם טיפת אחריות.

ציפי חוטובלי: כבוד היושב-ראש, אני חייב להגיד משהו לגבי החוק שאף אחד לא התייחס אליו בשבוע שעבר – לצאת למלחמה על ידי זה שרק ראש הממשלה ושר הביטחון יכולים להחליט לצאת למלחמה.

ציפי חוטובלי: שוב לוקחים את כל הסמכות.

ציפי חוטובלי: איפה האחריות להחזיר את הבנים?

ציפי חוטובלי: איפה האחריות על אותם אנשים, חיילים מדהימים שנמצאים בתוך רצועת עזה, כולל האזרחים?

ציפי חוטובלי: את הסמכות רוצים; את האחריות אף אחד לא לוקח.

ציפי חוטובלי: כבוד היושב-ראש, אני חושב שזה משהו שכבר צריך להיות לא פוליטי אלא אנושי לחלוטין, ניהולי לחלוטין.

ציפי חוטובלי: אני מבקש, כבוד היושב-ראש, שמישהו בקואליציה יזעק את הזעקה של הצפון.

ציפי חוטובלי: תתחילו למגן אותו.

ציפי חוטובלי: אי-אפשר לקיים שום שגרה שם.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

ציפי חוטובלי: תודה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, נעלמה לי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אבל חבר הכנסת איימן עודה, אולי תוכל להעביר לה את הדברים, ברשותך.

ציפי חוטובלי: היא עלתה כאן לדוכן ואמרה שהחוק הזה הוא חוק של גנבים, שהכסף הוא כסף של הרשות הפלסטינית.

ציפי חוטובלי: אני לא חושב שהחוק הזה הוא חוק של גנבים, אבל האין-חוק הזה הוא חוק של רוצחים, זאת אומרת, לשלם כסף לאנשים שרצחו נשים וילדים זה עידוד לרצח.

ציפי חוטובלי: לפי השיטה שלך, למה יגאל עמיר מקבל כסף?

ציפי חוטובלי: אנחנו לא מדברים עכשיו – – – – – – – – – אנחנו לא חושבים – – – – – – אני אגיד לך למה אתה לא יכול לדבר על יגאל עמיר.

ציפי חוטובלי: איימן, חברי, אני אגיד לך למה: בגלל שיגאל עמיר היה אחד.

ציפי חוטובלי: בסדר?

ציפי חוטובלי: אחרי זה נדבר על זה.

ציפי חוטובלי: אני לא נהנה – הוא רוצח, הוא צריך להירקב בכלא, כל מה שאתה רוצה.

ציפי חוטובלי: אבל זה שיגאל עמיר מקבל כסף ‏– לא מעודד רצח.

ציפי חוטובלי: זה שמקבלים ברשות הפלסטינית – זה שילדים יודעים ברשות הפלסטינית שאם הם ירצחו ילדים יהודים, הם והמשפחות שלהם יקבלו כסף, זה עידוד יומיומי לרצח.

ציפי חוטובלי: אני אגיד לך משהו: אני נפגשתי עם חברים מהעולם הערבי כולו.

ציפי חוטובלי: אמרתי להם: הוויכוח בינינו הוא לא על מטר פה או מטר שם; הוויכוח בינינו הוא למה מחנכים ילדים בכיתה א' בבתי הספר היסודיים.

ציפי חוטובלי: כשבבתי הספר היסודיים ברשות הפלסטינית יודעים: אם אתם תהרגו יהודים ההורים שלכם יקבלו כסף כל החיים – אז זה עידוד לרצח.

ציפי חוטובלי: החוק הזה, מה שהוא בא לעשות – ולא חוכמה שאני מברך עליו, אתה יודע שאני העליתי, זהו – החוק הזה בא לעשות – היו פה קודם, ישבו פה נשות רודפות שלום, נשים עושות שלום.

ציפי חוטובלי: אני באמת מאמין שמי שרוצה שלום צריך לתמוך בחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אני חושב שהחוק הזה – כל זמן שברשות הפלסטינית ידעו שמי שירצח יותר יהודים יקבל יותר כסף, לא יהיה פה שלום.

איימן עודה: אתה יודע שזה לא נכון.

אלעזר שטרן: זה מה שיודעים.

איימן עודה: אתה יודע שזה לא נכון.

אלעזר שטרן: זה מה שיודעים.

אלעזר שטרן: זה מה שעושה החוק הזה.

אלעזר שטרן: לכן, אין לי אלא לברך שסוף-סוף גם ממשלת ישראל מביאה את החוק הזה.

אלעזר שטרן: אני מברך את שר הביטחון, וכמי שרוצה שלום, אני חושב שהחוק הזה גם יצמצם את הטרור וגם יקדם את השלום.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת איימן עודה וחבר הכנסת ג'בארין, אני רוצה לשאול אתכם באמת, בואו תאמרו לי, בבקשה: למי משלמים כספים?

רויטל סויד: למי מגיע לשלם כסף?

רויטל סויד: למי אמורה מדינה, רשות, גוף, לשלם כסף?

רויטל סויד: היא משלמת כסף למישהו כשהיא תומכת במה שהוא עושה.

רויטל סויד: מדינה, רשות, גוף, כל ישות, כשהיא מעבירה כספים בצורה סיסטמטית, כשיטה, בהחלטה, היא מעבירה למי שהיא מצדדת בעשייה שלו.

יוסף ג'בארין: – – –

רויטל סויד: כאשר הרשות הפלסטינית באה ואומרת בהחלטה ברורה – –

יוסף ג'בארין: – – –

רויטל סויד: – – כל מי שעשה מעשה טרור ורצח יהודי ופגע בו, כל מי שעשה את זה, כל אסיר ביטחוני – –

איימן עודה: – – –

רויטל סויד: – – הוא יקבל כספים מאיתנו, זה עידוד לטרור.

רויטל סויד: ואתם, אתם אמורים לשבת פה – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עודה, תשב, בבקשה.

חמד עמאר: אתה יכול לתת הערה בישיבה, לא בעמידה.

רויטל סויד: – – – לזה אנחנו לא נותנים יד.

רויטל סויד: היום פורסם – שנייה, אני אשמע אותך – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עודה, תשב, בבקשה.

חמד עמאר: תשב.

חמד עמאר: אסור לתת הערות בעמידה, בבקשה.

רויטל סויד: היום פורסם במפורש שהרוצח השפל של הרב שבח – הרוצחים יקבלו עד גיל 80 10 מיליון שקלים.

רויטל סויד: זה נורמלי?

רויטל סויד: זה הגיוני?

רויטל סויד: אתה בעד שישלמו להם 10 מיליון שקלים על הרצח שהם ביצעו?

רויטל סויד: על הפיגוע שהם הוציאו?

רויטל סויד: ובואו תגידו לי למה אתם נגד, ולא רק שאתם נגד – אתם עוד מלינים עלינו.

איימן עודה: אז תני לי לשאול אותך משהו.

רויטל סויד: תשאל.

איימן עודה: – – – כתוב שם: תומכים בטרוריסטים, רוצחי יהודים, כמו שאמרת, או שאת בלשון המעטה לא מדברת אמת.

איימן עודה: תגידי מה נכון.

איימן עודה: השאלה השנייה: יגאל עמיר, רוצחי דוואבשה, אבו ח'דיר – יש ביטוח לאומי במדינת ישראל או אין?

איימן עודה: תשיבי – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

רויטל סויד: תגיד לי, על איזה ביטוח לאומי אתה מדבר?

עודד פורר: – – –

רויטל סויד: קודם כול, העשרה האלה, העשרה האלה – – –

עודד פורר: – – –

רויטל סויד: העשרה האלה – שנייה – שאתה מונה אותם – והם פחות, פחות מעשרה – אני חושבת שלא צריך לשלם להם כלום.

עודד פורר: – – –

איימן עודה: אני לא שומע.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת עודד.

חמד עמאר: תודה רבה.

רויטל סויד: לא צריך לשלם להם כלום.

עודד פורר: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד – – –

רויטל סויד: לא צריך לשלם להם כלום.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד – – –

עודד פורר: – – – למה הוא עומד?

עודד פורר: מה הוא עומד? שב.

רויטל סויד: אבל מה אתה משווה שיטה של הרשות, שכשיטה משלמת מאות מיליוני שקלים ומעודדת?

רויטל סויד: מדינת ישראל, לא רק שהיא לא מעודדת טרור – היא שופטת את הטרוריסטים שלה, היא מעמידה אותם לדין – –

איימן עודה: אני לא שומע.

עודד פורר: אתה טרוריסט.

רויטל סויד: – – היא כולאת אותם למאסרי עולם, היא מגנה אותם – –

איימן עודה: – – –

עודד פורר: אתה טרוריסט.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד – – –

רויטל סויד: – – כולם מגנים אותם, ולא משלמת להם אגורה.

עודד פורר: – – –

רויטל סויד: ואתם, מכם הייתי מצפה, כמי שרוצה להגן על העם הפלסטיני, שלא להגן על הטרוריסטים.

רויטל סויד: במה שאתם עושים, אתם פוגעים בכולם.

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על עניין אחר.

מיכל בירן: מודעות הסתה נגד שר האוצר משה כחלון נפוצו על שלטי חוצות: "מסתנני דרום ת"א, הקרן החדשה לישראל, בצלם, מרצ, המחנה הציוני, שוברים שתיקה, V15: נטו בשבילכם, נטו כחלון.

מיכל בירן: נכשל בדיור, שובר שמאלה.

מיכל בירן: מעבירים את פסקת ההתגברות ברוב רגיל".

מיכל בירן: אני חושבת שכל כך התרגלנו להסתה שזה נשמע לחלק מהאנשים הגיוני, אבל זה לא הגיוני במדינה מתוקנת.

מיכל בירן: המודעה הזאת, שאם תרצו, תנועה פשיסטית שאנחנו שוב ושוב רואים אותה בכל הצמתים המרכזיים, מפיצה נגד אזרחי מדינת ישראל – אם זה המקרה הכי קיצוני, של היציאה נגד האומנים, והינה, פה, הסתה פרועה, לא פחות, נגד שר האוצר, מתוך ניסיון לתייג אותו כבוגד; בסוף זאת המשמעות שלו.

מיכל בירן: אגב, תוך כדי הסתה נגד שר האוצר זה גם הסתה נגדנו, המחנה הציוני, V15, הקרן החדשה לישראל; הכול חלק מאיזו קונספירציה דמיונית שלהם, במקום לראות את זה שיש פה מאבק ענייני על שלטון החוק בישראל.

מיכל בירן: והנכונות לעשות דה-הומניזציה של כל מי שלא מסכים איתם – הדבר הזה הוא מסוכן.

מיכל בירן: וראינו כבר בפעם הקודמת: היו פה ח"כים ששיתפו פעולה עם הקמפיין הראשון של אם תרצו.

מיכל בירן: אני חושבת שזה היה שוברים שתיקה – איך קראו לזה אז?

מיכל בירן: חפרפרות.

מיכל בירן: אבל כשזה היה פתאום – – –

מוסי רז: שתולים.

מיכל בירן: מה זה היה?

מיכל בירן: שתולים, אומר חבר הכנסת מוסי רז, וצודק.

מיכל בירן: אבל פתאום ראו שכשמשתפים איתם פעולה על דבר אחד, פתאום זה מגיע – אין לזה סוף.

מיכל בירן: מדורה של הסתה, אש של הסתה, אי-אפשר לתחום אותה בגבולות; מטבעה היא מתפשטת והורסת כל חלקה טובה.

מיכל בירן: אני מבקשת מכל באי הבית שנוהגים לפעמים לשתף פעולה עם אם תרצו: אל תשתפו פעולה עם הארגון הזה.

מיכל בירן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אם אני לא טועה, בתחילת דרכם גם את שיתפת איתם – – –

מירב בן ארי: זה היה טעויות של מתחילים.

מיכל בירן: בסדר גמור.

מיכל בירן: אני חושבת שרואים פה שוב שזה ארגון שאין לו גבולות, שאין לו בעיה להסית, גם לא נגד שר האוצר – –

מירב בן ארי: חד-משמעית את צודקת.

מיכל בירן: – – וכל מי שהם רוצים לסמן כבוגדים וכשתולים.

מיכל בירן: אני מקווה שלאט-לאט, לפחות בתוך הבית הזה, נגיע לקונסנזוס שאם תרצו צריכים להיות מוקצים מחמת מיאוס.

חמד עמאר: חברת הכנסת רחל עזריה – אינה נוכחת; חבר הכנסת דוד אמסלם – איננו; חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, כשאתה בודק את עמדות הציבור ואת היחס שלו לסוגיה הפלסטינית, אתה רואה שרוב הציבור מצד אחד מבין שצריכה להיות הפרדה בינינו לבין הפלסטינים; רוב הציבור גם חושב שהפתרון הוא שתי מדינות.

יואל חסון: אבל מצד שני, רוב הציבור איבד אמון גם בסיכוי להשיג את אותו הסדר וגם איבד אמון בפרטנר.

יואל חסון: אני שואל, חבר הכנסת טיבי: איך הציבור לא יאבד אמון כשהוא רואה את התנהגות הרשות הפלסטינית כלפי טרוריסטים?

יואל חסון: איך הוא לא יאבד אמון?

יואל חסון: איך הוא לא יאבד אמון כשהוא רואה, באמצעים כספיים אבל גם באמצעים אחרים, כאילו מתן לגיטימציה לטרור?

יואל חסון: ולא, אני לא חושב שכל הפלסטינים תומכי טרור.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: אבל יש דברים סמליים שאם אתה לא מטפל בהם, אתה כאילו אומר: אני נותן לגיטימציה לטרור.

יואל חסון: ואז תבוא לציבור הישראלי ותשאל אותו: למה אתה לא מאמין בתהליך המדיני?

יואל חסון: למה אתה לא מאמין בסיכוי או בצורך להיכנס למשא ומתן עם הפלסטינים?

יואל חסון: זאת התשובה.

יואל חסון: חבר הכנסת איימן עודה – לא יודע איפה אתה – תגיד, אתה מזלזל באינטליגנציה שלנו?

יואל חסון: אתה מזלזל באינטליגנציה של חברי הכנסת, או אפילו יותר חמור – של הציבור – כשאתה קורא לזה תשלומי ביטוח לאומי.

יואל חסון: נו, באמת.

יואל חסון: נו, באמת, אתה יודע שזה לא תשלומי ביטוח לאומי.

יואל חסון: עכשיו אני אומר: הלוואי שלא היינו זקוקים לחוק הזה.

יואל חסון: הלוואי שהרשות הפלסטינית הייתה מבינה בעצמה שהתשלומים האלה מרחיקים את הציבור הישראלי מאמון בהנהגה הפלסטינית שהיא לא תומכת בטרור, כי זה מהלך תומך טרור, חד-משמעית תומך טרור, חד-משמעית מעודד טרור.

יואל חסון: ואני אומר לכם, כמי שמאמין בפתרון שתי המדינות, כמי שחושב שאין פתרון אחר ושזה גם יהיה הפתרון בסופו של דבר – אבל כמה דם יהיה בדרך.

יואל חסון: כמה דם יהיה בדרך.

יואל חסון: כמה טרגדיות יהיו בדרך לפתרון שכולם יודעים שאין בלתו.

יואל חסון: דיברו על הכיבוש.

יואל חסון: חבר הכנסת חנין, דיברו על הכיבוש.

יואל חסון: תגידו לי רגע, חבר הכנסת זחאלקה, חבר הכנסת חנין, הציבור הישראלי לפעמים שואל את עצמו אם הפלסטינים רוצים להשתחרר מהכיבוש, אם הפלסטינים רוצים באמת מדינה פלסטינית, אם הפלסטינים באמת עורגים לדבר הזה – בעי"ן, כמובן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך ספק?

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אני בצער רב אומר, כשאני שומע את אבו מאזן – שלצערי, איבד את תפקידו ההיסטורי – מדבר איך שהוא מדבר כלפי יהודים.

יואל חסון: וכשאני רואה את אבו מאזן, שאין לו אומץ לקבל החלטות אמיצות – שאין לנו סאדאת פלסטיני, וכן, אדוני היושב-ראש, גם אין לנו סאדאת ישראלי – ככה אני יודע שנגזר עלינו להישאר במצב הזה לעוד הרבה שנים.

יואל חסון: ואני מקווה ששינוי הממשלה הישראלית יציב מציאות שתביא לכך שיהיה פה תהליך מדיני ויהיה פתרון שתי מדינות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, עד שלוש דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא חושב שיש ויכוח על הצעת החוק הזאת שדנים בה, והמחנה הציוני וכמובן גם אני תומכים בהצעת החוק.

איתן ברושי: אבל הגיע הזמן שהממשלה לא תביא פתרונות בפרוסות אלא תנסה להביא פעם אחת תמונה שלמה.

איתן ברושי: גם בעבר אנחנו ראינו שותפות עם הממשלה במה שקשור לביטחון, אבל ויכוח גדול לאן אנחנו רוצים להגיע.

איתן ברושי: אני חושב שהדבר הנכון היה לעשות משאל עם.

איתן ברושי: אני גם בעבר הצעתי, ופניתי גם בעל פה וגם בכתב, לרבות לראש הממשלה, והיו גם קבוצות בחברה הישראלית שרצו לקדם את הרעיון של משאל עם, משום שלפי דעתי, ישראל זקוקה להכרעות שלא בנויות על חודו של קול אלא על יכולת ליצור אחדות וככל האפשר יכולת משותפת לקבל הכרעות בסדר גודל – מה שקראנו פעם – בן-גוריוני.

איתן ברושי: עכשיו חוזרים לנבחרים.

איתן ברושי: ומשאל עם צריך להיות על שאלה עקרונית: האם אנחנו רוצים מדינה אחת – כן או לא?

איתן ברושי: ואפשר לחדד שאלה על שאלה אחת ברורה, ונראה את הממשלה שבאנגלית מדברת על שתי מדינות ובעברית עושה מדינה אחת, ועוד לא דיברנו על כל החוקים ההזויים.

איתן ברושי: היום בוועדת הכספים אנחנו נדרשנו להקצות תקציב להעתקת מבנים לא חוקיים בנתיב האבות.

איתן ברושי: אני מכיר היטב את האזור הזה.

איתן ברושי: תראו, הקימו את הבתים, הקימו יישובים, עכשיו מפנים לאתר זמני, אחר כך – לאתר של קבע, אבל לא מוצאים שקל אחד לטיפול בפשיעה החקלאית ובטרור הלאומני.

איתן ברושי: ולכן, יש פה בלבול של סדרי העדיפויות.

איתן ברושי: אי-אפשר לדחות את ההכרעה.

איתן ברושי: השר אקוניס, אם ממשלה ימנית שאתם מובילים רוצה מדינה אחת, תגידו: מדינה אחת.

אופיר אקוניס: – – –

איתן ברושי: רגע, תקשיב לי.

איתן ברושי: תחליטו, נחליט על מדינה אחת, או בואו נחזור לתוכנית אלון, שאפשר להסכים עליה.

איתן ברושי: אבל אם אתם דואגים לעתיד המדינה, תחליטו: מדינה אחת, ובואו נתארגן על זה, ואם לא, אז צריך לקבל החלטה ששומרים את האופציה למשהו אחר, ולא להביא את זה לבחירות, כי הבחירות לא עוסקות בזה, לא רק בזה, והן גם פרסונליות.

איתן ברושי: בואו נביא עכשיו הכרעה: מדינה אחת – כן או לא.

איתן ברושי: אם זו לא מדינה אחת, יש מרחב של תמרון.

איתן ברושי: אני בעד משאל עם, כי השאלה הזאת חוצה מפלגות, חוצה את הציבור הישראלי.

איתן ברושי: אם אנחנו יודעים שזו מדינה אחת ‏– בואו נתארגן.

איתן ברושי: זה לא אחראי שממשלה תוביל אותנו למדינה אחת.

איתן ברושי: יהיה פה כאוס נוראי.

איתן ברושי: ואם זו לא מדינה אחת – בואו נחליט עכשיו, כשאנחנו חזקים ויש גיבוי של העולם ויש מזרח תיכון אחר, ונחליט שהולכים להסדר שהוא לא מדינה אחת.

איתן ברושי: מהו ההסדר הזה?

איתן ברושי: יש יותר מאופציה אחת.

איתן ברושי: עוד מעט לא יהיו אופציות בכלל, כי אנחנו רוצים למלא את כל המרחב מהים עד הנהר, ועל כל גבעה ותחת כל עץ רענן להקים קרוון.

איתן ברושי: לכן, מעבר לחוק זה או אחר, ומעבר לתפיסה שבלי ביטחון לא יהיה פה שום דבר, השאלה שנשאלת עכשיו, שבעים שנה לעצמאות ישראל: לאן אנחנו הולכים מכאן?

איתן ברושי: והשאלה שצריך להביא להכרעת העם ובהקדם: מדינה אחת – כן או לא?

איתן ברושי: אם זה לא – יש פתרונות; אם זה כן – תארגנו את המדינה למדינה אחת.

איתן ברושי: נראה אתכם.

איתן ברושי: אני, כמובן, מתנגד לזה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר, עד שלוש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, 12.6 מיליון שקל לרוצח הרב איתמר בן גל.

עודד פורר: עומר אבו ג'לאל בן 19, שרצח את בני משפחת סלומון הי"ד לפני כשנה בנווה צוף, גם הוא יקבל 12 מיליון שקל עד גיל 80.

עודד פורר: חברי החוליה, אדוני היושב-ראש, שרצחו את נעמה ואיתם הנקין הי"ד, יקבלו כל אחד מהם עד גיל 80 סדר גודל של יותר מ-10 מיליון שקלים.

עודד פורר: על זה מדברת הצעת החוק הזאת – מדברת בדיוק על הסכומים האלה שמועברים למחבלים על ידי אותה רשות טרוריסטית, שתומכת בטרור כבר שנים בתרגילים כאלה ואחרים.

עודד פורר: אגב, עד לאחרונה הרשות הפלסטינית עוד ניסתה להסתיר את זה עם העברה לוועד הפועל של אש"ף ודרך מנגנונים אחרים.

עודד פורר: הפעם היא כבר הכניסה את זה לתוך התקציב שלה באופן ישיר.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה אחד החוקים המוצדקים שאנחנו נצביע עליהם בכנסת ישראל.

עודד פורר: משמעות החוק היא מניעת כספים מטרור.

עודד פורר: ומי שמתנגד לחוק, חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת גנאים, מי שמתנגד לחוק, משמע שהוא תומך בטרור.

עודד פורר: כי אם אתה מתנגד לעקירת הכסף שמועבר לטרור, אתה תומך בטרור.

ג'מאל זחאלקה: – – –

עודד פורר: ואם אתה תומך בטרור, אדוני, אם אתה תומך בטרור ואתה תומך בהעברת כספים לטרוריסטים – חשוב שתקשיב לי כדי שתבין מה המשמעות של ההצבעה שלך, כי אם אתה תומך בטרור ואתה תומך בהעברת כספים לטרוריסטים, משמע אתה תומך במאבק המזוין נגד מדינת ישראל.

עודד פורר: כלומר, חבריי חברי הכנסת, המשמעות היא שאתה נכנס לתוך הקטגוריה של חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א, שאולי אתה לא מכיר אותו אבל אני אקריא לך אותו כדי שיהיה לך קל להבין מה המשמעות של ההצבעה שלך ושל חבריך: "רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה או במעשיו של האדם, לרבות בהתבטאויותיו, לפי העניין, במפורש או במשתמע – – – תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל".

עודד פורר: לשלם 12 מיליון שקל לרוצח זה תמיכה במאבק המזוין; לשלם מעל 10 מיליון שקל לכל אחד מהרוצחים של בני הזוג הנקין זה תמיכה במאבק המזוין.

עודד פורר: וכשאתם, חבריי חברי הכנסת, תצביעו היום נגד הצעת החוק הזאת, משמע אתם תומכים בטרור, משמע אתם נכנסים בגדר העניין הזה – לא יהיה לכם מקום בכנסת ישראל.

עודד פורר: אתם לא תוכלו להיות מועמדים לכנסת ישראל, ויותר מזה – אפשר יהיה להפעיל נגד

עודד פורר: כם את חוק ההדחה, כי אתם תומכים בטרור, משמע, כולכם חברים באותו מנגנון שמעביר כספים, שנגבים כאן מאנשים שעובדים עבודת כפיים תמימה לטובת טרור, לטובת טרוריסטים.

עודד פורר: כלומר, טרור שווה טרוריסטים.

עודד פורר: המשמעות היא – החוצה.

עודד פורר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית השר, בבקשה, עד שלוש דקות.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, איך פלסטיני עושה אקזיט?

ציפי חוטובלי: האם הוא צריך להקים משהו, איזושהי חברה?

ציפי חוטובלי: לחשוב על איזה רעיון טכנולוגי?

ציפי חוטובלי: לא, פלסטיני לא צריך את זה בשביל להיות מיליונר.

ציפי חוטובלי: הוא גם לא צריך למלא לוטו.

ציפי חוטובלי: כל מה שהוא צריך לעשות זה לרצוח יהודים בדם קר.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת שבה האקזיט הפלסטיני האולטימטיבי הוא רצח בדם קר של יהודים חפים מפשע – המציאות הזאת תיפסק על ידי החוק הזה.

ציפי חוטובלי: החוק הזה בא ואומר לאגף הזה – כן, חברי הכנסת טיבי ואיימן עודה, כל הצדקנים פה שמדברים על תנאים סוציאליים למחבלים – איזה אנשים מעוותים אתם.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים כאן על אחד מעשרת הדיברות: "לא תרצח", ואתם המצאתם את "הרצחת וגם ירשת" – אתם גם רוצחים וגם יורשים.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת תעבור מן העולם.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת לא תימשך.

ציפי חוטובלי: אתם לא תקבלו מיליארדים מהקהילה הבין-לאומית וממדינת ישראל ותעשו בהם שימוש ברגל גסה כדי להמשיך לתחזק משפחות שרוצחות, משפחות שנותנות גיבוי לאותם ילדים שקמים ורוצחים, לאותם נערים שקמים ורוצחים.

ציפי חוטובלי: אתם, האגף הזה, שבמקום לגנות רצח יהודים חפים מפשע אתם עומדים כאן ויוצאים נגד החוק הזה – אתם הייתם צריכים להיות הראשונים שתומכים בחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אם אתם נגד רצח חפים מפשע, הייתם צריכים לעמוד כאן על הדוכן ולהצדיק את החוק הזה, אבל אתם לא עושים את זה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מתכוונים היום לעשות תיקון לעוול הזה.

ציפי חוטובלי: סגן שר הביטחון, מערכת הביטחון פרסמה אתמול נתונים מאוד קשים על הסכומים – הסכומים של אותם רוצחים נתעבים שפגעו באנשים טהורים, אנשים כמו הרב איתמר בן גל, הרב רזיאל שבח, בני הזוג הנקין, משפחת סלומון.

ציפי חוטובלי: כל אחד מאותם נרצחים נוראים גרם לאותם רוצחים נתעבים להתעשר; 10 מיליון שקל הם יקבלו.

ציפי חוטובלי: על מה ולמה?

ציפי חוטובלי: על שפיכת דם נקי.

ציפי חוטובלי: המציאות הזאת היא מציאות שאנחנו בישראל מחויבים להילחם בה.

ציפי חוטובלי: הקונגרס האמריקני כבר אמר את דברו.

ציפי חוטובלי: לפני כמה חודשים הוא העביר את Taylor Force Act – את אותו חוק שאומר שגם כספי משלם המיסים האמריקני לא יועברו באופן אוטומטי לרשות הפלסטינית כל עוד היא ממשיכה לממן משפחות טרור ולממן משפחות מחבלים.

ציפי חוטובלי: הגיע הזמן שכנסת ישראל תעשה את המעשה הצודק והמוסרי הזה.

ציפי חוטובלי: אנחנו היום עושים צדק.

ציפי חוטובלי: הלוואי, אני מאחלת לכם שגם אתם תילחמו במציאות הזאת של רוצחים שרוצחים חפים מפשע, שגם אתם תהיו שותפים לעמדה ששותפים לה כל חברי הכנסת הישראלים בבית הזה, שנלחמים במציאות הזאת של טרור חסר רחמים שפוגע, שמותיר אלמנות ויתומים.

ציפי חוטובלי: תילחמו בזה.

ציפי חוטובלי: מאותו יום תהיה לכם הצדקה מוסרית ולגיטימציה מוסרית.

ציפי חוטובלי: המנהיג הפלסטיני הביא על עצמו את זעם הקהילה הבין-לאומית בשבוע שעבר בנאום שכולו הצדקת השואה בגלל התנהגות של יהודים.

חמד עמאר: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: בניו יורק טיימס עצמו נאמר במאמר מערכת בשבוע שעבר: מי ייתן ויהיו אלה מילותיו האחרונות של המנהיג הפלסטיני הזה, כי הוא מנהיג לא רלוונטי.

ציפי חוטובלי: תרבות שמקדשת רצח היא תרבות שלעולם לא תקבל תמיכה בין-לאומית, ובוודאי לא תמיכה מהבית הזה.

ציפי חוטובלי: ואני תומכת בחוק הזה.

ציפי חוטובלי: הוא חוק חשוב, ואנחנו נפסיק לתקצב; נקזז מכספי הרשות הפלסטינית את אותם כספים שהולכים למימון טרור.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, השואה נגרמה בשל התנהגות היהודים.

אופיר אקוניס: זהו ציטוט מדויק, אדוני היושב-ראש, מדברי הבלע של יושב-ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן בשבוע שעבר – לא לפני שנה, לא לפני עשר שנים.

אופיר אקוניס: מכחיש השואה אבו מאזן אמר את הדברים בשבוע שעבר.

אופיר אקוניס: זהו טרור המילים, אדוני היושב-ראש, של יושב-ראש הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: זה כמובן מצטרף לטרור המילים שלו בשנה האחרונה נגד ישראל ונגד ממשלת ארצות הברית.

אופיר אקוניס: כך, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נראית הרשות הפלסטינית בראשות אבו מאזן: מסיתה נגד ישראל, משלמת משכורות למשפחות המחבלים, חונכת כיכרות על שם מחבלים ומחבלות.

אופיר אקוניס: זוהי הרשעות הפלסטינית, ולא הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אחד אחרי השני עלו לכאן דוברי הסיעה הערבית המשותפת, וגם מסיעות אחרות, והשתמשו בשקר הכיבוש.

אופיר אקוניס: אין עם כובש בארצו; העם היהודי איננו יכול לכבוש את מה ששייך לו שלושת אלפים שנה – לא את השומרון ולא את יהודה, ולא את ירושלים בירת ישראל, חבר הכנסת טיבי.

אופיר אקוניס: בשבוע הבא, בעזרת השם, אני מקווה שגם חברי האופוזיציה יגיעו לאירוע החשוב ביותר, חבר הכנסת חסון, ומן החשובים ביותר ב-50 השנים האחרונות, חבר הכנסת בר, בעיר ירושלים, עירך – שאליה תועבר השגרירות האמריקנית.

אופיר אקוניס: כל שקרי הכיבוש שנשמעו כאן אינם רלוונטיים.

אופיר אקוניס: אין שום הצדקה – לא לסבארו, לא לקו 5, לא לכיכר ציון ולא לדיזינגוף סנטר ולא למסעדת מקסים בחיפה, שהיא בבעלות חצי ערבית, חבר הכנסת איימן עודה, והיא מסעדה טובה, אבל שם נקטלו אנשים; אין שום הצדקה למלון פארק ואין שום הצדקה לטרור הפלסטיני ב-100 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: לא היה כיבוש לפני 1967, חבר הכנסת בר, אבל היו הרבה מאוד פיגועים, והטרור הפלסטיני הרים את ראשו, אדוני היושב-ראש, בתחילת שנות ה-20 של המאה הקודמת, כלומר, אנחנו מציינים בימים אלה 100 שנים לטרור פלסטיני.

אופיר אקוניס: הינה, היום – העפיפונים מרצועת עזה, שרפת השדות – הימים האחרונים, כמובן.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כאן אני – חבר הכנסת חסון, התומך בנוסחת שתי המדינות לשני עמים, זו לא מדינה פלסטינית או קווי 4 ביוני, זהו לא הוויכוח, משום שבעזה נסוגונו לקווי 4 ביוני ועדיין מתגרים באנשינו, מנסות לחדור לישראל חוליות חמושות וחוליות פחות חמושות.

אופיר אקוניס: הוויכוח איננו על יהודה ושומרון; הוויכוח הוא לא אם יש כיבוש או אין כיבוש.

אופיר אקוניס: הוויכוח הוא על עצם קיומנו.

אופיר אקוניס: בעניין זה, אדוני היושב-ראש, אני שמח שיש הסכמה לאומית רחבה בבית הזה גם סביב החוק הזה, ותשובה אחת אני חייב לך חבר הכנסת ברושי: הממשלה, הליכוד, אנחנו לא תומכים ב-one state.

אופיר אקוניס: אין לנו שום כוונה לתת אזרחות ישראלית לפלסטינים תושבי יהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: אין שום כוונה כזאת.

אופיר אקוניס: מן הבודדים שתומכים ב-one state – כך לפחות התבטא כפוליטיקאי – הוא נשיא המדינה ראובן ריבלין, שכך אמר על הדוכן הזה בהזדמנויות רבות, ואולי עוד בודדים במערכת הפוליטית.

אופיר אקוניס: אנחנו גם לא תומכים, חבר הכנסת כהן, ב-two states.

אופיר אקוניס: אנחנו יכולים וצריכים לחשוב כמיטב המוח היהודי מחוץ לקופסה, למצוא פתרונות מתוך התפיסות הבין-לאומיות.

אופיר אקוניס: אתה לעולם לא תזכה לראות בימי חייך מדינה פלסטינית ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: לא תזכה לראות מדינת טרור פלסטינית ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: לא תזכה.

אופיר אקוניס: תחלום, תכתוב, תרצה, תנאם – מדינת טרור פלסטינית לא תוקם ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: אתה רוצה מדינה פלסטינית בכל מקום אחר, חבר הכנסת קרא שר התקשורת, אתה מוזמן לנסות; לא ביהודה ושומרון.

אופיר אקוניס: לעולם לא.

אופיר אקוניס: לכן, אתם יכולים לנאום עוד הרבה נאומים בבית הזה ומחוץ לבית הזה, אבל בימי חייך לא תזכה, לא תראה, היא לא תקום לעולם.

אופיר אקוניס: תודה.

אופיר אקוניס: אני מבקש מכל הבית להצביע בעד החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על .

חמד עמאר: נא לשבת ולהצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לניכוי כספים ששילמה הרשות הפלסטינית בזיקה לטרור מהכספים המועברים אליה מממשלת ישראל, התשע"ח–2018, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 55, נגד – 14, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת חוץ וביטחון להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא.

): חבריי חברי הכנסת, אבקש להודיע על מינוי ממלאי-מקום קבועים בוועדות הכנסת.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה, אנחנו צריכים לשמוע את יושב-ראש ועדת הכנסת.

חמד עמאר: תודה.

): בוועדה לענייני ביקורת המדינה: מטעם סיעת ש"ס יכהן חבר הכנסת ינון אזולאי; מטעם סיעת המחנה הציוני יכהן חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

): בוועדת הכלכלה: מטעם סיעת ש"ס יכהן חבר הכנסת דן סיידה; מטעם סיעת יש עתיד יכהן חבר הכנסת חיים ילין.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1220); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 32), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת משולם נהרי, סגן שר הפנים.

חמד עמאר: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

חמד עמאר: שר הפנים בעצמו יציג את הצעת החוק.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חברי הכנסת, הצעת חוק זו מטרתה להסדיר סמכויות עיכוב ומעצר בסירוב לעיכוב לקציני ביקורת הגבולות של רשות האוכלוסין וההגירה, המתמנים על ידי שר הפנים בהתאם לסעיף 15(ב) לחוק הכניסה לישראל התשי"ב–1952, וכן לקבוע בחוק תנאים למינוים.

אריה מכלוף דרעי: בשנת 2011 עבר מערך ביקורת הגבולות מאחריות משטרת ישראל לידי רשות האוכלוסין.

אריה מכלוף דרעי: ממועד זה מבצעים קציני ביקורת הגבולות – בקרי גבול – שהינם עובדי רשות האוכלוסין את התפקידים שלפני כן היו מבצעים שוטרים של משטרת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: לצורך ביצוע התפקידים השוטפים של ניהול ביקורת הגבולות נדרשים קציני ביקורת הגבולות לסמכויות עיכוב אשר יאפשרו להם לעכב נוסעים אשר לגביהם נדרשות פעולות כאלה, וביניהם מעוכבי יציאה מכוח צווים שיפוטיים או אנשים הדרושים לחקירת גורמי האכיפה וכיוצא בזה.

אריה מכלוף דרעי: כמו כן, תינתן לבקרי הגבול הסמכות לעצור נוסעים אם אלו יסרבו לעיכוב.

אריה מכלוף דרעי: יצוין כי לצורך הפעלת הסמכויות האמורות מסתמכים בקרי הגבול, במרבית המקרים, על מידע שמקורו במשטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי וגופים נוספים, כגון מערכת בתי המשפט וההוצאה לפועל.

אריה מכלוף דרעי: עם מעבר מערך ביקורת הגבולות לידי רשות האוכלוסין, ולצורך ביצוע פעולות עיכוב ומעצר כאמור, קיבלו קציני ביקורת הגבולות, שהינם עובדי רשות האוכלוסין, סמכויות עיכוב ומעצר באמצעות צווי הענקת סמכויות מאת השר לביטחון הפנים, בתוקף סמכותו לפי סעיף 39 לחוק סדר הדין הפלילי.

אריה מכלוף דרעי: בתוך כך הוטל על רשות האוכלוסין להסדיר את נושא סמכויות העיכוב והמעצר בחקיקה.

אריה מכלוף דרעי: נוכח האמור, מוצע לקבוע בחוק סמכויות עיכוב ומעצר בסירוב לעיכוב לקציני ביקורת הגבולות של רשות האוכלוסין, וכהשלמה לכך גם לקבוע תנאים למינוים של קציני ביקורת הגבולות וסמכות לקבוע תנאי כשירות נוספים.

אריה מכלוף דרעי: מאחר שצווי ההענקה שניתנו על ידי השר לביטחון הפנים תקפים עד סוף יוני 2018, מבוקש להאיץ את הליכי חקיקת הצעת החוק.

אריה מכלוף דרעי: זאת, על מנת לאפשר את השלמת הליכי חקיקתו עד סוף חודש יוני ובאופן שיאפשר את יישומו ואת הסמכת קציני ביקורת הגבולות, בלא צורך בהארכה נוספת של תוקף הצווים הנוכחיים שניתנו על ידי השר לביטחון הפנים.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת סאלח סעד – ראשון הדוברים.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לשתף אתכם בבשורה קשה שהייתה לי אתמול.

סאלח סעד: אתמול נפטרה הדודה שלי, האהובה מאוד עליי, שמה זמורוד סעד, ומשפחתי כרגע יושבת באבל שבעה ימים על האובדן הקשה שהיה לי.

סאלח סעד: כואב לי המצב בצפון, והטלטלה – שממשלת ישראל גורמת לזה שאין לנו עדיין חדרי מיגון.

סאלח סעד: על פי דוח מבקר המדינה, 32% מהמגורים בצפון לא ממוגנים; 20% מהמקלטים בצפון לא כשירים להיות מקלטים.

סאלח סעד: אתם מבינים מה המשמעות?

סאלח סעד: אסון כבד מאוד, חלילה, ייגרם בצפון כתוצאה מהטילים אם יבואו עלינו, חלילה.

סאלח סעד: כולנו זהים וכולנו יודעים מה יקרה לנו היום אם חלילה תפרוץ מלחמת טילים בצפון.

סאלח סעד: שמענו את ראש העיר חיפה אתמול בלילה מתריע ומודיע לראש הממשלה שעליו להיות מוכן בכל דרך לאפשרות שתפרוץ לנו, חלילה, מלחמת טילים בצפון.

סאלח סעד: אני מודיע לכם כאן: חובה על ממשלת ישראל, מהר ככל האפשר, ולא לחכות לוועדת חקירה שתיקרא על מותם, חלילה, של אלה שימותו מהפגזת טילים בצפון; ודבר כזה יהיה אם החדרים לא יהיו ממוגנים ועם בתי החולים צפת ונהריה – בתי החולים היחידים שאין להם חדרים ממוגנים היום.

סאלח סעד: בושה לממשלה הזאת.

סאלח סעד: היום, לפני מחר, אתם צריכים וחייבים, מהר מאוד, מהר מאוד, שהחדרים יהיו ממוגנים – להביא כספים לרשויות המקומיות ולבתי החולים, שימגנו את הבתים ואת המקלטים ואת בתי החולים מהר מאוד, לפני שיקרה אסון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: אני סוגר את רשימת הדוברים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, דיני הכניסה לישראל בהחלט ראויים לרפורמה גדולה, אבל לא זו הרפורמה שאנחנו צריכים.

דב חנין: אנחנו לא צריכים רפורמה שנותנת סמכויות, עיכובים ומעצרים לאנשים נוספים מחוץ למשטרה.

דב חנין: המהלך הזה איננו המהלך הנכון.

דב חנין: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת שאני מדבר כאן כדי לדבר על סוגיה אחרת, שגם היא קשורה לפרשת הכניסה לישראל, והיא פרשת מבקשי המקלט וקריסת הניסיונות של הממשלה לייצר איזה אפיק של התייחסות לעניין הזה.

דב חנין: כל כך הרבה שנים הממשלה הזאת מסרבת לראות את המציאות ולתת פתרונות למציאות הזאת; כל כך הרבה שנים הממשלה הזאת מסרבת לראות את המצוקה שמצטברת בשכונות דרום תל אביב – מצוקה של תושבים ותיקים ומצוקה של מבקשי מקלט; כל כך הרבה שנים הממשלה, במקום פתרונות, מציעה רק הסתה של קבוצה אחת נגד קבוצה אחרת; כל כך הרבה שנים הממשלה מציעה כיוונים שאין להם שום קשר לפתרון, כמו להקים מתקני כליאה ענקיים או לגרש בהמוניהם את האנשים האלה, מבקשי המקלט, לכל מיני מדינות בהסדרים שונים ומשונים.

דב חנין: ועכשיו, אחרי מאבק ציבורי רחב שהתנהל בארץ, וקודם כול מאבק ציבורי משמעותי שהתנהל בשכונות דרום תל אביב עצמן, של תושבים ותושבות מדרום תל אביב, שקמו ואמרו: לא מבקשי המקלט הם הבעיה שלנו; הבעיה שלנו היא מדיניות של ממשלה ושל עירייה שלא סופרות אותנו ולא נותנות לנו פתרונות אמיתיים.

דב חנין: אותם תושבים שהובילו את יוזמת דרום תל אביב נגד הגירוש, ואלפים רבים של אזרחים נוספים ממקומות שונים ורבים בארץ, בלמו את מהלכי הגירוש של הממשלה, אבל לא הצליחו לקדם מהלך של פתרון אמיתי, פתרון שיתייחס באמת גם לדרום תל אביב ולמצוקות שיש בה לתושבים הוותיקים ולמבקשי המקלט, וגם יפזר את מבקשי המקלט באופן מתוכנן בארץ, תוך מתן זכויות סוציאליות ומתן אפשרות לעבוד כמו בני אדם כל עוד הם נמצאים בישראל ולא יכולים לחזור לארצות המולדת שלהם בגלל רצח העם בחבל דארפור בסודן או בגלל משטר העריצות באריתריאה.

דב חנין: הגיע הזמן שהממשלה, במקום להסית ולזרוק פתרונות שווא, תתחיל להתמודד עם הבעיות באמת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין – איננו; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – איננה; חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – איננה.

קסניה סבטלובה: אני פה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: את לא יושבת במקום, אני לא יכול לנחש איפה את עומדת.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האמת היא שכבר נאמתי היום על המצוקה הקשה בנמל התעופה בן-גוריון ועל האפליה הקשה שעוברים גם אזרחי מדינת ישראל מדי יום ביומו וגם התיירים שמגיעים אלינו מחוץ לארץ, וזה לאחר שמשקיעים מאמצים כה רבים להביא אותם.

קסניה סבטלובה: אותם התיירים, שבאים ממדינות שאיתן הממשלה שלנו חתמה על הסכמים, מדינות כמו רוסיה, אוקראינה, בלרוס, גאורגיה, והגיעו בסופו של דבר למשטר שהוא פטור מאשרות, מגיעים לכאן ועוברים מסכת של התעללות קשה ביותר על ידי בקרי הגבול.

קסניה סבטלובה: הם נסגרים בחדרי החקירות בלי שעשו איזשהו עוול, בלי שפשעו, בלי שעברו על איזושהי תקנה, רק בגלל שיש חשש שאולי ואם וכאשר מי מהם ירצה להישאר כאן ולעבוד במדינת ישראל ולהישאר וכו'.

קסניה סבטלובה: אני אספר לכם סיפור אישי.

קסניה סבטלובה: לא מזמן קרובי משפחה של בעלי החליטו שהם רוצים להגיע לביקור כאן, למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: פנו לקבלת אשרה – הדבר קרה דווקא באזרבייג'ן, שאיתה אין לנו הסכמים של פטור מוויזות.

קסניה סבטלובה: אילו לא התערבתי אני והתקשרתי ועשיתי את השיחות, והסברתי שאין לאנשים האלה שום כוונה להישאר פה – מדובר בבכירים בבנק המקומי; מדובר באנשים שרוצים להגיע לפה לביקור, לספר לאחר מכן לחברים שלהם איזה יופי יש פה ואיזו מדינה יפה יש כאן – היו כמובן דוחים אותם ולא היו מאפשרים להם להגיע בכלל.

קסניה סבטלובה: אחרים, כמו משפחה מאוקראינה שנחתה פה בשבוע שעבר עם ילד אוטיסט – זה פרט חשוב מאוד – וננעלה במהלך שעות מרובות בחדר קטן, בלי שיש להם אפשרות לצאת עם הילד שלהם, שנמצא במצב נפשי קשה ואסור לו להיות סגור בחדר במהלך כל כך הרבה שעות – בסופו של דבר הם נשלחו בחזרה לארץ מוצאם, לאוקראינה, למרות שחיכתה להם פה משפחה שרצתה לארח אותם, וגם למרות שהיו להם תוכניות להגיע ולדבר עם רופאים ישראלים, כי כידוע, יש פה טיפולים פורצי דרך בתחום האוטיזם.

קסניה סבטלובה: החוק המדובר עומד להרחיב את הסמכויות של הקצינים בנמל התעופה בן-גוריון, רק בלי שמצוין שם לכמה זמן אפשר לעצור את האנשים האלה, באיזה תנאים צריך להחזיק אותם, מהם הקריטריונים הראויים כדי שימנעו מהם את הכניסה ארצה.

קסניה סבטלובה: רק אזכיר שכמובן, לכל מדינה ריבונית יש זכות להחליט מי ייכנס לתחומה, אבל אי-אפשר שהמדינה תמשיך להתעלל גם באזרחיה שלה – ואנחנו יודעים על אזרחי המדינה הערבים שעוברים את זה מדי יום ביומו בנמל התעופה בן-גוריון – וגם לא באורחים שמגיעים אלינו מחוץ לארץ.

קסניה סבטלובה: הסיפור הזה עם הילד האוטיסט – שמצבו הידרדר מאוד ושנאלץ לחזור עם משפחתו, כאמור, לקייב, ושם הוא עובר עכשיו סדרה של טיפולים על ידי בכירי הפסיכולוגים – הוא נעשה כבר שם דבר; זה התפרסם בעיתונות באוקראינה, זה התפרסם בעיתונות ברוסיה.

קסניה סבטלובה: זאת לא התדמית שמדינת ישראל חפצה בה; אלה לא הנהלים שאמורים להתקיים במדינה מתוקנת, במדינה מתורבתת, במדינה דמוקרטית.

חמד עמאר: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא מתעללים בילדים פה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא מתעללים בילדים אוטיסטים ואנחנו לא עוצרים אנשים על לא עוול בכפם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשעה זו עולים באש שדות של חקלאים בעוטף עזה, באזור ניר עם וכפר עזה – ויש לנו פה הזדמנות שגם שר החקלאות ופיתוח הכפר וגם השר לביטחון פנים יושבים ביחד, יחד עם שרים נוספים.

איתן ברושי: חבריי חברי הכנסת, אנחנו עדים בתקופה האחרונה לגידול מדאיג בפשיעה החקלאית, שהפכה לטרור, וטרור לאומני.

איתן ברושי: איך אני קובע שזה טרור לאומני?

איתן ברושי: משום שלפי היכולת והכוונה, ובעיקר לפי התוצאה, הטרור הזה פוגע ביעדים לאומיים של ישראל.

איתן ברושי: ולכן, הגיע הזמן שהממשלה תפסיק לדבר ותעשה.

איתן ברושי: אני רוצה לברך את השר גלעד ארדן, שזימן ביום רביעי ועדת שרים לאלימות והביא לתוכה, אני מקווה, את השרים ולא את העוזרים, של ארבעת המשרדים – אוצר, חקלאות, משפטים וביטחון פנים – שעליהם מוטלת האחריות זה תקופה ארוכה לפתרון הבעיה.

איתן ברושי: שר האוצר עשה תרגיל: הוא נחת בעוטף עזה והוא הודיע שהוא מפצה את החקלאים על נזק שנגרם מעפיפונים או נזק אחר.

איתן ברושי: זה טוב שהוא עשה את זה.

איתן ברושי: השר דרעי, בוא תקשיב.

איתן ברושי: אתה יודע שיש לך שם רשויות שאתה צריך לעזור להן.

איתן ברושי: זה טוב ששר האוצר עושה את זה, אבל זה לא הישג גדול.

איתן ברושי: זה תפקיד רשות המיסים לפצות חקלאים, כמו גם אחרים, על נזק שנגרם מפעולות מלחמתיות ומפעולות איבה.

איתן ברושי: הממשלה לא גילתה שום דבר כשהיא עשתה את זה, גם זה באיחור גדול.

איתן ברושי: וטוב שהיא עושה את זה; בשעות האלה שדות בוערים שם.

איתן ברושי: אבל במקביל, בכל אזורי הארץ אנחנו עדים לגידול מדאיג בפשיעה, שהפכה לטרור.

איתן ברושי: בימים האחרונים שרפו ציוד, מכונות, גונבים תוצרת, שורפים מרעה, שורפים שדות חציר.

איתן ברושי: המשטרה עושה מאמץ גדול, ומג"ב – אני משבח אותו, אבל זה לא נכון שיש ירידה בתלונות.

איתן ברושי: יש אי-תפקוד של כוחות הביטחון ומשרד המשפטים במיגור הטרור.

איתן ברושי: יש ייאוש גדול.

איתן ברושי: תסתכלו מה הראו בשידורים האחרונים בערוצי הטלוויזיה.

איתן ברושי: חקלאים, מדם ליבם מתלוננים על פרוטקשן, מתלוננים על חוסר יכולת להתקיים; שומרים בלילה, עובדים ביום, לא מגיעים לתוצרת שמחכים כל כך כדי למכור ולשווק.

איתן ברושי: אנחנו עדים למציאות שהממשלה לא שומרת על החקלאות, אדוני שר החקלאות, ולא מגינה על החקלאים.

איתן ברושי: לא היה דבר כזה מאז הקמת המדינה שהממשלה הייתה כל כך זרה גם לחקלאות, וגם לחקלאים.

איתן ברושי: איפה שעוד מצילים את זה מהפורעים, עושים ייבוא פרוע.

איתן ברושי: לכן, אנחנו נמצאים במשבר גדול, משבר של חקלאות קורסת ושל חקלאים שמתייאשים.

איתן ברושי: והגיל הממוצע הוא קרוב ל-70; עשרות אלפי דונמים ננטשים ואין לממשלה תשובה, וכל שר מטיל את האחריות על השר השני, כאילו צריכים גננת שתאסוף את המשרדים.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: לכן אני חושב שאנחנו נמצאים במציאות שמחייבת תשובה, ואני מקווה, השר ארדן, שביום רביעי תצא בשורה, כולל את הביטוח שצריך להסדיר.

איתן ברושי: היום אישרנו עשרות מיליונים להעתקת מבנים.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת איתן.

חמד עמאר: משפט אחרון.

חמד עמאר: יצא אורי אריאל, שמעסיקים אותו יהודה ושומרון – היום אישרנו עשרות מיליונים להעתיק מבנים לא חוקיים.

חמד עמאר: מתי תאשרו את הסכום הזה לביטוח לחקלאים?

חמד עמאר: אתם לא מבינים מה קורה פה?

חמד עמאר: אתם איבדתם את העשתונות ואת הצפון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: זה לא פייר שמפעילים את השעון לפני – אתה יודע כמה זמן זה לוקח להנמיך מאיתן ברושי?

חמד עמאר: יש לך עשר שניות תוספת.

חמד עמאר: בדיוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לא, אבל סליחה, זה הרבה זמן.

חמד עמאר: אני רוצה רגע להגיד לחברי חבר הכנסת איתן ברושי, אדוני היושב-ראש: אתה רוצה לדבר על טרור העפיפונים?

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר על הטרור החקלאי?

חמד עמאר: אתה מסתכל במה הם עסוקים בקואליציה?

חמד עמאר: אתה הסתכלת בזמן האחרון?

חמד עמאר: כולם חושבים שאנחנו יושבים ואנחנו נגד פסקת ההתגברות.

חמד עמאר: בהחלט, אנחנו נגד פסקת ההתגברות, אבל יש איזה מין היתממות בקואליציה, כאילו אנחנו רק נגד פסקת ההתגברות.

חמד עמאר: בואו נדבר.

חמד עמאר: חוק ההסדרה, וחוק המרכולים – אני לא אומרת לפי סדר; כן, חוק ההסדרה, וחוק המרכולים, וחוק הלאום וחוק עונש מוות – אגב, מה קורה באמת עם חוק עונש מוות למחבלים?

חמד עמאר: איזה עוד שלל חוקים מביאים?

חמד עמאר: חוק ההדחה, וחוק ההסדרה – בכל שבוע מביאים כאן חוקים אחרים.

חמד עמאר: בשבוע שעבר – חוק המשפט העברי, כי זה היה נורא נורא נורא חשוב, איתן ברושי, להעביר את חוק המשפט העברי.

חמד עמאר: אני בוגרת משפטים מהאוניברסיטה העברית.

חמד עמאר: חברתי ציפי חוטובלי, את לא תאמיני: לימדו אותי מוריי האדירים שאפשר להשתמש במשפט העברי בתוך הפסיקה בישראל בלי שהיה את חוק יסודות המשפט העברי.

חמד עמאר: וואו, את לא תאמיני, איזו דרמה גדולה.

חמד עמאר: זה לא קורה לשופטים חילונים, זאת הבעיה.

חמד עמאר: השתמשת בזה פעם?

חמד עמאר: בהחלט.

חמד עמאר: יש, אגב, הלכות – – –         – – – לא השתמשו בזה אף פעם.

חמד עמאר: חבר הכנסת סלומינסקי, יש הלכות שאני ממש ממש ממש אוהבת.

חמד עמאר: לא את אישית.

חמד עמאר: יש הלכות שאני ממש אוהבת.

חמד עמאר: את שופטת?

חמד עמאר: חבר הכנסת סלומינסקי, אל תפריע לי.

חמד עמאר: זה לא חוק חשוב כמו מה שקורה בדרום, עם כל הכבוד, וזה לא חוק חשוב כמו מה שקורה עם הטרור החקלאי.

חמד עמאר: מה זה קשור?

חמד עמאר: זה פשוט לא.

חמד עמאר: סדרי העדיפויות שלכם עקומים.

חמד עמאר: ואז באים אלינו בטענות.

חמד עמאר: עוד באים אלינו בטענות, מרהיבים עוז.

חמד עמאר: אנחנו משכנו את האי-אמון כי אנחנו אמרנו: המדינה – מי יודע, שומו שמיים, ראש הממשלה עולה, בכל זאת מתקשר למנהלי חברות החדשות ומבקש מהם לעלות ב-20:00, בערב.

חמד עמאר: חברות וחברים, אני מבטיחה לכם שבמדינת ישראל זה לא קרה הרבה פעמים.

חמד עמאר: ואנחנו אומרים: אוקיי, קרה משהו מאוד מאוד דרמטי.

חמד עמאר: מאה אחוז, נמשוך את האי-אמון, כי אנחנו לאומיים ואנחנו ביטחוניסטים, ואנחנו רוצים שאם המדינה צריכה להתמודד עם איזשהו איום ביטחוני מיידי, אנחנו נהיה שם לצידה.

חמד עמאר: אבל בואו נאמר את האמת: עם כל הכבוד למצגת המפוארת שעשה ראש הממשלה, ולעבודה היוצאת מגדר הרגיל של כוחות הביטחון – וטוב עשו ראש הממשלה והקבינט שאישרו את המבצע הזה – עם כל הכבוד, אתם לא תרדו עלינו בגלל שאנחנו נהגנו באחריות.

חמד עמאר: במקום זאת, מייד אחרי זה – הינה, חברי חבר הכנסת חמד עמאר, חבר בקואליציה, יושב-ראש הישיבה הזאת, סגן יושב-ראש הכנסת, לא יכול היה להצביע בעד חוק הלאום.

חמד עמאר: אתם לא מתביישים?

חמד עמאר: ואז יבוא איתן ברושי, ובצדק יבקש שיטפלו בטרור העפיפונים ובטרור החקלאי.

חמד עמאר: אני מטפלת בביטוח של החקלאים שנתיים וחצי, חמד עמאר.

חמד עמאר: שנתיים וחצי.

חמד עמאר: סוף-סוף אולי הצלחנו להגיע למשהו בעניין הזה בין משרד החקלאות, משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר; אולי אולי יקדימו תקציב מ-2019.

חמד עמאר: אבל אתם לא תגידו לנו שאנחנו לא בסדר כי אנחנו אומרים שפסקת ההתגברות שוברת כאן את הדמוקרטיה הישראלית.

חמד עמאר: כי זה לא החוק היחיד, זה לא החוק היחיד.

חמד עמאר: אתם עושים ומתעסקים בדברים שהם לא נוגעים לאנשים ביום-יום.

חמד עמאר: איילת, אפשר לשאול שאלה?

חמד עמאר: אם היושב-ראש מרשה לי.

חמד עמאר: הסתיים הזמן שלה.

חמד עמאר: אם אתה רוצה לשמוע – – –         זו שאלה חשובה, כי היא קשורה לנושא מאוד.

חמד עמאר: אני אוסיף לה.

חמד עמאר: איפה היית כשממשלת רבין-מרצ – –          אוה, הינה.

חמד עמאר: – – חוקקה ב-61 פסקת התגברות של חוק-יסוד: חופש העיסוק?

חמד עמאר: בחוק-יסוד: חופש העיסוק – כי זה לא אותו דבר.

חמד עמאר: זה לא אותו דבר.

חמד עמאר: בחופש העיסוק מותר לפגוע ב-61?

חמד עמאר: השר גלעד ארדן, השר גלעד ארדן, אתה יודע מצוין.

חמד עמאר: אתה, אגב, יושב ליד חברנו – – –         איזה צבועים אתם.

חמד עמאר: בשביל הנסיבות מותר, אה?

חמד עמאר: בשביל הנסיבות מותר.

חמד עמאר: אתה יושב ליד חברנו חבר הכנסת והשר דרעי – סליחה, הוא לא חבר כנסת – אתה יושב ליד השר דרעי.

חמד עמאר: השר דרעי מכיר מצוין מה היה בממשלה הזאת.

חמד עמאר: לא, תעני את.

חמד עמאר: את עבדת בשביל זה, אבל.

חמד עמאר: את חוק-יסוד: חופש העיסוק ואת פסקת ההתגברות אנחנו הכנסנו.

חמד עמאר: עזבי אותם, הוא חוקק אז והוא מחוקק עכשיו.

חמד עמאר: איפה הייתם אתם?

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אז בבקשה, אל תיתמם ואל תעשה הצגות.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אדוני השר – – –         זו לא פסקת התגברות – – –         תעני, תעני.

חמד עמאר: תעני לציבור.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: זו לא פסקת התגברות כזאת.

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: אתם רוצים להתגבר על הדמוקרטיה, ואתם לא תצליחו.

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הבדל עצום מבחינה חוקית.

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: מה?

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

חמד עמאר: אתה משווה את חוק-יסוד: חופש העיסוק לפסקת התגברות כללית?

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: בן אדם רוצה לעבוד – – –         חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: מה הדמיון בכלל?

חמד עמאר: מה הדמיון?

חמד עמאר: למה אתם נותנים סמכות למנוע ממנו את העבודה?

חמד עמאר: שום דמיון.

חמד עמאר: שום דמיון אין.

חמד עמאר: מה ההבדל?

חמד עמאר: הינה, השר דרעי, שהוא – – –         זה לא קשור, זו דוגמה ספציפית שאני יכול להסכים איתה.

חמד עמאר: לא, אבל הוא יודע מה הוא אומר לך.

חמד עמאר: תקשיב לשר דרעי.

חמד עמאר: הוא אומר – – –         אפשר ב-61 לאסור גם עבודות אחרות.

חמד עמאר: הוא אומר לך שאתה לא צודק, כי זה לא אותו דבר, השר ארדן.

חמד עמאר: זה לא אותו דבר.

חמד עמאר: זה הכול בשביל הנסיבות.

חמד עמאר: תאמין לי, תתעסק במה שאתה צריך להתעסק.

חמד עמאר: יש לך מספיק על הראש.

חמד עמאר: עמדת הסיעה והממשלה.

חמד עמאר: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני יודעת שכל הוויכוח על פסקת ההתגברות הוא ויכוח ודיון חשוב מאוד, אבל אני הייתי רוצה להיצמד להצעת החוק שמונחת לפנינו ולדבר.

חמד עמאר: האמת, לפעמים אני קצת מרגישה שאולי אם מדינת ישראל הייתה אדם מהלך על רגליים שהיה הולך לפסיכולוג, הוא היה קובע בוודאות שקיימת בעיה רצינית שנקראת סכיזופרניה בהתנהגות של המדינה, של האדם הזה שנקרא מדינת ישראל.

חמד עמאר: סכיזופרניה, כי מצד אחד מדינת ישראל מתפארת בזה – וממשלת ישראל במיוחד, עם המצג שהיה בשבוע שעבר על ידי ראש ממשלתה מר בנימין נתניהו – מתפארת בזה שהיא חזקה כל כך, שיש לה חוסן, גם מבחינה מיליטריסטית וגם מבחינת מודיעין, והיא חזקה עד כדי כך לשחק תפקיד באזור, ולהיות הקובעת אם בסופו של דבר טראמפ יתעשת וייסוג מהסכם הגרעין או לא; ומצד שני היא מביאה לפה הצעות חוק, הממשלה הזאת, שהן יותר של מדינה חלשה שלא בטוחה בעצמה, שמסתגרת פנימה, סוגרת את השמיים, סוגרת את הים, לא מאפשרת לא למחפשי מקלט ולא לאנשים שיש להם במה לבקר את המדיניות של הכיבוש להיכנס לתוכה, כי חס וחלילה הם יכולים לפגוע.

חמד עמאר: איך זה יכול להיות שמתקיימת אותה מדיניות והיפוכה, כאשר מתייחסים לכל מה שקורה מבחינת הטלת או נתינת הסמכויות האלה, שאפשר לעכב אנשים ואפשר להכניס אותם למעצר ברגע שהם מגיעים למדינת ישראל?

חמד עמאר: אז אולי חלק מהם לא תיירים; ואולי חלק מהם הגיעו לפעילות מסוימת; ואולי חלק מהם מחזיקים בדעות שלא מסכימים איתן בממשלת ישראל; ואולי חלק אפילו פרסמו מאמרים שמבקרים את מדיניות הכיבוש.

חמד עמאר: אז זהו, סוגרים את הדלתות, בונים גדרות, סוגרים את השמיים, ומתחפרים פנימה פנימה פנימה עמוק.

חמד עמאר: או שהממשלה ומי שעומד בראשה מאמינים שיש דמוקרטיה ויש חופש ביטוי, והממשלה הזאת מנהיגה מדינה שיכולה להיות חזקה, או שבאמת סובלים מסכיזופרניה ומתחפרים פנימה.

חמד עמאר: כמובן, אנחנו נהיה נגד החוק הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, עד שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: כנסת נכבדה, סיעתנו סיעת יהדות התורה דנה היום אחר הצוהריים בחילול השבת-קודש שהתרחש בשבת האחרונה על ידי מרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה.

חמד עמאר: מרוץ זה הוא פגיעה קשה בציבור הרחב של שומרי שבת ומוקירי שבת, שומרי מסורת – לא מדובר בפיקוח נפש כאן – וגם מהווה התעלמות מוחלטת מהסכם הסטטוס קוו בין סיעתנו לממשלת ישראל.

חמד עמאר: לכאבנו ולבושתנו, הרבה מדי גלגלים המונעים על ידי רשויות ממסד רשמיות רמסו את קדושת השבת בארץ הקודש על ידי מימון המפגן הזה.

חמד עמאר: אני רוצה לצטט את הדברים הנרגשים שאמר מורי ורבי מרן האדמו"ר מוויז'ניץ בשבת.

חמד עמאר: הוא מחה נמרצות והביע את כאבו וזעקתו מלב סוער על חילול השבת ההמוני.

חמד עמאר: וכה דבריו: אומנם באופן רשמי המרוץ נערך על ידי גויים, אבל אלפי יהודים משתתפים וצופים במרוץ הזה, ותקציבים רבים ניתנו לקיום המרוץ, גם בשל המוני אנשי האבטחה, החייבים, לדאבוננו, לחלל את השבת בשל כך, ועלינו להביע זעקת כאב ומחאה.

חמד עמאר: והרבה מעיד ששלוחי דרבנן – זאת אומרת אנו, חברי הכנסת – השתדלנו, פעלנו רבות כדי לבטל את המרוץ, אבל לדאבוננו לא עלה בידינו, למרבה החרפה וגודל הצער.

חמד עמאר: הכאב הוא גדול ונוקב ביותר.

חמד עמאר: עלינו לפרסם, אומר האדמו"ר, באוזני כל אלה הנקראים מנהיגים בארץ ישראל, שהיא לא תצלח.

חמד עמאר: על פגיעות בקודשי שמיים אסור לשתוק, והרי המחלל שבת דינו כגוי גמור.

חמד עמאר: סבורני שאם כבר לישראל להתאחד יותר ולעמוד באחדות שכם אחד על משמר חוקי התורה והשבת.

חמד עמאר: נצליח יותר, וכוח השפעתנו יגדל למען חיזוק היידישקייט וקיום רצון השם.

חמד עמאר: השם יעזור, וודאי שבזכות שמירת השבת יושפעו עלינו שפע השפעות טובות בכל השטחים, וזה יביא שלום וברכה לעם השוכן בציון.

חמד עמאר: יחד עם זאת, אני הגשתי שאילתה דחופה: הייתכן שמימון ממשלתי של משרדים שונים – על ידי מימון זה יתקיים חילול שבת כה נוראי, הפוגע ברבבות רבבות אלפי בני ישראל במדינת היהודים?

חמד עמאר: מצפה עדיין לתשובה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן – איננה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, לכאורה אין חדש בחוק הזה, כי בעבר הייתה המשטרה אחראית לגבולות, וממילא לקציני משטרה יש סמכות לעצור, ועכשיו אלה פקידים של משרד הפנים, והצעת החוק מציעה לתת להם את אותן סמכויות שיש לקציני משטרה באשר למעצר ועיכוב.

חמד עמאר: הבעיה עם החוק הזה – שהוא לא עומד לבד.

חמד עמאר: ישנה שורה של הצעות חוק של מתן סמכויות משטרה לפקחים עירוניים, לסדרנים במשחקי כדורגל, ועכשיו לפקידים של משרד הפנים – עוד מעט לפקידים של משרד הפנים, בלשכות של משרד הפנים, כי יש שם הרבה אנשים ולפעמים יש צעקות ויש בעיות, וכך הלאה וכך הלאה.

חמד עמאר: גם בעיריות – העברת סמכויות של משטרה לאנשים; בעצם הקמת מצב שבו לאזרחים, יהיו להם, בתנאים מסוימים, סמכויות של שוטרים.

חמד עמאר: זה מדרון חלקלק שצריך לעצור אותו.

חמד עמאר: אסור שלאף אחד, לאף אזרח ובשום מקרה, יהיו סמכויות של משטרה, כי זו הידרדרות, זה להפוך את כולם לשוטרים.

חמד עמאר: אתה נכנס למקום, אתה לא יודע, מישהו יכול – כשיש איזושהי העברת סמכות של משטרה לאנשים פרטיים או לאנשים בדרגות מסוימות או לפקידים מסוימים, זה דבר מסוכן, זה מדרון חלקלק.

חמד עמאר: צריך, קודם כול, עניין המעצרים והקלות שבה אנשים נעצרים – צריך לעצור את זה.

חמד עמאר: צריך לצמצם את סמכויות השוטרים ולא להרחיב אותן לרוחב כך שאנשים שהם לא שוטרים יכולים לעצור ויכולים לעכב.

חמד עמאר: אני חושב שצריך לראות את התמונה הכוללת, ולא שהממשלה כל פעם באה ונותנת לנו בכפית: החוק הזה, רק החוק הזה.

חמד עמאר: בכל מקום יש תירוץ למה.

חמד עמאר: אני חושב שצריך לשים גדר ברורה בין שוטר ללא שוטר.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי – איננו; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – איננו; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: חבריי חברות וחברי הכנסת, אני אתחיל קודם כול בהתייחסות לחוק הזה.

חמד עמאר: לפני כמה חודשים הגיע לארץ בחור שבא לשהות כאן במסגרת לימודים של התנועה המסורתית של מכון שכטר.

חמד עמאר: שמו יהודה קימאני, והוא הגיע מקניה.

חמד עמאר: הוא עבר גיור של התנועה המסורתית באוגנדה, בקהילה מוכרת של התנועה המסורתית, אבל מה לעשות, למרות שהייתה לו ויזה בדרכון ואישור כניסה חתום, מי שעמד בכניסה לשער מדינת ישראל לא אפשר לו את כניסתו, ולא רק שלא אפשר את כניסתו, אלא הכניס אותו לאותם חדרים אחוריים ידועים לשמצה, דרכונו נלקח ממנו, והוא לא יכול היה להתקשר לאף אחד.

חמד עמאר: היו כאן אנשים שהזמינו אותו, שדאגו לוויזה שלו, דאגו לשהייה שלו, מימנו את הטיסה שלו, ובעצם הוא לא יכול היה ליצור קשר עם אף אחד.

חמד עמאר: לאחר כמה שעות, אולי לילה שלם, באותו אזור מעצר בשדה התעופה, הוא פשוט הושם על טיסה חזרה לקניה, עדיין בלי שום יכולת לדבר עם אף אחד, בלי תקשורת לעולם, בלי שום יכולת להביא לשינוי בסיטואציה, זה רק מכוח החלטה של פקיד בגזרת הכניסה לישראל, פקיד של מינהל האוכלוסין וההגירה, שלא אפשר לו את הכניסה, שהחליט שיש איזושהי בעיה שהוא החליט עליה.

חמד עמאר: אנחנו ערכנו על כך דיון בוועדת הקליטה והעלייה של הכנסת.

חמד עמאר: אגב, הוא אמור להגיע לפה לקיץ, וקיבל שוב את הוויזה בצורה מוסדרת.

חמד עמאר: אני מאוד מקווה שהפעם שום פקיד לא יעצור אותו בכניסה לישראל.

חמד עמאר: אבל זאת רק דוגמה – דוגמה שמבהירה את הכוח האדיר שיש כבר היום, כבר בסיטואציה החוקית הקיימת, לפקיד בכניסה לישראל להכניס בן אדם למעצר או למשהו כמו מעצר ולא לאפשר לו את הכניסה ולא לאפשר לו שום שיחה עם אף אחד ושום עזרה.

חמד עמאר: והחוק הזה רק יחמיר את התופעה, רק ייתן עוד פתח ועוד מקום לשיקול דעת שהוא, מה לעשות – לפעמים לא נכון לתת כל כך הרבה כוח לאותו בן אדם שיושב בכניסה לישראל.

חמד עמאר: ואת השניות האחרונות שלי אני רוצה – אי-אפשר שלא להתייחס לפסקת ההתגברות, שכנראה לא תגיע, אני מקווה, השבוע, אבל לאמירות שיצאו היום מכמה אנשים בבית הזה נגד הדברים הקשים והחמורים שהביעה נשיאת בית המשפט העליון השופטת אסתר חיות.

חמד עמאר: האמירות שיצאו מכמה מהאנשים בבית הזה הן מבישות לא רק עבורם אלא עבור כל הבית.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים לתת לאמירות אישיות מקום ובמה, ומי שנכנס באסתר חיות – שהיא צריכה ללמוד את מקומה ושהיא מסיתה נגד הכנסת והממשלה – שיתבייש לו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יוסי יונה, חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; חברת הכנסת ענת ברקו – איננה; חבר הכנסת מיקי זוהר – איננו.

חמד עמאר: מיקי לוי, סליחה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

חמד עמאר: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, האם הנושא הזה הוא הפרטה של סמכויות המשטרה?

חמד עמאר: האם זה הגדלת כוח המשטרה, או שיש מטרה אחרת מאחורי החוק הזה?

חמד עמאר: היום המצב הקיים, אם מדובר בפליטים – הרי פליטים לא יכולים להיכנס; בדרום הוקמה גדר לאורך כל הגבול, ואז פליטים מאפריקה לא יכולים להגיע.

חמד עמאר: אנשים לא רצויים – מהרגע שעלה למטוס כבר יודעים מי עלה, ואז מחכים לו בגבולות ואומרים לו: אתה לא רצוי, אתה לא יכול להיכנס.

חמד עמאר: אז מה התפקיד הזה של קציני הגבולות, של משטרת הגבולות?

חמד עמאר: זו לא משטרה.

חמד עמאר: אלה אנשים – פקידים של האוכלוסין; התפקיד שלהם זה לא לעצור ולא לחקור.

חמד עמאר: יש מחסור במשטרה?

חמד עמאר: אז תמנו עוד.

חמד עמאר: אבל הפגיעה כנראה היא לא בנושא של מי נכנס ולא נכנס; כנראה זה עניין של סמכויות בין משרדים – מי רוצה יותר ומי רוצה פחות.

חמד עמאר: ומי יסבול?

חמד עמאר: יסבול האזרח.

חמד עמאר: מה שאנחנו רוצים בגבולות זה שמי שנכנס ייכנס בשלום, בבטחה, וגם בכבוד.

חמד עמאר: כי היום אזרח ערבי שיוצא או נכנס לארץ עובר השפלות, עד כדי כך שכמעט אין אזרחים ערבים שעולים למטוסי אל על.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: כי שם יש את הנושא הזה – או במקומות אחרים אפילו, במטוסים אחרים.

חמד עמאר: מה שצריך לבדוק זה ביטחון הנסיעה.

חמד עמאר: מי שדרוש לחקירה, מי שמבקשים ממנו משהו אחר – אחרי שיחזור, ילך הביתה, תזמינו אותו.

חמד עמאר: למה אתה צריך לעכב אותו, לעכב את כל הטיסה ולגרום לו עוגמת נפש?

חמד עמאר: זה מה שצריך לטפל בו, ולא אם לתת לפקיד להיות שוטר וחוקר או לא.

חמד עמאר: לפני החוק הזה העבירו את החוק של תכנון ובנייה, ונתנו את אותן סמכויות לפקח בנייה.

חמד עמאר: פקח – יש לו סמכות גם לעצור וגם לחקור.

חמד עמאר: מי הסמיך אותו לפי החוק הזה?

חמד עמאר: האם הוא עבר הסמכה?

חמד עמאר: האם הוא יודע מה לעשות?

חמד עמאר: האם זה המקום שלו?

חמד עמאר: האם זו הסמכות שלו?

חמד עמאר: החוק הזה בא רק לפגוע.

חמד עמאר: אני חושב שהחוק הזה מיותר.

חמד עמאר: במידת הצורך הפקיד יכול לקרוא לשוטר, השוטר יכול לקיים את מה שצריך לקיים, ופה החוק הזה – רק לפגוע ורק לשנות מצב שהוא לא כל כך רצוי.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – איננה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

חמד עמאר: ולכן אני הצעתי בכמה הזדמנויות: במקום שאנחנו נשקיע כספים רבים בתחומים שונים בענישה מתמדת, בואו נשקיע את הכסף בגני ילדים, בבתי ספר, בהדרכה, במערכת חינוך, שתהיה במדינת ישראל תרבות נהיגה, תרבות שמירה על החוק כמו שצריך.

חמד עמאר: אנחנו רואים שבמקומות שונים בעולם גם מדברים בפלאפון – לא שאני בעד לדבר בנהיגה, אבל אנחנו רואים שמרשים בהרבה מדינות מתקדמות, וגם מספר התאונות, אדוני היושב-ראש, פחות מאשר במדינת ישראל, מספר ההרוגים פחות מאשר במדינת ישראל.

חמד עמאר: סימן שהאזרח בישראל חי תחת מערכת לחצים ועצבים בגלל כל מיני צרות.

חמד עמאר: ולכן, הדברים האלה – משנים אותם בתרבות, בחינוך, בהשקעה בבתי ספר, בגני הילדים, בהרצאות.

חמד עמאר: אם אנחנו נמשיך כל הזמן בענישה, מספר התאונות כל הזמן גדל יותר ויותר, ומספר ההרוגים, לצערי הרב – גם המספרים הם יותר, ואנחנו בין המדינות המובילות בעולם גם בתאונות וגם באיבוד חיי אדם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 32) היא למעשה אזרוח של הסמכויות של כניסה ויציאה.

חמד עמאר: יש לנו בעיה עם החוק בכללותו.

חמד עמאר: לאחרונה, בשנים האחרונות, יש החמרה בהכנת רשימות שחורות של אנשים, שהשר לביטחון פנים אחראי להפצתן – מה שקרוי רשימת אנשים הקשורים בחרם, BDS, וכדומה.

חמד עמאר: הרשימות השחורות האלה מועברות למשרד הפנים, לפעמים עם טעויות כתיב, אבל אלה רשימות שחורות, ולכן אנשים לא נכנסים.

חמד עמאר: מרצים באוניברסיטאות, פעילים פוליטיים חברתיים, שרק מתנגדים לכיבוש או להתנחלויות או קוראים לחרם על ההתנחלויות – מונעים מהם להיכנס, להגיע, לתת הרצאה באוניברסיטה או להשתתף בפעילות ישראלית-פלסטינית, אפילו.

חמד עמאר: לכן זה עוד צמצום של מרחב חופש הפעולה והדמוקרטיה, שהם בבסיס משטר דמוקרטי.

חמד עמאר: לגבי משרד הפנים, לאחרונה יש כיוון טוב של פתיחת לשכות משרד הפנים ביישובים הערביים, בערים הערביות.

חמד עמאר: אני חושב שזה כיוון שיש לברך עליו.

חמד עמאר: יש לברך עליו.

חמד עמאר: חנכנו לפני כמה ימים, לפני שבועיים, לשכה מצוינת בטייבה, לפני זה בסח'נין, ובדרך יהיו בעוד כמה יישובים – בשפרעם תהיה לשכה, בדיר אל-אסד, ברהט.

חמד עמאר: זה להביא את המשרד הממשלתי אליך; זו הנגשת השירותים של הממשלה – של השירותים הממשלתיים – לאזרח.

חמד עמאר: לא חייבים מטייבה לנסוע לנתניה, משפרעם לנסוע – – לווין, לאן?

חמד עמאר: לעכו.

חמד עמאר: – – לעכו, או מרהט לנסוע לבאר שבע.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: פה זו הנגשה של השירותים האזרחיים בפריפריה, וזה כיוון מצוין; כמה שיותר משרדי ממשלה.

חמד עמאר: הבאנו גם את הלשכה של הביטוח הלאומי לטייבה, ובקרוב לעוד כמה וכמה יישובים.

חמד עמאר: אין ספק שמדובר בצעד מבורך.

חמד עמאר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר כהן, עד שלוש דקות, אדוני, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מוצא חובה לדבר כמה דקות, להקדיש את שלוש הדקות לשאלת הבדואים בנגב.

חמד עמאר: אנחנו כולנו הזדעזענו מהסרטון שבו בדואים יורים בכניסה לשגב שלום, וכל הארץ רעדה ורעשה, ואחרי יומיים – עולם כמנהגו נוהג.

חמד עמאר: אני חייב לציין, אדוני השר לביטחון פנים, שלפני חצי שנה שלחתי לך מכתב שמתאר את קורותינו בנסיעה בכביש 25 יום-יום, וסיפרתי לכל מי שרוצה לשמוע שחבר'ה צעירים, בימי שישי ובמוצאי שבת, שרוצים לנסוע מירוחם ומדימונה ומערד לבאר שבע, לעיר המטרופולין – לא תאמינו – נוסעים בשיירות.

חמד עמאר: זה לא ב-1948, השיירות לירושלים, זה היום.

חמד עמאר: ואני שואל את חבריי אנשי הימין, שכבודה של המדינה והקרקעות והשטחים – על הנגב אף אחד לא מתווכח איתנו: מה, אתם עיוורים?

חמד עמאר: אתם לא רואים את מה שאנחנו רואים?

חמד עמאר: אתם לא שמים לב שחבל הארץ היפהפה הזה שנקרא הנגב הופך להיות מדינה בתוך מדינה?

חמד עמאר: אתם לא שמים לב שיש שתי מערכות חוק?

חמד עמאר: אנשים ממשיכים עם הקשקוש.

חמד עמאר: אז היום מעמידים איזו ניידת של המשטרה בצומת שרה, ורק אתמול חבורה של צעירים בדואים עם טרקטורונים נוסעים באמצע הכביש, בין המכוניות, בטירוף מוחלט – עד לפעם הבאה.

חמד עמאר: זה לא סיפור של רעים וטובים; זה סיפור של מצד אחד מדינה שלא מתנהגת כריבון, של שרים קשקשנים, שחושבים שלנהוג בהסתר פנים ואז ממילא הבעיות ייפתרו, ומצד שני קבוצות של עבריינים.

חמד עמאר: חלילה, אלה לא כל הבדואים.

חמד עמאר: רובם הם שומרי חוק ואנשים נהדרים, ויש לי באמת כבוד להיות השכן שלהם.

חמד עמאר: אבל העשבים השוטים שם לא מטופלים.

חמד עמאר: אז זכרו: בכל פעם שאתם תעלו לכאן ותדברו על יהודה ושומרון, אני אזכיר לכם – לכם, הטובלים ושרץ בידם – שיש חבל ארץ שאתם ויתרתם עליו.

חמד עמאר: יש שם 10,000 אימהות מיהודה ושומרון, אלי.

חמד עמאר: וכשאני נכנס לכיתות בפזורה הבדואית ואני שואל מי יש לו סבא וסבתא בדאהרייה וברצועה, לפחות שליש מהתלמידים מרימים את ידם.

חמד עמאר: 5,000 ילדים בדואים לא נמצאים במערכת החינוך; הם הדור הבא של היורים למיניהם והמשתוללים למיניהם.

חמד עמאר: ואני לא ראיתי כאן שום שר, ובוודאי לא את השר לביטחון פנים, שאומר: אנחנו עכשיו עוצרים את נשימתנו לשלושה-ארבעה חודשים, ובא לפני הכנסת ופורס את מה שהמשטרה מתכוונת לעשות.

חמד עמאר: היה דיון בוועדת הפנים, אז הגיע מפקד המחוז – איש ראוי, נחמד, ארנון אלקלעי – אבל גם הוא התגרד קצת באי-נוחות.

חמד עמאר: נא לסיים, בבקשה.

חמד עמאר: אז אני מקווה מאוד שבפעם הבאה שכל אחד מכם מגיע עם הג'יפים הנוצצים שלו לחרוץ את שבילי הנגב – בנחל צפית או בנחל תמר – שידע שבתוך המקום הזה, שאף אחד לא מתווכח איתנו עליו, מתהווה מדינה בתוך מדינה.

חמד עמאר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: אני ממשיך ברשימת הדוברים.

חמד עמאר: אברהם נגוסה; עפר שלח; איל בן ראובן.

חמד עמאר: רויטל סויד, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, "הרשות השופטת עומדת תחת מתקפה בוטה וחסרת תקדים, שמאיימת באופן ממשי על עצמאותה" – את המילים האלה אמרה היום הנשיאה חיות בטקס שאמור להיות טקס חגיגי, טקס של השבעת שופטים חדשים בבית הנשיא.

חמד עמאר: נשיא המדינה רובי ריבלין הצטרף אליה באמירות הקשות על כל מי שמנסה בכנסת הזאת – הקואליציה, השרים, חברי הכנסת של הבית היהודי והליכוד – להעביר את פסקת ההתגברות.

חמד עמאר: שופטים לא מדברים; שופטים מדברים רק בפסקי הדין שלהם.

חמד עמאר: הם לא מביעים עמדה, הם לא מתראיינים, הם לא אומרים.

חמד עמאר: ואם נשיאת העליון מצאה לנכון לעמוד היום, בטקס שהוא טקס חגיגי, ולהתריע על הסכנה הממשית לדמוקרטיה, צריך להבין שהגענו לזמן משבר.

חמד עמאר: אנחנו נמצאים בשעת השי"ן; אנחנו נמצאים על פי התהום.

חמד עמאר: וכשאחר כך בא חבר הכנסת סמוטריץ ואומר שמדובר בהסתה חמורה נגד הממשלה, או כשמגיע ואומר – יריב לוין – סמוטריץ: ניסיון להלך אימים על מערכת המשפט, אתם יושבים פה – בבית היהודי עם האידיאולוגיה הקיצונית, ובליכוד שנגרר אחריהם – בשביל המשילות שלכם, וכשאתם יושבים פה, אתם מדברים על הסתה מצד חיות?

חמד עמאר: תתביישו לכם.

חמד עמאר: מי שעושה פה דה-לגיטימציה למערכת המשפט בצורה עקבית זה אתם.

חמד עמאר: וכשאתה, השר ארדן, מתראיין עכשיו, בשעה 17:00, ואתה אומר שהנשיאה – –          17:15.

חמד עמאר: – – פוגעת בדמוקרטיה, זאת שערורייה.

חמד עמאר: כי אתה יודע מצוין – בדיוק – מהי דמוקרטיה.

חמד עמאר: דמוקרטיה אומרת: שלטון הרוב, ולמיעוט יש זכויות שצריכות להישמר.

חמד עמאר: וכשאתה התראיינת היום, מה שאתה באת ואמרת זה: בואו ניקח את זכויות המיעוט ונוותר עליהן; בואו ניקח את זכויות המיעוט ונחריב אותן, שלא יהיה מי שיגן עליהן וישמור עליהן.

חמד עמאר: אתם חושבים שאתם עושים פה משחקי כיפופי ידיים האחד עם השני, ואתם חושבים פה שהבית היהודי יעשה לכם ספין ואתם מחזירים לו, אבל צריכה להיות לכם האחריות.

חמד עמאר: האחריות שצריכה להיות לכם היא לאזרחי מדינת ישראל – לא רק למיעוט, אלא לכול.

חמד עמאר: כי מי שמסית נגד בית המשפט זה אתם; מי שפוגע במעמד בית המשפט זה אתם; ומי שגורם לפגיעה הכי חמורה באמון הציבור במערכת המשפט זה אתם.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת סויד.

חמד עמאר: השר גלעד ארדן ביקש להתערב בדיון ולדבר.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: – – –          לא, לא, לא.

חמד עמאר: הוא ביקש להתערב בדיון.

חמד עמאר: מותר לו.

חמד עמאר: הוא לא מסכם.

חמד עמאר: מותר לו אחרי ההצבעה, אבל שיעשה את זה עכשיו.

חמד עמאר: לא, לא, לא, בכל שלב, זה התקנון.

חמד עמאר: אה, הוא שר, נכון.

חמד עמאר: – – –          הוא לא משיב והוא לא מסכם, הוא מתערב.

חמד עמאר: מותר לו.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני ביקשתי להתערב בדיון קודם כול בגלל שהחוק שאנחנו דנים בו – ושמתי לב שחברי הכנסת מהאופוזיציה מקפידים מאוד לנמק את עמדתם לגבי החוק – הוא חוק מאוד מאוד חשוב, שעושה סדר גם בתחום הזה, בסמכויות הנכונות.

חמד עמאר: אבל אי-אפשר בלי להתייחס לחלק לפחות מהטענות השקריות וחסרות הבסיס שאני שומע מחבריי באופוזיציה על דברים שאני אמרתי, ולא פחות מכך – על דברים שאמרה כבוד נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות היום בטקס השבעת שופטים.

חמד עמאר: קודם כול, אני מצר על כך שמנצלים טקס השבעת שופטים חדשים כדי לנגח את חברי הכנסת וכדי לשאת נאום – –          לא, כי אתם לא מנצלים כל טקס להסתה.

חמד עמאר: שרת המשפטים עמדה בטקס של הנשיאה חיות, בטקס של ההשבעה, שרת המשפטים עמדה ואמרה שהיא הולכת להעביר את החוק הזה.

חמד עמאר: – – כדי לשאת נאום שהוא בעיניי – ואני מאוד מכבד, אפילו מחבב, את נשיאת בית המשפט העליון – זה היה פשוט נאום פוליטי שעושה דה-לגיטימציה לכנסת ישראל – –          לא פחות ולא יותר, בטקס של חיות.

חמד עמאר: – – ופוגע בדמוקרטיה.

חמד עמאר: אתה תלמד אותנו מה זה דמוקרטיה.

חמד עמאר: בדיוק.

חמד עמאר: עם כל הכבוד, אי-אפשר להציג את חברי הכנסת ואת כנסת ישראל כגוף שכל מה שהוא רוצה לעשות זה לפגוע בחלשים, לפגוע במיעוטים ולפגוע בדמוקרטיה.

חמד עמאר: זה מה שמשתמע, זאת השורה התחתונה.

חמד עמאר: זאת השורה התחתונה, ואין מה לעשות.

חמד עמאר: ומי שאומר דברים כאלה, מי שאומר דברים כאלה, בעיניי פוגע בדמוקרטיה לא פחות מאשר מי שתומך בפסקת ההתגברות.

חמד עמאר: כי אלה המיעוט במדינת ישראל: נשים, להט"ב, זכויות אדם – זה המיעוט במדינת ישראל – – –         נא לאפשר לשר לדבר.

חמד עמאר: עכשיו תראו, אני כבר רגיל שהצביעות שלכם – יש פה גג, אז הוא יכול לעצור אותה, אבל אני כבר רגיל שהצביעות שלכם מגיעה לשמיים.

חמד עמאר: דווקא שלך, חברת הכנסת רויטל סויד, כמי שאמורה להכיר את ההיסטוריה המשפטית של מדינת ישראל – את אמורה לדעת כי מהספסלים האלה הגיעה פסקת ההתגברות של 61 חברי כנסת.

חמד עמאר: תפסיק עם הדבר הזה, די עם זה.

חמד עמאר: זה שקר, זה לא נכון.

חמד עמאר: כשמפלגת העבודה רצתה להמשיך לגרש יהודים מבתיהם – –         אתה יודע שזה לא נכון.

חמד עמאר: זה שטויות, מה שאתה אומר.

חמד עמאר: – – ולקדם נסיגות – –         אתה משקר.

חמד עמאר: – – – אני לא מאמין לך שאתה בעד פסקת התגברות של 61 – – –         – – אז פסקת ההתגברות כדי לפגוע בחופש העיסוק של אזרחי ישראל, לעשות את זה ב-61, זה לא היה קיצוני.

חמד עמאר: השר ארדן – – –         – – –         זה לא היה קיצוני, זה היה לגיטימי.

חמד עמאר: – – –         למה?

חמד עמאר: כי זה בא מספסלי המורמים מעם, ספסלי מפלגת העבודה.

חמד עמאר: – – – אל תעוות את המציאות.

חמד עמאר: תודה, רויטל.

חמד עמאר: אז אף שופט עליון לא אמר עליכם שאתם קיצוניים.

חמד עמאר: ברור.

חמד עמאר: דרך אגב, גם חברכם חיים רמון הרי תומך באותה עמדה, נכון?

חמד עמאר: מבכירי מפלגת העבודה.

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר על בגין?

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר על בגין?

חמד עמאר: אז כנראה זה לא בדיוק עניין של קיצוניים.

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר על בגין – –         הינה, הוא מסוגל גם לתמוך בחלוקת ירושלים כמוכם – –          אתה רוצה לדבר על בגין?

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר על בגין?

חמד עמאר: – – וגם לתמוך בפסקת התגברות, מה לעשות.

חמד עמאר: – – – היחיד – – –         אתה רוצה לדבר על בגין?

חמד עמאר: חבר'ה, אני מבקש טיפה להירגע ולאפשר לשר להשיב.

חמד עמאר: – – –         אי-אפשר לבוא בצביעות לוועדות הכנסת – –         בגין – על מי אתה רוצה לדבר?

חמד עמאר: על איזה בגין אתה רוצה לדבר?

חמד עמאר: – – ולהגיד כמה שבתי המשפט פוגעים בזכויות הפרט – –         – – –         על בגין האבא או על בגין הבן?

חמד עמאר: – – ומאשרים למשטרה את כל האזנות הסתר – –         – – –         – – ומאשרים למשטרה את כל המעצרים חופשי-חופשי, ובאותה מידה להציג את בתי המשפט כאילו הם ורק הם מגינים על זכויות הפרט ועל זכויות המיעוטים במדינת ישראל.

חמד עמאר: זה שקר, זאת צביעות.

חמד עמאר: – – – על מה אתה מדבר.

חמד עמאר: אתם יודעים היטב, הבית הזה: זה שקר, זאת צביעות.

חמד עמאר: אתם יודעים היטב – –         – – – פסקת ההתגברות היא הבג"ץ.

חמד עמאר: מה שאתה אומר – – –         חברת הכנסת סויד.

חמד עמאר: – – שהבית הזה חוקק את החוקים הכי חשובים – –         – – –          – – בתחום של הגנת המיעוטים והגנת זכויות הפרט.

חמד עמאר: – – – לא לבית המשפט העליון – – –         אי-אפשר להציג כל ביקורת על בית המשפט העליון שהיא לא נוחה לכם – כשלכם יש ביקורת על בית המשפט העליון, כמובן מותר להגיד הכול – –         – – –         חברי הכנסת, להירגע.

חמד עמאר: – – –         – – וכשלנו יש ביקורת על בית המשפט – – –     לא שומעים ממילא מה שאת אומרת.

חמד עמאר: חבל על הגרון שלך, ויותר מזה – על שלי.

חמד עמאר: – – –         להרוס ולמעוך.

חמד עמאר: רגע, השר, שנייה.

חמד עמאר: נא לאפשר לשר לדבר.

חמד עמאר: אני לא רוצה להתחיל עם קריאות.

חמד עמאר: בבקשה, אפשר להעיר, אבל אי-אפשר לשמוע, לא אתכם ולא אותו.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: זה מעניין.

חמד עמאר: – – –         הרי אם היו לכם טיעונים חזקים אז לא הייתם צריכים תמיד להיגרר לביטויים של הסתה ושל מתקפה.

חמד עמאר: – – –         הרי ככה זה עשרות שנים – –          מי שדיבר על הסתה זה סמוטריץ.

חמד עמאר: סמוטריץ אמר – – –         – – ביקורת שבאה מימין – אחת מן השתיים – הרי הביקורת שלנו היא לא – – –         אנחנו לא אמרנו "מסיתה".

חמד עמאר: אנחנו לא אמרנו מילה על הסתה.

חמד עמאר: חברת הכנסת סויד.

חמד עמאר: את מוכנה להיות קצת בשקט?

חמד עמאר: קצת, קצת.

חמד עמאר: חברת הכנסת סויד, אני, בצער רב, קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

חמד עמאר: – – – אני לא דיברתי על הסתה – – – על הסתה.

חמד עמאר: אין לך סובלנות לשמוע שני משפטים שאת לא מסוגלת להסכים להם.

חמד עמאר: תבקשי הודעה אישית, אבל אי-אפשר ככה.

חמד עמאר: מי שדיבר על הסתה זה אתם.

חמד עמאר: תראי, את לא מסוגלת.

חמד עמאר: תתאפקי.

חמד עמאר: איפוק זה כוח, סויד, רויטל.

חמד עמאר: מי שדיבר על הסתה זה יריב לוין.

חמד עמאר: תודה, רויטל.

חמד עמאר: מאה אחוז.

חמד עמאר: הרי כבר שנים רבות כל ביקורת שבאה מימין – בשבילכם היא לא ביקורת, היא לא מפה, היא מהעצבים, אז זה או מתקפה או הסתה.

חמד עמאר: אי-אפשר להתווכח עניינית, עם – – –         כשאומרים לך שלא אמרתי הסתה, אז הדיון איתך ענייני?

חמד עמאר: אי-אפשר להתווכח עניינית, עם הטיעונים – – –         מישהו מאיתנו אמר את המילה הסתה?

חמד עמאר: אני מראה לך שהעובדה שבית המשפט לקח לעצמו את הסמכות – דרך אגב, בכל ערכאה.

חמד עמאר: גם בית משפט שלום מוסמך היום לבטל חקיקה של כנסת ישראל.

חמד עמאר: זה כבר קרה פעם אחת.

חמד עמאר: וכמה פעמים הוא עשה את זה?

חמד עמאר: הסמכות הזאת נלקחה – – –         וכמה פעמים הוא עשה את זה?

חמד עמאר: מה זה מלמד, חבר הכנסת, ידידי, איציק שמולי?

חמד עמאר: 18 פעמים בלבד.

חמד עמאר: זה שבית המשפט ביטל "רק" – במירכאות כפולות – 18 פעם חוקי כנסת – –         – – – לעומת ארצות נאורות שאתם רוצים להידמות להן – – –         – – זה אומר בדיוק הפוך ממה שאתם והנשיאה חיות טוענים: שחברי הכנסת מרסנים את עצמם, ואין צורך באמת – –         – – –         – – להתערב כל הזמן בהחלטותיהם.

חמד עמאר: ואיפה כן בית המשפט העליון מתערב?

חמד עמאר: 250 חוקים בגרמניה.

חמד עמאר: – – –         ואיפה כן בית המשפט העליון מתערב?

חמד עמאר: – – – הבריטי – – –         ואיפה כן בית המשפט העליון מתערב?

חמד עמאר: הרי אי-אפשר להציג את ההתערבות של בית המשפט העליון כאילו הוא מגן על איזה מיעוט אחד ובצד השני אין שום צד שנפגע.

חמד עמאר: זאת זכות אולטימטיבית – – –         בלי בית משפט עליון – – – זכויות של חיילים – –         מה, מול הזכויות של המסתננים אין הזכויות של תושבי דרום תל אביב?

חמד עמאר: – – להט"ב, של נשים, של חרדים – – –         מול הזכויות לפרסם את הסרט ג'נין ג'נין – –         – – –         – – אין הזכויות של חיילי צה"ל שנפגעים ומוכפשים כאילו שהם ביצעו רצח בג'נין?

חמד עמאר: – – –         חבר'ה, אני ממש מבקש להירגע טיפה.

חמד עמאר: – – –         לא, יש זכות לשר לדבר, ואי-אפשר לשמוע.

חמד עמאר: מול הזכויות של ערבים לגור ביישוב קהילתי בגליל שיהודים מנסים להקים אין זכויות נגדיות?

חמד עמאר: – – –         תודה, קסניה סבטלובה.

חמד עמאר: – – –         הרי אתם מבינים טוב מאוד – –         תודה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

חמד עמאר: – – שהמאבק הזה הוא לא בין מי שרוצה לפגוע במיעוטים, בחלשים, לבין זה שרק מגן עליהם.

חמד עמאר: יש פה ויכוח לגיטימי – –         – – – לשלטון מוחלט ללא מגבלות, וזה אתם.

חמד עמאר: חברת הכנסת סויד, בבקשה, בפעם האחרונה.

חמד עמאר: – – בין רשויות השלטון במדינת ישראל על האיזון הנדרש.

חמד עמאר: דרך אגב – –         – – – איזון.

חמד עמאר: 61 זה לא איזון.

חמד עמאר: – – –         – – אני לא אמרתי – היא הקשיבה לריאיון שלי, היא תעדכן אותך על עמדתי.

חמד עמאר: אתה צודק, השר.

חמד עמאר: אתה צודק – – –         חברת הכנסת נחמיאס.

חמד עמאר: אתה צודק באיזון בין הממשלה לכנסת.

חמד עמאר: לא אמרתי שזה או 61 או כלום.

חמד עמאר: תודה, איילת.

חמד עמאר: אני חושב שחבריי טעו בעניין הזה.

חמד עמאר: אני קודם כול חושב, למשל, שבית משפט שיכול לבטל החלטה של הכנסת זה לא יכול להיות כל בית משפט; זה לא יכול להיות בכל רוב מקרי.

חמד עמאר: הרי תמיד בית המשפט העליון מסביר לנו שההרכבים הם רנדומליים, ככה יצא.

חמד עמאר: כלומר, יצא במקרה על חודו של קול שזכות השיבה לפלסטיני שמתחתן עם ערבייה ישראלית, או להפך – במקרה על חודו של קול המחשב של בית המשפט העליון קבע, וחוק האזרחות, תודה לאל, לא בוטל על ידי בית המשפט העליון.

חמד עמאר: אבל אם שופט אחד עובר מצד לצד, היום הייתה לנו זכות שיבה דה פקטו; זה גם קורה בפועל עם שב"חים.

חמד עמאר: אתם חושבים שזה המצב הרצוי?

חמד עמאר: אני לא חושב.

חמד עמאר: אבל אפשר לנהל את המחלוקת הזאת בלי הדיונים האלה תמיד כאילו זה מתקפה או הסתה.

חמד עמאר: תתייחסו לעניין.

חמד עמאר: כשאתם חשבתם – או האבות המייסדים של מפלגת העבודה – כשאתם חשבתם שיש צורך בפסקת התגברות חוקקתם אותה יופי-יופי ב-61, ועשיתם את זה, ועד היום – –         – – –         – – כמו פרופ' דניאל פרידמן והשר חיים רמון – –         – – –         – – שאני לא מסכים לעמדותיהם המדיניות – מבינים – –         – – –         חברת הכנסת נחמיאס, תודה.

חמד עמאר: – – שהאיזון הזה הופר – –         – – –         רויטל.

חמד עמאר: – – זה לא אומר שהם קיצוניים, זה לא אומר שהם מסיתים.

חמד עמאר: הם הרבה יותר מנוסים מכם, הם הרבה יותר חכמים מכם, לפחות בתחום הזה.

חמד עמאר: אם אתם מסוגלים, תנהלו את הדיון הזה באופן ענייני.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה, אדוני השר.

חמד עמאר: אני ממשיך ברשימת הדוברים: חברת הכנסת מיכל בירן, מעוניינת?

חמד עמאר: רחל עזריה; דודי אמסלם; יואל חסון.

חמד עמאר: נחמן שי.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: חבריי חברי הכנסת, אני קראתי עכשיו במעריב שראש הממשלה מקצר את ביקורו בקפריסין בגלל המצב הביטחוני.

חמד עמאר: הכניסו את מדינת ישראל לכוננות ספיגה.

חמד עמאר: אני מבין קצת בפסיכולוגיה של המונים.

חמד עמאר: אין ספק שיש פה רצון מצד הממשלה להכניס ציבור שלם לדרגת מתח גבוהה נוכח משהו שצפוי.

חמד עמאר: ככה לא מכינים ציבור, גם לא לעימות צבאי; ממש לא – לא בידיעות מכלי שלישי ולא בידיעות מודלפות ולא בדרך עקיפה.

חמד עמאר: אם לראש הממשלה יש משהו להגיד לציבור הישראלי, שישתמש במיקרופונים – הם עומדים לרשותו בדרך כלל; שידבר עברית ויאמר לציבור אמת לאמיתה.

חמד עמאר: מה שראינו בשבוע שעבר היה משונה: דיברו לערוצי הטלוויזיה בישראל, במשך דקות ארוכות, באנגלית.

חמד עמאר: פרזנטציה מעניינת, אבל מי קהל היעד?

חמד עמאר: מה היו צריכים תושבי ישראל להבין מכל מה שהם ראו?

חמד עמאר: רק אחר כך דיבר אליהם ראש הממשלה ככה כבדרך אגב.

חמד עמאר: אני מביע מפה חשש כבד מההידרדרות בינינו לבין איראן ומהסכנה הגדולה של עימות צבאי בינינו לבינם.

חמד עמאר: ואני רוצה להזכיר לכל חברי הבית הזה שמלחמות הברירה האלה מסתיימות רע.

חמד עמאר: לא לכל אחד יש זיכרון ארוך, אבל יש דברים שלא שוכחים.

חמד עמאר: את מלחמה לבנון הראשונה, שנמשכה 18 שנה, קשה לשכוח.

חמד עמאר: היא הייתה בגדר טראומה לאומית לכל מדינת ישראל.

חמד עמאר: מה שהתחיל באיזשהו מבצע קצר לכמה ימים עד איזשהו קו – 40 ק"מ, משהו שם, רק לנהר, לאוואלי וזה, וגמרנו, עוצרים – נמשך לתוך לבנון, לרוב לבנון, לביירות.

חמד עמאר: ו-18 שנה זה נמשך, ולא חזרנו משם מנצחים.

חמד עמאר: לכן, כשאני שומע את כל ההצהרות: טהרן מחכה לתל אביב, תל אביב מחכה לטהרן, המרחק מפה לשם הוא כמו המרחק מפה לשם – אני מכיר את מטבעות הלשון האלה, הם לא מייצרים שום דבר.

חמד עמאר: ואני חושש מאוד שאנחנו הולכים ומתקרבים לעימות, ומהעימות הזה, לא יצא ממנו שום דבר טוב.

חמד עמאר: שום דבר טוב.

חמד עמאר: יהיה עוד סיבוב של אלימות בינינו לבין אחת משכנותינו, והוא יסתיים בכלום.

חמד עמאר: אני חושש שהוא יסתיים גם עם נפגעים, הרבה נפגעים.

חמד עמאר: וכאן נזכיר לכולנו את הדרום, שכן עומד זקוף, כי הוא מוגן – –     היו"ר יחיאל חיליק בר: 	 נא לסיים.

חמד עמאר: נחמן שי (המחנה הציוני):     – – ואת הצפון, שחשוף, לא מוגן, זקוק לסיוע, וקופת המדינה סגורה והסיוע לא מגיע.

חמד עמאר: אז דברים נאמרים, מילים נאמרות, ומעשים, כרגע לפחות, אם באמת מכוונים למלחמה – להגן על הצפון.

חמד עמאר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נאוה בוקר; חבר הכנסת יאיר לפיד; חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, ואחרונת הדוברים תהיה חברת הכנסת ציפי לבני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, רשמים פרלמנטריים, האמת היא שאני התכוונתי לוותר על הדברים שלי.

איתן כבל: אני עצמי תומך בחוק, ואני מקווה שגם החברים שלי יתמכו.

איתן כבל: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני השר, שעליתי אחרי ששמעתי אותך.

איתן כבל: אתה לא יכול להתאפק, זאת אומרת, אין מצב שבו אנחנו עומדים פה ומדברים על בית המשפט העליון – ואתה חייב לקום ולומר את דבריך, ובאיזו התלהבות.

איתן כבל: ואני אומר לך, על מה אנחנו מדברים כאן?

איתן כבל: מה, אנחנו כל הזמן צריכים לחזור?

איתן כבל: 40 שנה אתם בשלטון.

איתן כבל: השר גלעד ארדן, 40 שנה כמעט אתם בשלטון.

איתן כבל: 40 שנה, למען השם.

איתן כבל: ואיזה מקרה כזה או אחר – על מה אנחנו מדברים בסך הכול?

איתן כבל: אף אחד לא אמר שאסור לבוא ולדבר על בית המשפט העליון, אבל כשהוא נמצא תחת מתקפה מצידכם על כל דבר ועניין, זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת כבר.

איתן כבל: מה הסיפור הזה, למען השם?

איתן כבל: מה הפכתם את בית המשפט העליון לאותו דמון?

איתן כבל: כל פעם לחפש דמון ולהתנפל עליו, לשבור אותו, לנתץ אותו.

איתן כבל: אתה בין האנשים ההגונים בתוך הבית הזה ובתוך המפלגה שלך.

איתן כבל: מה קרה פה, למען השם?

איתן כבל: על מה אנחנו מדברים?

איתן כבל: בית המשפט העליון, בסופו של עניין – ואתה יודע, לא מכל החלטה שלו כל אחד מאיתנו יוצא מרוצה; לא על כל החלטה של בית המשפט אנחנו אומרים: ואללה, קיבל את ההחלטה – אבל אם נדרש שיהיה מקום אחד שלא מרסקים אותו, אתם לא מפסיקים לעשות את זה.

איתן כבל: מה עוד נדרש, למען השם?

איתן כבל: ובסוף, למי נדרש יותר מכול בית המשפט?

איתן כבל: ואתה יודע, אתה השר לביטחון פנים – לרוב אזרחי מדינת ישראל.

איתן כבל: כי שם הוא שוקל את הדברים – כך לפחות אני רואה את זה – לא לפי צבע, לא לפי עדה, לא לפי מוצא, לא לפי זהות מגדרית, גם אם לא תמיד ההחלטות שלו מקובלות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

איתן כבל: אבל בסך הכול, כשאתה שוקל את הדברים, זה המקום וזה הבית לכל אזרחי מדינת ישראל כולם, ללא הבדל.

איתן כבל: ומה התחרות הזאת – – –

גלעד ארדן: – – –

איתן כבל: אני אמרתי שלא יתקיים דיון?

איתן כבל: מישהו מאיתנו אמר: לא נקיים, לא נדבר, לא נתווכח עם בית המשפט?

איתן כבל: למה לא?

איתן כבל: אבל למה לעשות את זה כשהתחרות היא מי דורס יותר את בית המשפט, מי האמירה שלו תהיה יותר אגרסיבית כלפי בית המשפט?

איתן כבל: כאילו יש איזה מקום שכולם אמורים למחוא כף על כל אמירה כזאת.

איתן כבל: ואני מצאתי לנכון לקום ולומר את זה דווקא לך, כי באמת, אתה מהאנשים שאני הכי מכבד בבית.

גלעד ארדן: איזו אמירה – – –

איתן כבל: אני אגיד לך את זה.

איתן כבל: תסלח לי, העובדה שאתה – אתה – בא ומנסה להפיל על בית המשפט כאילו הוא לא עושה באמת צדק – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: – – מה עם זה?

איתן כבל: ומה עם אלה?

איתן כבל: ולמה את אלה הוא אומר כך?

איתן כבל: ומה עם אלה?

איתן כבל: למה?

איתן כבל: זה מיותר לחלוטין, אדוני השר.

איתן כבל: תודה.

גלעד ארדן: לא הבנתי – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לבני, בבקשה, אחרונת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: יסכם את הדיון השר יואב גלנט.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, גם אני עליתי אחרי ששמעתי את דבריו של השר ארדן.

ציפי לבני: גלעד, אני רוצה לענות על אותו דיון שאתה אומר שלא מתקיים.

ציפי לבני: כשאומרת נשיאת בית המשפט העליון שלא על בג"ץ ולא על שופטים היא מגינה אלא על זכויות אזרחי מדינת ישראל, היא צודקת – ועוד איך צודקת – והיא חייבת להשמיע את הקול הזה.

ציפי לבני: וברגע שהממשלה הזאת רוצה להעביר חקיקה שכל ממשלה תוכל לחוקק כל חוק, בלי להתחשב בזכויות לא של מיעוטים ולא של אזרחים, המקום היחיד שנשאר בהגנה על אותן זכויות זה בג"ץ.

ציפי לבני: לא על השופטים אנחנו מגינים אלא הזכויות של האזרחים.

ציפי לבני: עכשיו, תראה מה אתה רוצה לעשות: ברגע שכל ממשלה יכולה להחליט מה שהיא רוצה ללא עכבות, התוצאה תהיה אפילו שלא הרוב קובע.

ציפי לבני: וזה ששרת משפטים במדינת ישראל אומרת שדמוקרטיה זה הרוב קובע – בלי מגבלות, בלי איזונים, בלי בלמים – זו תפיסה מעוותת, מוטעית ובלתי נסבלת בעיניי של דמוקרטיה.

ציפי לבני: היא פשוט לא קשורה לדמוקרטיה, היא קשורה למשטרים אחרים.

ציפי לבני: אבל בואו רגע נראה שהחלום הרטוב של הבית היהודי עובר ומתקבלת החקיקה הזאת, ואחרי הבחירות הבאות אתה יודע היטב מה קורה כשמרכיבים ממשלה, ויבואו קבוצות מיעוט שירצו לשנות מהותית את עקרונות היסוד של החיים שלנו כאן, וראש הממשלה ייתן להם את זה, כי הוא רוצה להיות בשלטון – אף אחד לא יעמוד ויגיד: היי, הלו, יש פה זכות לשוויון לכל אזרחי מדינת ישראל.

ציפי לבני: והחרדים יבואו עם האי-שוויון בנטל ויבקשו את זה בחקיקה, ויקבלו, ואף אחד לא יוכל להגיד שיש חובת שוויון.

ציפי לבני: ולמה שילמדו לימודי ליבה?

ציפי לבני: ולמה שהקצאת התקציבים של מדינת ישראל תהיה על פי קריטריונים שוויוניים, וייתנו גם לפריפריה וגם לעיירות הפיתוח, ולא לפי סדר עדיפות מפלגתי שרוצה לתת למקורבים?

ציפי לבני: כל זה יקרה, כשבפועל לא יהיה שום גוף שיגיד למיעוט שיסחט – ואתה יודע איך סוחטים – את ראש הממשלה שלך.

גלעד ארדן: דווקא את צריכה לתמוך בזה, כי אז, אם הוא ייכנע לזה, אז העם ישלח אותו הביתה.

ציפי לבני: סליחה, מה זה?

גלעד ארדן: אם הוא ייכנע לזה, כי אין לו תירוץ – – –

ציפי לבני: הוא כבר נכנע, הוא כבר נכנע, הוא כבר נכנע.

ציפי לבני: ומה שאנחנו רואים בשנתון – – –

גלעד ארדן: למרות שיש בג"ץ הוא נכנע?

ציפי לבני: והציבור לא ישלח אותו הביתה.

ציפי לבני: והמחשבה שבה הציבור יכול – הרוב – יכול לוותר על זכויות של חלק אחר מאזרחי מדינת ישראל היא בלתי נסבלת.

ציפי לבני: ודווקא מתוך שנתניהו עצמו נשא נאום שלם על משילות – לפני הימים שבהם הוא רצה לטפס על בית המשפט העליון – והסביר שהבעיה במשילות היא בדיוק הסחטנות של אותם גורמים קיצוניים וקטנים שנכנסים לממשלות – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ציפי לבני: אתם תובילו, אם החקיקה הזאת תתקבל, לא רק להרס בג"ץ אלא להרס המכנה המשותף הבסיסי ביותר שקיים במגילת העצמאות.

ציפי לבני: והיי, אני ממש לא מגזימה, כי את זה אתם עושים כבר בחוקים אחרים כאן.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר יואב גלנט.

יחיאל חיליק בר: קואליציה, איפה השר גלנט?

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: מודה ועוזב ירוחם.

יואב גלנט: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני.

יחיאל חיליק בר: קראתי לך ולא ראיתי אותך, אני מודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה על החוק.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני משיב פה בשמו של השר דרעי.

יואב גלנט: הצעת חוק זו מטרתה להסדיר סמכויות עיכוב ומעצר בסירוב לעיכוב לקציני ביקורת הגבולות של רשות האוכלוסין וההגירה המתמנים על ידי שר הפנים לפי סעיף 15(ב) לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, וכן לקבוע בחוק תנאים למינוים.

יואב גלנט: בשנת 2011 עבר מערך הביקורת של הגבולות מאחריות משטרת ישראל לידי רשות האוכלוסין.

יואב גלנט: ממועד זה מבצעים קציני ביקורת הגבולות – בקרי גבול – שהינם עובדי רשות האוכלוסין, את התפקידים שלפני כן היו מבצעים שוטרים של משטרת ישראל.

יואב גלנט: לצורך ביצוע התפקידים השוטפים של ניהול ביקורת הגבולות נדרשים קציני ביקורת הגבולות לסמכויות עיכוב אשר יאפשרו להם לעכב נוסעים אשר לגביהם נדרשות פעולות כאלה, וביניהם מעוכבי יציאה מכוח צווים שיפוטיים, או אנשים הדרושים לחקירות גורמי האכיפה, וכיוצא באלה.

יואב גלנט: כמו כן, תינתן לבקרי הגבול הסמכות לעצור נוסעים אם אלו יסרבו לעיכוב.

יואב גלנט: יצוין כי לצורך הפעלת הסמכויות האמורות מסתמכים בקרי הגבול, במרבית המקרים, על מידע שמקורו במשטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי וגופים נוספים, כגון מערכות בתי המשפט וההוצאה לפועל.

יואב גלנט: עם מעבר מערך ביקורת הגבולות לידי רשות האוכלוסין, ולצורך ביצוע פעולות עיכוב ומעצר כאמור, קיבלו קציני ביקורת הגבולות, שהינם עובדי רשות האוכלוסין, סמכויות עיכוב ומעצר באמצעות צווי הענקת סמכויות מאת השר לביטחון הפנים, בתוקף סמכותו לפי סעיף 39 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), התשנ"ו–1996.

יואב גלנט: בתוך כך, הוטל על רשות האוכלוסין להסדיר את נושא סמכויות העיכוב והמעצר בחקיקה.

יואב גלנט: נוכח האמור, מוצע לקבוע בחוק סמכויות עיכוב ומעצר בסירוב לעיכוב לקציני ביקורת הגבולות של רשות האוכלוסין, וכהשלמה לכך גם לקבוע תנאים למינוים של קציני ביקורת הגבולות וסמכות לקבוע תנאי כשירות נוספים.

יואב גלנט: מאחר שצווי ההענקה שניתנו על ידי השר לביטחון הפנים תקפים עד סוף יוני 2018, מבוקש להאיץ את הליכי חקיקת הצעת החוק.

יואב גלנט: זאת, על מנת לאפשר את השלמת הליכי חקיקתו עד סוף חודש יוני ובאופן שיאפשר אץ יישומו ואת הסמכת קציני ביקורת הגבולות בלא צורך בהארכה נוספת של מינוי הצווים הנוכחיים שניתנו על ידי השר לביטחון הפנים.

יואב גלנט: לפיכך, אבקש מחבריי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יואב גלנט: תודה, אדוני.

יואב גלנט: אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לשבת.

יואב גלנט: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 32).

יואב גלנט: נא להתיישב.

יואב גלנט: נא להצביע.

יואב גלנט: מי בעד?

יואב גלנט: מי נגד?

יואב גלנט: ההצבעה החלה.

יואב גלנט: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – 20 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 32), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואב גלנט: 48 בעד, 20 מתנגדים, שני נמנעים.

יואב גלנט: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת הפנים להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יואב גלנט: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

יואב גלנט: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתו של הצעתו של חבר הכנסת חמד עמאר בנושא: מעקב אחר תוכנית החומש למגזר הדרוזי והצ'רקסי.

יואב גלנט: מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יהודה גליק ורויטל סויד בנושא: צורך דחוף בתוכנית ממשלתית למאבק בתופעת הזנות, בהחפצת נשים ובשידול לזנות.

יואב גלנט: תודה רבה.

יואב גלנט: תודה.

יואב גלנט: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/1223); נספחות.

יואב גלנט: ] (קריאה ראשונה) אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 132) (ירי מנשק חם).

יואב גלנט: יציג את ההצעה השר לביטחון הפנים גלעד ארדן.

יואב גלנט: בבקשה, אדוני.

יואב גלנט: תקראו לרויטל סויד, קשה לי לדבר רצוף.

יואב גלנט: עד עשר דקות, אדוני.

יואב גלנט: חבר'ה, קצת שקט במליאה.

יואב גלנט: תודה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני מתלבט אם להמשיך את הנאום הקודם או להתחיל מייד בחוק.

יואב גלנט: אני סוגר את רשימת הדוברים, כמובן.

יואב גלנט: בבקשה.

יואב גלנט: אני מתכבד להציג לפניכם ולבקש מכם לאשר בקריאה הראשונה את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 132) (ירי מנשק חם), התשע"ח–2018.

יואב גלנט: גם זה, דרך אגב, חוק שקשור מאוד לממשק בין הכוונות של הכנסת כשהיא קובעת נורמות במדינת ישראל לבין איך שבתי המשפט מפרשים את הנורמות הללו, כי הרי במקורותינו היהודיים נאמר שמי שמרחם על האכזרים סופו שיתאכזר על הרחמנים.

יואב גלנט: ולמה אני מתכוון בפתיח הזה?

יואב גלנט: הפשיעה בכלל, והנשק הלא-חוקי במגזר הערבי בפרט, הם בעיות קשות שהמשרד לביטחון הפנים בראשותי יחד עם משטרת ישראל עוסק בהם באופן יומיומי ובאינטנסיביות רבה.

יואב גלנט: את הנתונים העגומים כולנו מכירים, לצערנו.

יואב גלנט: ולכן, מתחילת כהונתי אני מקדיש תשומת לב משמעותית למגזר הערבי ולפערים האדירים שקיימים בו, היסטורית, במשך עשרות שנים, בהרבה מאוד תחומים, ובהם בתחום האכיפה ושירותי המשטרה.

יואב גלנט: תפיסת העולם שלי היא שללא שירותי משטרה ראויים וביטחון אישי גבוה לא יכולה שום חברה להתנהל באופן בריא.

יואב גלנט: שמעתי את דבריך הלא-נכונים, דרך אגב, חבר הכנסת מאיר כהן, והתפלאתי למה לא נזכרת בפערים הללו ב-2013 או ב-2015 – סליחה, ב-2013 עד 2015, שאז, בתקופת השר לביטחון הפנים הקודם וכשכיהנת בממשלה, אפשר היה להקצות את המשאבים הנדרשים לסגירת פערי האכיפה ושירותי המשטרה, שהצבעת עליהם בצדק, בין היתר באזור הדרום.

יואב גלנט: כי בלי אכיפה ראויה ובלי שירותי משטרה, הכלכלה בשום יישוב ובאזור שלו לא יכולה לפרוח, מערכת החינוך לא תוכל לתפקד, וללא שירותי משטרה ראויים במגזר הערבי לעולם לא נצליח לחולל את השינוי האמיתי – ההדדי גם, דרך אגב – ביחס של האוכלוסייה כלפי המדינה ומוסדותיה, ולהפך.

יואב גלנט: לכן, התוכנית המרכזית שאני מקדם היא התוכנית לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית.

יואב גלנט: במסגרת התוכנית – שהוקצו עבורה סכומים חסרי תקדים, למעלה ממיליארד ו-300 מיליון שקלים – גויסו כבר מאות שוטרים לטובת שיפור השירות במגזר הערבי, כולל שוטרים כמובן ממוצא מוסלמי-ערבי, והוקמה מינהלת לשיפור שירותי המשטרה במגזר בראשות, לראשונה מקום המדינה – ניצב מוסלמי ראשון במשטרת ישראל אי פעם; הלוואי שיהיו יותר.

יואב גלנט: הוקמו תחנות חדשות לראשונה זה עשרות שנים ביישובים ערביים שכבר היום מחוללות שינוי באופן שבו משטרת ישראל פועלת במגזר ובאופן שבו הציבור הערבי תופס את משטרת ישראל – כגוף שתכליתו לתת שירות לציבור הנורמטיבי ולחזק את הביטחון האישי ביישובים.

יואב גלנט: כחלק מרכזי מהמאבק בסוגיית הנשק הבלתי-חוקי שנפוץ, לצערנו, במגזר, יזמתי בחודש ספטמבר האחרון מבצע ראשון מסוגו למסירת נשק בלתי חוקי לרשויות המדינה, תוך הבטחת חסינות מלאה מפני העמדה לדין למי שימסור את הנשק שברשותו במסגרת המבצע.

יואב גלנט: לצערי הרב, התוצאות של המבצע הזה היו מאכזבות, ומעט מאוד כלי נשק הוחזרו בפועל.

יואב גלנט: יחד עם זאת, אני רוצה שוב, שיהיה ברור: אין לנו שום כוונה להתייאש.

יואב גלנט: לתושבים הנורמטיביים ושומרי החוק – וזה רוב התושבים הערבים באום אל-פחם, בטייבה, בטירה, בקלנסווה, בכפר כנא ובג'יסר א-זרקא, שבהן חנכתי לאחרונה תחנות משטרה חדשות – מגיע לחיות את חייהם ללא פחד מירי בחתונה או באירוע, ללא חשש מרימון שייזרק לכיוונם ובביטחון אישי מלא.

יואב גלנט: ככל שמבצעי איסוף וולונטריים לא יעלו יפה, המשטרה ממשיכה ותמשיך ללא הרף את הפעילות המבצעית השוטפת, שמביאה לתפיסה של עשרות כלי נשק ואמל"ח מדי שבוע.

יואב גלנט: גם פה, מצער אותי לשמוע, חבר הכנסת כהן, את מה שאמרת.

יואב גלנט: זה לא נכון.

מאיר כהן: שמה?

גלעד ארדן: שאמרו יום, יומיים, והינה חזרו למצב הקודם.

גלעד ארדן: זה לא נכון.

גלעד ארדן: יש פעילות מוגברת.

גלעד ארדן: תן לי לתאר אותה.

גלעד ארדן: רק לפני שבועיים ראינו כולנו את המראות של ירי בנשק חי לאור יום בכבישי הדרום.

גלעד ארדן: לנו אסור להשלים עם המצב הזה, והמשטרה – כך אני הנחיתי אותה – מחויבת לעשות הכול כדי למנוע שמקרים כאלה יחזרו על עצמם.

גלעד ארדן: לכן, כמענה מיידי, קודם כול למצב הקשה בדרום, הנחיתי להקים צוות משימה מיוחד שמורכב מכוחות מג"ב בדרום הארץ שיסיירו ללא הרף – וזה קורה – בכבישי הדרום ובאזורי הפזורה, במטרה לאתר ולמנוע פעילות עבריינית.

גלעד ארדן: בנוסף, הנחיתי לרשת את האזור במצלמות נוספות, שיחוברו למוקד המשטרתי ויגבירו את ההרתעה.

גלעד ארדן: אני גם שמח להודיע שעוד השנה תיפתח סוף-סוף תחנת משטרה חדשה בערוער, שהיא התחנה הראשונה מזה 15 שנה שממוקמת ביישוב בדואי.

גלעד ארדן: אני מאמין שגם היא, כמו התחנות בג'יסר א-זרקא או בכנא, תביא לשיפור באכיפה ובהרתעה.

גלעד ארדן: לצערי הרב – פה אני מגיע לחוק שמונח בפניכם העבודה הרבה והאינטנסיבית של המשטרה בתחום המאבק באמל"ח הבלתי-חוקי נתקלת פעמים רבות – אנחנו רואים את זה גם בתחומים נוספים, כמו הפשיעה והטרור החקלאי – בעונשים קלים ובהחלטות שערורייתיות של שופטים כאלה ואחרים, שפעמים רבות משחררים חשודים ועצורים ממעצר עד לתחילת משפטם, שולחים אותם למעצרי בית כאילו מדובר בעבירות שאינן מסכנות חיים ונוהגים עם העבריינים ביד קלה, שמשדרת מסר שגוי הן לעבריינים והן לציבור הנורמטיבי, שהאמון שלו במערכת האכיפה מתרופף.

גלעד ארדן: הדוגמאות, לצערי, רבות ועגומות.

גלעד ארדן: למשל בע"פ 7241/12 עמאר טאטור נגד מדינת ישראל, מיום 12 בפברואר 2013, נגזר דינו של עבריין שירה צרור יריות בחתונה לתשעה חודשי מאסר בלבד.

גלעד ארדן: זה המחיר שהצמיד בית המשפט לכלה, למשפחה שחתונתה נהרסה, לילדים שלא יירדמו בלילה מפחד ולציבור שסוכנו חייו באזור.

גלעד ארדן: בע"פ 4945/13 מדינת ישראל נגד עבד אלכרים סלימאן נגזר דינו של עבריין שרכש רובה מסוג קרל גוסטב ועשה בו שימוש לצורך ירי באוויר, ולאחר מכן גם נמלט מהשוטרים שביקשו לעצור אותו, לשישה חודשי עבודות שירות.

גלעד ארדן: אני יכול לתת לכם 30 דוגמאות כאלה, כי ביקשתי ממשטרת ישראל וקיבלתי 30 דוגמאות לגזרי דין מקילים בעבירות של שימוש בנשק בלתי חוקי.

גלעד ארדן: בעבירה של אחזקה או רכישה של נשק בשנת 2016 נשלחו רק 39 איש בכל מדינת ישראל למאסר בפועל, 17 מתוכם נשלחו לפחות מחצי שנת מאסר ו-16 אחרים לתקופת מאסר של חצי שנה עד שנה.

גלעד ארדן: בצורה הזאת, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אי-אפשר להשיג הרתעה ולא יהיה אפשר למגר את השימוש בנשק בלתי חוקי.

גלעד ארדן: משמעות הנתונים הללו היא שעבודת המשטרה מתבצעת לעיתים לחינם, וההשקעה באמצעים המיוחדים – בהאזנות, באיכונים, במארבים, בהפעלת סוכנים ועוד ועוד ועוד – מסתכמת בסופו של דבר בחצי שנת מאסר שבסופה חוזר העבריין לאורח חייו העברייני.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לסכם בבקשה.

גלעד ארדן: לכן, הצעת החוק שאתם מתבקשים לאשר היום מבקשת להחמיר באופן משמעותי קודם כול את הענישה בעבירת הירי, לקבוע עבירה כללית של ירי מנשק חם שלא כדין שבצידה שנתיים מאסר, וכן לקבוע עבירה של ירי מנשק חם בנסיבות מחמירות אם הירי בוצע באזור מגורים או בנסיבות שיש בהן כדי לסכן חיי אדם, שבצידה עד חמש שנות מאסר.

גלעד ארדן: סעיף 340א לחוק העונשין, בעבירה של ירי מנשק חם באזור מגורים ללא הסבר סביר, קובע בצד העבירה היום – תקשיבו טוב – עונש של עד שנת מאסר אחת בלבד.

גלעד ארדן: עונש כה נמוך ודאי שאינו נותן ביטוי הולם לחומרה הגלומה במעשה ולסיכון הגלום בו לפגיעה בחיי אדם, והלכה למעשה מביא למצב שהעונשים בגין עבירת ירי באזור מגורים הם מגוחכים ולא מרתיעים בעליל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גלעד ארדן: מה, יש לי הגבלת זמן?

יחיאל חיליק בר: עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אתה מציג חוק.

גלעד ארדן: טוב, אז דקה אחרונה, ברשותך.

יחיאל חיליק בר: נעשה משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: בהצגת חוק מוגבלים בזמן.

גלעד ארדן: על כן, מוצע לקבוע עבירת בסיס שתחול על כל ירי מנשק חם שלא כדין, כפי שאמרתי, שבצידה שנתיים מאסר, וזאת, בלי שתוגבל לירי באזור מגורים.

גלעד ארדן: בנסיבות שבהן הירי סיכן כפועל חיי אדם – עד חמש שנות מאסר.

גלעד ארדן: בדיון בממשלה – ביקשתי שזה יידון בממשלה – הממשלה אימצה את המלצת המשטרה ואת עמדתי ונקבע, שוב, בהתאם לעמדתי, שבהצעת החוק ישולבו גם עונשי מינימום על עבירות שימוש בנשק, למשל קנסות מינהליים.

גלעד ארדן: ועדת השרים בראשות השרה שקד, שיחד איתי יזמה את הצעת החוק הזאת, החליטה שסוגיית עונשי המינימום תעלה במסגרת הדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.

יחיאל חיליק בר: תודה.

גלעד ארדן: לכן, חברותיי וחבריי, אני רואה חשיבות רבה מאוד במיגור תופעת הנשק הבלתי-חוקי, שלצערי הגיעה במדינת ישראל לממדים אדירים.

גלעד ארדן: אני מקווה שהחוק הזה יזכה לתמיכה מקיר לקיר בקרב כל חברי הבית, כי באמת, זו הצעה שאמורה להיות בקונסנזוס; כולנו מחויבים להיאבק ולמגר את תופעת הנשק הבלתי-חוקי, שבסוף מסכנת את האזרחים הנורמטיביים בכל חלקי החברה בישראל.

גלעד ארדן: לכן אני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

גלעד ארדן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סאלח סעד, בבקשה, עד שלוש דקות

סאלח סעד: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר לביטחון הפנים, אני רוצה דווקא לברך אותך בעניין הזה, על ההחלטה הזאת.

סאלח סעד: הצעת החוק הזאת היא הצעה חשובה והצעה טובה ולגיטימית ביותר, במיוחד שהיא מגיעה בשביל להרתיע את הגורמים העברייניים שיורים בכל מקום.

סאלח סעד: זה דבר הגיוני, זה דבר טוב, זה דבר חשוב.

סאלח סעד: הירי בכל מקום, במקום מגורים או בכבישים, כפי שראינו בדרום, מסכן חיי אדם, מסכן אנשים חפים מפשע.

סאלח סעד: אנחנו בעד ההצעה הזאת, אנחנו נצביע בעד ההצעה הזאת, וטוב מאוחר מאשר בכלל לא.

סאלח סעד: אני גם רוצה לברך אותך על זה שאתה פותח הרבה תחנות משטרה היום ביישובים הערביים – שיטור קהילתי ותחנות משטרה.

סאלח סעד: אלה דברים חשובים ואלה דברים שצריך במקום, ואנחנו – מאוד חשוב שנתעסק עם העבריינים ושהעבריינים האלה יבואו על עונשם בכל יישוב ויישוב.

סאלח סעד: העניינים האלה, מאוד חשוב שנטפל בהם כמו שצריך.

סאלח סעד: אני עד לזה שבצפון לפחות רואים שיש תחנות חדשות בהרבה יישובים, וגם בשנת 2018 ראינו שיש עוד תחנות על הפרק.

סאלח סעד: בפגישות שהיו עם הממ"ז לפני שבועיים ראינו שיש רצינות רבה במקרים ובהענשת העבריינים שיורים בכל מקום וכתוצאה מכך גם נהרגים חפים מפשע; אנחנו עדים למה שהיה בכפר קאסם, בטייבה, בטירה, בנצרת ובכל מקום.

סאלח סעד: תבורכו על ההצעה הזאת, ואנחנו נהיה בעד.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: החוק הזה, שמטיל חמש שנות מאסר במקום שנה על ירי במקום ציבורי, חתונות וכו', הוא תיקון של חוק שלי; אני חוקקתי חוק נגד ירי בחתונות, ושם, בחוק, הכפלתי מחצי שנה לשנה.

אחמד טיבי: זה היה לפני שנים רבות.

אחמד טיבי: בא כאן השר, הממשלה, ומציעה, במקום שנה – כי זה, אמר השר, עונש מגוחך, שנה על ירי במקום ציבורי – להגדיל לחמש שנות מאסר.

לביטחון הפנים): אני יכול להעיר הערה?

אחמד טיבי: בבקשה.

לביטחון הפנים): אם היו כולם עוסקים – – – אבל כיוון שבית המשפט התייחס – סליחה, אני לא יודע אם מותר להגיד משהו על בית המשפט, אני לא יודע אם מותר – במחילה, הוא לא מתייחס לעונשים שנקבעים כאן אלא כמשהו שבדרך כלל נותנים בין רבע לעשירית ממנו, אז בסוף יוצא שצריך לסמן רף הרבה יותר גבוה.

אחמד טיבי: זה מה שרציתי להגיד.

אחמד טיבי: על מה אני מלין?

אחמד טיבי: שיש חוק.

אחמד טיבי: לא אוכפים את החוק הקיים; לא שולחים אנשים למאסר של שנה במשך השנים האלה מאז שחוקקתי את החוק על ירי במקום ציבורי, או בחתונה או במקום ציבורי אחר או בכיכר.

אחמד טיבי: הרי מה הטענה שלנו?

אחמד טיבי: יש המון נשק ביישובים הערביים.

אחמד טיבי: 90% ממנו מוברח מבסיסי הצבא.

אחמד טיבי: צריך לגדוע את המסלול הזה של הברחות, ולא גודעים.

אחמד טיבי: הצבא והמשטרה הם שתי נקודות המפגש – תחנה א', תחנה ב'.

אחמד טיבי: הנשק ממשיך להיות מוברח ומגיע ליישובים הערביים.

אחמד טיבי: יש מחיר לכלי נשק, יש מחירון.

אחמד טיבי: תלמידי תיכון יודעים מה המחיר של כל אקדח, M16, פצצה, כדורים, טילי לאו.

אחמד טיבי: כנופיות.

אחמד טיבי: יש להרתיע.

אחמד טיבי: אנחנו מלינים על חוסר ההתרעה נגד כנופיות.

אחמד טיבי: הדבר הכי לא מרתיע – כאשר רוצח יודע שקרוב לוודאי, סטטיסטית, הוא לא ייענש.

אחמד טיבי: נמצא כאן חברנו יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: באום אל-פחם היו משהו כמו 600 מקרי ירי; רק ב-1.3% מהמקרים האלה הוגש כתב אישום.

אחמד טיבי: בגלל זה אין הרתעה.

אחמד טיבי: כשמישהו נתפס, אפילו שנה בית המשפט לא פוסק, והמשטרה גם לא הייתה מביאה את האנשים האלה, אדוני השר, אל בית המשפט.

אחמד טיבי: לכן, אני אומר, יש משהו קצת פופוליסטי בחוק הזה, כאילו הגדלת הענישה באה במקום לעשות מעשה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אחמד טיבי: יש בעיה של נשק משתולל, יש בעיה של פשיעה; אנחנו חשים את זה בכל מקום.

אחמד טיבי: מחר נדון בזה בוועדה המשותפת בראשותי כאן, בכנסת, וכולכם מוזמנים.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ילין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכולם לשמור על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג' וחברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה אדוני, שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברגעים אלה לוחמי האש – ארדן, זה חשוב לכבד אותם, כי לוחמי האש הם אנשים שכבר חמישה שבועות סביב השעון מכבים את השרפות של עפיפונים בעוטף עזה.

חיים ילין: יש לך אנשים בלתי רגילים.

חיים ילין: אי לכך שאתה אמון, לפחות על זה מגיע שאפו אחד גדול.

חיים ילין: על מה שלא מגיע שאפו עכשיו זה למה לקח לך ארבעה שבועות להגיד שדין עפיפון כדין טיל.

חיים ילין: אני לא הצלחתי להבין.

חיים ילין: לפני ארבע שבועות, כשקבעתי את הדבר הזה, היו פה שרים שצחקו עליי.

חיים ילין: אמרו: מה, בחייך, נייר מעופף, מזה אתה מתרגש?

חיים ילין: אמרתי: לא, אני זוכר שכשגנבו את צינורות מע"צ של השלטים ועשו מזה קסאמים קראו לזה צינור מעופף, ובסוף הטיל הגיע לחדרה.

חיים ילין: מי שמזלזל בעפיפונים ימצא את עצמו עם רחפנים בתוך היישובים.

חיים ילין: אבל היום מה שעשה את השרפות זה בלוני הליום, חברים.

חיים ילין: בלוני הליום זה בעצם דור ב' של עפיפונים.

חיים ילין: הם עפים, והופ – נופלים.

חיים ילין: גם אין לך מה לעשות מול זה.

חיים ילין: זה אותם בלונים של ימי הולדת.

חיים ילין: מחברים ארבעה, חמישה, מתחת מדורה קטנה, והופ – יוצא.

חיים ילין: איך?

חיים ילין: דין עפיפון כדין טיל.

חיים ילין: למה לא נותנים הוראה לצבא להתייחס לזה כך, לא רק בכותרות?

חיים ילין: השר גלנט פה – היה אלוף פיקוד דרום.

חיים ילין: תשאלו אותו: האם היה עזתי אחד שהתקרב 500 מטר לגדר, אחד, כשהיית אלוף פיקוד?

קריאה: הם פחדו ממך, חיים.

חיים ילין: לא פחדו ממני, פחדו ממך.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: איך זה היה?

חיים ילין: איך קראו לזה?

חיים ילין: קראו לזה פרימטר.

חיים ילין: הוא שמר על זה ונתן הוראה שאף אחד לא יתקרב.

חיים ילין: מי הוריד את הפרימטר ל-100 מטר?

חיים ילין: ניחשתם נכון: מר ביטחון.

חיים ילין: ראש הממשלה בנימין נתניהו קיבל החלטה אחרי עמוד ענן שאין יותר 500 מטר, יש רק 100 מטר.

חיים ילין: אמרתי לו: ראש הממשלה, אתה מוריד ל-100 מטר – הם יהיו על הגדרות.

חיים ילין: היום הם על הגדרות.

חיים ילין: אבל מי שהיה אלוף פיקוד דרום לא יכול לבקר את ראש הממשלה ולהגיד את זה, וגם ארדן לא יכול לבקר את המדיניות של הממשלה, שלא מתייחסת לזה שמי שמעיף עפיפון הוא בדיוק אותו טרוריסט שיורה את הטיל.

חיים ילין: הרי זה הכול – אנחנו מכירים את השכונה שלנו, גלנט.

חיים ילין: אנחנו מכירים אותה מצוין.

חיים ילין: אתה נותן להם יד – הם ייקחו את הכול.

חיים ילין: גבולות ברורים נגד הטרור – אלף-בית.

חיים ילין: אלף-בית.

חיים ילין: תביא את הרוח הזאת של אלוף פיקוד דרום לממשלה – כולם עושים במכנסיים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כשאני רואה את האקטיביזם החקיקתי בכל מיני תחומים, ובמיוחד בתחום הענישה, אני מסתכל וצוחק.

עיסאווי פריג': אני אומר: עד כדי כך אתם מקילים ראש בנו?

עיסאווי פריג': אני שואל, כשאני קורא את החקיקה הזאת להכפיל את העונש.

עיסאווי פריג': מבחינתי שיהיה עשר שנים, אבל לפחות, כפי שאמר קודם חברי אחמד טיבי, תיישמו את השנה.

עיסאווי פריג': אין ביטחון אישי באף יישוב ערבי.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אני יוצא מהכפר, מהעיר, למקומות ציבוריים, אני נמנע מלעשות את זה בבתי קפה ובמקומות חשוכים.

עיסאווי פריג': ירי זה בשגרה.

עיסאווי פריג': האם הצעת החוק הגאונית שמונחת באה לתת כיסוי לכישלון המתמשך של גורמי האכיפה, והמשטרה בראשם, בכל מה שקשור בירי ובנשק החם?

עיסאווי פריג': זה הפתרון?

עיסאווי פריג': אנחנו רואים.

עיסאווי פריג': זה, הצעות החוק – צחוק בעיניים שאתם עושים.

עיסאווי פריג': אבל המציאות היא אחרת; המציאות – שאתם לא מצליחים כי אתם לא רוצים, כי זה לא בסדר העדיפויות שלכם.

עיסאווי פריג': החברה הערבית משתוללת והירי משתולל, והכי קל להשיג נשק.

עיסאווי פריג': אני ניסיתי את זה באופן אישי.

עיסאווי פריג': איזה סוג נשק שאני רוצה – מביאים לי את זה עד לבית.

עיסאווי פריג': לכל דבר יש תג מחיר, והכי קל; נגישות מוחלטת.

עיסאווי פריג': ואתם באים עם הצעת חוק כדי להראות כאילו: אנחנו משתדלים; כאילו: אנחנו עובדים.

עיסאווי פריג': אתם לא עושים מאומה.

עיסאווי פריג': אתם רק מסתכלים ומנסים לייצר כותרות, והמציאות צוחקת לכם בפנים.

עיסאווי פריג': הנרצחים מהירי בחברה הישראלית, והערבית בפרט, הולכים בעקומה – כל הזמן עולים.

עיסאווי פריג': כל הזמן הפשע בכל מקום משתולל, ובינתיים ביטחון אישי אין.

עיסאווי פריג': אנחנו נמשיך להגיד את הדברים בכל הזדמנות כדי להזכיר לכם שיש חובה עליכם לעבוד, ולא לייצר כותרות.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין; מירב בן ארי; קסניה.

יחיאל חיליק בר: סעיד אלחרומי, בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

סעיד אלחרומי: תודה, אדוני היושב-ראש.

סעיד אלחרומי: אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אין ספק שתופעת הירי והאלימות שגואה בחברה הערבית מדירה שינה מעיני מנהיגי המגזר הערבי, ובכלל מעיניו של כל בר-דעת.

סעיד אלחרומי: רק אתמול הייתה שיירה של מכוניות מכל רחבי הארץ, הגיעה עד לכאן, לירושלים, למשרד ראש הממשלה, כדי להביע תרעומת על הטיפול הרשלני בתופעה הקשה הזאת.

סעיד אלחרומי: זאת תופעה שגובה חיי אדם – נשים, נערים וגם אנשים שלתומם נמצאים ברחוב – ומה שקרה באום אל-פחם לפני תקופה קצרה מעיד על כך.

סעיד אלחרומי: רבותיי, הסיפור הוא לא רק חקיקה וענישה; הסיפור עמוק יותר, וצריך טיפול שורש וירידה לסיבות האמיתיות לתופעות האלה.

סעיד אלחרומי: נכון שיש אנשים פורעי חוק, וכולנו נגד התופעה הזאת, וכולנו בעד ענישה.

סעיד אלחרומי: לפחות, אני יודע על יישוב אחד, למשל ביר הדאג' בדרום, שכל קברניטי היישוב החליטו שכל חתונה שיש בה יריות – אף אחד לא נשאר בחתונה.

סעיד אלחרומי: תאמינו לי, הוציאו את המנשר ביום שישי – למוחרת כבר כולם נרתעו; אף אחד לא רוצה שהחתונה שלו תישאר בלי אורחים.

סעיד אלחרומי: ולכן, החברה האזרחית, אנחנו, מוטל עלינו לעבוד קשה בנושא הזה גם בהסברה, במסגדים, במתנ"סים, בבתי הספר, אבל מצד שני, גורמי הפשיעה, העבריינים – צריך לטפל בהם טיפול רציני, ולא מספיק לעצור אותם, והדלת המסתובבת, ואחרי יומיים-שלושה הם מסתובבים ברחוב מהר ומוציאים את הקלצ'ניקוב או את ה-M16 ויורים ברחוב.

סעיד אלחרומי: זה דבר בלתי אפשרי.

סעיד אלחרומי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: חבריי חברי הכנסת, אני מוכרח לציין שאני קצת תמה על חבריי חברי הכנסת הערבים.

נחמן שי: אני עוקב כבר שנים אחרי המאבק שלהם נגד ההחזקה הכמעט-חופשית של נשק בחברה הערבית.

נחמן שי: הידיעה הברורה שלהם – שמספרים, כנראה עצומים, מוסתרים, חבויים, ומסכנים חיי אנשים, ובמקרים מסוימים הם גם פוגעים בהם.

נחמן שי: והינה, כשיש הצעת חוק – אולי לא הכי טובה, אבל היא בכל זאת מסמנת איזושהי התייחסות ממלכתית לסוגיה הזאת – פתאום מתנגדים.

קריאות: – – – לא – – –

דב חנין: לא, אתה לא שמעת.

אחמד טיבי: לא, אנחנו בעד – – –

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: אז מצוין, לא, היה לי הרגשה שאתם אוטומטית נגד.

נחמן שי: אם אתם בעד אז אני עוד יותר שמח.

אחמד טיבי: אני בעד – – – רק – – –

נחמן שי: כי אני זוכר את אחמד טיבי בהרבה ישיבות.

נחמן שי: אני בעיקר זוכר אותו עומד ודורש שהמשטרה תיכנס.

קריאות: – – –

נחמן שי: יפה, אז אתם תומכים באופן מוחלט, אז אני אקצר את דבריי.

נחמן שי: אני מצטרף.

נחמן שי: אני חושב שזו אחת הדרכים באמת לשחרר מאות אלפי אזרחים ערבים מפחד ומאימה.

נחמן שי: הלוואי שזה יקרה; הלוואי שסוף-סוף יבינו שיש דרכים אחרות לשמוח ודרכים אחרות לנהל יחסים עם שכנים.

נחמן שי: גם עם מריבות אפשר, אבל לא צריך לפעול באלימות, אלא יש דרכים אחרות.

נחמן שי: ואני מקווה שזה יהיה צעד באמת בכיוון של לרפא את המצוקה העצומה הזאת שאתם נמצאים בה.

נחמן שי: אגב, זה לא רק אתם, כי מי שלומד להפעיל נשק כלפי השכנים שלו והיריבים שלו והשונאים שלו, מחר לוקח את הנשק ופוגע גם באנשים אחרים.

נחמן שי: אז אני אתמוך בחוק הזה.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ורבין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תצלעי את דרכך לדוכן.

יחיאל חיליק בר: מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: נקעתי את הרגל, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: המדרכה שמעדתי עליה נראית יותר גרוע.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני חושבת שכולנו – ובכולנו אני מתכוונת באמת לכל הבית, חבריי מהמשותפת, חברי הכנסת מסיעתי, כמובן, חברי הכנסת גם מהקואליציה – נרעשו מאוד למראה התמונות המורכבות מאוד מכבישי הדרום.

איילת נחמיאס ורבין: כל מי שמדבר עם חבריו בדרום הארץ, בין שמדובר ביישובים בדואיים ובין שמדובר ביישובים יהודיים, זה לא משנה, יודע שהתוצאה היא אחת: כולם אנשים שמפחדים, שמנהלים את החיים שלהם תחת איום מנשק חם, והדבר הזה הוא דבר נוראי.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, השר לביטחון הפנים לא נמצא כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד שהוא כן שר שלקח את העניין הזה כמשימה.

איילת נחמיאס ורבין: משום שאנחנו מדברים הרבה על כבישי הדרום, אבל מי שיודע את מה שעוברים ביישובי הצפון, מי שיודע איזה אירועים של ירי מקרי, אקראי, או לחלופין, של ירי שמסתיים במוות, יש בצפון הארץ, יודע שבאמת מדובר בבעיה שמטרידה את הציבור הערבי בישראל, מפחידה אותו, מדאיגה אותו.

איילת נחמיאס ורבין: רובו ציבור נורמטיבי, יוצא לעבודה, חוזר, רוצה לנהל את חייו בשלום, בדו-קיום, ואנחנו באמת חייבים לתת לו את הכלים ולתת לו את האפשרות לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כמות הפניות שאנחנו מקבלים – ואני יכולה לתאר לעצמי שברשימה המשותפת מקבלים עוד יותר פניות, משום שהם אמורים לייצג את הציבור הזה, אבל גם אנחנו מקבלים הרבה מאוד פניות מחברים שלנו בכל מיני יישובים בארץ, שבאמת באמת מוטרדים מבעיית הנשק החם שמסתובב, שלא נאסף.

איילת נחמיאס ורבין: לא אחת משטרת ישראל – שוב, למרות האגף החדש שהוקם, ואגב, בראשותו בין היתר יש נשים מדהימות, שממש לקחו את זה כמשימת חיים: לעזור במגזר הערבי באמת לשנות את הסטנדרטים של אכיפת החוק.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, אולי דווקא נשים הן אלה שמסוגלות לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני קוראת מכאן למשטרת ישראל גם לבצע חקירות של מעשי רצח במגזר הערבי שלא מגיעות לכדי השלמה, גם אם יודעים מי עשה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני פונה גם לציבור הערבי ומבקשת ממנו לשתף פעולה עם רשויות אכיפת החוק, עם המשטרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה מקרה רצח מאוד קשה ביישוב בצפון שיודעים מי הרוצח.

איילת נחמיאס ורבין: הרוצח מוסתר על ידי האבא, ולא מצליחים להניח עליו את היד בגלל שיתוף פעולה.

איילת נחמיאס ורבין: ככל שאתם תהיו מוכנים לעזור בעניין הזה – אני מאוד רוצה לעזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אני שומעת את המשפחה וליבי בוכה איתם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לשנות את המציאות הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אולי החוק הזה זו התחלה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: כבוד היושב-ראש, האמת, חשבתי, לאחר שעלו הח"כים החברים שלי מהרשימה, שאולי אוותר על זכות הדיבור, אבל כשהבנתי שכנראה עד עכשיו או שלא הסברנו את עצמנו טוב או שלפעמים לא מקשיבים כשמידיינים אחד עם השני, היה חשוב לי לעלות שוב ולהדגיש: כאשר מדברים על העניין של נשק חם ועל נשק בתוך האוכלוסייה הערבית ועל איסוף הנשק הזה, אנחנו לא מדברים על דבר שמטריד אותנו; אנחנו לא מדברים על דבר שמדיר את השינה מעינינו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מדברים על צורך קיומי ממדרגה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: כולנו מרגישים שאנחנו בסכנה קיומית אם המצב ימשיך להיות ככה בתוך החברה שלנו.

יחיאל חיליק בר: בנאום הדקה דיברתי על הפעילות שעשינו אתמול כדי להשמיע את קולנו ועל המכתב שנמסר למזכירות הממשלה בעניין הדרישות של הציבור הערבי בנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מההתחלה דיברנו על הצורך באיסוף הנשק.

יחיאל חיליק בר: אני חושבת שרשות מבצעת, תפקידה הוא באמת לבצע.

יחיאל חיליק בר: אפשר להעלות את רף, ואנחנו בעד להעלות; בעיניי, מי שמחזיק נשק, יכולים לשלוח אותו לעשר שנים מאחורי סורג ובריח, עד שישתקם או עד שיבין שהוא טעה.

יחיאל חיליק בר: אבל אי-אפשר להעלות את החוק כאשר לא שולחים את אותם אנשים ולא מבצעים עליהם את החוק, כלומר לא עוצרים אותם, לא אוספים את הנשק, לא מגישים כתבי אישום.

יחיאל חיליק בר: כבר נאמר שב-1% מהמקרים שהיו באום אל-פחם – נאמר בשאילתה שהגיש חברי חבר הכנסת יוסף ג'בארין – רק ב-1% הגישו כתבי אישום.

יחיאל חיליק בר: אני חושבת שצריך לחוקק חוקים, ואפשר לחוקק חוקים – איך שאומרים, הרי הכנסת הזאת מחוקקת את עצמה לדעת – אבל ברשות מבצעת צריך לדאוג שיהיה כיבוד של החוקים האלה והם אכן יתבצעו.

יחיאל חיליק בר: מה שנדרש ממשטרת ישראל – ותאמינו לי, לא אכפת לי אם הניצב מוסלמי או יהודי כל עוד הוא עושה את העבודה ומבין מה הוא עושה – מה שחשוב, שתהיה תוכנית אמיתית, ולא רק עניין של לפתוח תחנות.

יחיאל חיליק בר: אמרתי את זה לשר ארדן ואני אומרת את זה שוב: תחנת המשטרה בנצרת היא אולי תחנת המשטרה הראשונה שנפתחה במדינת ישראל באוכלוסייה הערבית.

יחיאל חיליק בר: האם זה הביא למצב יותר טוב?

יחיאל חיליק בר: לא, כי הביצוע הוא שצריך להשתפר.

יחיאל חיליק בר: הגישה צריכה להשתפר.

יחיאל חיליק בר: כאשר משטרת ישראל תפסיק להתייחס לאוכלוסייה הערבית כמפגע ביטחוני, ותתייחס אליה כאוכלוסייה שזכותה לחיות בביטחון מארגוני הפשע שמשתוללים בתוכה, אני חושבת שנראה את הביצועים האמיתיים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: נא לא להפריע לחבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: אחמד, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לאירוע הגדול ביותר במדינה, לדעת המשטרה וכל הגורמים, וזה העלייה למירון בל"ג בעומר.

יחיאל חיליק בר: ברוך השם, להודות ולהלל להשם שהשנה הזאת אפשר לומר שהעלייה הצליחה.

יחיאל חיליק בר: וכדי שיהיה לכם קצת מושג במה מדובר, אומר לכם – ל"ג בעומר במספרים: עולים למירון מכל הארץ למעלה מחצי מיליון איש; 7,000 נסיעות הלוך וחזור למירון; 4,000 אוטובוסים העומדים לרשות הנוסעים רק בתחבורה הציבורית; 5,000 שוטרים, אנשי משמר הגבול, המאבטחים את האירוע; שישה טרמינלים שהוכנו במיוחד לקלוט את מאות האלפים; חמישה משרדי ממשלה שותפים לתקצוב, ואני באמת מצפה שחמשת המשרדים האלה, שסוף-סוף יאגמו תקציב כללי, ולא שכל פעם זה נותן קצת וזה נותן וזה נותן, וצריכים כל פעם לארגן מכל מיני דברים.

יחיאל חיליק בר: הגיע הזמן לאגם את התקציב, שזה יגיע ממקור אחד, זאת אומרת משטרת ישראל תשים את חלקה, משרד הדתות, נתיבי ישראל, הרשות הארצית לכבות, רת"א, קק"ל, רמ"י, רשות העתיקות – כולם, שיאגמו תקציב, שידעו לקראת מה הולכים.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לומר לכם, אם בשנים קודמות היו מדברים על קריסת התחבורה, ברוך השם, השנה הוצאנו על אם הקריסות תעודת פטירה.

יחיאל חיליק בר: אין יותר.

יחיאל חיליק בר: נגמר הסיפור הזה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לשר לביטחון פנים.

יחיאל חיליק בר: אומנם יש נקודות, מקומות שהיו צריכים להעמיד שוטרים שיבינו קצת יותר ביהדות ויבינו שלמניין צריכים עשרה אנשים ולא להסתפק רק בשלושה אנשים, ועל ידי כך לגרום לכל מיני עוגמות נפש, או שכשמתפללים תפילת י"ח אסור לזוז, ואי-אפשר שבאים כמה שוטרים ותופסים את הבן אדם: נו, תתקדם; הוא באמצע התפילה, הוא לא יכול להפסיק.

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה להודות למשטרת ישראל, ובראש למיכה טובול, הבן אדם הממונה על כל הנושא של מירון, אגף התחבורה במשרד המשטרה; למשרד התחבורה, ובראשו השר, שהשקיע רבות במירון ומשקיע בכל האזור שם – מקווה שבקרוב יהיה גם הרכבל לעלייה למירון; לשלמה רוזנשטיין, האיש שעל התחבורה הציבורית, ולדרור גנון; לשר הפנים, שהקציב תקציב נאה לעלייה למירון ושיפץ את העלייה; לשר הדתות הרב דוד אזולאי, שהשקיע רבות, ולמנכ"ל שלו עודד פלוס; למרכז הארצי למקומות הקדושים, שווינגר, וישראל דרעי, שמשקיע יום ולילה בעבודת הקודש שם.

יחיאל חיליק בר: התודה והברכה לכולם.

יחיאל חיליק בר: כולם שותפים להצלחות.

יחיאל חיליק בר: יהי רצון שניוושע בכל טוב, כמו שאנחנו אומרים.

יחיאל חיליק בר: "תורתו של רבי שמעון מגן עלינו – – – הוא ימליץ טוב בעדנו, אדוננו בר יוחאי".

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת אליעזר מוזס.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, הפשיעה בחברה הערבית היא תופעה חמורה ביותר, והאזרחים הערבים סובלים ממנה קשות.

יחיאל חיליק בר: אנחנו דרשנו ודורשים טיפול אמיתי בפשיעה, לא עבודה בעיניים, לא פופוליזם, לא מילים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רואים שכל הדיבורים של השר לביטחון הפנים וכל המעשים כביכול שהוא עושה – הם, התוצאה שלהם היא אפסית, לאמור, נשיאים ורוח והרתעה אין.

יחיאל חיליק בר: הפושעים משתוללים.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהפופולריות של השר ארדן אצל ארגוני הפשיעה ואצל העבריינים הערבים היא מאוד גבוהה.

יחיאל חיליק בר: הם מאוד שמחים.

יחיאל חיליק בר: הם מרגישים בטוחים.

יחיאל חיליק בר: הם מרגישים שאין שום דבר שמאיים עליהם.

יחיאל חיליק בר: כל עוד ארדן הוא השר לביטחון הפנים, הם יכולים לישון בשקט.

יחיאל חיליק בר: כמובן ששאר האזרחים ישרי הדרך לא יכולים לישון בשקט.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שחבר הכנסת מוסי רז אומר: זחאלקה מדבר ככה, אז הינה עובדות, facts, מה שנקרא: ב-2015 מתמנה השר ארדן לשר לביטחון הפנים.

יחיאל חיליק בר: שנת 2015 מסתכמת ב-58 הרוגים בחברה הערבית.

יחיאל חיליק בר: שנה לאחר מכן, 2016 מסתכמת ב-64 הרוגים בחברה הערבית.

יחיאל חיליק בר: שנה לאחר מכן, שנה שלישית בכהונתו של השר ארדן – 72 הרוגים בחברה הערבית.

יחיאל חיליק בר: שנת 2018 – אללה יוסתור.

יחיאל חיליק בר: הוא מדבר על תחנות משטרה, הוא מדבר על סיורים, על השקעות, על מלחמה בפשיעה; שיגיד מה התוצאה, לא מה הוא עושה והדיבורים שהוא מדבר.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל: למה שהמשטרה תטפל בפשיעה ביישובים הערביים כאשר העומד בראשה, המנחה אותה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: – – השר, בעצם מעביר מסר של עוינות כלפי הציבור הערבי?

ג'מאל זחאלקה: המשטרה נהגה בציבור הערבים כאויבים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – באזרחים הערבים, וממשיכה לעשות זאת.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לשר ארדן להתפטר לנוכח הנתונים הקשים שאני הצגתי כאן.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, החוק הוא גם עבודה בעיניים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת ואדוני השר, כולם מדברים היום על פסקת ההתגברות.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על משהו אחר שנמצא ממש בכותרות, והוא המכירה, האקזיט הגדול, הישראלי, של פרוטרום.

יעל כהן-פארן: כולנו מאוד גאים שחברה ישראלית נמכרה ב-7 מיליארד דולר, או סכום דומה, וכולם מדברים על זה כאיזו גאווה ואיזה יופי.

יעל כהן-פארן: אז גם אני גאה, מצד אחד, אבל מצד שני, אני לא רוצה להרוס את החגיגה, אבל פרוטרום היא לא בדיוק מובילאיי או אינטל או כמו חברות אחרות.

יעל כהן-פארן: היא חברה שכשהיא ישבה במפרץ חיפה, כשהמפעל שלה ישב במפרץ חיפה, הוא היה מפעל מאוד מזהם.

יעל כהן-פארן: הוא גרם לזיהום אוויר מאוד קשה, למטרדי ריח בלתי נסבלים ולהפרעות בריאותיות קשות לתושבי מפרץ חיפה, ואכן, הוא נסגר בהוראה של המשרד להגנת הסביבה כבר לפני כעשור, כי הוא לא עמד בתקנים שדרשו ממנו.

יעל כהן-פארן: ואז הלך אותו בעלים של המפעל לחפש מקום אחר להקים אותו בו, וניסה להקים את המפעל באזור עמק יזרעאל, וגם שם – אומנם הוא קיבל בהתחלה אור ירוק, אבל מהר מאוד התושבים הבינו מה הולך לקום להם ליד הבית, והרימו קול זעקה, והצליחו למנוע, לפחות לעת עתה, את הקמת המפעל המזהם של פרוטרום באזור מועצה אזורית גלבוע, עמק יזרעאל.

יעל כהן-פארן: אני יודעת, לפחות נכון לעכשיו, שהיה שם לפני כשנה משאל תושבים מאוד רחב, ו-99% הצביעו נגד הקמת המפעל.

יעל כהן-פארן: אז תוך כדי מחיאות הכפיים למפעל שנמכר היום – וכולנו גאים בתעשייה הישראלית – אנחנו צריכים לזכור שהתעשייה הישראלית צריכה קודם כול להיות גם תעשייה ששומרת על הבריאות של תושבי מדינת ישראל, על הבריאות של האזרחים שחיים לידה.

יעל כהן-פארן: ואולי עכשיו – – –

איילת נחמיאס ורבין: רוב התעשייה עושה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: רוב התעשייה עושה את זה, ואני שמחה, אבל זה מפעל שזיהם, ונסגר בגלל שהוא זיהם, והיו שם חומרים מסרטנים; אני לא מדברת רק על ריח, אני מדברת על חומרים באמת מסוכנים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי עכשיו, עם האקזיט המאוד-יפה הזה – שיתרום את חלקו לשיקום מפרץ חיפה, לטיפול במפגעים שהוא יצר.

איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה שחלק מהחומרים עדיין נמצאים בקרקע מזוהמת, וגם אם האוויר, שהוא ייצר את הזיהום שלו לפני עשור, היום הוא כבר לא מזהם אותו, עדיין יש עוד הרבה מה לעשות במפרץ חיפה, אז שיתכבד מפעל פרוטרום ובעליו לתרום חלק מהדיבידנד המאוד-גדול שימשכו לעצמם לשיקום מפרץ חיפה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אני שמח תמיד לבוא לדבר כשטלי נמצאת כאן, וגם בהקשר שעליו אני רוצה לדבר יש לתת קרדיט לגברתי ולמפלגה שלך.

יוסי יונה: עמד כאן השר ארדן ודיבר בלהט, והייתי אומר אפילו כמעט בהתלהמות, על חברי הכנסת וחברות הכנסת שלנו בקשר להתנגדות לפסקת ההתגברות.

יוסי יונה: תראו, דבר מאוד מאוד פשוט צריך להגיד ביחס לנושאים הללו: אף פעם לא משווים באופן פשטני.

יוסי יונה: הדברים הללו נמצאים בקונטקסט, ובקונטקסט שבו הדברים נמצאים, אנחנו יודעים שזה יכול להוות פגיעה מאוד משמעותית ואנושה בדמוקרטיה הישראלית.

יוסי יונה: ולכן, כשאני אומר לך, חברתי טלי פלוסקוב, שיש להעניק לך ולחברים שלך קרדיט – ואת זה צריך להביא בפני ארדן וחבריו, ובוודאי הבית היהודי, ולומר: היי, הביטו, זה לא רק העניין של המחנה הציוני.

יוסי יונה: אפילו בתוך הקואליציה מבינים שהדבר הזה חמור ביותר.

יוסי יונה: ולכן, יש מקום להחמיא לכם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסי יונה: – – לחברינו, גם בקואליציה, שמתנגדים ומבינים את הסכנה הכרוכה, שעומדת להתממש או תתממש אם פסקת ההתגברות עוברת.

יוסי יונה: דבר איום ונורא.

יוסי יונה: ואני רוצה למנות, גברתי, שמות של מדינות שמתיימרות להיות דמוקרטיה וברגע שהן ויתרו על הסמכות של בית המשפט העליון שלהן לביקורת שיפוטית הן הפכו להיות לדמוקרטיות צולעות – מדינות כמו רוסיה, כמו הונגריה, כמו פולין, כמו טורקיה, כמו מצרים, כמו סין, כמו בוליביה.

יוסי יונה: כל המדינות הללו קרויות מדינות דמוקרטיות, אבל משעה שהן ויתרו – או לא ויתרו; משעה שהן למעשה מחקו את האפשרות הזאת של ביקורת שיפוטית, הרי מה שמתגלה לעינינו זה יותר דמוקרטיה עריצית מאשר דמוקרטיה אמיתית.

יוסי יונה: דמוקרטיה ליברלית, שבה יש ביקורת שיפוטית, היא הדמוקרטיה הראויה לנו.

יוסי יונה: והינה, יושב כאן חבר הכנסת בני בגין, ובאמת, אני מעריך את עמדתך ואת היושרה שלך, ויש עוד אנשים אחרים בקואליציה שמבינים את העניין, ולכן זה לא מאבק בין קואליציה לבין אופוזיציה.

יוסי יונה: אני רואה חברות וחברי כנסת בקואליציה שהבטן שלהם מתהפכת, מתהפכת – לא רק התנועה שלך, גברתי – שהם לא רוצים את החוק הזה ויודעים שהחקיקה הזאת, יש בה משום סכנה מאוד חמורה לדמוקרטיה שלנו.

יוסי יונה: וראש הממשלה עצמו, שמתפאר ומתהדר מעל כל בימה אפשרית על היותנו the only democracy in the middle east, כאן הוא היה צריך לגלות עמדה יותר נחרצת, יותר אמיצה, שלא מושפעת מדעת הציבור והעמדות של הציבור, כי הוא גם יודע – אתם יודעים מה, אני נותן לו את הקרדיט להבין והוא מבין שהיה ופסקת ההתגברות תעבור, הרי שהדמוקרטיה שלנו חוטפת מכה, מכה רצינית, שמאיימת על היכולת שלנו להגדיר אותה כדמוקרטיה ליברלית.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסי יונה: אני מסיים, גברתי.

יוסי יונה: אני רוצה להביע הערכה וקורא לעוד ועוד חברות וחברי כנסת בקואליציה להציג את עמדתם הנחושה והחד-משמעית.

יוסי יונה: במקרה הזה אנחנו ואתם חזית אחת; אנחנו ואתם חזית אחת בהגנה על הדמוקרטיה הישראלית, שהתבססה ונוצרה בדי עמל, ואנחנו לא מוכנים לוותר על המפעל הנפלא הזה שקוראים לו הדמוקרטיה הישראלית.

יוסי יונה: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת לאה פדידה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, בחוק הזה להחמרת הענישה על ירי אנחנו נתמוך, אבל אני לא חושב שזה הפתרון, כי היום הבעיה היא שאין ענישה – בכל מקרי הירי אין מעצרים, אין הגשת כתבי אישום – ולא בגלל שהענישה הקיימת היום לא מרתיעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב היום הוא שאין ענישה, ולכן מה שצריך זה שינוי מדיניות של המשטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקומות שיש בהם תחנות משטרה – שר ביטחון הפנים מתפאר בזה שיש תחנות והוא חנך תחנות משטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נספור את הערים שיש בהן תחנות משטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אמר שהוא חנך תחנת משטרה בטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תושב טייבה, ותחנת המשטרה קיימת לפני יותר מ-40 שנים בטייבה, וטייבה "כיכבה" בתקופה מסוימת, במירכאות, במספר הרציחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אתה הגעת, אמרת שחנכת תחנת משטרה בטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני תושב טייבה.

גלעד ארדן: לא אמרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כנראה שהתבלבלת, אבל אמרת בנאום שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תבדוק; תחזור לווידאו ותראה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תחנת המשטרה בטייבה קיימת יותר מ-40 שנים.

גלעד ארדן: לא, לא אמרתי – – – את אלה שחנכתי, ג'יסר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אמרת גם טייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא משנה, זה לא הוויכוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוויכוח – ההחמרה, אנחנו נתמוך בה, אמרתי את זה, אבל אם המשטרה לא תשנה את המדיניות – הבעיה שלנו היא באכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם החוק הזה, אם לא ייאכף, ההחמרה הזאת לא תיאכף, לא תהיה הרתעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מספר הנרצחים מאז 2000 זה 1,263, מאז 2000, ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, יש 56 אנשים שנרצחו על ידי המשטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם אלה שנרצחו על ידי המשטרה – באף מקרה לא הועמד לדין שוטר בגלל רציחת אזרח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המצב הזה צריך להשתנות.

גלעד ארדן: איך אתה הגעת לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תגיד לי, כמה שוטרים הועמדו לדין בגלל שהם הרגו ערבים?

גלעד ארדן: מה הקשר לנושא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, אני נותן לך סטטיסטיקה שתדע.

גלעד ארדן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה?

גלעד ארדן: כן, מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה חקירות נפתחו – אתה יכול לתת לנו תשובה?

גלעד ארדן: זה מח"ש, תשאל את מח"ש.

גלעד ארדן: תפנה לשרת המשפטים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני מעלה – שלא הועמדו לדין, בסדר?

גלעד ארדן: מי אמר שהיו צריכים להיות מועמדים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני מכיר מקרה של חבר שלי – – –

גלעד ארדן: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשמע, אולי תבין.

גלעד ארדן: – – – לגבות את החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשמע, אולי תבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר שלי, תושב טייבה, יושב בבית קפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שוטר יורה, פוגע לו בראש והוא נרצח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך להעניש אנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יורה בשטח בנוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סודקי עבד אל-קאדר, נותן לך את השם שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא חבר שלי, הוא בגיל שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נרצח כשהוא יושב בבית קפה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא היה לו כלום.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, משפט סיכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, מה שצריך זה שינוי מדיניות, צריך אכיפה, צריך לאסוף את הנשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנשק הזה – אמרתי בפעם הקודמת ואני אומר את זה שוב: מדינת ישראל, שיכולה להתחקות אחרי אוניות בתוך הים, יכולה להגיע גם לנשק שיצא ממחנות הצבא שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה.

לאה פדידה: איזה כבוד לי שאתה היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: הכבוד הוא לי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות, חברת הכנסת פדידה, חברתי הטובה.

לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל היום הזה ובערך כל השבועיים האלה מפחידים אותנו שהמלחמה בפתח.

לאה פדידה: ראש הממשלה מקצר את הביקור שלו, ואני תוהה ושואלת את כל אלה שמפחידים אותנו: אתם יודעים מה קורה בצפון, או שהדם של אדם שגר בצפון – הוא פחות אדם או פחות סמוק?

לאה פדידה: אני חייבת לשאול אתכם, כי אולי מזמן לא ביקרתם שם ולא טיילתם שם.

לאה פדידה: דמם וחייהם של תושבי הצפון אינו פחות משל אף אחד אחר.

לאה פדידה: הם לא פחות ישראלים מאף אחד אחר.

לאה פדידה: ראינו בכתבה בערוץ 2 איך מאות אלפי אזרחים ותושבי הצפון אינם ממוגנים, ואומר מפקד פיקוד העורף שהוא לא יצליח בעת מלחמה או בשעת חירום לעשות כן ולקלוט, אם יצטרכו לפנות, והם אינם ממוגנים.

לאה פדידה: מצב המיגון האישי הוא בכי רע.

לאה פדידה: אנשים רבים בצפון חשופים לאיום ממשי כל רגע.

לאה פדידה: אין להם מקלטים, לא בבית, והמקלטים האזוריים נטושים ואינם ראויים שייקלטו בהם.

לאה פדידה: מרכזי הבריאות גם הם לא ערוכים לקלוט כך נפגעים.

לאה פדידה: אז האם עוד פעם אנחנו עדים לממשלה שיודעת לדבר פריפריה, יודעת להרתיע את העם מפני איומים ומלחמות, אבל לא יודעת להגן על תושבי הצפון ועל הפריפריה הצפונית שלה?

לאה פדידה: איפה הפתרון?

לאה פדידה: אני פונה אליכם, שאחראים לשלום תושבי המדינה.

לאה פדידה: למזלי יושב פה גם שר לביטחון פנים.

לאה פדידה: מה אתה עושה בעניין?

לאה פדידה: מתי תפסיק לעצום עיניים ותבין שגם אני וכל חבריי וחברותיי שגרים בצפון זכאים למיגון, זכאים להגנה, זכאים לתשתיות?

לאה פדידה: שלא נתעורר מאוחר מדי ונבין שמאות אלפי תושבים חסרי מקלט והגנה.

לאה פדידה: קצת נתונים שרק אתמול נחשפנו אליהם: ל-32% מהתושבים שגרים בטווח של 9 קילומטר מגבול הצפון אין מיגון בכלל.

לאה פדידה: 20% מהמקלטים הם ברמה נמוכה ולא יעמדו כדי לתת מענה.

לאה פדידה: במלחמה הבאה בצפון, האסון כתוב, אז במקום שתצטרכו להקים אחר כך ועדת חקירה, בואו נעשה את זה עכשיו.

לאה פדידה: בואו נחליט שגם אני שווה – ואני זה תושבי הצפון, כי שם אני גרה, בשביל תושבי הצפון, שיודעים שמישהו דואג להם.

לאה פדידה: אני דורשת מכם: באופן מיידי תטפלו במיגון, בקליטת נפגעים, ותיערכו ליום שחלילה שיקרה, שאף אחד לא מקווה שיקרה, שלא נבכה ונגיד: זה זמן לוועדת חקירה, כי טעינו ולא עשינו.

לאה פדידה: לתושבי הצפון מגיע יחס שווה.

לאה פדידה: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אכרם חסון – מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, עמיתיי חברי הכנסת, אינפלציית הנשק היא אחת התופעות החמורות והמסוכנות שיכולות להיות בכל חברה.

דב חנין: צריך להיאבק נגד תפוצתו של הנשק בחברה; צריך לעשות את הכול כדי שבחברה יהיה פחות נשק, כי האקדח על השולחן בסופו של דבר הוא אקדח שיורה, פוגע והורג אנשים חפים מפשע.

דב חנין: ולכן אנחנו בעד כל צעד של מלחמה בנשק ובאינפלציית הנשק.

דב חנין: אני אומר את זה כמי שנמצא הרבה מאוד ביישובים ערביים, שומע את הציבור.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, ישנה תמיכה גורפת של הנהגת הציבור הערבי ושל הציבור הערבי בפעולה נחרצת נגד אינפלציית הנשק, ולכן אנחנו בוודאי לא נתנגד גם למהלך של החמרת הענישה.

דב חנין: אני רוצה רק לומר שהמחקרים מראים שהחמרת הענישה כשלעצמה לא יכולה לעשות את העבודה.

דב חנין: מה שמרתיע עבריינים זה פחות העונש הקיצוני ויותר הסיכוי הגבוה שמישהו יתפוס אותם ויגרום להם לעמוד לדין.

דב חנין: וכאן הבעיה הגדולה.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שנשק נמצא ביישובים הערביים גם כשהוא גלוי.

דב חנין: לא קורה שום דבר לאנשים שיורים בחתונות, וכולם רואים אותם.

דב חנין: כולם רואים אותם.

דב חנין: וכאשר זה המסר החברתי שעובר, אז לא שנה ולא חמש שנים ולא חצי שנה – עונשים לא ירתיעו, מכיוון שאין אכיפה ואין פעולה אפקטיבית גם כאשר העבריין ידוע ומוכר לכולם.

דב חנין: לכן, אנחנו צריכים לראות את המאבק נגד אינפלציית הנשק כמאבק רב-ממדי.

דב חנין: הצד של הענישה הוא חלק.

דב חנין: הצד של אכיפה אפקטיבית ולא סלקטיבית צריך להיות מחוזק מאוד מאוד, וצריכה להיות במקביל גם מערכה ציבורית, יחד עם הנהגת הציבור הערבי – הנהגה שמובילה ומושיטה יד לרשויות המדינה כדי לפעול ביחד נגד הנשק ולפעול נגד אלימות שפוגעת קשות בחברה.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר כהן; אברהם נגוסה; עפר שלח; מיכל בירן; רחל עזריה; דוד אמסלם; נאוה בוקר; יאיר לפיד.

יחיאל חיליק בר: מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: רוצה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק, אנחנו נתמוך בה, אבל חשוב מזה – שני דברים: האחד – נכון, הירי במקומות ציבוריים, הירי ברחובות, בחתונות – הכול מסוכן, וצריך להחמיר את הענישה, אבל יותר חשוב זה הנשק שיורים ממנו, ורוב הנשק הזה הוא בלתי חוקי.

מסעוד גנאים: לפי כמה דיווחים, במדינת ישראל יש יותר מ-300,000 כלי נשק בלתי חוקיים, 90% מהם בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: הצעת החוק הזאת לא צריכה רק להיות הצעה שחוקקנו אותה.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לראות אכיפה, כי זה העניין החשוב ביותר.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, מהתחלת השנה נרצחו בחברה הערבית 15 נרצחים, קורבנות.

עאידה תומא סלימאן: 17.

מסעוד גנאים: משנת 2000 – 1,263 נרצחים ונרצחות, הרוגים והרוגות.

מסעוד גנאים: זה דימום יומי.

מסעוד גנאים: יש תחושת אי-ביטחון בכל החברה הערבית.

מסעוד גנאים: כבוד השר, לא צריך לאכוף רק את עניין היריות, אלא כפי שאמרתי, את הנשק שיורים ממנו, הספקים, הסוחרים, הכנופיות והמפעל הפיננסי, הכלכלי, שלהם.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לראות לחימה, מאבק אמיתי, רציני, לא בדיבורים אלא במעשים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איילת נחמיאס ורבין: מסעוד, כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: קצר לעניין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: פלוס דקה של קודמי, הדקה שהשאיר לי חבר הכנסת גנאים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השר ארדן, אני מתקשה להבין איך התיקון הזה יכול לקדם באופן משמעותי את המאבק באלימות, כי אני לא חושב שהבעיה היא בבית המשפט.

יוסף ג'בארין: לא שם הבעיה.

יוסף ג'בארין: וכשאני מתייחס לנתונים שמצביעים על כך שהמשטרה מגישה כתבי אישום באחוזים בודדים במרבית היישובים הערביים, אז השר ארדן, מה יכול לעזור תיקון שמחמיר את הענישה כשבכלל לא מגישים כתבי אישום?

יוסף ג'בארין: התיקים הללו לא מגיעים לבית המשפט.

גלעד ארדן: זה שתגידו שקר ותחזרו עליו לא יהפוך אותו לאמת.

יוסף ג'בארין: אני לא מבין למה, אני לא מבין למה שר – – –

גלעד ארדן: אם אתם רוצים – – – שקר, ובעזרתו לפתור בעיה, זה כנראה לא יצליח.

יוסף ג'בארין: אני לא מבין למה שר מתקשה לנהל דיון ענייני בנושא כל כך חשוב.

יוסף ג'בארין: אני מתקשה להבין את זה.

גלעד ארדן: ברור, כשמשקרים קשה לנהל דיון.

יוסף ג'בארין: אני לא תקפתי, אני לא תקפתי אותך – –

גלעד ארדן: הקראתי פסקי דין מקילים.

יוסף ג'בארין: – – לא הסתתי נגדך – –

גלעד ארדן: הקראתי, הקראתי פסקי דין מקילים.

יוסף ג'בארין: – – אני רק מעלה טענה עניינית.

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות?

גלעד ארדן: – – – שאין לכם עניין לפתור את הבעיה – –

יוסף ג'בארין: כנראה שמה?

גלעד ארדן: – – יש לכם עניין לגלגל אשמה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יוסף ג'בארין: אי-אפשר, אי-אפשר להבין שר שכל מה שהוא רוצה זה רק לתקוף ולהסית, וכשרוצים לנהל – – –

גלעד ארדן: תקשיב לעצמך – – –

יוסף ג'בארין: מה אני אומר לך?

יוסף ג'בארין: אם המשטרה לא מגישה כתבי אישום, מה יעזור לך התיקון הזה?

גלעד ארדן: אני אמרתי על הציבור שלכם שהוא נורמטיבי.

יוסף ג'בארין: מה יעזור לך התיקון הזה?

גלעד ארדן: אתם באים להאשים, כרגיל, את המשטרה.

יוסף ג'בארין: זה עוד תיקון פופוליסטי.

גלעד ארדן: אצלכם הפושעים פושעים, והעבריינים – – –

יוסף ג'בארין: אני אומר לך, זה עוד תיקון פופוליסטי.

יוסף ג'בארין: אני לא אתנגד לתיקון הזה, אבל אני אומר לך שזה תיקון פופוליסטי.

גלעד ארדן: אז מה אם לא תתנגד?

גלעד ארדן: תתנגד.

יוסף ג'בארין: זה תיקון פופוליסטי.

גלעד ארדן: ממש אכפת לי מה תעשה.

יוסף ג'בארין: המשטרה שאתה אחראי לה לא מגישה כתבי אישום.

יוסף ג'בארין: תתמודד עם הטענה הזאת.

גלעד ארדן: הטענה שקרית – – –

יוסף ג'בארין: אתה יודע שבאום אל-פחם מגישים 1%.

גלעד ארדן: אי-אפשר להתמודד עם שקרים.

יוסף ג'בארין: אתה יודע שבאום אל-פחם מגישים 1%.

יוסף ג'בארין: איך אתה עונה לזה?

יוסף ג'בארין: איך אתה עונה לזה?

גלעד ארדן: אין מה להתמודד עם שקרים.

יוסף ג'בארין: תגיד שצריך להגיש כתבי אישום וצריך להחמיר בענישה, אז אני אבין אותך, אבל סתם רוצה לתקוף?

יוסף ג'בארין: ההתמודדות עם האלימות בחברה הערבית צריכה לעבור בדיאלוג עם הנהגת הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: זה דבר שאתה חייב להכיר בו ולהודות בו, אבל אי-אפשר להתכחש לעובדות.

יוסף ג'בארין: אתה רק שומע מישהו מדבר ואתה אומר: שקר.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר, עם כל הכבוד לניסיון הזה להחמיר בענישה על שימוש בירי – שכעיקרון זו מגמה לא פסולה – אני אומר:

יוסף ג'בארין: היא לא תפתור את הבעיה, וצריך להתמקד בדברים המהותיים יותר והעקרוניים יותר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך חצי דקה בגלל זה, אבל בבקשה.

יוסף ג'בארין: שם טמונה הבעיה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: אחריו נשמע את התשובה ונצביע.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו בעד הצעת החוק, אנחנו נצביע בעדה, אבל היא חלק קטן מאוד, והיא לא תפתור את הבעיה.

איימן עודה: אנחנו בעד החמרת העונש למי שאוחז בנשק, גם נגד השוק השחור, גם נגד הפרוטקשן, וגם צריך לתת חסות לבן אדם שמתלונן שפנו אליו וביקשו פרוטקשן, ולהעניש, ולהחמיר בעונש, חד וחלק.

איימן עודה: אבל זה רק חלק מזה.

איימן עודה: עמד לפניי חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איימן עודה: הוא מאום אל-פחם.

איימן עודה: בעיר אום אל-פחם התחילו, פתחו 620 חקירות, מהן – – –

יוסף ג'בארין: 520.

איימן עודה: 520 חקירות, והוגשו רק שישה כתבי אישום.

איימן עודה: כלומר, אם לא מגישים כתב אישום אז ככל שתהיה החמרה בעונש, איך אפשר באמת להשתמש בחוק הזה ולבנות הרתעה?

איימן עודה: אני חושב שאת כל הדברים הללו אכן צריך להוסיף ולקדם, אבל אני רוצה להצביע על דבר שאני חושב שהוא כל כך נחוץ בשביל למגר את האלימות ואת הפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: ישנם שישה ארגוני פשע, שישה ארגוני פשע גדולים מאוד.

איימן עודה: הם ידועים למשטרה, ידועים לשר לביטחון פנים.

איימן עודה: אם המשטרה והשר לביטחון הפנים יחליטו להיכנס בהם כמו שצריך, לעצור אותם כמו שצריך על פי החוק ולהעניש אותם כמו שצריך, הפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית תרד לפחות ב-60% בבת אחת, ממש 60% בבת אחת.

איימן עודה: כשאני רואה איפה הפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית – למשל מ-17 המקרים האחרונים, 12 מקרים במשולש.

איימן עודה: איפה?

איימן עודה: במקומות שיש בהם ארגון פשע.

איימן עודה: אני חושב שזה די ברור, והמשטרה יודעת את הדבר הזה, והשר לביטחון הפנים יודע את הדבר הזה.

איימן עודה: איך שהצלחתם בנתניה – בצדק הצלחתם, וכל הכבוד שהצלחתם – כך צריך לעשות גם בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אין נושא שיש בו תמימות דעים בקרב הציבור הערבי והיהודי כמו הנושא הזה.

איימן עודה: אני חושב שיותר מ-95% מהערבים מסכימים איתנו, יותר מ-95% מהיהודים מסכימים איתנו.

איימן עודה: יותר מ-95% מהיהודים מסכימים שנגד אלימות, נגד רצח, נגד רצח נשים, נגד אחיזת נשק בלתי מורשה, נגד השוק השחור, נגד הפרוטקשן – זה דבר אוניברסלי, כולם בעד.

איימן עודה: אבל המשטרה, לצערי הרב – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איימן עודה: – – מתייחסת אלינו באוזלת יד, כחצר אחורית, וזה במקרה הטוב.

איימן עודה: וארדן, תפסיק להסית.

איימן עודה: שוכרן.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו נשמע את השר ארדן, שיגיב על הדברים ויסכם את הדיון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, השר לביטחון הפנים, רשמת פרלמנטרית, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר שהנושא הזה, אדוני השר, אני לפחות שמעתי את אחמד טיבי מעלה אותו לפחות ארבע פעמים.

איתן כבל: ואתה זוכר את הכינוס המיוחד עם ראש הממשלה באולם נגב.

עאידה תומא סלימאן: – – – ראש הממשלה.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: וראש הממשלה בא, הגיע לדיון, ואמרו שהינה, אולי תהיה פריצת דרך גדולה בעניין.

אחמד טיבי: אישה, בעלה ושני ילדיה נרצחו באום אל-פחם.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני חושב שהכנסת וגם חברי הכנסת של המגזר הערבי רוצים לראות עין בעין את ההתמודדות עם העניין הזה.

איתן כבל: זה כבר לא עניין מגזרי, זה עניין שהפך להיות אולי אחד הדברים המעיקים ביותר במגזר הערבי.

איתן כבל: לא כל דבר צריך להפוך לעניין לאומי.

איתן כבל: זה כבר עניין אזרחי מן המדרגה העליונה.

איתן כבל: העובדה היא שאני גר בראש העין, ואדוני השר, בחתונות זה עניין של מה בכך שאתה שומע ירי.

איתן כבל: זה כבר מזמן הפסיק להיות דבר שמפריע למישהו; זה עניין שבשגרה.

איתן כבל: אני סבור שהשר רוצה לעשות את כל המאמץ למגר את התופעה הזאת.

איתן כבל: אני חושב שחברי הכנסת הערבים – אחמד, אתם כולכם יכולים באמת להיות חוד החנית במאבק הזה.

איתן כבל: זה לא תלוי רק במשטרה.

איתן כבל: אני יודע, השר, שיש עכשיו בכמה יישובים תחנות משטרה שמוקמות; יש תנועה והתנהלות אחרת לגמרי, אני מקווה.

איתן כבל: אבל זה גם תלוי באנשי הציבור, בראשי הרשויות, שהיחס שלהם צריך להיות יחס של ברזל וללא פשרה בעניין הזה.

גלעד ארדן: ראשי הרשויות מעולים.

גלעד ארדן: ראשי הרשויות מעולים.

איתן כבל: עוזרים באמת?

גלעד ארדן: כן.

אחמד טיבי: איתן, איך אתה חושב שחברי כנסת – – –

גלעד ארדן: הם מפחדים שהם יצביעו לי, פשוט, ואז אחרי זה הם חייבים לדחוף אותי.

גלעד ארדן: הם מפחדים שראשי הרשויות בסוף יקראו לתמוך בנו.

אחמד טיבי: איתן, איך אתה חושב שחבר כנסת יכול להתנהל עם כנופיות פשע?

איתן כבל: לא יכול.

אחמד טיבי: מי צריך לטפל?

איתן כבל: זה תפקידה של המשטרה, אין ספק.

קריאות: – – –

איתן כבל: אני מניח שהשר – – –

גלעד ארדן: המשטרה לא רוצה, היא לא רוצה, היא אוהבת אותם, היא חברה שלהם.

איתן כבל: אני בטוח שזה לא.

גלעד ארדן: טיעונים באמת מגוחכים.

איתן כבל: מה גם – אני אומר לך, חבר הכנסת הטיבי, שהשר בטח יתייחס לזה.

איתן כבל: הלוואי שהיה שיתוף פעולה בין יהודים לערבים כמו שהוא מתקיים בעולם הזה.

איתן כבל: אם יש תקווה – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת כבל, נא לסיים.

איתן כבל: אני מסיים.

איתן כבל: רק הגעת, את כבר אומרת לי לסיים?

איתן כבל: את ממהרת?

נאוה בוקר: יש לנו עוד לילה ארוך.

אחמד טיבי: איתן, מי יכול לעצור את הברחת הנשק מהצפון?

איתן כבל: רק המשטרה.

איתן כבל: ואני בטוח שהשר יתייחס לדברים האלה, כי אני חושב, דווקא בעניין הזה – אני בטוח שהמשטרה, יש לה אינטרס עליון לעצור את הדברים האלה.

איתן כבל: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן כבל.

נאוה בוקר: יעלה לסכם השר גלעד ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: אם כולם תומכים, למה צריך לסכם?

גלעד ארדן: לא הבנתי.

עמר בר-לב: סכם בקצרה.

מרב מיכאלי: אתה יכול לוותר.

עמר בר-לב: אתה יכול לוותר.

גלעד ארדן: אין לי כוונה להתנגח או להתנצח.

גלעד ארדן: כואב לי מאוד לשמוע, ואני לא יודע למה תמיד מנסים להציג כאילו למשטרה אין רצון או אין עניין.

גלעד ארדן: אין נושא בקדנציה הזאת שאני והמפכ"ל משקיעים בו כל כך הרבה שעות ודיונים ותקציבים, כי בסוף מילים זה לא מספיק; פוליטיקאי צריך להיבחן, סדר העדיפויות שלו צריך להיבחן על בסיס המשאבים שהמשרד שלו משקיע.

גלעד ארדן: תפתחו את ספר התקציב ותראו לאיפה הולך התקציב של המשרד לביטחון הפנים בתחום ההתעצמות.

גלעד ארדן: חלק הארי של ההתעצמות זה כדי לשפר את שירותי המשטרה בחברה הערבית.

גלעד ארדן: אני אחזור ואומר שבעיני רוב הציבור הערבי, רוב מכריע, הוא ציבור נורמטיבי, ומגיעים לו שירותי משטרה טובים יותר.

גלעד ארדן: אבל המשטרה לבדה לא תפתור את הבעיה.

גלעד ארדן: יש פה צורך גם במנהיגות, יש פה צורך גם בעונשים מרתיעים, והשופטים חייבים להבין שזאת מכת מדינה, וצריך לייצר פה הרתעה משמעותית מאוד כלפי עבריינים בתחום.

גלעד ארדן: ודאי שלמשטרת ישראל יש עוד הרבה הרבה מה להשתפר במאבק בפשיעה בחברה הערבית.

גלעד ארדן: כשלא היו לך כמעט דוברי ערבית, ואין לך בלשים וסוכנים שמסתובבים ברחובות ומכירים את הציבור ויכולים לאסוף מודיעין, ודאי שהיכולת לפענח פשיעה חמורה היא נחותה ביחס למה שקורה מול ארגוני פשיעה שהמשטרה מכירה עשרות שנים.

גלעד ארדן: והתהליך הזה מתרחש בימים אלה.

גלעד ארדן: נכון, זה תהליך מתסכל; זה לא בן לילה; יש פה פער והזנחה של עשרות שנים של כל ממשלות ישראל של המאבק בפשיעה ברחוב הערבי.

גלעד ארדן: ואתם יודעים מה?

גלעד ארדן: אני ארחיק לכת.

גלעד ארדן: אני לפעמים אפילו יכול להבין אזרחים נורמטיביים שכדי להגן על משפחתם מצטיידים באופן בלתי חוקי בכלי נשק, ואני יודע שאני אומר כאן דבר חמור, ואני אומר אותו גם כלפי משטרת ישראל הרבה פעמים בדיונים.

גלעד ארדן: אבל זה לא תירוץ לאף אחד מאיתנו לנסות לגלגל אחריות.

גלעד ארדן: אני אומר כאן: תחנת אום אל-פחם, למשל, היא לא צריכה להיות 100 שוטרים – היא צריכה להיות 250 שוטרים; והיא לא צריכה להיות איפה שהיא נמצאת, היא צריכה להיות פרוסה בארבעה מקומות שונים, בגלל המבנה הגיאוגרפי של אום אל-פחם.

גלעד ארדן: בסדר, אז זה לא יקרה בן לילה.

גלעד ארדן: אבל מה זה יעזור שאתם תעלו ותמשיכו להאשים את המשטרה?

גלעד ארדן: אני לא מצליח להבין.

גלעד ארדן: אתם חושבים שהיא לא רוצה לפתור את זה?

גלעד ארדן: אתם לא רואים שיש שם סיורים ונוכחות יותר גדולה מאשר בעבר?

גלעד ארדן: אני לא מצליח להבין על מה הוויכוח בינינו, באמת לא מצליח להבין.

גלעד ארדן: בסוף הציבור שאתם מייצגים הוא שמשלם את המחיר המרכזי.

גלעד ארדן: אין מחלוקת על זה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אנחנו נצביע בעד החוק – – –

גלעד ארדן: זה לא משנה, החוק הספציפי הזה.

אחמד טיבי: תקשיב, תקשיב, אדוני השר.

אחמד טיבי: אמרת משפט שאני בטוח שלא תחזור עליו – אמרת שאתה מבין שאזרחים נורמטיביים מצטיידים בנשק לא חוקי בגלל חומרת המצב.

אחמד טיבי: השר לביטחון הפנים לא אמור להגיד משפט כזה.

גלעד ארדן: אחמד – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממך, תחזור בך.

גלעד ארדן: אני מזכיר מה אמרתי.

גלעד ארדן: לא אמרתי שאני מצדיק ולא אמרתי שזה חוקי; אמרתי שמכיוון שהגיע המצב לכך שבאמת יש כמות של נשק בלתי חוקי ברמה מטורפת ביישובים הערביים, אני מסוגל להבין – לא להצדיק – להבין, אולי, במקרים מסוימים, משפחה שבאיזה מצוקה, שהיא לא הרגישה שניתן לה מענה על ידי המשטרה, הגיעה למצב שהחזיקה נשק באופן בלתי חוקי.

גלעד ארדן: אבל הימים האלה חייבים להסתיים, ולכן אנחנו בתהליך של התעצמות של 1,300 שוטרים, שמאות מהם כבר גויסו, התחנות מתמלאות בשוטרים, התחנות מוקמות, והיום כולנו צריכים להוקיע את ההחזקה והשימוש בנשק בלתי חוקי, וצריכים לעמוד על כך שאנשים, גם נורמטיביים, יבינו שאם הם ייתפסו בשימוש כזה בנשק הם ייענשו עונש חמור.

גלעד ארדן: אולי זה יגרום לכך שבמבצע הבא שאנחנו ניזום, שניתן בו חסינות – הרי לא סתם היועץ המשפטי לממשלה הסכים ליוזמה שלנו לתת חסינות.

גלעד ארדן: זה מבוסס על אותה הנחה שאנחנו מבינים אולי את העבר – מה גרם לאנשים נורמטיביים להחזיק נשק בלתי חוקי, שהיום הם מפחדים להיפטר ממנו, כי הם יעמדו לדין פלילי.

גלעד ארדן: אז עשינו את המבצע הזה.

גלעד ארדן: לצערי, הוא לא זכה להצלחה.

גלעד ארדן: אולי ננסה לעשות אותו עוד פעם בעוד כמה חודשים, אבל לעניין הזה צריך שיתוף פעולה וצריך לקרוא לציבור.

גלעד ארדן: אני לא זוכר – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

גלעד ארדן: זה לא בשביל לתקוף עכשיו.

גלעד ארדן: אני לא זוכר קריאות רבות בנושא הזה שבאו מתוך הציבור הערבי למסור את הנשק הבלתי-חוקי.

גלעד ארדן: אני לא אומר את זה עכשיו בשביל להתנגח.

גלעד ארדן: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה השנייה והשלישית.

גלעד ארדן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לשר גלעד ארדן.

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (ירי מנשק חם), התשע"ח2018–, בקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 132) (ירי מנשק חם), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 40, נגד – אחד, נמנע – אחד.

נאוה בוקר: ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאוה בוקר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1203); נספחות.

נאוה בוקר: ]

נאוה בוקר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נאוה בוקר: הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון מס' 2), התשע"ח–2018, לקריאה ראשונה.

נאוה בוקר: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר יצחק כהן.

נאוה בוקר: בבקשה.

לאה פדידה: גברתי היושבת-ראש, זאת הצעה אחרונה או שיש עוד?

נאוה בוקר: זאת הצעה אחרונה.

נאוה בוקר: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, מזכירת הכנסת גברת ירדנה, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק משק הדלק (קידום התחרות) (תיקון) (תיקון מס' 2), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה.

יצחק כהן: תיקון החקיקה בהצעת החוק המונחת לפניכם נועד להאריך בשלוש שנים את תוקפו של סעיף 4 לחוק משק הדלק, שמטרתו למנוע מצב שבו חברת דלק אחת מקימה כמה תחנות תדלוק באזור מסוים, מצב המגביל מאוד את תנאי התחרות באותו אזור.

יצחק כהן: שוק התדלוק בישראל הוא שוק ריכוזי, הנשלט בידי ארבע חברות הדלק הגדולות, וחסמי הכניסה לחברות קטנות גדולים מאוד.

יצחק כהן: בשל כך – – –

מרב מיכאלי: בשל כך – – –

יצחק כהן: הם לא מקשיבים.

נאוה בוקר: חברים.

קריאה: אין לנו דלק יותר.

יצחק כהן: תקשיבו.

מרב מיכאלי: בשל כך – – –

נאוה בוקר: חברים.

נאוה בוקר: תודה.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: בשל כך, מחיר הדלק הוא מחיר מפוקח, והממשלה עושה מאמצים רבים להגברת התחרות בשוק, ובוחנת מהלכים שונים לשם כך גם בימים אלה.

יצחק כהן: סעיף 4 לחוק משק הדלק קובע שחברת דלק לא תקים תחנת תדלוק או תספק דלק בבלעדיות לתחנת תדלוק אם קיימת תחנה אחרת המוכרת דלק של אותה חברה במרחק של עד קילומטר בתוך העיר או עשרה קילומטר מחוץ לעיר.

יצחק כהן: לפי התיקון לחוק משנת 2008 תוקף הסעיף הוא לעשר שנים, עד יולי 2018.

יצחק כהן: כיוון שהממשלה עודנה מצויה בהליכי בחינה של מהלכים שונים לשיפור התחרות במשק הדלק, מומלץ להאריך את תוקפו של סעיף זה בשלוש שנים נוספות, עד 29 ביולי 2021, על מנת שלא לפגוע במאמצי הממשלה ולאפשר תנאי תחרות הוגנים ככל שניתן בנסיבות הקיימות.

יצחק כהן: אבקש מחבריי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכלכלה – איתן – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן השר.

נאוה בוקר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

נאוה בוקר: שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: חייבת לדבר על הדלק.

מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

מירב בן ארי: השרים, כנסת נכבדה, קודם כול, אני לא דיברתי בזמן שכולכם דיברתם על כל חוק.

איציק שמולי: טוב, תפרגני לחברים.

מירב בן ארי: יש לי משהו לומר שבעיניי הוא מאוד חשוב.

סאלח סעד: אנחנו אוהבים לשמוע אותך.

מירב בן ארי: תודה, סאלח, זה חשוב לי שאתה אומר את זה, כי אין לי מספיק עידוד.

מירב בן ארי: אני חייבת לדבר איתכם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים על מה שהולך לי מהבוקר בטלפון.

מירב בן ארי: בבוקר זה התחיל בהתקפות של הימין, ובערך בשלוש השעות האחרונות זה תמיכה של תושבי דרום תל אביב בכל האירוע שהיה כאן ביום האחרון.

מירב בן ארי: יש שני דברים שמטרידים אותי: ראשית, בשבוע שעבר חטפנו התקפות בלתי נגמרות מהצד השמאלי, הצד הזה, שבא אומר לנו – הינה, כל חברות הכנסת, וגם מייקל כאן – שבא ואמר לנו: שר האוצר יתקפל, יתקפל, אתם תיכנעו לקיצוניים.

מירב בן ארי: זה פשוט מצחיק אותי, כי כל פעם אומרים לנו את זה, וכל פעם אנחנו מוכיחים את הטעות.

מירב בן ארי: אמרו על התאגיד: אתם תתקפלו, תתקפלו – קם התאגיד, עובד; אמרו לנו את זה על תקציב 2019, שכחלון אמר: לא יהיה שר אוצר עד פסח, אמרו לנו: אתם תתקפלו, תתקפלו – יש תקציב 2019 ויש שר אוצר.

מירב בן ארי: מסתבר שהוא לא התקפל.

מירב בן ארי: גם בשבוע שעבר, הצד הזה, ללא הרף – אני לא אומרת לכם, זה בעיקר פעילים שלכם – באו ועשו אמבוש, מה שנקרא, ללא הרף, וגם אמרו לנו: אתם תתקפלו ואתם תעבירו את פסקת ההתגברות.

איציק שמולי: זה עבד.

איציק שמולי: זה עבד.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אז אני אגיד לך את האמת:

מירב בן ארי: הוא לא צריך אתכם בשביל לדעת שהוא עושה צעד נבון, כי עם כל הכבוד – ויש לי הרבה כבוד לצד הזה, אתם יודעים את זה – – –

איציק שמולי: מירב, התבלבלת.

איציק שמולי: צריך לתקוף את הצד ההוא, לא את הצד הזה.

מירב בן ארי: תכף אני אגיע גם לצד הזה – לצד הזה בלי חברי הכנסת שלנו.

איציק שמולי: מי שעושה עליכם קמפיין זה הבית היהודי.

מרב מיכאלי: – – –

מירב בן ארי: רגע, מרב.

מירב בן ארי: מרב, אני אמרתי מה היה בשבוע שעבר ותכף אני אגיע להיום.

מירב בן ארי: שנייה.

יצחק כהן: מירב, מירב בן ארי – – –

מירב בן ארי: שנייה.

יצחק כהן: משפט אחד – – –

מירב בן ארי: שמה?

יצחק כהן: משפט, תגידי משהו.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אני אגיד משהו – שזה חוק מצוין.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, איציק כהן, זה חוק נהדר.

מירב בן ארי: אבל יש לי עוד 40 שניות להגיב על כל המתקפה שבסוף היום עלתה, להגנה על כחלון: תודה רבה על ההגנה שלכם, אבל עם כל הכבוד, לא היינו נותנים לפסקת ההתגברות לעבור בכל מקרה.

מירב בן ארי: גם איתן כבל נתן היום נאום נהדר, ואני אמרתי לו.

איתן כבל: חוץ ממני, מי הגן?

מירב בן ארי: אבל אני רוצה גם להגיד משהו לצד הזה:

מירב בן ארי: בסופו של דבר ידענו לאורך כל הדרך שככה לא עובדים כקואליציה.

מירב בן ארי: לא ילכו לנו על הראש; לא יעבירו פה חוק כי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ קם אתמול בבוקר והחליט מה שהוא החליט על בית המשפט העליון.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לכם: זה לא יעבוד ככה.

איציק שמולי: הלוואי שזה היה רק הוא.

גלעד ארדן: על איזה הצעות כחלון חתם – – – כשהוא קם בבוקר גם.

מירב בן ארי: השר גלעד ארדן – הינה, אני מסיימת.

מירב בן ארי: אני רואה אותך, אני אומרת לך, כל החוקים שהיו פה – לא דיברתי מילה.

מירב בן ארי: אני רק חייבת לומר מילה אחת לסיום: בסוף יש שר אוצר שבא ועשה כאן

מירב בן ארי: צעד אחד לא רק בשביל מדינת ישראל, בשביל מערכת המשפט, כי איך אמר היום איתן כבל – נכון?

מירב בן ארי: מדינה חזקה זה בית משפט חזק.

מירב בן ארי: ותודה לאל שיש סיעה כזאת בקואליציה.