ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 327, 2018-05-02 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז באייר, 2 במאי 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת הודעת שר האנרגיה על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי בנושא: מפגע סביבתי חמור שאינו מטופל בכפר סולם במועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כמדי יום רביעי, אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ליצמן ישיב היום על שתי שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל בשאילה דחופה מס' 485, מאת חברת הכנסת לאה פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הוראות חוזר המנכ"ל בדבר נסיעה באמבולנס של מטופלי דיאליזה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת פדידה, נא לקרוא את נוסח השאילתה מן המיקרופון.

לאה פדידה: כבוד יושב-ראש הכנסת וכבוד השר, בחוזר מנכ"ל 4/2008 נקבע שקופות החולים אינן רשאיות לחייב את מבוטחיהן המטופלים בדיאליזה לנסוע בחברת אמבולנסים מטעמן, וכי הן חייבות להשתתף ב-50% לפחות מעלות הנסיעה בכל מקרה.

לאה פדידה: מדוע המשרד אינו אוכף הוראה זו, ונותן לקופת החולים להתנהל אחרת?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994, סעיף 28(1) לתוספת השנייה – ואני מצטט: "דמי נסיעות והסעות – חולה אונקולוגי או חולה דיאליזה הנוסע לטיפול בבית חולים, יקבל החזר כספי מלא של הוצאות הנסיעה מביתו לבית החולים ובחזרה בגובה דמי תחבורה ציבורית.

יעקב ליצמן: חולה כנ"ל המוסע באמבולנס או במונית יקבל החזר של 50% מן ההוצאה".

יעקב ליצמן: בנוסף, בסעיפים 4 ו-5 בחוזר מינהל הרפואה מס' 4/2008 בנושא "הסעת חולה דיאליזה" נקבע כי קופת חולים איננה יכולה לחייב מבוטח להסעה באמבולנס באמצעות חברות אשר עימן היא קשורה במכרז, וכי בכל מקרה היא מחויבת בהחזר של 50% מההוצאה עד לתעריף מד"א.

יעקב ליצמן: המשרד פועל בכל האמצעים העומדים לרשותו לאכוף את הוראות החוק וחוזרי האגפים השונים בנושא זה ובכלל.

יעקב ליצמן: בעקבות פניות שהתקבלו אצלנו, נטען כי שירותי בריאות כללית התקשרו במכרז עם חברה להסעות אמבולנס לחולי דיאליזה, וכי מי שיבחר לצרוך שירותי הסעות באמצעות חברה אחרת יהיה זכאי להחזר 50% מן ההוצאה, עד למחצית הסכום שהחברה שעימה התקשרה שירותי בריאות כללית מציעה, ולא כאמור בחוק.

יעקב ליצמן: בעקבות זאת פנינו לקופת חולים כללית בדרישה לעמידה בתנאי החוק והחוזר האמור לעיל, והבהרנו שהיא מחויבת בהחזר למטופל של 50% מההוצאה עד לתעריף מד"א.

יעקב ליצמן: יצוין כי למיטב ידיעתנו, תעריף הנסיעה באמבולנסים שכללית התקשרה עימם – וכפועל יוצא מכך, העלות עבור המבוטח – זול יותר מאשר בחלופות האחרות.

יעקב ליצמן: כמו בשאר הפניות אשר מגיעות אלינו, גם נושא זה ימשיך להיות במעקב על מנת שהמבוטחים יקבלו את מלוא זכאותם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת לאה פדידה, וגם חבר הכנסת שמולי מבקש לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן השר ימשיך את תשובתו.

לאה פדידה: כבוד סגן השר, אתה ציינת את לשון החוק, ואכן, אנחנו יודעים.

לאה פדידה: אבל קופת חולים כללית בצפון מרשה לעצמה להתייחס לחולים שלה כאל שבויים.

לאה פדידה: זה קרה גם אתמול.

לאה פדידה: למרות האזהרה והבקשה שלכם, הם ממשיכים עדיין לכפות על חולי הדיאליזה נסיעה באמבולנס, כשהם מחליטים שלא להחזיר.

לאה פדידה: וראוי לציין שקופות החולים האחרות, לאומית ומכבי, משלמות אף את כל העלות.

לאה פדידה: אז מה הועיל החוק אם אתה לא מתכוון לאכוף אותו?

לאה פדידה: וכיצד אפשר לאכוף על קופת חולים כללית שאכן תעמוד בחוק ותיתן את השירות המתאים לחולים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת פדידה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

איציק שמולי: אדוני סגן שר הבריאות, הזדמנות נוספת לברך אותך על העבודה הטובה שאתה עושה במשרדך.

איציק שמולי: אין שום ספק, אדוני, שיש פה בעיה קשה מאוד.

איציק שמולי: אנחנו שומעים את הסיפורים שמגיעים גם לתוכנית סדר-יום.

איציק שמולי: חולים שמרותקים לכיסא גלגלים נזקקים לטיפולי דיאליזה שלוש פעמים בשבוע.

איציק שמולי: חולים שהכנסתם החודשית מסתכמת ב-3,000 שקל נאלצים להוציא – הרי התעריף הוא 182 שקל; אם צריכים את זה שלוש פעמים בשבוע, אתה מגיע להוצאה של 2,200 שקל.

איציק שמולי: זה דבר שהוא לא הגיוני.

איציק שמולי: היום עלה סיפור נוסף ברדיו צפון – עוד פעם, ניצולת שואה שצריכה לבחור בין להישאר בבית ולא לעשות טיפול כדי לקנות תרופות לבין להגיע ממעלות לנהריה כדי לצרוך טיפול רפואי.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אני מכיר את לשון החוק ואת התוספת השנייה, ואני חושב שהגיע הזמן לשנות אותה – קל וחומר לגבי חולים שהם בעלי הכנסה מועטה או חולים שגרים בפריפריה, וכפי שאנחנו יודעים וכפי שאתה יודע, נאלצים לנסוע מרחקים הרבה הרבה הרבה יותר גדולים כדי להגיע לבית החולים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת פדידה, אמרתי בדבריי שאנחנו הזהרנו את קופת חולים כללית, ואנחנו נעמוד על זה שזה יבוצע.

יעקב ליצמן: ואם לא, אנחנו בהחלט נבקש לעשות סנקציות למי שלא מקיים את החוק, זה ברור.

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה.

יעקב ליצמן: אמרתי בתשובה שהזהרנו אותם, כתבנו להם, ואני אעקוב אחרי זה לראות אם הם מקיימים בדיוק או לא.

יעקב ליצמן: שמולי, לשנות חוק זה לא קל.

יעקב ליצמן: אתה יודע, אתה מכיר את זה.

יעקב ליצמן: ניסיתי לעשות דבר חדש.

יעקב ליצמן: יש היום הרבה ארגונים שעושים הסעות חינם.

יעקב ליצמן: אני ניסיתי לעשות – ולדעתי מגיע לארגונים אלו שעושים את זה לחולי דיאליזה, לחולי סרטן, לכל מיני דברים, שיקבלו תמיכות ממשרד הבריאות כדי להוריד את זה.

יעקב ליצמן: אני אמשיך לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני מקווה שאני אגיע למצב – לדעתי, צריך לתת להם את כל האפשרויות שהם יעשו את זה חינם, וזה הפתרון לכל הבעיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הבריאות, שנשאר איתנו על הדוכן על מנת להשיב גם על שאילתה דחופה מס' 488, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין שאלה את סגן שר הבריאות בנושא סגירת מרפאת גשר.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה לנו גם שואל נוסף, חבר הכנסת דב חנין, שהגיש שאילתה דומה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אכן פורסם כי מרפאת גשר, היחידה שמגישה שירותי בריאות הנפש למבקשי מקלט וחסרי מעמד, עתידה להיסגר בחודש יוני בשל מחסור בתקציב.

יעקב ליצמן: אני פשוט לא שומע.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, תירגעו קצת, לא שומעים.

מיכל רוזין: יש בעיית רוב לקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: לא ניחשתי, אבל תודה שעזרת לי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מיכל רוזין: אני גם פניתי אליך באופן אישי בנושא הזה, כמי שמלווה את הנושא הרבה מאוד שנים, וברצוני לשאול: מה המענה החלופי להמשך הטיפול במאות מטופלי המרפאה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת מיכל רוזין, מרפאת גשר לבריאות הנפש לחסרי המעמד פועלת משנת 2014 ונתנה עד כה שירות ללמעלה מ-800 מטופלים בצורה מקצועית, מותאמת תרבותית, מתוך ההכרה בצורך לתת מענה הולם לאוכלוסייה.

יעקב ליצמן: לנוכח תמורות שחלו בתקופה האחרונה בתחומים שונים, כגון הסכמי עבודה, רפורמת בריאות הנפש ומדיניות הממשלה, נוצר מצב שבו מרפאת גשר והצוות המטפל אינם עונים בצורה מספקת על הצרכים הטיפוליים של אוכלוסיית הפונים המתדפקים על דלתות המרפאה.

יעקב ליצמן: לפיכך, אנו נמצאים כעת בעיצומו של תהליך להגדרת מכרז למתן שירותי בריאות הנפש לאוכלוסיית חסרי המעמד – שירות שאמור יהיה להחליף את מרפאת גשר ויפצה על היעדרותם של מענים הולמים ויציבים, כאשר הדגש יושם על שירות שיהיה נגיש, זמין ואיכותי, בפריסה ארצית.

יעקב ליצמן: במקביל, המשרד בוחן כמה פתרונות להמשך מתן שירותי בריאות הנפש למטופלים לתקופת הביניים, אם המענה הקיים בגשר יסתיים טרם העמדת השירות המתואר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל רוזין, וגם לחבר הכנסת דב חנין.

מיכל רוזין: קודם כול, אני גאה לומר שבתפקידי הקודם בכנסת התשע עשרה אכן דאגתי שמרפאת גשר תיפתח, והיא עושה עבודה מדהימה וטיפול, באמת, באנשים שנמצאים במצב מאוד קשה.

מיכל רוזין: חלקם היו באשפוזים כפויים עם נטיות אובדניות, ועלולים אפילו לסכן את סביבתם.

מיכל רוזין: לכן, סגירת המרפאה היא כשל.

מיכל רוזין: אבל אני מבינה, ולמדתי לפני, ואני יודעת שיש לכם כוונה למכרז, ובאמת, להנפיק את השירות הזה במקומות שונים בארץ.

מיכל רוזין: אני גם מברכת – לא הכול חייב להיות בדרום תל אביב; אנחנו אומרים את זה כבר כמה וכמה שנים.

מיכל רוזין: עם זאת, בתחילת השנה התפטר מנהל המרפאה ד"ר עידו לוריא.

מיכל רוזין: העובדים שם נמצאים בחוסר ידיעה מה קורה איתם, וכמובן, לא מקבלים את שכרם במועד.

מיכל רוזין: אז השאלה היא – עם כל הכוונות הטובות והרצון למכרז, אנחנו יודעים איך דברים עובדים במדינה – מה קורה בשלב הביניים?

מיכל רוזין: מה קורה כרגע?

מיכל רוזין: אנחנו גם מכירים את השיטה לייבש שירות, ואז להגיד: הוא לא מתפקד כמו שצריך.

מיכל רוזין: אני בעד להרחיב את השירות; אני בעד לפזר אותו במקומות נוספים בארץ, ואפילו לתת אותו דרך קופות החולים, בשירות של קופות החולים.

מיכל רוזין: אני בכלל חושבת שצריך להחיל עליהם את חוק בריאות ממלכתי.

מיכל רוזין: יש סעיף בחוק שאתה יכול לעשות זאת – 56(א), אם אני לא טועה, אבל יכול להיות שאני טועה.

מיכל רוזין: בכל מקרה, מה קורה בדרך?

מיכל רוזין: מה קורה בביניים?

מיכל רוזין: מה אתה מתכוון לעשות כדי שהמטופלים האלה לא ימצאו את עצמם בלי טיפול?

מיכל רוזין: שוב, זה אינטרס ציבורי שהם יהיו בטיפול.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני, כפי שאתה יודע, מעריך מאוד את עבודתך במערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: אנחנו מתקרבים לבחירות, אז תיזהר.

דב חנין: אז אני דווקא אומר את זה לפני.

יולי יואל אדלשטיין: אז סגן השר יכול להיפגע בפריימריז במפלגה שלו אם – – –

דב חנין: הבנתי.

דב חנין: אני מסיר את דבריי מהפרוטוקול.

דב חנין: ובכל זאת, אני אומר שבמערכת הבריאות יש אתגרים רבים, והרבה מאוד נושאים שמחייבים טיפול ועבודה.

דב חנין: אני אומר את הדברים בהקשר של השאילתה הזאת מכיוון שדווקא המקום הזה, מרפאת גשר – זו נקודה של אור.

דב חנין: אני מלווה את העבודה של המרפאה הזאת; אני מכיר אותה; אני רואה את הצוות הנפלא של האנשים שנמצאים שם – אנשים שעובדים במסירות רבה, עם הרבה ידע מקצועי וניסיון, אבל גם הרבה מסירות ורוח של התנדבות אפילו מעבר לשעות העבודה.

דב חנין: אני רואה גם את התוצאות שלהם.

דב חנין: הם עוסקים באוכלוסייה הכי קשה, הכי פגיעה, אנשים שם גם חסרי מעמד, וכמו שאמרה חברת הכנסת רוזין, חלקם עברו דברים איומים ונוראים, וחייבים טיפול לא רק בשביל עצמם אלא גם בשביל הסביבה שלהם.

דב חנין: על הרקע הזה, השאלה היא אם זה נכון שהדבר הזה – שהוא בסך הכול דבר מצוין – ייפגע.

דב חנין: גם אם אתם רוצים לעשות שינוי בעתיד, יכול להיות שצריך את המקום הזה להחזיק ולתגבר, ובעתיד, כשתהיה לכם אלטרנטיבה מגובשת, יותר טובה ויותר רצינית – להפעיל אותה.

דב חנין: אבל כרגע הסכנה הגדולה היא שהדבר הזה ייפול, ובמקומו, עד שיקרו הדברים שאדוני סגן השר מדבר עליהם יתרחשו במציאות, אנחנו נעמוד במציאות הרבה יותר קשה תקופה ארוכה שקשה להעריך אפילו את משך הזמן שלה.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני.

יעקב ליצמן: לחברת הכנסת רוזין, אמרתי שאנחנו בודקים בתקופת הביניים כמה חלופות.

יעקב ליצמן: אם אנחנו נראה שזה לא מספק, אנחנו נעשה משהו שצריך לענות על זה.

יעקב ליצמן: את לבד הסכמת שאנחנו הולכים למכרזים, דברים שנותנים פתרונות מכל מיני מקורות, וזה יהיה עדיף על מה שהיה.

יעקב ליצמן: דב, בקשר למה שאמרת.

מיכל רוזין: מה קורה עכשיו?

יעקב ליצמן: אמרתי, אנחנו בודקים את זה עכשיו – אם לעשות משהו ביניים או לא.

יעקב ליצמן: בודקים את זה עכשיו.

יעקב ליצמן: אותה תשובה אני אומר גם לך.

יעקב ליצמן: אני לא בא לסגור או להרוס דברים, אני בא לשפר – אני בא לשפר שאנחנו נפתח עוד ונפרוס את זה בעוד כמה מקומות.

יעקב ליצמן: אמרתי, ואני חוזר, גם לך, את מה שאמרתי לחברת הכנסת רוזין.

יעקב ליצמן: אם אנחנו נראה שאין לי מענה, אנחנו נחפש פתרונות ביניים.

יעקב ליצמן: אני לא אתן לזה להיות בלי מענה.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב; צריך לתת את זה.

יעקב ליצמן: חלו תמורות, וזה לא נותן את המענים של מה שהיה עד היום, לכן צריך לשנות.

מיכל רוזין: האם נוכל לקבל תשובות?

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד.

מיכל רוזין: לא מהתקשורת, למשל.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: אבל חובת ההוכחה היא עלייך, דהיינו, אני לא אזכור לתת לך.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לשקר.

מיכל רוזין: – – – חובת ההוכחה – – –

יעקב ליצמן: לא, אבל אם תבקשי, מדי פעם אני אתעניין ואתן לך תשובה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הבריאות על תשובותיו, ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן השר במשרד ראש הממשלה חבר הכנסת מייקל אורן לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 487, שהופנתה לראש הממשלה על ידי חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: ביטול הגדרת יישובים בעוטף עזה כבעלי עדיפות לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות לסדר-היום היו אצל חברי הכנסת חיים ילין וג'מעה אזברגה, אם יהיו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: ג'מעה אזברגה כבר כאן, אז יוכלו לקבל שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע את חבר הכנסת שמולי קורא את שאלתו, ואז תוכל להשיב.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, נושא השאילתה: ביטול הגדרת יישובים בעוטף עזה כבעלי עדיפות לאומית.

איציק שמולי: הממשלה החליטה כי כמה קיבוצים יוסרו מרשימת היישובים המוגדרים באזור עוטף עזה בעדיפות לאומית: רוחמה, דורות וברור חיל.

איציק שמולי: ברצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: על מה נשענת ההחלטה ולמה הוסרו היישובים?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: האם היה שיח מוקדם מול היישובים?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: האם הפגיעה הכלכלית ביישובים ובאזרחים מובאת בחשבון?

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מיכאל אורן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל אורן: תודה, חבר הכנסת שמולי.

מיכאל אורן: אני מתכבד להשיב על השאילתה שלך בשם הממשלה.

מיכאל אורן: אחד הקריטריונים המגדירים יישוב כבעל עדיפות לאומית הוא מרחק של עד שבעה קילומטר מקו הגבול.

מיכאל אורן: ברור חיל ודורות הם שני יישובים הנמצאים יותר משבעה קילומטר מקו הגבול, ולכן אינם בעלי עדיפות לאומית, וגם לא נכללים באזור עוטף עזה.

מיכאל אורן: בעבר היה קריטריון שלפיו מועצה אזורית שלפחות 50% מהיישובים בה הם סמוכי גבול, כל יתר היישובים בה יוגדרו גם הם בעדיפות לאומית – מה שהכניס את ברור חיל ודורות למפת העדיפות הקודמת.

מיכאל אורן: לאחר עבודת מטה מול משרדי הממשלה, תוך מתן שיקול דעת להשלכות הנובעות מכך, הוסר קריטריון זה.

מיכאל אורן: כמו כן, יישובים אלה ממשיכים ליהנות מהנחות במס הכנסה בשיעור של 20%, בהתאם לחוק שאינו תלוי בהחלטה שעברה בעניין עדיפות לאומית.

מיכאל אורן: יצוין כי ההרחבה הנוכחית ביישוב ברור חיל תמשיך ליהנות מהטבות בגין סבסוד פיתוח של משרד השיכון.

מיכאל אורן: בנוסף, מדובר בשני יישובים שעלו בדירוג החברתי-הכללי – ברור חיל בדירוג 8 ודורות בדירוג 7.

מיכאל אורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת שמולי, וגם לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני סגן השר, על התשובה המפורטת.

איציק שמולי: את החוק אני כמובן מכיר.

איציק שמולי: השאלה שלי היא מהו אותו היגיון שהוביל להחלטה שבעיניי היא כל כך פוגענית וכל כך מיותרת.

איציק שמולי: הרי ברור גם לך, אדוני, וגם לי, שחס וחלילה לאחר המבצע הבא בדרום, דורות וברור חיל יקבלו מחדש את אותן ההטבות.

איציק שמולי: אני חושב, אדוני סגן השר, שאנחנו לא צריכים חס וחלילה לחכות לאסון שאיזה קאסם ייפול במקום הלא-נכון, חס וחלילה, חס וחלילה ייקח חיי אדם, ורק אז תתעורר הממשלה ותגיד שבעצם אותו כלל, שהיה רלוונטי לגבי מה שאתה הזכרת במועצות האזוריות שיש בהן הרבה יישובים שהם סמוכי גדר, יזכו מחדש לאותן ההטבות.

איציק שמולי: החמאס בדרום, וגם החיזבאללה בצפון, לא כל כך מבדילים בין רוחמה לבין קיבוצים אחרים באזור.

איציק שמולי: מבחינתם שתי המטרות הן מטרות איכותיות.

איציק שמולי: ולסיום, אדוני סגן השר, גם הכלל הזה של השבעה קילומטר הוא לא מעשה ידי אלוהים; הוא מעשה ידי אדם ומעשה ידי הממשלה והכנסת.

איציק שמולי: אפשר לשנות את זה.

איציק שמולי: אנחנו יודעים שהממשלה לא רוצה להרחיב את הטווח כדי שחס וחלילה העיר אשקלון לא תיכנס פנימה, אבל בין אשקלון לבין ברור חיל ודורות – אגב, אני חושב שגם אשקלון צריכה להיות בפנים, אבל זה כבר דבר אחר – אין שום סיבה לקחת את שלושת היישובים האלה, לפגוע בהם, קל וחומר אחרי הפעילות המבורכת שעשתה הממשלה בתמיכה ביישובים ועידוד הקליטה וההתפתחות שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, השאלה שלי: חוק אזורי עדיפות לאומית החדש מנוגד לפסק הדין בעניין ועדת המעקב העליונה, שכן הוא כללי, עמוס ומותיר שיקול דעת גורף ביותר לממשלה להגדיר, לקבוע ולסווג יישובים כאזורי עדיפות לאומית.

ג'מעה אזברגה: כתוצאה מכך מפת אזורי העדיפות הלאומית לא מחייבת את המשרדים הממשלתיים.

ג'מעה אזברגה: כך, למשל, רשות המיסים מעניקה הטבות לחברות בהתאם לחוק לעידוד השקעות הון, ולא לפי המפה.

ג'מעה אזברגה: במסגרת הסיווג החדש נעשתה הקצאת תקציבית מסיבית להתנחלויות – דבר שאינו חוקי כשלעצמו.

ג'מעה אזברגה: השאלה שלי היא, על אילו קריטריונים מתבססים המשרדים הממשלתיים השונים בהקצאת המשאבים, כך שהגדרת יישוב כאזור עדיפות לאומית כשלעצמה אינה מקנה הטבות ותמריצים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו נשמע את תשובתו של סגן השר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, אני שמח מאוד שהדיון הזה מתקיים היום.

חיים ילין: אני רוצה להעיר כמה הערות לגבי מה שנקרא עוטף עזה, או מה שנקרא מפת עדיפות לאומית.

חיים ילין: אין קשר בין מפת עדיפות לאומית לבין הכרזת הממשלה על עוטף עזה כשבעה קילומטר.

חיים ילין: מציינים עוד בחקיקה עצמה – לא בחקיקה אלא בהחלטת הממשלה – שרשאי שר האוצר, יחד עם שר הביטחון, להחריג יישובים, שנמצאים מחוץ לתחום מכל מיני היבטים.

חיים ילין: ניתן דוגמה קלאסית: החריגו בזמנו את זיקים, לקדם את המיגון בתוך היישוב, מתוך זה שתחנת הכוח קרובה, כלומר יש שיקולים שהם רק של שר האוצר ושר הביטחון.

חיים ילין: ואכן, שר האוצר ושר הביטחון קיבלו ב-2008 החלטה שמכניסים עוד שבעה יישובים לתוך עוטף עזה; לא למפת עדיפות לאומית.

חיים ילין: ועכשיו אנחנו נכנסים לתוך מפת עדיפות לאומית.

חיים ילין: אחרי עמוד ענן אני יושב עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, יחד עם כל הפמליה, שמטפלת באופן בלתי רגיל בעוטף עזה – אני אומר את זה, מילה, צריך להגיד אותה.

חיים ילין: מ-2007 אין תלונה אחת; זה מבוצע ב-100%.

חיים ילין: אלה מילים טובות.

חיים ילין: אבל מה?

חיים ילין: מקבלים החלטה נכונה – היא כתובה פה – שבאזור עדיפות לאומית, איפה ש-50% לפחות מהיישובים נמצאים בקו עימות, כל היישובים ייכללו בתוך מפת העדיפות.

חיים ילין: אני לא מדבר על מס הכנסה ועל החלטות עוטף עזה אלא על מפת שיכון, שזה מאוד חשוב לקליטת תושבים – מענקי משרד הכלכלה ומענקי החקלאות.

חיים ילין: זה מושפע – בגדול, אלה שלושת המשרדים שמטפלים במפת עדיפות לאומית.

חיים ילין: ראו זה פלא:

חיים ילין: ב-2018 אותה החלטה שנכתבה ב-2013 הורדה, ולכן דורות וברור חיל לא נמצאים בתוך מפת עדיפות לאומית.

חיים ילין: רוחמה, כנראה, יש לה פתרון – היא יותר קרובה לבאר שבע, וכל מי ששייך לנפת באר שבע מקבל את מפת עדיפות לאומית א'.

חיים ילין: דורות וברור חיל, בגלל שהם נמצאים בנפת אשקלון – בהחלטת ממשלה הם מוזזים לתוך עוטף עזה, אז נפלו בין הכיסאות.

חיים ילין: אני אומר לך, זה כל כך פשוט.

חיים ילין: עשו עבודה בלתי רגילה.

חיים ילין: למה להרוס את העבודה הזאת על ידי זה שמוחקים סעיף ומוציאים שני קיבוצים – שאני לא רוצה להגיד לך חוטפים, לא חוטפים; זה לא לעניין.

חיים ילין: רוצים לקלוט, וברגע שלא מקבלים את המענקים של קליטה לבנות, הרבה יותר קשה.

חיים ילין: לאזור כזה צריך לעזור.

חיים ילין: אנחנו יודעים להחזיר בריבית דריבית לממשלת ישראל ולעם ישראל על מה שאתם עושים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר, ההתייחסות שלך.

מיכאל אורן: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל אורן: תודה על השאלות, על השאילתה.

מיכאל אורן: והתשובה של הממשלה – אלה התשובות שהונחיתי למסור לכם היום ואין לי תשובות מעבר לכך, אבל אני מזמין אתכם – שמעתי אתכם, שאלות ממקום.

מיכאל אורן: תגישו שאילתות נוספות ותזכו לתשובות.

מיכאל אורן: רק במאמר מוסגר אישי – אני זוכר את הוועדה הראשונה שהשתתפתי בה פה, איזה דיון ב-2015 בחוק המשפטים, בדיוק על אותה שאלה: איפה עובר הגבול?

מיכאל אורן: מה זה עוטף עזה?

מיכאל אורן: זה היה ממש חודשים אחרי צוק איתן; הנושא היה חם ביותר.

מיכאל אורן: היו מפעלים, והשאלה שנדונה שם – האם המפעלים שבתוך עוטף עזה או מחוץ לעוטף עזה יזכו לפיצויים מהממשלה.

מיכאל אורן: מישהו היה צריך לבוא ולקבוע קו – קו אדום, לא יודע איזה צבע, קו כחול – ולהגיד: כל מה שמתחת לשבעה קילומטר מקבל.

מיכאל אורן: אז באו בעלי מפעלים שבשבעה קילומטר ועוד כמה מטרים, המפעלים שנמצאים שם: ומה איתנו?

מיכאל אורן: ואז באו, כמו שחבר הכנסת שמולי אמר: מה לגבי אשקלון?

מיכאל אורן: אנחנו חטפנו יותר טילים מאשר עוטף עזה.

מיכאל אורן: איפה הפיצויים שלנו?

מיכאל אורן: אז אני יודע כמה השאלה הזאת מורכבת ועמוקה.

מיכאל אורן: בבקשה, תגישו שאילתות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, אני קודם כול מודה לך, ודאי, שהתייצבת להשיב בשם ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הפרוצדורה – אני מאוד מעריך את העובדה שלא רצית סתם לענות על דעתך, ואתה רוצה לדייק בתשובות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע שתבקש מהגורמים המקצועיים במשרד להכין תשובה על שאלות המשך, מה גם ששאלות ההמשך היו בעקבות שאילתות שהם הגישו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לתת על אותו נושא שלוש שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: אז פשוט, בטח רשמת את הדברים.

מיכאל אורן: רשמתי.

יולי יואל אדלשטיין: תבקש להכין תשובות ותעביר את זה לחברי הכנסת – לא חייבים מן הדוכן – בכתב, או בשיחה שלך איתם.

יולי יואל אדלשטיין: תעביר את זה לחברי הכנסת ילין ואזברגה.

חיים ילין: זה תקנה.

חיים ילין: זה לא בזדון נעשה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר, מבחינת הפרוצדורה, לא צריך לחכות לשאילתה נוספת, אלא יבקש מגורמים המקצועיים להכין תשובה.

מיכאל אורן: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך מאוד, אדוני.

אחמד טיבי: סגן שר של מה?

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר במשרד ראש הממשלה, ולכן אין בעיה תקנונית שאפשרתי לו לענות בשם ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היה סגן שר במשרד אחר, לא ודאי שהייתי מאפשר דבר כזה.

אחמד טיבי: לא הייתי מודע לכך שמדובר בסגן שר במשרד ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא סגן שר במשרד ראש הממשלה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/5110/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מבקש לשים לב להחלטה, חברי הכנסת, של הסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה והחלטה של נשיאות הכנסת שהחקיקה היום תימשך עד השעה 14:00.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא נועלים את הישיבה ב-14:00, אבל החקיקה, ההצבעות יהיו עד השעה 14:00, כי יש לא מעט חברי כנסת שביקשו להגיע למירון – ערב ל"ג בעומר, כידוע – ולאחר מכן יהיו הצעות לסדר-היום, הצעות רגילות והמשך סדר-היום של המליאה, כפי שאישרה הנשיאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי).

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת פולקמן, עד עשר דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – הצעה מוצמדת, דומה, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: היא תוכל לנמק במסגרת שלוש דקות.

רועי פולקמן: שלום, אדוני.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: אמתין אחר כך לשמוע את דבריה של חברת הכנסת אלהרר.

רועי פולקמן: חבריי חברי הכנסת, מילה לפני שאני מדבר על הצעת החוק, אגיד רק – האמת היא שגם אני הבוקר כבר התבטאתי על זה קצת, בנושא ל"ג בעומר.

רועי פולקמן: כנראה שנצטרך היום לחגוג את ל"ג בעומר בלי מדורות, ואני רוצה להפציר בעם ישראל לעשות את זה ככה.

רועי פולקמן: אני גר באזור ירושלים, בהרים.

רועי פולקמן: כמובן, גם לי יש מחויבות למסיבת כיתה, וגם אנחנו דיברנו.

רועי פולקמן: זו לא הנחיה ארצית, אבל אני מבקש ואני מפציר בכולם שלא לעשות את זה.

רועי פולקמן: אני יכול לספר לכם שבהרים זה סכנת נפשות.

רועי פולקמן: בווטסאפ הכיתתי כבר הייתה החלטה שלא לעשות את זה – לעשות או מפגש כיתתי אחר או לדחות את המדורה ליום אחר, בהמשך.

רועי פולקמן: זו סכנת נפשות באמת באמת, ועם כל הצער שיש בעניין הזה, הבטיחות והשמירה על ארצנו היפה יותר חשובה, אז אני מפציר בציבור בעניין הזה.

רועי פולקמן: חברים, ראשית, אני אתחיל דווקא מהסוף, בתודות, כיוון שזו קריאה טרומית, ואני התחייבתי להיצמד להצעה הממשלתית בעניין הזה.

רועי פולקמן: אני כן חייב, כמובן, להודות לשרת המשפטים איילת שקד ולשר הפנים אריה דרעי, לצוות שעבד במשרד המשפטים בראשות המשנה ליועמ"ש דינה זילבר, ליו"ר המרכז לשלטון מקומי מר חיים ביבס, ששותף לתהליך הזה, ולהרבה מאוד חברי מועצה בכל רחבי הארץ, שבחודשים האחרונים אני מדבר איתם על הצעת החוק הזאת, והם הביעו את תמיכתם בהצעת החוק והצטרפו, שלחו מכתבי תמיכה.

רועי פולקמן: בשורה התחתונה, מדובר בהצעת חוק שמתבססת על צוות ממשלתי שמינה היועץ המשפטי לממשלה באפריל 2014, בנושא חיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי.

רועי פולקמן: ואני רוצה לומר, כמו שאמרתי גם קודם, שאנחנו עושים את החוק הזה ביחד עם השלטון המקומי והעומד בראש מרכז השלטון המקומי.

רועי פולקמן: אין כאן כוונה לפגוע או להגיד שיש בעיה שראשי הרשויות וחברי המועצה הם אנשים שאינם פועלים בניקיון כפיים או מושחתים, חס וחלילה.

רועי פולקמן: אבל – ואני אומר "אבל" בצורה ברורה – בהחלט יש מנגנונים בשלטון המקומי שמעודדים כיום מינהל לא תקין.

רועי פולקמן: כלומר, בשלטון המקומי יש כוח רב מאוד לראש המועצה, ורמת הבקרה והשקיפות בהרבה מאוד מועצות מקומיות לוקה בחסר.

רועי פולקמן: לצערנו, אנחנו נתקלים בהיקף די משמעותי של רשויות שיש לגביהן סימני שאלה, ולכן באנו ואמרנו, דווקא בשנה הזאת שבה אנחנו מדברים על שנת בחירות בשלטון המקומי, ובלי להטיל פגם באנשים שמחויבים לשירות הציבורי – כן, חברת הכנסת פדידה, רצית להגיד לי משהו?

לאה פדידה: אם אפשר לשאול שאלה.

רועי פולקמן: את זה, כמובן, צריך לשאול את היו"ר.

יולי יואל אדלשטיין: כשהוא יסיים.

רועי פולקמן: כן, ממש עוד כמה דקות.

רועי פולקמן: ולכן באנו ואמרנו שדווקא בשנת הבחירות אנחנו נבוא ונגיד שאנחנו מחויבים לעשות תיקונים נדרשים בפקודת העיריות, שבעיקרם – ואני שוב אומר, בעיקרם, עיקרי הדברים שעליהם מדבר החוק; אני שוב אומר, יש בו פערים גם לטעמי.

רועי פולקמן: המטרה היא לא לייצר ביורוקרטיה מסורבלת אלא קודם כול לחזק שקיפות – חובת דיווחים, חובת הצגת פרוטוקולים של דיוני ועדות תכנון ובנייה וועדות מכרזים.

רועי פולקמן: אלה הדברים הגדולים והחשובים; 2.

רועי פולקמן: לטפל בנושא ניגודי העניינים – למנוע בוועדות איתור, למנוע נפוטיזם; למנוע מצב שבו בעלי תפקידים בכירים בעירייה, יש להם קשרים, או עסקיים או משפחתיים, אל בכירי הרשות.

רועי פולקמן: זה דבר ברור ומובן.

רועי פולקמן: אלה דברים שבוודאי צריך לטפל בהם ולמנוע אותם.

רועי פולקמן: הם מייצרים פוטנציאל – עוד פעם, פוטנציאל – למינהל לא תקין.

רועי פולקמן: ורק לאחר שאמרתי שקיפות ומניעת מינוי מקורבים, רק לאחר מכן נדבר על נושא שומרי הסף.

רועי פולקמן: אני לא מעוניין לייצר כאן ביורוקרטיית יתר או אמירה שבהכרח תגביל את הדרג הפוליטי בלקבל החלטות.

רועי פולקמן: אבל בהחלט יש סימני שאלה גם בוועדות התכנון והבנייה וגם בוועדות המכרזים האם הדרג הפוליטי, שברור שתפקידו לקבוע מדיניות – האם הוא זה שגם צריך בסופו של יום לייצר את הקצאת המשאבים.

רועי פולקמן: כלומר, באנו ואמרנו: חברי המועצה, ראש העיר, קובעים איפה למשל בונים גן או איפה סוללים כביש, אבל מי שבסוף עוסק במכרז – האם לא צריכות להיות שם קודם כול החלטות של הדרג המקצועי בכפוף לקריטריונים שקובע הדרג הפוליטי?

רועי פולקמן: אלה קווי המתאר הגדולים.

רועי פולקמן: ושוב אני אומר: לא ביורוקרטיה, אלא חיזוק טוהר המידות; הגדרה נכונה של יחסי דרג פוליטי–דרג מקצועי ושומרי הסף; לא לתקוף את המערכות האלה אלא לחזק אותן.

רועי פולקמן: זה בסיס לאמון הציבור.

רועי פולקמן: אם היושב-ראש מרשה, אני אשמע את השאלה של חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: אתה מדבר על ועדת מכרזים.

רועי פולקמן: בין השאר על ועדת מכרזים.

לאה פדידה: הדרג המינהלי כפוף ישירות ומקבל משכורת מראש העיר.

לאה פדידה: זה יעשה בדיוק ההפך.

רועי פולקמן: אוקיי, הנקודה ששואלת חברת הכנסת פדידה היא שזה ייתן כוח יתר לראש הרשות.

רועי פולקמן: זאת סוגיה שעלתה, ואני מסכים שהנוסח כפי שהוא מוצע הוא לא מיטבי.

רועי פולקמן: צריך לטפל בזה.

רועי פולקמן: והיו כמה הצעות לפשרות, במובן הזה, מכיוון שנמצא שם גזבר, מנכ"ל ויועץ משפטי, ולכאורה הם ממונים על ידי ראש העיר וכפופים אליו במשכורתם – ואני מקבל את זה.

רועי פולקמן: יכול להיות שצריך למצוא שם את האיזונים, למשל משקיפים מטעם חברי המועצה ואחרים.

רועי פולקמן: יכול להיות שצריך למצוא את זה.

רועי פולקמן: ויחד עם זאת, עדיין – וזה בעיקר נכון ברשויות קטנות, אבל לא רק – לא סביר שבשלב ההקצאה עצמה של משאבים זה יהיה רק דרג פוליטי, שהלחצים הפוליטיים עליו הם גדולים יותר.

לאה פדידה: אז צריך שילוב.

רועי פולקמן: יכול להיות שצריך שילוב.

רועי פולקמן: בהחלט שווה דיון.

רועי פולקמן: אני לא אומר שהנוסח הוא ראה וקדש.

רועי פולקמן: נמצאת כאן חברת הכנסת שלי יחימוביץ – קיימנו דיון על משהו שדומה לדיון הזה, שיכול להיות שגם הוא יצטרך להידון במהלך אישור החוק הזה.

רועי פולקמן: היה דיון בוועדה לביקורת המדינה, בראשות חברת הכנסת יחימוביץ, על חוק המאכערים, על הפעולה של מאכערים בשלטון המקומי שתכליתם להחליק איפה שהביורוקרטיה כאילו לא עובדת, להחליק מנגנונים וכו'.

רועי פולקמן: גם בסוגיה הזאת ובסוגיית מבקרי הפנים – קיבלתי על הדבר הזה הרבה פניות בעיסוק בחוק.

רועי פולקמן: נצטרך לדון במהלך אישור החוק.

רועי פולקמן: ואני אומר, גם ההערה שלך, גם הנושא שעלה בוועדה לביקורת המדינה – הנושאים האלה, זו ההזדמנות.

רועי פולקמן: תיקון פקודת העיריות, שעכשיו יימצא על שולחן הכנסת במסגרת הליכי החקיקה – אני פונה אל חברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה שנביא את התיקונים האלה לוועדת המכרזים, לסוגיית המאכערים, לסוגיית ועדות התכנון והבנייה, לסוגיית מבקרי הפנים ולניגודי עניינים; להביא מתווה מידתי, הוגן, לא אובר-ביורוקרטיה.

רועי פולקמן: אנחנו לא פוגעים בדרג הפוליטי.

רועי פולקמן: יחד עם חיים ביבס והמרכז לשלטון מקומי – שוחחתי איתו על הדבר הזה.

רועי פולקמן: נביא משהו שגם יחזק את אמון הציבור, גם לא יחליש את הדרג הפוליטי, אבל בוודאי יבטיח מינהל תקין ויקטין את הפוטנציאל של מקרי שחיתות בשירות ציבורי.

רועי פולקמן: אז תודה, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעות החוק בנושא.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יש הצעה מוצמדת, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את חברת הכנסת קארין אלהרר מנמקת את ההצעה שלה, ואז נבצע שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: גברתי השרה, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, בראשית הדברים אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת רועי פולקמן על הגשת ההצעה הרחבה.

קארין אלהרר: מדובר באמת בתיקון שהוא חשוב מאין כמוהו.

קארין אלהרר: כשכיהנתי כיו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה דנתי בלא מעט דוחות שעסקו בשחיתות ברשויות המקומיות, ועניין טוהר המידות ברשויות המקומיות אכן דורש טיפול כירורגי וזקוק לחקיקה, אבל גם לאכיפה.

קארין אלהרר: יצא לי בהחלט גם להיחשף לדוח שנכתב בראשותה של המשנה ליועמ"ש דינה זילבר, ואני מתמקדת בהצעת החוק שלי בסעיף מאוד בעייתי שדורש תיקון חקיקה, והוא גם בעיניי מאוד פשוט ליישום.

קארין אלהרר: לרשויות מקומיות ניתנות הגדרות שונות, וההגדרות קובעות בפועל את יחסו של הרגולטור כלפיהן.

קארין אלהרר: חלק מהרשויות מוגדרות איתנות.

קארין אלהרר: משרד הפנים רשאי להכריז על רשות כאיתנה כל זמן שזו עמדה בתנאים הפיננסיים והוכיחה את איתנותה הכלכלית.

קארין אלהרר: כך, למשל, רשות איתנה כזאת שהוכרה, זכאית לפטור מקבלת אישור של שר הפנים לביצוע עסקאות במקרקעין, לעריכת חוזים, למתן זיכיון או מונופולין, לנושאים הקשורים בתקציב העירייה, למחיקת חובות – דברים מאוד מאוד גדולים.

קארין אלהרר: נוכח המשמעויות, ההכרזה מחייבת בדיקה קפדנית וזהירה, וצריך להתחשב בכל הגורמים.

קארין אלהרר: בפועל, גם רשויות שיש נגדן האשמות הקשורות בשחיתות ועומדות בתנאי הסף הפיננסיים יוכלו להיות מוכרזות כרשויות איתנות וליהנות מהסרת הפיקוח של משרד הפנים.

קארין אלהרר: לטעמי, ולשמחתי גם לטעם הוועדה, מדובר במצב אבסורדי.

קארין אלהרר: אנחנו בהחלט רוצים למנוע שחיתות ברשויות המקומיות, ולצערנו אנחנו שומעים על עוד ועוד מקרים מהסוג הזה.

קארין אלהרר: לא יכול להיות שניתן פרסים ותעודות הוקרה, ובטח ובטח שלא נסיר את הפיקוח מכאן ולהבא.

קארין אלהרר: ולכן, הצעת החוק שהנחתי מבקשת להבהיר כי טרם ההכרה ברשות איתנה תעבור הרשות בדיקה של היועץ המשפטי לממשלה שתבחן את טוהר המידות, בנוסף לקריטריונים הפיננסיים שעליהם דיברתי.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב לברך את ועדת השרים על קבלת ההצעה הגדולה של חברי חבר הכנסת פולקמן, ולבקש מהכנסת הנכבדה להצביע בעד ההצעות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נאפשר לה לחזור למקומה על מנת להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים חברי הכנסת שמעוניינים גם הם להשתתף בהצבעה ישבו.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, שתי הצבעות – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מזמין את סגן שר הפנים משולם נהרי להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקדים את המאוחר היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה קרה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, הצעות החוק האלה שהוצגו כאן זהות לתזכיר חוק לתיקון פקודת העיריות, התשע"ו–2016, שהופץ על ידי שר הפנים להערות הציבור, ועניינו יישום המלצות דוח הצוות לבחינת הדרכים לחיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי.

משולם נהרי: בהמשך להפצת התזכיר, לאחר קבלת הערות הציבור, נערכו דיונים בצוות המעקב ליישום המלצות הדוח שבו השתתפו נציגי משרד הפנים, המרכז לשלטון מקומי ומשרד המשפטים, והושגו הסכמות בנוגע לנוסח טיוטת הצעת החוק.

משולם נהרי: טיוטת הצעת החוק הובאה ב-12 במרס 2018 לוועדת שרים לענייני חקיקה לאישור, והיא אושרה בכפוף לכמה תיקונים.

משולם נהרי: הצעות אלה שמונחות לפנינו הובאו ב-29 באפריל 2018 לאישור ועדת השרים והחלטת ועדת השרים הייתה לתמוך בכפוף: א.

משולם נהרי: בעניין ניגוד העניינים – במקום "היועץ המשפטי לממשלה" יבוא "בתי משפט מינהליים"; ב.

משולם נהרי: נושא הכישורים המיוחדים ייגרע מטיוטת החוק; ג.

משולם נהרי: נושאי המכרזים וכתבי האישום יישארו בעינם.

משולם נהרי: האם המציעים מסכימים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פולקמן, שואל סגן השר אם אתה מסכים להתניות הממשלה.

רועי פולקמן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

משולם נהרי: אוקיי.

משולם נהרי: אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, יש תמיכת ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רואה מישהו שמתכוון להתנגד להצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע קודם כול על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: מייד יש עוד הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חיזוק שלטון החוק וטוהר המידות בשלטון המקומי), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אישרנו את ההצעה בקריאה טרומית, והיא תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כעת נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (קבלת חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה לעניין טוהר המידות ברשות מקומית טרם הכרזתה כרשות איתנה), התשע"ח–2018, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (קבלת חוות דעת היועץ המשפטי לממשלה לעניין טוהר המידות ברשות מקומית טרם הכרזתה כרשות איתנה), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעתה של קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת הועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/5220/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – דחיית התחילה של מימון תקני מתנדבים), של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, נא לעלות לדוכן לנמק את הצעתך.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שגברתי תתחיל את דבריה, אני רק אציין את נוכחותו ביציע של מזכ"ל האינטרנציונל הסוציאליסטי מר לואיס איילה, שנמצא כאן במסגרת ביקור בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא אלינו לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: נכון שהתיקון שאני מביאה לפניכם הוא קצר, אבל אני אדבר באופן מהותי ואנצל את כל עשר הדקות שלי לדבר על השירות המשמעותי שכולנו מאמינים שצריכים לעשות; ולחזק עוד יותר את האמירות – שאני חושבת שיצאו מכל חלקי הבית הזה – בעקבות האובדן הקשה של עשרה צעירים מבטיחים, תשע בנות ובן אחד, באסון בנחל צפית.

שולי מועלם-רפאלי: כל בני הנוער במדינת ישראל – ואני מעדיפה לדבר על הכלל; אני חושבת שזה משותף כתפיסת עולם לרוב בני הנוער המצוינים שרובנו פוגשים בכל מקום – נמצאים במקום שהמטרה שלהם היום – אם בתקופתנו ובתקופתם של קצת יותר צעירים וקצת יותר מבוגרים ממני, סיימנו כיתה י"ב ומייד הלכנו כל אחד למסלול שלו או בצבא או בשירות לאומי או בישיבות הסדר, בשנים האחרונות אנחנו חווים פריחה אדירה של עולם ערכי שהוא בתפר שבין סיום מערכת החינוך בכיתה י"ב לבין הגיוס לשירות משמעותי בצה"ל או בשירות הלאומי-אזרחי.

שולי מועלם-רפאלי: עשרת הצעירים שאבדו – וקודם כול אבדו למשפחתם, להוריהם, לאחיהם, לסבים ולסבתות, למשפחה המורחבת, למדינת ישראל ולעם היהודי כולו – היו גם הם בנקודת הזמן הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: ביקרתי אתמול לניחום אבלים בביתה של משפחת אור במעלה אדומים, לנחם על אובדנה של בתם הצעירה אלה.

שולי מועלם-רפאלי: הם דיברו על התשובות והראו לי את הצילום של שאלון כזה שהיא מילאה במכינה – מה בעצם המטרה שלה בשנה הזאת, ואיך היא רוצה להיות אישה משמעותית יותר לעצמה, ללמוד, להתפתח, להעמיק, להכיר יותר טוב את כל חלקי החברה הישראלית, לטייל בארץ, וגם להיות – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי, את אומרת דברים חשובים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת חנין, אזברגה, טיבי, מירב בן ארי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע את הדוברת ואני רוצה לשמוע אותה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת נהרי, סגן השר נהרי, קצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני אחזור ואומר, באמת, לכבודם ולכבוד הבית הזה, שאתמול ניחמתי אבלים, את משפחת אור, על אובדנה של בתם אלה.

שולי מועלם-רפאלי: הם הראו לי צילום של שאלון שבו החבר'ה התבקשה לענות, בגיבוש למכינה, למה היא רוצה ללמוד במכינה.

שולי מועלם-רפאלי: היא דיברה על להיות אישה משמעותית לעצמה, ללמוד, להעמיק, להתפתח, להכיר את כל חלקי החברה הישראלית, להעמיק בזהות היהודית, בזהות הישראלית, בשוויון – שהיא האמינה בו – שמדינת ישראל מובילה ביחס לכל האזרחים שלה, והרבה מאוד דיברה על הקשר לארץ, על הטיולים; השמחה שבה הם דיברו על הידיעה שבשעות האחרונות לפני מותה היא הייתה במקום שמילא אותה בשמחה – היא כתבה להם.

שולי מועלם-רפאלי: סיפרו החברים שניצלו איך היא דיברה על הקשר לארץ, על המשמעות של המדינה בשביל אישה יהודייה צעירה.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלה הייתה ללכת לשירות משמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: במשך כעשר שנים פעלו בבית הזה חברי כנסת ושרים – אני אזכיר פה את אחד מחברנו שאיבדנו בדרך ופעל בזה רבות, השר אורי אורבך, זכרו הטוב – כדי להכניס את אותה משמעות, את אותו רצון אמיתי שהשירות המשמעותי שבוחרים חלק מצעירי ישראל שלא מתגייסים לצבא, כל אחד מסיבותיו, שהמדינה מאפשרת להם לבחור בשירות לאומי אזרחי כשירות המשמעותי.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון שאותו אני מובילה הוא עוד צעד בתהליך הארוך שהבאנו אל סיומו לפני כשנה.

שולי מועלם-רפאלי: לא נמצא פה חברי חבר הכנסת מיקי לוי, שאף על פי שאינו כאן כבודו כאן, ויושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף, שבאמת אחרי עשר שנים שעבדו בבית הזה – לקדם, למסגר את חוק השירות הלאומי-אזרחי, לפתוח אותו, להכניס לתוכו אוכלוסיות שגם אם צה"ל פותח להן בשנים האחרונות באופן דרמטי את הדלת שלו, אולי בשירות הלאומי-אזרחי הן יכולות להיכנס באופן הרבה הרבה הרבה יותר גדול ומשמעותי, וככה, מבחינתנו, להכניס יותר ויותר ויותר צעירים במדינת ישראל אל המעגל של שירות משמעותי, של שירות שמאפשר להם היכרות עמוקה יותר עם חלקים שונים בחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתנו, כשסיימנו את תהליך החקיקה והבאנו אותו פה לקריאה שנייה ושלישית, דיברנו על זה שגם אחרי שאנחנו מסיימים יצטרכו להיות תיקונים בתהליך, וגם הצעת החוק הזאת שלי היא בעצם תיקון בתהליך – כי אמרנו שאנחנו רוצים לחלק מחדש ולחשוב מחדש ולבנות קריטריונים לחלוקה של תקנים בתוך המערכת של השירות הלאומי-אזרחי.

שולי מועלם-רפאלי: השירות הלאומי-אזרחי, שהתחיל לפני 40 שנה על ידי הרב צפניה דרורי, הפך בעצם לפני שנה לשירות שהוא אירוע לאומי במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ישנם בתוכו יהודים וערבים, ויש בנות ובנים, ויש חילונים וחרדים ודתיים-לאומיים.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלנו היא באמת לנסות לראות איך אנחנו מאזנים באופן הכי נכון בין אפשרות לפתוח את הדלת הזאת לכמה שיותר אנשים, ויחד עם זאת לא ליצור מצב של פגיעה בעובדים במקומות שבהם יכלו עובדים להיות – איך אנחנו לא יוצרים מצב שמביאים בני ובנות שירות לאומי; איך אנחנו שומרים על זה שעיקר – הדבר העיקרי בשנה או בשנתיים יהיה השירות הלאומי-אזרחי שהם עושים, והם לא יילקחו לעבודות שכבר שמענו שחלקם היו בעבר נלקחים אליהן.

שולי מועלם-רפאלי: וגם התהליך שאותו אני מבקשת בהצעת החוק – שהיא כאילו טכנית מעיקרה, אבל היא חלק מהמהות של איך אנחנו מביאים את השירות הלאומי-אזרחי להיות עוגן של שירות משמעותי במדינת ישראל ואיך אנחנו בעצם מסיימים את אותה עבודת מטה לקראת השנה הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: חשבנו בתחילת הדרך שלקראת ספטמבר 2019 אפשר יהיה כבר להתחיל את החלוקה מחדש גם של התקנים, גם של העמותות וגם של האיזון הנכון בתוך המארג המופלא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מבינים שהגופים הממלכתיים נזקקים לעוד זמן כדי לעשות את נכון יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד פה דבר אחד מהותי, שהוא עמדתי המובעת פה שוב ושוב בכל דיון על השירות הלאומי: אני מאמינה שהשאיפה של כולנו – וזה דורש תקציבים ממדינת ישראל – היא שהשירות הלאומי-אזרחי יהיה שנתיים.

שולי מועלם-רפאלי: כיוון שברור שהמחויבות לשירות בצה"ל היא שנתיים, אני חושבת שזה מה שעלינו לעשות גם ביחס לשירות הלאומי-אזרחי.

שולי מועלם-רפאלי: אני יודעת שאנחנו עוד לא שם – אנחנו עוד לא שם כי זה דורש עוד הרבה מאוד תקציבים; אנחנו עוד לא שם כי עדיין יש בתוך מי שמשרת חלקים שעוד לא במקום הזה של ההבנה שהשירות חייב להיות שנתיים, שירות לאומי-אזרחי, כמו הגיוס לצה"ל.

סתיו שפיר: למה לא לחייב?

שולי מועלם-רפאלי: כי לצערי, גם אם אנחנו נחייב, אנחנו צריכים להביא לזה תקציב מאוד גדול, והמדינה עוד לא שם.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה איזון – – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, כן, כן.

סתיו שפיר: קודם לא צריך – – –

שולי מועלם-רפאלי: כבר היום, חברתי סתיו, כבר היום יש לנו קושי גדול מאוד לקבל תקנים לשנת שירות שנייה, גם במקומות שרוצים את השנה הנוספת וגם במקומות שיש לנו מי שישרת את השנה הנוספת.

שולי מועלם-רפאלי: מאוד – – –

סתיו שפיר: קודם למה – – – למה נשים דתיות שרובן רוצות לעשות שירות צבאי – למה לא לבטל את הפטור הזה – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזה דיון אחר.

סתיו שפיר: במקביל, לחייב שירות לאומי של נשים כדי – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהשאיפה שלי – והיא נאמרת שוב ושוב, ולא משנה עמדתי, מה אני עשיתי – השאיפה שלי היא שירות משמעותי לכל נער ונערה במדינת ישראל.

סתיו שפיר: – – – ממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: שירות משמעותי הוא בשירות צבאי או בשירות לאומי-אזרחי למי שהמדינה מאפשרת לו את זה.

סתיו שפיר: אבל שאלתי שאלה ספציפית.

סתיו שפיר: למה הפטור לנשים דתיות – – –

שולי מועלם-רפאלי: כי אני חושבת שמדינת ישראל רואה את הראייה של שירות משמעותי כמשהו גדול יותר – – –

סתיו שפיר: אז למה פטור משירות צבאי?

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: למה צריך – – –

שולי מועלם-רפאלי: אפשר לשאול את זה על כל מיני – – –

סתיו שפיר: – – –

שולי מועלם-רפאלי: יש עדיין, לצערי, חלקים בחברה הישראלית שאפילו פטורים מכל שירות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה – –

סתיו שפיר: אבל את לא עונה על השאלה.

שולי מועלם-רפאלי: – – שנתקדם, חברתי סתיו – – –

סתיו שפיר: תעני על השאלה.

סתיו שפיר: את בעד או נגד פטור – – –

שולי מועלם-רפאלי: אני מציעה שנתקדם ונביא את כל מי שמסיים 12 שנות לימוד במדינת ישראל לשרת שירות לאומי-אזרחי משמעותי – –

סתיו שפיר: את בעד או נגד פטור לנשים דתיות משירות צבאי?

שולי מועלם-רפאלי: – – בשירות צבאי או בשירות לאומי-אזרחי, ובדרך הזאת נחבר ונפתח וניצור את אותה חברת מופת שכולנו שואפים אליה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הממשלה, ישיב על ההצעה השר חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מגייסים.

שולי מועלם-רפאלי: כמה זמן – – –

חיים כץ: 20 שניות יש לי זמן להגיב לך.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני עונה בשם השר אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

חיים כץ: החליפו.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש וחבריי חברי הכנסת, לפני כשנה חוקק חוק השירות האזרחי.

חיים כץ: מרגע זה החלה רשות השירות הלאומי-אזרחי להתארגן לכניסתו לתוקף של חוק זה, והוא יחול על שנת השירות הקרובה, שתחל בכ"ב באלול תשע"ח, 2 בספטמבר.

חיים כץ: בימים אלו אנו משלימים את רישומן של תקנות שונות שנדרשו במסגרת החוק, והן יונחו בוועדת הרווחה בשבועות הקרובים.

חיים כץ: השינוי שהרשות מבקשת לבצע לצורך החלת החוק הינו משמעותי, ועל כן מתבקש כי נושא מימון התקנים לעמותות השונות יידחה בשנה על מנת שתוכל הרשות להציג מתווה מתואם עם כלל משרדי הממשלה השונים המממנים תקנים, ובכללם משרד החינוך, הרווחה, הביטחון וכו'.

חיים כץ: אני מבקש להודות לחברתי שולי מועלם על שהעלתה הצעת חוק זו.

חיים כץ: שולי, את שלמה עם הצעת החוק?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

חיים כץ: גם אני חושב שאנחנו צריכים להצביע, אבל – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: אז מה יש לנו בביטוח הלאומי?

חיים כץ: נתחיל לדבר קצת על הביטוח הלאומי.

חיים כץ: במסגרת עבודתנו אנחנו צריכים להבטיח לאזרחי מדינת ישראל עתיד בטוח בביטוח הלאומי.

חיים כץ: סגן השר במשרד האוצר איציק כהן, אנחנו צריכים להבטיח בביטוח הלאומי אורך חיים של הרבה מעבר לשנת 2035 כפי שצופים, ולכן אנחנו שוקלים בשבילכם – מאחר שאתם לא מתעניינים – ולכן אני אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הרווחה חיים כץ.

טלי פלוסקוב: כן, כן, אני מחכה, אני ממתינה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: יש בקשה להתנגד?

טלי פלוסקוב: מישהו ביקש להתנגד? לא.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לחזור למקומכם, ואנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – דחיית התחילה של מימון תקני מתנדבים), התשע"ח–2018, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 נגד – 26 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – דחיית התחילה של מימון תקני מתנדבים), התשע"ח–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 41 חברי כנסת, 26 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ציפי לבני מבקשת להירשם כמתנגדת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני מצטערת, אתם לא הייתם באולם, אני לא יכולה.

טלי פלוסקוב: רגע, שנייה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להרים יד, חברי הכנסת שרוצים שיירשם לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: עלייך כבר הודעתי כמתנגדת.

טלי פלוסקוב: מיכאל מלכיאלי מבקש להירשם כתומך.

טלי פלוסקוב: יאיר לפיד?

יאיר לפיד: מתנגד.

טלי פלוסקוב: ויואל רזבוזוב מתנגד.

טלי פלוסקוב: כל הדברים האלה יירשמו בפרוטוקול, ללא שינוי תוצאת ההצבעה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני קובעת כי הצעת חוק שירות אזרחי (תיקון – דחיית התחילה של מימון תקני מתנדבים), התשע"ח–2018, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5003/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת טלב אבו עראר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אתה בהנמקה מהמקום?

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: נא להפעיל מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, דקה לרשותך.

טלב אבו עראר: תודה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לכבוד השרה שקד על תמיכתה בהצעת החוק החשובה הזאת.

טלב אבו עראר: למי שלא יודע, מוצע לקבוע כי עניין לפי חוק הבוררות יוגש בהתאם לכללי הסמכות העניינית הרגילים, כלומר, אם עניין מסוים הנדון בבוררות מצוי בסמכות העניינים של בית משפט השלום, אז בית משפט השלום יהיה גם בית המשפט המוסמך לדון בעניינים הנוגעים לאותה בוררות.

טלב אבו עראר: החוק הזה גם מקל על בית המשפט המחוזי וגם מקל על עורכי הדין בכלל.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: תשיב שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת טלב אבו עראר, מבקשת לייצר התאמה בין סמכות השיפוט בהליכי בוררות לנושא הבוררות, ולקבוע כי בית המשפט המוסמך לדון בענייני בוררות הוא בית המשפט שלו נתונה הסמכות העניינית לדון בסכסוך נושא הבוררות.

איילת שקד: לפי המצב המשפטי הקיים, כאשר הצדדים פונים מיוזמתם לבוררות, בית המשפט המוסמך לדון באותו עניין יהיה בית המשפט המחוזי, שלו נתונה סמכות ייחודית, ואילו כאשר בית המשפט הוא שהעביר את העניין שלפניו לבוררות, אזי בית המשפט המוסמך הוא למעשה אותו בית משפט שהעביר את התיק.

איילת שקד: לאור האמור לעיל, ומאחר שאין טעם ענייני להבחנה בין צדדים שהסכימו מראש על בוררות לפתרון סכסוכים לבין בעלי דין שנתנו את הסכמתם לפנות לבוררות רק לאחר שהתגלע סכסוך משפטי, מוצע לקבוע כלל אחיד שלפיו הליך שמתנהל לפי חוק הבוררות יוגש בהתאם לכללי הסמכות העניינית הרגילים.

איילת שקד: ההסדר המוצע עוגן גם בטיוטת חוק ממשלתית, והיא אושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה ותעלה בקרוב לקריאה ראשונה.

איילת שקד: הממשלה תומכת בהצעת החוק בכפוף להכפפתה באופן מלא לטיוטת החוק הממשלתית.

איילת שקד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים איילת שקד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, מסכים להתניה?

טלב אבו עראר: כן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, יש רעש גדול מאוד באולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים קצת להרגיע את החברים שלנו.

טלי פלוסקוב: מי שמעוניין להצביע – שיחזור למקומו.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, בקריאה הטרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 66 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 66 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק הבוררות (תיקון – בית המשפט המוסמך), התשע"ח–2018, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/5293/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועד חיוב היטל השבחה באישור תוכנית כוללנית), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי?

טלי פלוסקוב: כרגע היה כאן.

טלי פלוסקוב: חברי הסיעה, תבדקו בבקשה איפה חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: אדוני, לרשותך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, אני בא להציג בפני הכנסת הצעת חוק שבאה לדעתי לפתור בעיה קשה.

מיכאל מלכיאלי: כולנו מודעים לשיח הארוך והמתמשך בנושא מחירי הדיור – מחירי הדיור הגבוהים.

מיכאל מלכיאלי: הוצעו הרבה פתרונות, חלקם יעילים יותר, חלקם יעילים פחות.

מיכאל מלכיאלי: כאחד שישב בוועדה המקומית והכיר את הרשויות מקודם, אפשר לומר בצורה ברורה שהמערכת הביורוקרטית הקשה, בעיקר בנושא של היטלי השבחה, היא אחת הבעיות הקשות ביותר.

מיכאל מלכיאלי: יש לקונה ולמוכר חוסר מידע, לפעמים גם חוסר שקיפות, והחמור מכל זה, שהרשויות לעיתים מנצלות כוח מיותר שיש להן על מנת לעשוק כסף מהאזרח הפשוט, מהאזרח הקטן.

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק באה לטפל בבעיה של התוכניות הכוללות.

מיכאל מלכיאלי: מי שמכיר יודע שמגיעה רשות וחשוב לה לתת מעין תוכנית מתאר על אזור מסוים, ואז הרשות נותנת, מעניקה, למשל לרחוב מסוים, אפשרות להגדלת אחוזי הבנייה משלוש קומות לשמונה קומות, לעשר קומות.

מיכאל מלכיאלי: ואז כשאדם רוצה לבוא ולממש את ההיתר הזה, כמובן שהוא לא יכול לבנות על פי ההיתר הזה.

מיכאל מלכיאלי: תוכנית כוללנית זה כמו תוכנית מתאר; הוא לא יכול לבנות על זה.

מיכאל מלכיאלי: היית ראש רשות, את יודעת במה מדובר.

מיכאל מלכיאלי: בא בן אדם, רוצה למכור את הדירה; באה הרשות, גובה לו היטל השבחה על זה, 200,000–300,000 שקל.

מיכאל מלכיאלי: אם הוא היה יכול לממש את ההשבחה – אוקיי, הוא צריך לשלם; אני לא אוהב את זה, אבל הוא צריך לשלם.

מיכאל מלכיאלי: כשהוא בא להוציא תב"ע העירייה אומרת לו: לא, הבניין שלך לא יכול להוציא, יש מתח גבוה מעל, אי-אפשר להעתיק את החשמל.

מיכאל מלכיאלי: אומר האדם: אז למה אתה גובה ממני היטל השבחה בתוכנית מתאר?

מיכאל מלכיאלי: לא יכול להיות שהרשות גובה מהאדם היטל השבחה אם הוא לא יכול לממש אותה.

מיכאל מלכיאלי: הצעת החוק הזאת – שאני מברך קודם כול את משרד הפנים ומשרד האוצר, שרוצים להפוך את הצעת החוק להצעה ממשלתית; אני הייתי מעדיף שהיא תישאר פרטית, אבל היא כנראה תהיה ממשלתית – אומרת את הדבר הזה: לא יכול להיות שהרשות תבוא ותיקח מהאדם כסף כמו שקורה היום אם הוא לא יכול באמת לממש את זה.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו אני אגיד, גברתי היושבת בראש, דבר יותר נורא מזה: לקחת תוכנית שהיא בסמכות מחוזית, בוודאי בירושלים, במרכז, יכול לקחת חמש, שש ושבע שנים.

מיכאל מלכיאלי: אני מכיר סיפור: בן אדם עם משפחה ברוכת ילדים, עשרה ילדים, גרה בדירת שלושה חדרים.

מיכאל מלכיאלי: ואז, אין ברירה, אוהבים את המקום – הולכים להוציא היתר, להוסיף כמה חדרים.

מיכאל מלכיאלי: מצריכים אותם ללכת לוועדה מחוזית; הוועדה המחוזית – שבע שנים של סבל – מתירה להם לבנות שלושה חדרים ובא לציון גואל.

מיכאל מלכיאלי: הוא גר בקומה שלישית.

מיכאל מלכיאלי: מה שקרה בשבע השנים האלה – השכנים למטה כבר התחלפו; עד שהמערכות עובדות בעיריות, הוועדות המחוזיות – התחלפו.

מיכאל מלכיאלי: ואז הוא רוצה לבנות, אומרים לו: לא, רק אם כולם בונים ביחד.

מיכאל מלכיאלי: אבל למטה או שכבר גרים קשישים שלא צריכים או זוגות צעירים.

מיכאל מלכיאלי: אז הוא אומר: טוב, אין לי ברירה.

מיכאל מלכיאלי: עבדתי שבע שנים לחינם, שילמתי 100,000 שקל על התב"ע המאושרת – נמכור את הדירה.

מיכאל מלכיאלי: הוא בא למכור את הדירה – מה העירייה אומרת לו?

מיכאל מלכיאלי: 300,000 שקל היטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: סיפור שקורה עכשיו בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: הרגת את הבן אדם.

מיכאל מלכיאלי: שבע שנים של ייסורים, 100,000 שקל הוצאות, הוא בא לעירייה ואומר: אני לא יכול לממש.

מיכאל מלכיאלי: מה אומרת לו העירייה?

מיכאל מלכיאלי: אבל יש לך תב"ע מאושרת.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר: אני לא יכול לממש אותה.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, זה עוול שאי-אפשר להבין אותו.

מיכאל מלכיאלי: זה עושק.

מיכאל מלכיאלי: זה לקחת את האדם הכי חלש ולשבור לו את הראש עוד יותר.

מיכאל מלכיאלי: בסיפור שאני מדבר עליו, גברתי השרה, מה הוא היה צריך לעשות?

מיכאל מלכיאלי: הוא עשה הפרת חוזה והוא שילם 80,000 שקל קנס, כי הוא אומר: או זה או 300,000 שקל.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, הצורה השרירותית הזאת שבאות העיריות – עכשיו, גם אם מישהו היה מתנגד לתב"ע והוועדה דחתה אותו, גם דחו לו את ההתנגדות והוא גם יצטרך לשלם.

מיכאל מלכיאלי: יתרה מזאת, אתה בא לרשות, אתה מבקש מהרשות: אני רוצה שומת היטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: מה הרשות אומרת לך?

מיכאל מלכיאלי: תעשה חוזה – תקבל שומה.

מיכאל מלכיאלי: הוא אומר: רגע, אני לא יודע בכמה למכור, במיליון או במיליון 100,000?

מיכאל מלכיאלי: אז מה כולם עושים?

מיכאל מלכיאלי: אני אומר לכם את האמת: עושים כזה כאילו חוזה.

מיכאל מלכיאלי: למה לשקר, למה לגנוב?

מיכאל מלכיאלי: מה הרשות אומרת?

מיכאל מלכיאלי: כולם יבואו וסתם יבקשו – חבל לנו על הזמן.

מיכאל מלכיאלי: ניקח לו 10,000 שקלים אגרה.

מיכאל מלכיאלי: קח לו אגרה – אדם לא ישלם סתם.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה קורה בסוף?

מיכאל מלכיאלי: הוא עושה חוזה כי הרשות לא נותנת לו שומה, ועוד הפעם הוא צריך להידפק.

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, אני אומר את זה בלהט כי אני מכיר את האנשים; אתה פוגש אותם בעיניים, אתה מבין כמה הם מסכנים, והרשויות נהנות מזה.

מיכאל מלכיאלי: אני לא אומר שהרשות לא תקבל את היטל ההשבחה.

מיכאל מלכיאלי: שתקבל.

מיכאל מלכיאלי: הרי בסוף זה חוזר לכולנו, הכסף; זה עוזר לה לתרבות, לחינוך, נכון.

מיכאל מלכיאלי: אבל תיקח ממנו כשהוא יכול לממש, לא על משהו דמיוני.

מיכאל מלכיאלי: הבקשה הזאת – הצעת החוק שמונחת לפניכם – אני מבקש את תמיכת הכנסת קודם כול בלעשות סדר בתוכניות כוללניות, שלא ייגבה היטל השבחה על הדבר הזה; 2.

מיכאל מלכיאלי: לעשות איזה מחשבה מול הרשויות, שבמקום שיש סעיף סטייה ניכרת, שאי-אפשר לבנות, לא ייגבה היטל השבחה.

מיכאל מלכיאלי: זה לא ביטול, זו דחייה לזמן האמת.

מיכאל מלכיאלי: עכשיו אני רוצה לסיים בעוד דבר קטן: בכל הנושא של היטל השבחה יש אחידות בנושא אחד, שבמכר ובבנייה – זאת לא ההצעה הזאת, זה דבר שעומד לי בראש – משלמים היטל השבחה בזמן החוזה, במכר או בבנייה, בזמן מתן היתר.

מיכאל מלכיאלי: אז אני אומר ככה: בזמן מכר הרשות אומרת: טוב, קיבלת 2 מיליון על הדירה, תן לי מזה 200,000 שקל.

מיכאל מלכיאלי: בסדר.

מיכאל מלכיאלי: אבל אדם שבונה, הכסף לא נמצא אצלו.

מיכאל מלכיאלי: הוא הוציא כסף על הבנייה, ואומרת לו הרשות: עוד 200,000 שקל.

מיכאל מלכיאלי: אין רשות שנותנת את זה בתשלומים.

מיכאל מלכיאלי: ארנונה, חנייה, קנסות – על כל זה יש תשלומים.

מיכאל מלכיאלי: היטל השבחה – מה הרשות אומרת?

מיכאל מלכיאלי: טוב, אתה כבר מוציא 0.5 מיליון שקל, יאללה, ניקח ממך עוד 200,000, אבל מאיפה הוא יביא את זה?

מיכאל מלכיאלי: האחידות בין מכר לבנייה היא טיפשית, היא לא יכולה להיות.

מיכאל מלכיאלי: יושבים פה אנשים שהיו ראשי רשויות, שיודעים.

מיכאל מלכיאלי: אדם שמכר – אוקיי, יש לך כסף; תן לי – את זה הרשות אומרת.

מיכאל מלכיאלי: בסדר.

מיכאל מלכיאלי: אבל אדם שלא מכר, אדם שבסך הכול בונה, הוא לא לוקח משכנתה, הוא לוקח כסף עם ריביות גבוהות, אומרת לו העירייה: קח עוד, ופה אין תשלומים.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: רבותיי, לדעתי זה עוול.

מיכאל מלכיאלי: בכל שלל העוולות שיש בנושא של היטל השבחה, מצד אחד אני שמח שמשרד הפנים והאוצר – אני לא רוצה לקדם את זה כהצעת חוק פרטית – רוצים את זה כהצעת חוק ממשלתית.

מיכאל מלכיאלי: אני רק מקווה שכל העוולות האלה שהכנסנו עכשיו – שזה עוול שבסוף האדם הקטן, המסכן, שלא יודע להתמודד, כמו הסיפורים שהבאתי, יקבל את המזור, והמדינה תעשה רפורמה אמיתית בכל היטלי ההשבחה.

מיכאל מלכיאלי: זה חשוב, זה דבר שהוא נצרך – אבל לא לעשוק את אותם אנשים.

מיכאל מלכיאלי: והדבר המרכזי ביותר זה התוכנית הכוללנית – שאי-אפשר לגבות היטל השבחה על תוכנית שאי-אפשר לממש אותה.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להודות לשר הפנים, שדחף את ההצעה הזאת, וגם לסגן שר האוצר הרב איציק כהן, שמהרגע הראשון שישבתי על שולחנו הוא קיבץ לשולחן את כל גורמי המקצוע, דחף וקידם, עד שאנחנו מעבירים את זה היום, וליועצי השרים, משה ארבל ויוני משריקי.

מיכאל מלכיאלי: אני מבקש את תמיכת הכנסת, ונקווה שהיא תוכל להעביר את זה כמה שיותר מהר.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק הזאת סגן שר האוצר יצחק כהן.

יצחק כהן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יצחק כהן: חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק של ידידי היקר, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, באה לדון ולקבוע כי מועד תשלום ההיטל בתוכנית כוללנית יהיה מיום מימוש הזכויות לפי התוכנית המפורטת, שאושרה לאחר התוכנית הכוללנית.

יצחק כהן: שוב חבר הכנסת מלכיאלי מתגלה כחבר כנסת חברתי וצלחני, שעושה עבודת קודש, ואני מודה לך על כך לחבר הכנסת מלכיאלי.

יצחק כהן: על כל פנים, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק שלך בקריאה טרומית בלבד, ואחריה להמתין להצעת חוק ממשלתית בנושא – מיכאל, מלכיאלי, אני שוב חוזר, לא הקשבת לי, כי ידידי היקר רועי פולקמן – ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק שלך בקריאה טרומית בלבד, ואחריה להמתין להצעת חוק ממשלתית בנושא.

יצחק כהן: מקובל?

יצחק כהן: אז אנא לתמוך בזה.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: יש בקשה להתנגד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אתמול בכביש 40, בתוך מדינת ישראל, חל פיצוץ, פיגוע, בזמן שהשר גלעד ארדן חש תחושות – יש לו תחושה מיסטית נוספת, תחושה שביעית, הוא חש שבאום אל-חיראן זה לא היה פיגוע.

עיסאווי פריג': הוא הפך להיות מיסטיקאי, שם את אורי גלר בכיס הקטן.

עיסאווי פריג': אז אני מציע לשר ארדן: לך תהיה אורי גלר, תעשה המון כסף, במקום להיות שר.

עיסאווי פריג': ואתמול, בלב מדינת ישראל – פיצוץ.

עיסאווי פריג': בזמן שאוספים מידע ארכיוני על הפצצה האיראנית, הפצצות בתוך המדינה, בחברה הערבית, הופכות לשגרת חיים.

עיסאווי פריג': האם זה מצב נורמלי?

עיסאווי פריג': חברים, במדינה נורמלית, עם עשרות הרוגים שר משטרה לא נשאר בתפקידו; הוא קם ומתפטר.

עיסאווי פריג': שר המשטרה נכשל בטיפולו בפשיעה במדינת ישראל, בלב המדינה.

עיסאווי פריג': אתמול, עשרות שעות, כל המדינה פקוקה.

עיסאווי פריג': עשרות הרוגים ושר המשטרה ממשיך עם תחושותיו.

עיסאווי פריג': אורי גלר החדש.

עיסאווי פריג': אני קורא לשר המשטרה ולביטחון פנים: תסיק מסקנות.

עיסאווי פריג': נכשלת – קום, תתפטר.

עיסאווי פריג': קום, תתפטר.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועד חיוב היטל השבחה באישור תוכנית כוללנית), התשע"ח–2018, בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועד חיוב היטל השבחה באישור תוכנית כוללנית), התשע"ח–2018, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 57 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועד חיוב היטל השבחה באישור תוכנית כוללנית), התשע"ח–2018, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4457/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו עוברים להצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – טיפול פסיכולוגי לנפגעי עבירת שנאה), התשע"ז–2017, של חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: סגן שר הבריאות כאן?

טלי פלוסקוב: הוא צריך להשיב על ההצעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

ג'מעה אזברגה: חבל ששר הבריאות לא כאן.

טלי פלוסקוב: אני מקווה שהוא יגיע.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אמרתי, כדי שישמעו שאנחנו מחכים.

ג'מעה אזברגה: אז אנחנו נמתין עד שיגיע או נתחיל?

טלי פלוסקוב: לא, אתה לא יכול.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: תודה.

ג'מעה אזברגה: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא בעצם תיקון של חוק בריאות ממלכתי.

ג'מעה אזברגה: הגזענות במדינת ישראל אינה תופעת טבע; גזענות היא בעיה חברתית, ומוטלת חובה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אזברגה, סליחה שאני עוצרת אותך.

טלי פלוסקוב: אני מקבלת עכשיו הודעה שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

ג'מעה אזברגה: אני מסכים.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

ג'מעה אזברגה: אני מסכים.

ג'מעה אזברגה: הצבעה ותשובה – – –

טלי פלוסקוב: אז תשובה והצבעה במועד אחר, אבל אתה יכול להציג.

ג'מעה אזברגה: להציג את – – –

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: אתה מציג את החוק.

טלי פלוסקוב: בפעם הבאה שישיבו, פשוט יגידו: ההצעה נומקה, ולכן אנחנו עוברים ישר לתשובה של הממשלה.

טלי פלוסקוב: בסדר?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ג'מעה אזברגה: אוקיי.

ג'מעה אזברגה: מאה אחוז.

ג'מעה אזברגה: עוד פעם, הגזענות במדינת ישראל אינה תופעת טבע.

ג'מעה אזברגה: אלימות גזענית היא בעיה חברתית, ומוטלת חובה על המדינה לקחת אחריות על קורבנותיה.

ג'מעה אזברגה: לעיתים מעשי אלימות אלה, מתוך מניע גזענות כהגדרתו בחוק העונשין או על רקע דת, קבוצה דתית, מוצא עדתי, נטייה מינית או היות אדם עובד זר, עשויים להביא לפציעתם ואף לרציחתם של אנשים חפים מפשע, או לפגיעה נפשית קשה, שאחריה הנפגעים עוברים תקופת הסתגרות ופחד ומפסיקים לצאת לעבודה.

ג'מעה אזברגה: בשנים האחרונות ניתן לזהות בחברה הישראלית הקצנה ברמת האלימות והאפליה בין קבוצות שונות בחברה בכלל ונגד האזרחים הערבים בפרט.

ג'מעה אזברגה: מגמת העלייה במקרים גזעניים והתגברותם במדינת ישראל באה לידי ביטוי במערכת החינוך, בתרבות, ברחוב ואף בחקיקה ובהסתה מתמשכת מאנשי ציבור וכלי תקשורת.

ג'מעה אזברגה: בדוח השנתי של המטה נגד גזענות מופנית אצבע מאשימה כלפי הכנסת, וזאת, לדבריו, בשל עשרות הצעות חוק אנטי-דמוקרטיות אשר הוגשו בה, ושנועדו בעיקר נגד האזרחים הערבים בישראל, מהגרי העבודה ומבקשי המקלט המדיני.

ג'מעה אזברגה: עוד נחקקו בכנסת חוקים המגבילים את מרחב העשייה של הארגונים לזכויות אדם.

ג'מעה אזברגה: מהדוח עולה כי מספר מקרי ההסתה – מהדוח עולה כי מספר מקרי ההסתה המתועדים בתקשורת עלה פי שניים, והחלק העיקרי שבהם הם הסתה כלפי הציבור הערבי.

ג'מעה אזברגה: החברה הישראלית הייתה עדה לשורה של מקרי תקיפות גזעניות נגד ערבים אשר אירעו על רקע אותה אווירה ציבורית של הסתה.

ג'מעה אזברגה: לדוגמה, עובד הניקיון הערבי שהותקף על הטיילת בחוף הים ביפו; הנאא מטיר, צעירה ערבייה שהותקפה בתחנת הרכבת הקלה בירושלים; המלצר הערבי שהותקף במסעדה בצפון תל אביב; שתי מורות, יהודייה וערבייה, שהותקפו ברכבן בירושלים; המחנך טאלב אלפראונה, שהותקף במרכז המסחרי בקניון עזריאלי בנגב על ידי מאבטח המרכז.

ג'מעה אזברגה: לדעת המציע, כולם נפלו קורבנות לאלימות גזענית השואבת עידוד מהמדיניות הרשמית ומהאווירה הציבורית של המדינה.

ג'מעה אזברגה: לעולם לא היו יודעים על המקרים האמורים אילולא מצלמות האבטחה שתיעדו את המקרים.

ג'מעה אזברגה: כמו כן, רבים מהקורבנות לא מתלוננים ולא יתלוננו, ורובם סבלו ממצב נפשי קשה ומהסתגרות.

ג'מעה אזברגה: מוצע בזה לתקן את התוספת השנייה לחוק ביטוח בריאות ממלכתי משנת 1994 ולקבוע כי הטיפול הפסיכולוגי לנפגעי עבירת שנאה, הכוללת הן מניע של גזענות והן מניע של עוינות כלפי ציבור על רקע דת, קבוצה דתית, מוצא עדתי, נטייה מינית או היות אדם עובד זר, יינתן ללא כל השתתפות עצמית של המטופל וימומן באופן מלא, כך שהמדינה תהיה אחראית באופן מלא לתוצאות עבירות השנאה, לרבות הגזענות.

ג'מעה אזברגה: הצעת החוק נועדה לשפר את מצבם של הנפגעים אשר מצויים במצב של פגיעה פיזית ונפשית קשה ושלאחר הפגיעה עוברים תהליך של הסתגרות, ולעיתים אף מפחדים לצאת לעבוד, דבר הגורם להידרדרות חדה במצבם הכלכלי של המשפחה או הנפגע.

ג'מעה אזברגה: הפגיעה היא קשה וחמורה, ומשפיעה על חיי היום-יום, על מצבם הכלכלי.

ג'מעה אזברגה: על כך מתווסף הטיפול הנפשי הפסיכולוגי היקר, וכך הם נותרים במלכוד שממנו אינם יכולים להיחלץ לבדם.

ג'מעה אזברגה: בכל אופן, זו הצעת החוק.

ג'מעה אזברגה: אני מסכים – חבל ששר הבריאות לא נמצא פה – אני מוכן לכל תיקון או כל הארה או הערה שייתן לי שר הבריאות על תיקון החוק הזה.

טלי פלוסקוב: סגן שר הבריאות.

ג'מעה אזברגה: ואני מוכן גם לקבל את התשובה במועד אחר או להעביר את זה לוועדה ששר הבריאות יראה לנכון.

טלי פלוסקוב: רגע, שנייה, פה יש שתי אופציות.

טלי פלוסקוב: אתה אומר שאתה מוכן לתשובה והצבעה במועד אחר; אופציה שנייה שאתה מעלה – להפוך את ההצעה להצעה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: אז מה אתה מחליט?

ג'מעה אזברגה: אז אני מסכים לקבל את התשובה במועד אחר, בתנאי שהשר – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: לא, פשוט נתת שתי אופציות.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

ג'מעה אזברגה: נתתי שתי אופציות.

ג'מעה אזברגה: ואני מסכים לאופציה – –

טלי פלוסקוב: אז אנחנו מחליטים – – –

ג'מעה אזברגה: – – שאני אעביר את ההצעה למועד אחר – –

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

ג'מעה אזברגה: – – את התשובה למועד אחר – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

ג'מעה אזברגה: – – או להביא את זה לדיון.

ג'מעה אזברגה: אני מוכן גם להערות של השר, אם הוא רוצה לעשות תיקון – להוסיף, להוריד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מעה מסכים להצבעה ותשובה במועד אחר, ולשבת עם השר – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ג'מעה אזברגה: תודה לך.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2398/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק כהונתם של ראשי גופים ביטחוניים, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך – – –

יריב לוין: תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: סיכמתם שתשובה במועד אחר?

טלי פלוסקוב: כן?

טלי פלוסקוב: אז הינה, גם פה תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: אבל עשר דקות לרשותו של חבר הכנסת אלעזר שטרן לנמק את ההצעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: יריב, אתה היית צריך לענות?

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: היית צריך לענות?

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: לא, אני יודע, גם אתה חושב שזו הצעה נכונה.

אלעזר שטרן: חשבנו ככה גם קודם.

אלעזר שטרן: בסדר, נדבר על זה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, עמיתיי השרים, חברי הכנסת, ההצעה הזאת – השר לוין, השר לוין, אני רוצה להגיד משהו: אפשר לעשות סיבובים על ההצעה הזאת בעידן הזה של הארכת כהונת המפכ"ל – כן, לא – ועל ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: אני חושב שהיא יותר חשובה לכולנו מאשר איזשהו רווח פוליטי.

אלעזר שטרן: אתה יודע, אני יודע שאת ההצעה הזאת הגישו כבר כמה כנסות, כל פעם בוורסיה אחרת.

אלעזר שטרן: בחוק השב"כ סידרנו את זה, ויש פשוט גופים שכיוון שהם לא בחוק, זה לא סודר.

אלעזר שטרן: כיוון שההיגיון מדבר בעד עצמו, של משכי כהונה, שלא ייקחו אותנו כל פעם לדיון – היה אותו הדבר על הארכת כהונת רמטכ"ל בעבר, על הארכת כהונת מפכ"לים בעבר – אני ביקשתי, דיברתי עם יושב-ראש הקואליציה, סיכמנו יחד, כיוון ששמענו אותו מתבטא בעד זה, שאנחנו – הממשלה נגד; אני יודע את זה.

אלעזר שטרן: נכון לעכשיו, הממשלה נגד – שנעשה חושבים עוד פעם איך מעלים את זה.

אלעזר שטרן: לממשלה אני אומר עוד פעם: החוק הזה יותר מדי חשוב.

אלעזר שטרן: אני גם לא מוצא טעם עכשיו להסביר את החשיבות שלו, אני חושב שהיא ברורה לכולם.

אלעזר שטרן: לכן, מקובל עליי שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר – בקרוב, אבל במועד אחר.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, לא הבנתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כרגע סוכם בין הממשלה לבין המציע שתשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: הכול בסדר?

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה כרגע – אני מחכה ליושב-ראש הקואליציה.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/4562/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מינוי נציגות ציבור), התשע"ז–2017.

טלי פלוסקוב: רבותיי, כאן המצב כזה: ההצעה נומקה בתאריך 6 בדצמבר 2017; גם ניתנה תשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: עכשיו, חברת הכנסת עליזה לביא, בגלל שהממשלה התנגדה, יש לך אפשרות בשלוש דקות לשכנע להצביע.

טלי פלוסקוב: האם את מעוניינת?

עליזה לביא: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: רבותיי, חברת הכנסת עליזה לביא קיבלה שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: חברותיי, חבריי חברי הכנסת, את ההצעה הזאת נימקתי כאן.

עליזה לביא: ביקשתי להוסיף נציגות ציבור לבתי הדין הרבניים.

עליזה לביא: השר, שר הדתות, השר אזולאי, כששמע את הבקשה ואת הרצון, בא ואמר – באמת עם הרבה כוונה טובה – שהרעיון הזה והיוזמה הזאת הם מאוד מאוד חשובים, מבורכים, והיה מאוד קשוב.

עליזה לביא: לזכותו ייאמר שישבנו עם מנכ"ל בתי הדין וניסינו לבוא ולמצוא, אבל לצערי הרב הוא לא קיבל הסכמה.

עליזה לביא: ביקשנו לבוא ולצרף אל בתי הדין – בבית משפט לענייני עבודה יש נציגי ציבור; לא המצאתי פה איזה מודל שאנחנו לא מכירים במערכת המשפט.

עליזה לביא: במערכת המשפט – רגע – –

קריאה: – – –

עליזה לביא: – – אתה צריך להבין מאיזו מצוקה אני מגיעה.

עליזה לביא: בתי הדין – גברתי, יש פה רעש.

עליזה לביא: חבר הכנסת שואל שאלה חכמה.

טלי פלוסקוב: צודקת.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, יש רעש יותר מדי חזק באולם.

טלי פלוסקוב: רגע, דקה, דקה.

טלי פלוסקוב: דקה, גברתי, אני רוצה לעזור לך.

עליזה לביא: תודה, אבל הזמן הולך לי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעבור בין השורות של חברי הכנסת והצוותים, להרגיע את כולם.

טלי פלוסקוב: לא שומעים כלום.

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: אתה שואל למה בבית המשפט לענייני משפחה, אז בוא נדבר רגע על ההבדל.

עליזה לביא: בית המשפט, יש בו שופטות.

עליזה לביא: זאת מערכת שיש בה גם גברים וגם נשים.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על מערכת של בתי הדין, שאין בה נשים דיינות, אין נשים במערכת.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על 50% מהאוכלוסייה שעומדת ברגע היותר-קשה, בעדויות אינטימיות.

עליזה לביא: אנחנו באים ומבקשים – הבנו שעוד לא בשלה השעה מבחינת ההבנה שהגיע הזמן שתהיינה גם דיינות בבתי הדין.

עליזה לביא: ברוך השם, אנחנו בדור שנשים לומדות תורה ויש להן היכולת, אבל אני לא בוויכוח הזה.

עליזה לביא: באנו ואמרנו: בבתי דין לענייני עבודה יש את המודל הזה של נציגי ציבור – נציגי ציבור שיבואו, ישמעו, ישמעו שאלות.

עליזה לביא: בואו נעתיק את זה לכאן.

עליזה לביא: אנחנו רואים שגם על המנכ"לים של בתי הדין, שבג"ץ פסק שאפשר – חוק עדיין לא העברנו כאן, והמערכת רצה לפנינו.

עליזה לביא: מה אמרתי בהצעה הזאת?

עליזה לביא: הצעה שבאמת – אני אומרת, שר הדתות הקשיב קשב רב, לכן לקחנו את פסק הזמן הזה ובאנו ודיברנו.

עליזה לביא: לצערי הרב היא לא מקבלת תמיכה מהממשלה.

עליזה לביא: הממשלה לוקחת אותנו אחורה.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים במערכת שבה הדואליות במקרים הללו, גם בין מערכת משפט אזרחית חילונית למערכת משפט דתית שאין בה נשים – 50% ממי שמגיע להישפט, לדון בענייניו, אלו נשים.

עליזה לביא: כל מה שביקשנו זה להקל, שברגעים היותר-מורכבים, יותר אישיים, יותר אינטימיים, שתהיה אוזן קשבת.

עליזה לביא: לבוא ולתת עדות – לנשים קשה לתת לפני דיין, אז בואו רגע נקל.

עליזה לביא: כל מה שביקשנו זה להקל על המערכת.

עליזה לביא: זאת הצעה טובה.

עליזה לביא: זאת הצעה חשובה.

עליזה לביא: אתם יכולים לבוא ולהכריע כאן שאתם תומכים בהצעה הזאת, ויחד נקדם אותה ונראה איך אפשר לעשות.

עליזה לביא: אני קוראת לחבריי בקואליציה לשתף פעולה.

עליזה לביא: מערכת בתי הדין לא הולכת להשתנות כרגע, כמו שאנחנו רואים.

עליזה לביא: ההצעה הזאת מבקשת לאפשר לנציגות ציבור להיות חלק מהעניין הזה ולבוא ולהקל, בדיוק כמו שזה נעשה בבתי המשפט לענייני עבודה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: הבקשה היא לעשות הצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: רבותיי, הממשלה הגישה בקשה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, אני מבקשת להתחיל.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אתם יודעים שבהצבעה שמית מאוד קשה לשמוע תשובות של הח"כים כשיש רעש כזה באולם.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט, ולשבת.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח אילן גילאון – בעד יהודה גליק – אינו נוכח יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מיקי מכלוף זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח ואאל יונס – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד דן סידה – אינו נוכח ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד עיסאווי פריג' – לא משתתף עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור שוב על שמות חברי כנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח מיכאל אורן – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד סעיד אלחרומי – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד אורי אריאל – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יהודה גליק – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח ואאל יונס – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח דן סידה – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת נחמן שי – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: האם נמצאים באולם חברי כנסת שלא הצביעו וכן מעוניינים להצביע?

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לסכם.

טלי פלוסקוב: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 34 חברי כנסת, 46 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מינוי נציגות ציבור), התשע"ז–2017, לא אושרה.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/4953/20; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

טלי פלוסקוב: רבותיי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, של חבר הכנסת יאיר לפיד וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יאיר לפיד, עשר דקות לרשותך לנמק לנו את ההצעה.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כמו כל אזרח ישראלי, הרגשתי גאווה גדולה מול החשיפה של המוסד בנושא האיראני, אבל יש לי ויכוח עם שיקול הדעת של ראש הממשלה על המצגת הטלוויזיונית – שהוא הפך את החשיפה המודיעינית הזאת.

יאיר לפיד: אני שואל את עצמי לפעמים אם אנחנו עדיין יודעים לנהל דיון ביטחוני נחוץ וראוי, או שמייד אנחנו נתחלק לכת של חסידי ביבי ולכת של מתנגדי ביבי; לאלה שחושבים שאין אפשרות שהוא יעשה משהו נכון ולאלה שחושבים שאין אפשרות שהוא יטעה.

יאיר לפיד: אז אני לא רוצה להיכנס פה לשאלה אם נתניהו עשה פוליטיקה על חשבון הביטחון.

יאיר לפיד: הבעיה היא שהוא פשוט טעה, טעות מקצועית שנוגעת לשיקול הדעת שלו בנושא של ביטחון לאומי מהמעלה הראשונה.

יאיר לפיד: ומה שמדאיג עוד יותר – זו לא הטעות הראשונה או היחידה בזמן האחרון.

יאיר לפיד: נתניהו היום עושה טעויות שהוא לא עשה בעבר.

יאיר לפיד: צריך לדון בטעות הנוכחית בזהירות וברצינות, כדי לראות איך אנחנו ממזערים נזקים בשלבים הבאים.

יאיר לפיד: בפעם הראשונה הוא טעה מפני שברגע שאתה חושף מבצע מודיעיני בהיקף כזה, האויב מכיר את היכולות שלך.

יאיר לפיד: כשהאויב מכיר את היכולות שלך הוא הולך לחסום פרצות, וזה מה שקורה באיראן ב-48 השעות האחרונות.

יאיר לפיד: יש מבצע מודיעיני רחב היקף שהמטרה שלו לחסום פרצות ביטחוניות וחדירות ביטחוניות מהסוג שראש הממשלה חשף בטלוויזיה הבין-לאומית.

יאיר לפיד: זה יקשה על עבודת המודיעין בעתיד.

יאיר לפיד: מאיר דגן, זכרו לברכה, או תמיר פרדו, לעולם לא היו מסכימים לסוג כזה של חשיפה טלוויזיונית של העבודה המודיעינית שלנו.

יאיר לפיד: אני יודע שראש המוסד הנוכחי הסכים לה, אבל בתוך קהילת המודיעין יש לא פחות מזעזוע מההחלטה לפרסם את החדירה המודיעינית הזאת בטלוויזיה בצורה הזאת.

יאיר לפיד: נקודת הזמן הקריטית שבה אנחנו נזדקק ליכולות המודיעיניות האלה וליכולת הפריצה המודיעינית הזאת היא לא עכשיו, היא לא לקראת ההחלטה של 12 במאי.

יאיר לפיד: נקודת הזמן הקריטית לנו מבחינת מודיעינית היא היום שבו איראן תתחיל – והיא תתחיל – להפר את הסכם הגרעין.

יאיר לפיד: אז אנחנו נרצה שכל היכולות שלנו יהיו בתוך מתקני הגרעין האיראניים, אבל יהיו לנו יכולות פחות טובות ממה שהיו לנו עד לפני 48 שעות, מפני שהאיראנים היום נמצאים כבר במבצע מקיף של חסימת פרצות.

יאיר לפיד: זה חוסר אחריות נורא.

יאיר לפיד: האיראנים הם יריב חכם, יריב שלומד מטעויות ויריב מסוכן, וגם המשטר הכי נבזי היום עלי אדמות.

יאיר לפיד: הם ראו את המשדר הזה והוציאו לדרך מבצעי סיכול ביטחון, וזה צריך היה להילקח בחשבון, וזה לא נלקח בחשבון, או ששיקולים אחרים נראו חשובים יותר.

יאיר לפיד: בפעם השנייה ראש הממשלה טעה במובן המדיני, מפני שהוא הניח שבפרסום הזה הוא מייצר חזית בין-לאומית רחבה.

יאיר לפיד: זה לא קרה, וזה גם לא יכול היה לקרות.

יאיר לפיד: למה לא?

יאיר לפיד: מפני שאין אדם בעולם שלא ידע שאיראן משקרת.

יאיר לפיד: הוא הביא מידע מ-2003, 2005, על זה שאיראן משקרת.

יאיר לפיד: הרי אילולא ידע כל העולם שאיראן משקרת, לא היו עושים הסכם גרעין.

יאיר לפיד: למה עשו הסכם גרעין?

יאיר לפיד: עשו הסכם גרעין מפני שידעו שאיראן מנסה לפתח נשק גרעיני.

יאיר לפיד: אז להגיד שזו חשיפה?

יאיר לפיד: אם היינו מביאים חשיפה אמיתית על הפרות של ההסכם – זה שווה את כל מסיבות העיתונאים בעולם; אבל בשביל להגיד שאיראן משקרת אתה חושף חומרים מודיעיניים רגישים?

יאיר לפיד: ואז העולם כולו, כולל ידידינו הטובים ביותר, אומרים: על מה אתה מדבר?

יאיר לפיד: בוב קרוקר, יושב-ראש ועדת החוץ של הסנאט, רפובליקני בן רפובליקנים, שמרן בן שמרנים, אמר: סליחה, מדובר בסוד הגלוי ביותר בעולם.

יאיר לפיד: פומפאו, אומנם ברמיזה, דיבר אחריו ואמר: כן, הרי ברור שידענו.

יאיר לפיד: בוריס ג'ונסון, שמרן בן שמרנים, שר החוץ הבריטי, חבר טוב שלי, אמר:

יאיר לפיד: אם היינו זקוקים לעוד הוכחה למה צריך הסכם גרעין, החשיפה של נתניהו הביאה את ההוכחה הזאת.

יאיר לפיד: יצרנו אפקט הפוך.

יאיר לפיד: הרי גם ראש הממשלה יודע שביטול חד-צדדי של ההסכם – שרק האמריקנים יעשו אותו – יגרום נזק בדיוק לדבר שמעסיק אותנו.

יאיר לפיד: הוא לא יביא לתוצאה הרצויה.

יאיר לפיד: כל מה שיקרה זה שלרוסים ולסינים יהיו יותר עסקים בטהרן בזמן שטהרן תהיה משוחררת, מבחינתה, לפתח נשק גרעיני, כי הם יגידו: זהו, הינה, האמריקנים יצאו חד-צדדית מההסכם.

יאיר לפיד: מקצועית, הדבר הנכון לעשותו היה כך: ראש הממשלה, ראש המוסד, היו צריכים לצאת לסבב בבית הלבן, בקיי ד'אורסיי בצרפת, באליזה, בבונדסטאג אצל מרקל, ולהציג להם את החומרים בפורומים סגורים.

יאיר לפיד: זה מה שעושים עם חומר מודיעיני – מציגים אותו בחדר סגור ומחויבות כזאת, של אחד על אחד, של ראש ממשלת ישראל.

יאיר לפיד: זה מה שאני הייתי עושה אם הייתי ראש הממשלה היום – מול קנצלרית, מול נשיא צרפת, מול ראש הממשלה הבריטית, מול הנשיא האמריקני, האפקט הרבה יותר דרמטי מבחינת המחויבות שלהם למה שמעסיק אותנו אל מול האיראנים.

יאיר לפיד: עכשיו הם ראו את זה בטלוויזיה, ויש להם את עוצמת המחויבות של מישהו שרואה משהו בטלוויזיה ושואל את עצמו אם ראש הממשלה הישראלי לא עושה פה פוליטיקה במקום ביטחון.

יאיר לפיד: המצגת שלו בסוף דוחפת את האמריקנים לכיוון שלא רצוי לנו.

יאיר לפיד: הנשיא טראמפ הוא אחד הידידים הגדולים שהיו לעם ישראל בבית הלבן, אם לא הגדול מכולם, אבל השאלה היא מה האינטרס הישראלי.

יאיר לפיד: אתה גם לא רוצה לשחוק את הידידות הזאת ביותר מדי בקשות.

יאיר לפיד: מה האינטרס הישראלי?

יאיר לפיד: מטרתה של מדינת ישראל היא להגיע למצב שבו ארצות הברית, יחד עם גרמניה, עם צרפת, עם בריטניה, פועלות יחד, כשאנחנו, הפעם, ליד השולחן, כדי לשנות את ההסכם; כדי להכפיף אליו את תוכנית הטילים; כדי שכל ה-PMD – כל התוכנית הצבאית האיראנית – תהיה חלק מהסכם הגרעין, להדק את הפיקוח, להחזיר את הסנקציות על הפרות שלא מופיעות היום בהסכם.

יאיר לפיד: אפשר לעשות סנקציות על הטילים הבליסטיים; אפשר לעשות סנקציות על המעורבות בטרור; אפשר לעשות סנקציות על תימן.

יאיר לפיד: אנחנו יכולים להחזיר את הסנקציות בעבודה נכונה, רק כשאתה עושה מסיבות עיתונאים במקום מדיניות חוץ ונאומים בטלוויזיה, במקום פגישות עם מנהיגי העולם בנושאים הרלוונטיים – זה לא יקרה.

יאיר לפיד: אנחנו צריכים למנף לטובת ישראל את ההחלטה – או ההצעה – הנכונה של הנשיא מקרון לכתוב כבר היום: במקום הסנקציות – provision; במקום הדרך הלא-נכונה שבה רצו לצאת מהסכם הגרעין בעוד שבע שנים, לכתוב כבר עכשיו את ההסכם הבא, שבו איראן לא יכולה לגמור את ההסכם ולהתחיל לפתח מהיום הראשון את הנשק הגרעיני שלה.

יאיר לפיד: אני הייתי נגד הסכם הגרעין.

יאיר לפיד: הוא הסכם רע.

יאיר לפיד: אני שיתפתי פעולה עם ממשלת ישראל מהאופוזיציה בניסיון לעצור אותו.

יאיר לפיד: עבדתי בקונגרס, עבדתי בסנאט, ואני שותף לעמדה שאומרת שצריך לתקן אותו.

יאיר לפיד: אבל המצגת של נתניהו הייתה טעות שגרמה נזק למטרה הזאת.

יאיר לפיד: אני לא משונאי נתניהו; אני ישבתי בממשלתו, אני מכיר אותו הרבה מאוד שנים, אבל אני אומר כבר כמה זמן – לא בכעס, לא כהתגרות, אלא בדאגה הולכת וגוברת: קרה לו משהו.

יאיר לפיד: הוא עושה טעויות שהוא לא עשה בעבר, ובמקרה הנוכחי אנחנו נשלם על הטעות הזאת מחיר יקר, גם מודיעיני וגם מדיני.

יאיר לפיד: אני מודה שאני מודאג עוד יותר, מפני שהטעויות האלה מגיעות באותו שבוע שבו הכנסת מעבירה חוק שאומר שראש הממשלה יכול לצאת למלחמה בלי אישור של הקבינט.

יאיר לפיד: הוא ושר הביטחון; שכחו שהיו פה תקופות ארוכות שראש הממשלה ושר הביטחון היו אותו בן אדם.

יאיר לפיד: אני אומר לכם, זה היה מדאיג אותי גם אם היה עומד בראש המדינה עכשיו ראש ממשלה צעיר ורענן ולא שחוק, שעושה הרבה פחות טעויות.

יאיר לפיד: בוודאי שזה צריך להדאיג אותנו כשעומד בראש המדינה ראש ממשלה שכולנו יודעים שהוא כבר לא מה שהיה, ושיש שחיקה בקבלת ההחלטות שלו.

יאיר לפיד: אני אסיים בחוק הלאום שאני מציג כאן.

יאיר לפיד: יש עתיד תומכת בחוק הלאום בגרסה של הליכוד, בגרסה שאותה הניח על שולחן הכנסת בני בגין.

יאיר לפיד: זוהי הגרסה שאני מניח היום על שולחן הכנסת – לא הגרסה העקומה, המפלה, הרשלנית והבעייתית שהונחה פה לפני יומיים, אלא הגרסה הבהירה, החכמה, המאזנת והמאחדת של חבר הכנסת בנימין זאב בגין מן הליכוד.

יאיר לפיד: אנחנו שמנו אותה מילה במילה.

יאיר לפיד: לא שינינו אות.

יאיר לפיד: אם אתם בעד חוק הלאום כמונו, אם אתם בעד הגדרת מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, אני קורא לכנסת להצביע בעד החוק.

יאיר לפיד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: ישיב, בשם שרת המשפטים, השר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל של חבר הכנסת יאיר לפיד באה לעולם, לדברי המציעים, על מנת – ואני מצטט: "לעגן בחוק-יסוד בעל נוקשות את תמצית מהותה של מדינת ישראל ואת סמליה העיקריים".

אורי אריאל: בטרם ההצבעה על קריאה ראשונה על הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי שיזם חברי חבר הכנסת אבי דיכטר נערך דיון מעמיק בוועדה בראשות חבר הכנסת אוחנה.

אורי אריאל: הדיון יימשך גם כעת, לאחר האישור בקריאה הראשונה.

אורי אריאל: מדובר בהצעה מפורטת, בניגוד להצעה הרזה של חבר הכנסת יאיר לפיד, הנוגעת להיבטים חשובים ביסודות הלאומיים של מדינת ישראל.

אורי אריאל: אני מבין שחשוב לך, חבר הכנסת לפיד, לנגח את הממשלה כחבר אופוזיציה ולהציג כביכול חלופה, אך איננו עוסקים בתפאורה אלא במהות.

אורי אריאל: ממשלת ישראל שואפת לעגן לראשונה במעמד חוקתי את הפרק הלאומי החסר כל כך בחוקי-היסוד.

אורי אריאל: אני קורא לך להצטרף ליוזמה המבורכת הזאת, לקחת חלק ולהשפיע באמת, ולא רק בהודעות לתקשורת.

אורי אריאל: לאור האמור לעיל, הממשלה והקואליציה מתנגדים להצעות החוק.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: איפה חבר הכנסת יאיר לפיד?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד, הממשלה מתנגדת, לכן יש לך אפשרות לחזור לכאן.

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שמגיעה אלינו בקשה להצבעה שמית.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הבנתי, הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני ממתינה לרשימה, בבקשה.

יאיר לפיד: אני בתפקידי כ-UPS.

טלי פלוסקוב: גם אני בתפקידי.

טלי פלוסקוב: גברתי המזכירה, לבדיקה, 20 חתימות להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: חסרה לנו חתימה אחת.

טלי פלוסקוב: מה, חיים ילין לא חתם?

חיים ילין: אני נותן לאיתן.

חיים ילין: איתן לא חתם.

טלי פלוסקוב: על פי בקשתם של 20 חברי הכנסת, ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ומבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה להתחיל.

טלי פלוסקוב: ששש.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד ג'מעה אזברגה – אינו נוכח ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד סעיד אלחרומי – אינו נוכח זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נמנע זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – נגד אילן גילאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – נגד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח ואאל יונס – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אברהם נגוסה – אינו נוכח משולם נהרי – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד דן סידה – אינו נוכח ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד סאלח סעד – בעד איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד לאה פדידה – בעד רועי פולקמן –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח מוסי רז – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – אינו נוכח עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה גברתי.

טלי פלוסקוב: נא לעבור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עד כה בהצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח ג'מעה אזברגה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אלי אלאלוף – לא משתתף סעיד אלחרומי – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח יעל גרמן – בעד צחי הנגבי – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח ואאל יונס – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח דן סידה – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח עיסאווי פריג' – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח נחמן שי – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת פנינה תמנו – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: תודה גברתי.

טלי פלוסקוב: האם נמצאים חברי כנסת באולם שמעוניינים להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) מיכל בירן –

מיכל בירן: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חברת הכנסת) מיכל בירן – בעד

טלי פלוסקוב: עוד מישהו רוצה להצביע?

טלי פלוסקוב: מיקי לוי?

מיקי לוי: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) מיקי לוי – בעד

טלי פלוסקוב: יש עוד חברי כנסת שרוצים להצביע?

חיים ילין: מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: לא, תמה ההצבעה.

טלי פלוסקוב: גברתי, אני מבקשת לסכם.

טלי פלוסקוב: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 32, נגד – 52, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת כמה דקות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך קבוצת אורחים מכובדת מאוד.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, השר חיים כץ, בבקשה לשבת.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מתכבדת לקדם כעת בברכה משלחת נכבדה מטעם קבוצת הידידות עם ישראל בסנאט הצרפתי, בראשות הסנטור פיליפ דאלייה, המבקרת היום במשכן הכנסת.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים) ברוכים הבאים לירושלים וברוכים הבאים אלינו למשכן הכנסת, ליבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים) אפשר, אפשר עוד פעם לברך.

טלי פלוסקוב: צרפת היא ידידה קרובה ביותר של ישראל, ושיתופי הפעולה בין מדינותינו בתחומי הביטחון, הכלכלה, התרבות והמדע הם מפותחים וחשובים לשני העמים.

טלי פלוסקוב: במישור הפרלמנטרי אנו עדים לפריחה ביחסים בין הכנסת לשני בתי הפרלמנט הצרפתי, הודות לפעילות הנמרצת שמוביל חבר הכנסת אלי אלאלוף, העומד בראש קבוצת הידידות של הכנסת עם צרפת, לצד הסנאטור דאלייה, במקביל, בסנאט.

טלי פלוסקוב: ביקורכם בארץ מגיע לאחר ביקור קבוצת הידידות הפרלמנטרית של הכנסת בפריז בפברואר, ולפני ביקור יושב-ראש הכנסת בפריז בעוד כשבועיים.

טלי פלוסקוב: הדיאלוג בין הפרלמנטים הוא חיוני לצורך חיזוק הקשרים בין המדינות, ללמידה הדדית ולגישור על המחלוקות שלעיתים מתעוררות בדרך המדינית.

טלי פלוסקוב: מכובדיי, בשם הכנסת וחבריה, אני מאחלת לכם ביקור פורה ומוצלח בישראל.

טלי פלוסקוב: ברוכים אתם בבואכם.

טלי פלוסקוב: (מחיאות כפיים)

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2611/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ועוברים להצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (שידור ישיבות מועצה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת מיקי לוי, עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי הצעות שהוצמדו להצעה הזאת.

טלי פלוסקוב: אחת מהן כבר נומקה, והשנייה – אני מבינה שחבר הכנסת דב חנין יקבל שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: האמת היא שאני מוצא את עצמי במצב מאוד מאוד משונה.

מיקי לוי: הצעת החוק הזו הוגשה ביולי 2015, ואני חייב לתת את הקרדיט לאלה שהיו לפניי: חברת הכנסת תמר זנדברג וקבוצת חברי כנסת שהגישו את זה בכנסת השבע-עשרה, ועוד כמה חברי כנסת יחד עם חברת הכנסת זנדברג, וכמובן חבר הכנסת דב חנין.

מיקי לוי: לפני כשנתיים, גברתי, ביולי 2015, כשהעלינו את הצעת החוק הזאת, בגלל כל מיני מעשים שלא ייעשו במועצות ובעיריות המקומיות, הדרישה בהצעת החוק הייתה להוסיף בפקודת העיריות, בתוספת השנייה, שאת ישיבות המועצה יצלמו בצורה פומבית וישדרו בשידור ישיר באתר האינטרנט של העירייה או בכל אמצעי אחר שתמצא העירייה לנכון שיאפשרו גישה לצפייה מכל מחשב.

מיקי לוי: לפני כשנתיים – יותר, ביוני 2015 – התבקשנו שלא להעלות את זה, כי חבר הכנסת אמסלם אמר:

מיקי לוי: אני אעלה את זה אצלי בוועדה, אל תדאג, אל תדאג, אני אקיים דיון על זה.

מיקי לוי: ואני לא דאגתי; הלכתי לישון.

מיקי לוי: ואני פתאום רואה שהצעת החוק הזאת, שמשותפת לכולנו, לכמה וכמה אנשים כאן, הועתקה במלואה על ידי חבר הכנסת אמסלם – במלואה, כן, והוגשה.

מיקי לוי: ואני עולה כאן כדי שההצעה הזאת תיפול ותידחה בחצי שנה.

מיקי לוי: הרי עכשיו תהיה הצבעה, ואולי היא תעלה.

תמר זנדברג: שתעבור.

מיקי לוי: הלוואי שתעבור.

מיקי לוי: אז חבר הכנסת אמסלם הצטרף לוותיקים.

דוד אמסלם: אני הגשתי לפניך – – – אתה העתקת אותה – – –

שלי יחימוביץ': אין בעיה, יש פ'.

מיקי לוי: אני – חברת הכנסת זנדברג הייתה לפניי, ואני הכנסתי אותה להצעת החוק.

דוד אמסלם: אני לא עוקב אחרי – – –

מיקי לוי: אנחנו נלך ונבדוק את הפ', אין בעיה.

דוד אמסלם: היא אמרה ככלל – – –

מיקי לוי: אדרבה ואדרבה, בוא נצביע עכשיו בעד כדי שההצעה הזאת תעבור.

דוד אמסלם: קודם כול אני עונה לך על האשמה שלך – – – אני אף פעם – כל חוק טוב, אני לא – – –

מיקי לוי: דב חנין ראשון.

מיקי לוי: הפ' – – –

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שהביא לו אותו – יש איזו עמותה של השקיפות; היא הגישה אותו.

דוד אמסלם: מה אתה רוצה ממני?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, כפי שאמרה – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אבל לכן אני הגשתי אותו.

דוד אמסלם: אז יכול להיות שהם באו גם אליך – – –

מיקי לוי: לא.

מיקי לוי: חברת הכנסת זנדברג הייתה לפניי, אני מודה.

תמר זנדברג: בדיוק.

מיקי לוי: וחבר הכנסת דב חנין היה לפניי.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: – – – נצביע בעד.

מיקי לוי: מצוין, אתה יודע מה?

מיקי לוי: חבר הכנסת הנכבד אמסלם, אני חוזר בי.

מיקי לוי: בואו נצביע בעד.

מיקי לוי: אני קורא לך להצביע בעד.

מיקי לוי: זאת ועוד – לא מעניין אותי.

מיקי לוי: כן, חברת הכנסת זנדברג, להיצמד אליו.

דוד אמסלם: אתה צריך להבין שגם דברים שאני מסכים להם, יש עוד כמה מגורמי הממשלה שהם מתנגדים לזה.

דוד אמסלם: אני לא – – –

מיקי לוי: לא, אבל עכשיו יש הצעת חוק חדשה, מבחינתך.

דוד אמסלם: אמרתי לך, ההצעה הזאת, כמדומני – אני אפילו לא זוכר, כמדומני – אפילו ניסיתי לקדם אותה.

מיקי לוי: מצוין, אז בואו נצביע עליה.

מיקי לוי: אני אומר כמה מילים.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, בסיכומו של דבר, אני מניח שהייתה התנגדות בוועדת שרים של משרד הפנים.

מיקי לוי: אני שואל אותך, חברי.

דוד אמסלם: אז לכן – – –

משולם נהרי: תשאל אותי.

מיקי לוי: אני שואל אותך.

משולם נהרי: אני אשיב לך.

מיקי לוי: מצוין.

דוד אמסלם: – – – לעשות את כל הזה – העתקנו, לא – מה שאתה רגיל לעשות – העתקנו, לא העתקנו, זה לא אני.

דוד אמסלם: אני לא שם.

מיקי לוי: הבנתי.

מיקי לוי: תבדקו את הפ', תיתנו לי תשובה.

מיקי לוי: בכל מקרה, אני עוזב את הדבר השולי הזה והולך לדבר הבאמת-עקרוני – חבר הכנסת נהרי, סגן השר.

מיקי לוי: הצעת החוק, בסך הכול, מה היא מבקשת?

מיקי לוי: מבקשת שכל ישיבות המועצות הפומביות יצולמו וישודרו בשידור ישיר באתר אינטרנט, כדי שתהיה לנו שליטה.

מיקי לוי: הרי הרבה דברים נעשים במחשכים; הרבה דברים נעשים בצורה לא ישרה.

מיקי לוי: מי שישר, אני כבר אומר: הוא ישר – אין לי בעיה איתו.

מיקי לוי: ההיסטוריה של ההצעה הזאת – וזו הצעה שאני מביא אותה בפעם השנייה – לאחר שהקואליציה התנגדה לה והפילה אותה, המתנתי זמן רב, כפי שהתבקשתי, אבל זה לא שינה דבר, וההצעה נפלה.

מיקי לוי: אני חושב שיש לה כעת היתכנות, והיא חשובה – היא חשובה לניקיון הכפיים שאנחנו אמורים להראות כאן.

מיקי לוי: אין היגיון בכך שהכנסת משדרת כל פיפס מכאן, מהאולם הזה, וכל דבר מהוועדות השונות בשידורים ישירים, והעיריות השונות או המועצות המוניציפליות לא.

מיקי לוי: העיריות משפיעות בהחלטות שלהן על חיי התושבים לא פחות.

מיקי לוי: מדובר בדיון פומבי וציבורי, ואין כל היגיון.

מיקי לוי: הוא מתקיים במחשכים בלי שלרוב הציבור יש אפשרות פרקטית להיות חשוף אליו.

מיקי לוי: עקרון פומביות הדיון הוא עקרון יסוד במערכת המשפט שלנו.

מיקי לוי: הוא מגלם בתוכו זכות בסיסית חוקתית בדמוקרטיה, זכות הציבור לדעת – מה שלעיתים קרובות בבית הזה מנסים לכסות, וזה דבר ממש בסיסי, חבריי חברי הכנסת.

מיקי לוי: הדבר יגדיל את המעורבות של האזרחים, שיוכלו בלחיצת כפתור להיות חשופים לדיונים.

מיקי לוי: ניתן יהיה לעשות שימוש בחומר המצולם כדי לחשוף את הדיון לאחר מכן.

מיקי לוי: הרחבת הנגישות – רוב התושבים לא יכולים להגיע פיזית לבניין העירייה ולהשתתף בדיון, גם אם הם מעוניינים בכך, ולא תמיד יש מקום לאותו ציבור שרוצה להגיע, ולכן, גם מסיבות טכניות לעיתים הם לא יכולים להיכנס.

מיקי לוי: זהו כלי שמאפשר להם לעקוב ולהיות שותפים.

מיקי לוי: הגברת השקיפות – ואני מדבר על שקיפות, שקיפות, שקיפות, כי כל דבר נעשה פה ב"שושו" כבר – תאפשר מעקב אחרי אינטרסים כאלה ואחרים, והכול – באמצעים טכנולוגיים פשוטים, שיכולים לשנות באופן משמעותי את השיח והדיון.

מיקי לוי: הדבר יביא לחיזוק אמון הציבור בשלטון המקומי ובנבחריו, ויעזור גם במלחמה בשחיתות הציבורית, כי הינה, אותה ישיבה מצולמת, וכל מה שנאמר מצולם.

מיקי לוי: והאמצעי כל כך פשוט – מצלמות עולות גרושים היום.

מיקי לוי: ולכן, אני אומר לכם, אין שום בעיה.

מיקי לוי: אין שום בעיה.

מיקי לוי: ולכן, בדקתי במהירות – עוזריי הנאמנים בדקו במהירות.

מיקי לוי: ההצעה שלנו – חברת הכנסת זנדברג, את היית הראשונה.

מיקי לוי: אני נותן לך את הקרדיט.

יעל גרמן: לא רק היא.

מיקי לוי: ודב, סליחה.

מיקי לוי: שניכם.

מיקי לוי: זה מ-2015, ושל חבר אמסלם – מ-2017.

מיקי לוי: כפי שאמרה חברת הכנסת יחימוביץ, יש פ', אי-אפשר לעוות את זה.

מיקי לוי: יש פ'.

מיקי לוי: אז ההצעה שלנו היא מיוני 2015, ושל חבר הכנסת אמסלם – ממאי 2017; אותו דבר, אותן מילים, עם תוספת קטנה.

מיקי לוי: אני יודע שזה ייפול היום אם לא יצביעו בעד, אבל אולי הנפילה של החוק תעשה רעש – זו לא הדרך; זו לא החברות; זה לא צריך להיות כך.

מיקי לוי: ביקשו ממני עוד פעם לבוא ולהגיד: בואו, תדחה אותה, נבדוק.

מיקי לוי: שנתיים מבקשים ממני לדחות אותה.

מיקי לוי: והיה ברור לי מה יקרה כשחבר הכנסת אמסלם יעלה אותה – היא ממאי 2017, שלנו משנתיים לפני – אז היא הייתה עוברת, כיוזם החוק.

מיקי לוי: ועוד פעם, הינה, אני אומר לכם, אני מבקש את הסכמת חבריי.

מיקי לוי: לא מעניין אותי הקרדיט, מעניין אותי שהחוק הזה יעבור, אבל יש תאריכים; אי-אפשר לבוא ולרמות כל פעם מחדש.

מיקי לוי: ואני אומר שהעלות הכספית היא לא עלות גבוהה.

מיקי לוי: בסך הכול מצלמות עולות היום 1,200, 1,000 ומשהו שקלים; השידור הוא שידור אינטרנטי לאחור.

מיקי לוי: אין שום בעיה לעשות את זה.

מיקי לוי: היום אלה אמצעים טכנולוגיים מאוד מאוד מאוד פשוטים.

מיקי לוי: אבל אולי החוק הזה – שאולי ייפול ואולי לא; אם הקואליציה תגלה גדלות נפש, כי הרי זה חוק של יושב-ראש הקואליציה, לא שלנו; הוא לקח את זה מאיתנו, אבל לא חשוב.

מיקי לוי: אם תהיה כאן גדלות נפש והחוק הזה יעבור, בכל זאת אני אברך על כך.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2373/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו שתי הצעות שהוצמדו להצעה זו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: ההצעה של תמר זנדברג כבר נומקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: רבותיי השרים, עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להתחיל באיזשהו סדר וצדק היסטורי.

דב חנין: הזכויות ההיסטוריות על הצעת החוק הזאת, אני צריך לומר, שייכות לחברת הכנסת זנדברג.

דב חנין: עוד בכנסת הקודמת גברתי הגישה את ההצעה הזאת.

דב חנין: אני מזכיר את העובדה הזאת לא רק בשביל להביא את הצדק ההיסטורי לכאן, אלא כדי להזכיר ולומר מאיפה זה בא.

דב חנין: זה בא מתוך הניסיון של חברת הכנסת זנדברג, לפני שנבחרה לכנסת, בזירה העירונית בתל אביב, כחברת מועצה שמכירה היטב, מבפנים, את עבודת מועצת העיר.

דב חנין: היא יודעת היטב כמה הסוגיות שנמצאות במועצת העיר מעניינות וצריכות לעניין את הציבור וכמה הציבור יודע מעט על מה שקורה במועצת העיר, כשיש לנו אמצעים כל כך פשוטים, כל כך אלמנטריים, שמאפשרים שיתוף של הציבור ויידוע של הציבור בזמן אמת במה קורה במועצת העיר.

דב חנין: אומר את הדבר העקרוני שצריך לחדד: מה שקורה במועצת העיר – הציבור חייב לדעת.

דב חנין: הציבור חייב לדעת.

דב חנין: זה לא רק זכותו של הציבור לדעת, אלא זו חובתה של העירייה לספק את המידע הזה לציבור.

דב חנין: מה שקורה במועצת העיר זה לא עניינם הפרטי של חברי המועצה; זה לא משהו שמתנהל בביתו האישי של ראש העירייה.

דב חנין: ולכן המהלך הזה הוא מהלך כל כך כל כך חיוני.

דב חנין: יש בו תועלת עצומה מבחינת השקיפות, מבחינת הדמוקרטיה, מבחינת ההשפעה שלו על רמת הדיונים במועצת העיר ועל איכות ההחלטות שמתקבלות במועצה.

דב חנין: והעלויות, גברתי היושבת-ראש, הן כמעט אפס; כסף קטן – תועלת עצומה.

דב חנין: ובכל זאת אני רואה את ההתנגדות, ואני שואל: למה מתנגדים?

דב חנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני באמת מברך שאתה רואה את הדבר הזה כדבר חשוב וחיובי, ואני בעד לקדם את זה בשיתוף פעולה.

דוד אמסלם: אני – – – בוועדת שרים.

דוד אמסלם: הוא אומר שאני העתקתי ממנו.

דוד אמסלם: תבין, הוא עוד לא ידע בכלל שזה קיים.

דוד אמסלם: זה לא יוזמה שלי בכלל.

דוד אמסלם: יש איזו עמותה לשקיפות – היא באה אליי.

דוד אמסלם: מכעיס אותי שהוא אומר שאני מעתיק ממנו – – – עולם המושגים שלו.

דב חנין: אני אומר לך, אדוני יושב-ראש הקואליציה, את המהלך הזה צריך לקדם בשותפות ובהסכמה בין כולנו, קואליציה ואופוזיציה.

דב חנין: זו הדרך, לדעתי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, היות שיש כבר טיוטת הצעה שעלתה, אני אחזור חזרה למשרד הפנים כדי לבדוק את זה איתם שוב – – –

דב חנין: אני מציע, חבריי המציעים, חבר הכנסת לוי, חברת הכנסת זנדברג, שאנחנו אולי נמצה את המהלך שעליו מדבר יושב-ראש הקואליציה, ובואו ננסה.

דב חנין: בואו ננסה.

דב חנין: כולנו נזכה, והציבור יזכה.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: טוב.

מיקי לוי: שלוש שנים אני מנסה לקדם את זה.

קריאות: – – –

דב חנין: הוא לקח על עצמו לנסות לקדם את זה.

יצחק וקנין: אני הצעתי.

דוד אמסלם: – – – שמע מה אני אומר.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני מציע לחבריי המציעים לתת זמן קצר לדבר הזה כדי למצות את המהלך.

דב חנין: נראה לי שזה משהו שאפשר לקדם אותו ואפשר להעביר אותו בהסכמה.

דב חנין: אני חושב שצריך לנצל את ההזדמנות.

טלי פלוסקוב: אז אתה בעצם מסכים לתשובה והצבעה במועד אחר?

מיקי לוי: הם לא יכולים להסכים בלי שאני אסכים.

טלי פלוסקוב: אני הולכת לשאול את כל חברי הכנסת, בוודאי ובוודאי.

טלי פלוסקוב: ואתה לא מסכים, חבר הכנסת מיקי לוי?

מיקי לוי: יש לי עוד שני שותפים.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, אתן לכם חצי דקה התייעצות ותגידו לי מה אתם רוצים.

מיקי לוי: חמש דקות.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: חמש דקות זה יותר מדי.

טלי פלוסקוב: חצי דקה התייעצות, בבקשה.

קריאות: – – –

אילן גילאון: חבר'ה, מצד שני זו תהיה תחרות לערוץ הכנסת.

אילן גילאון: כולם ירצו – – –

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: אפשר להגיע למיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: יש כאן הצעה של חבריי – ואני מסכים לה – יש הצעה של חברי הכנסת השותפים בהצעה לבקש ולדחות את זה בחודש ימים ולתת צ'אנס כדי לקדם את זה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: מקובל על כולם?

טלי פלוסקוב: רבותיי, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש, הודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

): גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ב בשבט התשע"ז, 8 בפברואר 2017, להעביר את הצעת החוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (היתר יצוא של קנאביס רפואי), התשע"ז–2017, פ/3648/20, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני, חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותיי, ההודעה הזאת מצריכה הצבעה, ואני מבקשת להצביע על אישור ההודעה של ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכנסת – 30 נגד – 1 נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (היתר יצוא של קנאביס רפואי), התשע"ז–2017, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 30 חברי כנסת בעד, אחד מתנגד, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: ההודעה של ועדת הכנסת אושרה.

טלי פלוסקוב: קיצוץ בהקצאות המים לחקלאות לשנת 2018

טלי פלוסקוב: רבותיי, סיימנו עם החקיקה להיום, ואנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: ההצעה הראשונה היא בנושא קיצוץ בהקצאות המים לחקלאות לשנת 2018 – הצעות לסדר-היום מס' 9684, 9703 ו-9741, היחיד שנשאר לנו פה מהמציעים זה חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: ישיב על ההצעה שר האנרגיה יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: גם לי קיצצו?

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: תמיד להצעות לסדר-היום יש שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אני צוחק.

חיים ילין: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, כבוד השר – שאני מאוד שמח שאתה פה ואתה עונה ולא שליחים, שאני לא אוהב את הדברים האלה, במיוחד כשמדובר במים, ומדובר במים שהם חיים – אני רוצה לשים את זה פה על השולחן, כי כולנו מדברים על המצב הביטחוני, מדברים על מה שקורה בעוטף עזה, בצפון.

חיים ילין: בסוף צריך להבין: עד התלם האחרון, איפה שהמחרשה עברה, אלה גבולות מדינת ישראל, ושם בדיוק אנחנו זקוקים למים.

חיים ילין: קו הבצורת במדינת ישראל נקבע לפי המשקעים, והוא מאוד מוגדר.

חיים ילין: אצלנו באזור, לדוגמה, מצומת מגן דרומה זה קו בצורת, פחות או יותר.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: נוצר מצב, כבוד השר, שיש קו בצורת חדש, שבאחריותך; אתה צריך לנסות לעזור.

חיים ילין: 50 שנה לא היה מצב כזה שבמשך חמש שנים בצפון אין גשם.

חיים ילין: אין גשם.

חיים ילין: דיברתי עם מס רכוש, שאלתי איך מפצים; הם מוכנים, אבל בסוף יש תקנות.

חיים ילין: זה לא שהם באים ויכולים להוריד גשם או להוריד כסף במקום גשם, אלא יש שרים, והם צריכים לקבל את ההחלטות.

חיים ילין: כמות הגשמים ב-2015-2014 הייתה 105%, כלומר מעל 100% שאנחנו מכירים; שנה מדהימה.

חיים ילין: 2016-2015 – 87%; גם שנה טובה.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: ב-2017-2016 הכמות ירדה ל-71%, ואנחנו כבר יודעים את התוצאה של שנת 2018-2017, שיש ירידה – למרות הגשמים האחרונים, כי מה לעשות?

חיים ילין: זה שיש מבול בבת ים, ראשון ותל אביב זה לא עוזר לחקלאות, אלא אם כן נדע לאגור את המים האלה ולהשתמש בהם בתבונה.

חיים ילין: גם אם נחדיר אותם, לשפד"ן יש קיבולת, כבוד השר.

חיים ילין: אתה יודע שגם ככה אנחנו לא מסוגלים.

חיים ילין: צריך לנקות שם את האקוויפר ולהביא את מה שצריך בשביל להוסיף.

חיים ילין: אלא מה, עכשיו בוא נסתכל בתוך זה, כבוד השר.

חיים ילין: הצוות שלי עשה ניתוח של כל 270 העמודים שרשות המים הוציאה.

חיים ילין: עוטף עזה – ההקצאה היא 45 מיליון קוב מים בשנת 2016, אבל בפועל, בגלל שהייתה שנה גשומה, השתמשו רק ב-23 מיליון קוב מים.

חיים ילין: עכשיו בא הקיצוץ, כבוד היושבת בראש, ואומרים להם: הקיצוץ פוגע בדיוק בצריכה שלכם בשנה הגשומה.

חיים ילין: מה המשמעות?

חיים ילין: אין גידולי קיץ בכל עוטף עזה; אין גידולי קיץ בצפון.

חיים ילין: מבחינתי זה ניצחון – ואני אומר את זה בצורה הכי חריפה שיש – לחיזבאללה, שאנחנו לא מגדלים ולא נגדל מול הגבול, ולחמאס, שאנחנו לא נגדל.

חיים ילין: לכן צריך לעשות את זה בתבונה, כבוד השר.

חיים ילין: אני פונה אליך: גם אם יש קיצוץ – ואני מבין שצריך להיות קיצוץ.

חיים ילין: אני לא בא ואומר: אתה אחראי.

חיים ילין: אנחנו גם אחראיים לייעל את עצמנו, החקלאות, אבל לא לסגור את הברז לחלוטין.

חיים ילין: נחל עוז, שחי מחקלאות, מקצצים לו מיליון קוב מים.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: קיבוץ בארי – מיליון ו-600,000.

חיים ילין: אלה דוגמאות קטנות, דוגמאות קטנות, אבל של יישובים שחיים מחקלאות.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: כבוד השר, אני רוצה להגיד לך שההצעה הזאת באה יחד עם חבר הכנסת איתן ברושי.

חיים ילין: נבצר ממנו להגיע, אבל אני בטוח שכל מה שאני אמרתי, הוא תומך בזה.

חיים ילין: אין פה מה לעשות.

חיים ילין: אני מבקש ממך שגם אם יש קיצוץ, לעשות אותו בתבונה; להסתכל מי בעצם נפגע, ובסופו של דבר, כשהשדות שלנו נשרפים בגלל עפיפונים, התשובה שלנו היא שאנחנו ממשיכים לגדל ולגדל ולגדל.

חיים ילין: שום עפיפון לא יכול להפסיק את החקלאות במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: ישיב, כאמור, שר האנרגיה.

טלי פלוסקוב: אמרו לנו שאתה כבר לא פה.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: אני פה.

ג'מאל זחאלקה: אני פה בזמן.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אני מתנצלת, כי הודיעו לנו שחבר הכנסת זחאלקה לא ישתתף, אבל אם אתה פה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו מתנצלים בפני השר, זה בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותיי חברי הכנסת, בצורת בארץ יש לפחות אלפי שנים.

ג'מאל זחאלקה: כל כמה שנים יש שנת בצורת.

ג'מאל זחאלקה: המצב מתחיל להחריף עקב השינויים באקלים, וצריך להיערך לזאת.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר, לאחר שנות בצורת, שהרשויות במדינה שיש לה עודפים תקציביים אדירים, שמתהדרת שהיא מקום ראשון בעולם בהתפלת מי ים – להרים ידיים ולקצץ מים לחקלאות.

ג'מאל זחאלקה: מה זה קיצוץ מים לחקלאות?

ג'מאל זחאלקה: זה לא רק החקלאים.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע מה?

ג'מאל זחאלקה: החקלאים זה כסף קטן.

ג'מאל זחאלקה: הכסף הגדול זה האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, יהיה מחסור בפירות וירקות, ואם לא יהיה מחסור, הם יהיו מאוד יקרים, וכל משפחה תצטרך לשלם יותר בגלל מדיניות כושלת של הממשלה.

ג'מאל זחאלקה: אני אפילו מוכן שלא להאשים את הממשלה בבצורת, ואני אומר שהשר שטייניץ לא אחראי לכך שלא ירדו גשמים, אם כי אני יכול להגיע לשם בכל מיני דרכים.

טלי פלוסקוב: זה כבר הישג.

טלי פלוסקוב: זה כבר הישג, כבוד השר.

ג'מאל זחאלקה: אפילו נתניהו, שאני נוטה להאשים אותו בכל דבר רע שקורה, אין לו קשר לבצורת.

ג'מאל זחאלקה: אין לו, אין לו.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, אין.

יהודה גליק: הבצורת לא מפלה בין יהודים לערבים.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש לו קשר, ולשר שטייניץ יש קשר, ולממשלה יש קשר, ולנתניהו יש קשר לזה שלא נערכו מראש לעניין הבצורת, שלא הייתה תוכנית להגברת התפלה של מים, לשימור רזרבות של מים, שיהיה יבוא של מים – זה לא הרבה כסף, זה חצי מחיר של מטוס אחד – והבצורת לא תפגע – – –

מיקי לוי: מה זה מחיר של מטוס אחד?

ג'מאל זחאלקה: כמה מהמטוסים האלה.

מיקי לוי: לא, לא, זה מטוסים טובים, חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, בחייך.

ג'מאל זחאלקה: ללמדך שזה לא עולה הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: ללמדך שזה לא עולה הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להתווכח על מטוסים, נתווכח אחר כך, אבל זה לא עולה הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: זאת לא עלות גדולה, ואם הממשלה תשלם מיליארד שקל או חצי מיליארד שקל מכיסה היא ולא תדחוף את היד שלה – זה בעצם: יש בצורת?

ג'מאל זחאלקה: האזרח, אתה תשלם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני השר, אנחנו, הממשלה – זה לא עניין שלנו, זה עניין שלך.

ג'מאל זחאלקה: מה יכול לעשות אזרח כדי להיערך לבצורת?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: הוא צריך להגדיל חסכונות שלו?

ג'מאל זחאלקה: אתם יכולים לפתור את הבעיה: תתפילו מי ים, תגבירו את ההתפלה, תייבאו מים, שיהיו רזרבות של מים, ותפתרו את הבעיה בלי לפגוע באזרחים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: כאמור, השר, אנחנו מבקשים את תגובתך.

טלי פלוסקוב: השר יובל שטייניץ, בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: יש ביקורת מהאופוזיציה שאני נותן הנחות לנתניהו.

טלי פלוסקוב: הכול רשום, אנחנו נעביר לו.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, הצעה מאוד ראויה לסדר-היום, אבל כחבר כנסת, כאדם, כיהודי, כאזרח ישראל, אני לא יכול שלא לפתוח בכמה מילים ולהתייחס לדברים שאמר יושב-ראש הרשות אבו מאזן לאחרונה.

ג'מאל זחאלקה: יש לו קשר לבצורת?

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: תכף אני אענה לך על הבצורת.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר כאן בצורה ברורה, חדה ואפילו בוטה לכל הפלסטינים: תעיפו את האנטישמי הזה לכל הרוחות.

יובל שטייניץ: הרשע הזה, שזה שנים אני טוען שהוא אנטישמי באמת באידיאולוגיה שלו – דרך אגב, הרבה יותר אנטישמי ממנהיגי איראן, הרבה יותר אנטישמי מערפאת, שקדם לו.

יובל שטייניץ: אבו מאזן באמת אנטישמי באופן אידיאולוגי עמוק.

יובל שטייניץ: הוא מאמין שהיהודים הם דבר נורא, שאין עם יהודי אלא זה רק איזו דת או פרקטיקה, שליהודים אין זכות להגדרה עצמית ולמדינה משלהם, ושהאירופים, באיזשהו מקום, היו להם סיבות טובות לרדוף את היהודים ולהרוג אותם.

יובל שטייניץ: תעיפו את אבו מאזן לכל הרוחות.

יובל שטייניץ: הוא המכשול הכי גדול.

יובל שטייניץ: האנטישמיות שלו, חוסר הנכונות שלו להכיר בזה שיש גם עם יהודי עם זכויות משלו – זה המכשול הכי גדול לשלום.

יובל שטייניץ: מה יצא לפלסטינים – מה יצא לכם מאבו מאזן?

יובל שטייניץ: 12 שנה הוא היושב-ראש.

יובל שטייניץ: כלכלה טובה?

יובל שטייניץ: יש לכם דמוקרטיה אמיתית?

יובל שטייניץ: יש שלום?

יובל שטייניץ: מה יצא לכם?

יובל שטייניץ: מה יצא לכם בעזה – שאבו מאזן במודע חונק את עזה, ניסה לגרום לנו לספק פחות חשמל לעזה, ולא מעביר עכשיו משכורות כדי שלעזתים יהיה פחות ופחות כסף לקנות אוכל ויעברו פחות ופחות משאיות ותרופות, ואז הם ילכו לגדר?

יובל שטייניץ: מה יצא לכם מאבו מאזן, הרשע האנטישמי הזה, במשך 12 שנים?

יובל שטייניץ: אם אתם רוצים לתת צ'אנס לאיזשהו דו-קיום בשלום, לאיזושהי התפתחות דמוקרטית וכלכלית ברמאללה ובשכם ובעזה, תעיפו את המנהיג האנטישמי ביותר בעולם לכל הרוחות.

יובל שטייניץ: הוא גורם לכם רק נזק.

יובל שטייניץ: האנטישמיות שלו, שנאת עם ישראל שלו, לא מועילה לכם ולא שיפרה את מצבכם באינץ' ב-12 השנים האחרונות.

יובל שטייניץ: ועכשיו, גברתי היושבת-ראש, אחרי הדברים הללו, שאני חושב שחובתו של כל אדם מוסרי בארץ ובעולם לומר אותם לנוכח מנהיג אנטישמי באופן כל כך ברור, בוטה וגלוי, אני אתייחס להצעה לסדר-היום שהעלו כאן חברי הכנסת הנכבדים – חבר הכנסת ילין, חבר הכנסת ברושי, שלא נמצא כאן, וחבר הכנסת זחאלקה, שגם הוא יצא.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אנחנו חווים רצף חסר תקדים של חמש שנות בצורת חמורות.

יובל שטייניץ: שנות הבצורת הללו גורמות לפגיעה מתמשכת, ולכן גם מצטברת, בכינרת ובאקוויפרים, במקורות המים של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: זה רצף שנות הבצורת החמור ביותר לא רק ב-50 השנים האחרונות, כמו שציינת, חבר הכנסת ילין, אלא ב-100 השנים האחרונות.

יובל שטייניץ: בעיקר בצפון.

יובל שטייניץ: הכינרת, האגם הלאומי היחידי שלנו, נמצאת במצב החמור ביותר ב-100 השנים האחרונות, מאז תחילת המדידות, מאז תחילת הציונות בכלל.

יובל שטייניץ: אני, כשר המופקד בין השאר על נושא המים ועל רשות המים, מחויב אישית לפעול למציאת פתרונות למצב הקשה הזה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר, בניגוד לדברים שאמר – רמז – זחאלקה, שאיש לא חזה את המצב הזה מראש, כי הפעם אנחנו מעריכים שמה שאנחנו רואים לפנינו הוא לא עוד רצף של שנתיים-שלוש בצורת, או אפילו חמש, אלא לפי דעת המומחים, בשנה-שנתיים האחרונות, מה שאנחנו רואים, בעיקר בצפון הארץ, זה חלק מההשפעות, מהאפקט של ההתחממות הגלובלית, שהיא תופעה עולמית חדשה.

יובל שטייניץ: כלומר, עכשיו אנחנו מניחים שזה לא רצף מקרי של שנות בצורת, קשות ככל שיהיו, אלא זה מצב שעשוי להימשך בצורה כזאת או אחרת גם שנים קדימה, ולכן יש כאן בעיה חדשה.

יובל שטייניץ: איש לא ניבא ואיש לא יכול היה לנבא שההתחממות הגלובלית תשפיע באופן כזה על ישראל בכלל ועל צפון הארץ בפרט.

יובל שטייניץ: מדוע?

יובל שטייניץ: כי מי שמבין קצת בהתחממות גלובלית – ההתחממות הגלובלית גורמת דווקא להגדלת המשקעים בכדור הארץ.

יובל שטייניץ: ההתחממות גורמת לאידוי מוגבר מהאוקיינוסים ולכן ליותר גשמים, רק שהיא לא מחלקת את זה באופן סימטרי.

יובל שטייניץ: ההתחממות הגלובלית גורמת לכך שבחלקים של כדור הארץ, למשל בחלקים של אירופה, יש יותר משקעים, ובחלקים אחרים של כדור הארץ, למשל בקליפורניה שבארצות הברית, ולמשל, לצערנו, גם במדינת ישראל, יש ירידה בכמות המשקעים.

יובל שטייניץ: אצלנו הירידה היא אפילו חמורה יותר דווקא בצפון הארץ, שתמיד היה המאגר או רזרבת המים הלאומית של ישראל.

יובל שטייניץ: אז אני לא מאשים איש מקודמיי בממשלות הקודמות או ברשות המים, ואני חושב שמי שקופץ על המצב כמציאה, ישר להטיל ביקורת על מצב שאיש לא חזה אותו ואיש לא יכול היה לחזות אותו מבחינה מטאורולוגית, מבחינה מדעית, זה באמת – יש גבול לכל אבסורד.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, לנוכח המצב החדש, אנחנו חייבים למצוא פתרונות.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבר בשבועות הקרובים – היא נמצאת כרגע בשלבי הכנה אחרונים – אני מתכוון להגיש לממשלה לאישור הצעת החלטה להתמודדות עם המשבר המתמשך במשק המים.

יובל שטייניץ: ההצעה הזאת תכלול – שימו לב טוב – לא תוספת אלא הכפלה של כמות המים המותפלים בישראל תוך עשר עד 12 שנים, עד 2030: מנה ראשונה, שכבר תצא מייד למכרזים, לארבע-חמש השנים הקרובות, של 300 מיליון קוב, ומנה שנייה, שכבר יוצאת לתכנון, של 300 מיליון קוב עד סוף העשור.

חיים ילין: – – – זה כולל גם את הצפון?

יובל שטייניץ: זה כולל גם את הצפון.

יובל שטייניץ: היום כושר ההתפלה שלנו הוא 600, 650; אנחנו נעלה לאזור ה-1,200 בתוך 10–12 שנה.

יובל שטייניץ: בעשור הקרוב.

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: רגע, שאלות בסוף, אולי אני אענה.

מיקי לוי: – – – מתקן שאמור להיות בצפון כדי לתת לקריות עד כרמיאל.

יובל שטייניץ: בהחלט.

יובל שטייניץ: תכף אני אגיע גם למיקומים.

יובל שטייניץ: נוסף לכך, אנחנו כבר מבצעים המון המון פעולות כדי לתת מענה חלקי, לפני שיהיה מענה מלא, למצב הקיים.

יובל שטייניץ: למשל, הגברנו את ההתפלה.

יובל שטייניץ: זה עולה כסף; הממשלה משלמת את התוספת הזאת.

יובל שטייניץ: והגברנו את ההתפלה לכמויות – מ-600 ל-660 מיליון קוב בשנה; הוספנו 60 מיליון קוב.

יובל שטייניץ: אלה 60 מיליון קוב לא יעילים, עם צריכת חשמל לפי התעריף הגבוה.

יובל שטייניץ: זו הייתה רזרבה שנשמרה, אבל מעולם לא השתמשו בה, כי היא עולה כסף רב.

יובל שטייניץ: השנה נתנו הוראה לקנות עוד 60 מיליון קוב, שהם יותר יקרים.

יובל שטייניץ: אנחנו גם מגבירים את האגירה, מגבירים את השאיבה מבארות, אבל זה משחק סכום אפס, כי בסוף הבארות הן מהאקוויפרים, ולמרות שאנחנו משקיעים בזה, לא לעולם חוסן.

יובל שטייניץ: שני מתקני ההתפלה הראשונים שייצאו למכרז, וכבר החלנו בהכנות, יהיו – האחד בגליל המערבי, מתקן שמתעכב כבר שבע-שמונה שנים, והשני באזור המרכז, באזור נחל שורק.

יובל שטייניץ: זאת המנה הראשונה של 300 מיליון קוב, ואחריה תבוא מנה נוספת של 300 מיליון קוב.

יובל שטייניץ: אגב, אנחנו מוסיפים בתוך ארבע שנים 50% ובתוך עשר שנים 100%, הכפלה של כמות המים המותפלים.

יובל שטייניץ: אני רוצה להוסיף עוד דבר אחד, שחשוב לומר אותו.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתם דיברתם מתוך דאגה אמיתית לחקלאות, שסובלת עכשיו מקיצוץ.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם שאנחנו עומדים בימים אלה ממש בפני שינוי מדיניות המים של ישראל.

יובל שטייניץ: אבל לפני שאני אפרט מה השינוי, אני רוצה לומר, לנוכח הדברים של חבר הכנסת זחאלקה, שאכן מדינת ישראל מתהדרת במערכת המים הטובה ביותר, המודרנית, המשוכללת והמפותחת ביותר בעולם המערבי, בעולם בכלל.

יובל שטייניץ: אנחנו מתפילים היום בערך 80%.

יובל שטייניץ: כמות המים המותפלים שקולה ל-80% ממי השתייה, מהמים לשימוש בבתים, בערים, ביישובים שלנו, ואנחנו ממחזרים למעלה מ-90% מהביוב שלנו, ו-85% מהביוב שלנו גם מנוצל, אחרי המחזור, להשקיה לצורכי חקלאות וגינון ציבורי.

יובל שטייניץ: רק להבין את המספרים – המדינה השנייה בעולם מבחינת מחזור הביוב זו ספרד.

חיים ילין: ספרד – 19%.

יובל שטייניץ: אני יכול לעדכן אותך: זה עלה עכשיו לאזור ה-30%.

יובל שטייניץ: פעם זה היה 19%, עכשיו זה 30% פלוס.

יובל שטייניץ: אנחנו – קרוב ל-90%; והמקום השני זה ספרד – באזור ה-30%.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, באמת בנינו פה מערכת מים לאומית לתפארת הציונות ומדינת ישראל.

יובל שטייניץ: ישנן מדינות באזור היום שאין מים בברזים אלא יום אחד או חצי יום בשבוע; מצב קשה ביותר.

יובל שטייניץ: לישראל, ברוך השם, יש מים לאוכלוסייה וגם מים לחקלאות – שהשנה אנחנו נאלצים לצמצם אותם קצת.

יובל שטייניץ: גם כל הפיתוחים של טפטפות ופיתוחים אחרים שמאפשרים היום פתרונות מים בעולם כולו, חלק עצום מהם – מהטכנולוגיות הללו של השקיה מודרנית, טפטפות, דברים אחרים – הגיעו מישראל.

יובל שטייניץ: אבל אבות הציונות התחילו בנושא הזה של דאגה למשק המים כתנאי הכרחי להתיישבות ולציונות ולהקמת מדינה פורחת בסטנדרטים מערביים בלב המזרח התיכון החצי-מדברי או השלושת-רבעי-מדברי הזה.

יובל שטייניץ: ועד היום מדיניות המים של ישראל הייתה ברורה: אנחנו מתפילים מים ואנחנו בונים את מערכת השבת המים ואת כל ההשקעות שלנו כדי לדאוג למים לאוכלוסייה האזרחית ולחקלאות ולהתיישבות.

יובל שטייניץ: היום אנחנו מתכוונים להפוך למדינה הראשונה בעולם שתגדיר את מדיניות המים שלה מחדש באופן שניקח עלינו מחויבות לדאוג לא רק לאוכלוסייה ולהתיישבות אלא גם לטבע הארץ-ישראלי.

יובל שטייניץ: אני מתכוון להביא גם תוכניות להתפלת מים לטובת הצלת הכינרת ולטובת הצלת הנחלים בצפון הארץ, ואחר כך ברחבי הארץ.

יובל שטייניץ: אנו באנו ארצה לא רק כדי לחיות פה; באנו לארץ אבותינו לא כדי שהכינרת תיעלם לנו מהעין והנחלים יתייבשו, לא כדי להרוס את נופי ארצנו.

יובל שטייניץ: לכן, אם ההתחממות הגלובלית מאיימת כרגע – והיא מאיימת, ממש מאיימת על קיום הכינרת, כי המשך של בצורות מהסוג הזה, אפילו אם לא נשאב מים מהכינרת – הכינרת עלולה להיעלם; להתייבש ולהיעלם בהדרגה בתוך כמה שנים.

יובל שטייניץ: אני קבעתי עיקרון חדש: אנחנו נציל את הכינרת.

יובל שטייניץ: אנחנו נתפיל מים ונעביר מים מהים התיכון, מים מותפלים, לכינרת – אני מקווה שכמויות קטנות כבר בתחילת השנה הבאה, וכמויות הרבה יותר גדולות עם הקמת מתקני ההתפלה החדשים.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, כשאנחנו מגדירים את אסטרטגיית המים או מדיניות המים שלנו מחדש, אנחנו נדאג גם לטבע.

יובל שטייניץ: השאלה הגדולה היא אם מדינת ישראל מוכנה לשלם בעד הצלת הכינרת והנחלים, כי זה עולה כסף.

יובל שטייניץ: התשובה שלי היא חד-משמעית: כן.

יובל שטייניץ: יש לנו אגם לאומי אחד של מים מתוקים.

יובל שטייניץ: זה לא רק ערך כלכלי, זה לא רק ערך תיירותי; זה ערך היסטורי, זה ערך לאומי.

יובל שטייניץ: לא ניתן להתחממות הגלובלית להרוס את הנוף הארץ-ישראלי.

יובל שטייניץ: אם אנחנו צריכים להשקיע עכשיו, לא רק לטובת התיישבות וחקלאות אלא גם לשם הצלת הטבע, אנחנו צריכים להיות מוכנים לעשות את הדבר הזה.

יובל שטייניץ: אני אגיד לכם את האמת:

יובל שטייניץ: הצבי הארץ-ישראלי לא ישלם עבור המים, גם לא הדגיגים בכינרת וגם לא העצים, גם לא האלון המצוי והאלה והעצים והפרחים.

יובל שטייניץ: לכן, אם חפצי חיים אנחנו ברמה סבירה, שכוללת גם את איכות הסביבה ואת הטבע שסביבנו, ואם הציונות נועדה להחזיר אותנו לארץ ישראל אבל בלי להרוס את ארץ ישראל אלא עם לשמר את נופיה, אז אנחנו מגדירים מחדש את מדיניות המים שלנו בצורה כזאת שמעכשיו נתמוך לא רק באנשים אלא גם בטבע.

יובל שטייניץ: אנחנו אכן נאלצים לקצץ את כמות המים השנה, כפי שנקבע מראש.

יובל שטייניץ: אנחנו דווקא גררנו את זה.

יובל שטייניץ: לא ידענו אם תהיה שנת בצורת נוספת או לא ומה תהיה מידת הגשמים, ולכן מועצת המים, שהיא בסוף מקבלת את ההחלטות – רשות המים, מועצת המים של רשות המים, קבעה שאם עד סוף מרס אנחנו ניווכח שעדיין מדובר בשנת בצורת, יחול קיצוץ הכרחי במשק המים, ואכן, קיצוץ כזה חל.

יובל שטייניץ: הקיצוץ הזה הוא קשה; הוא קשה לחקלאים והוא קשה לנו גם כמדינה, כי בלי קשר לתצרוכת החקלאית, למוצרי המזון – שבזה אני מאמין שלא תהיה בעיה קשה; יהיו מוצרי מזון, אנחנו לא נרעב כאן, יהיו לנו פירות, ירקות ודברי מאפה וכל מה שצריך – גם החקלאות היא חלק מנופי ארצנו, ואם ייובשו שטחים בנגב או בגליל וגם במרכז הארץ, גם זה סוג של פגיעה בנופי ארצנו, פגיעה בחקלאים ופגיעה במתיישבים שלנו.

יובל שטייניץ: לכן, ברור שיש את נושא הפיצויים, שהוא בעניין הזה הכרח בל יגונה.

יובל שטייניץ: לכן, ברור שיש את הנושא – והצלחנו, דרך אגב, לצמצם את הקיצוץ, כי בהתחלה כשדיברו איתי דיברו איתי על קיצוץ הרבה יותר רחב, ובזכות התוספת של 60 מיליון קוב מים, שעולה לנו הרבה כסף, במתקני ההתפלה, ובזכות הקידוחים הנוספים שעשינו, שהם פתרון זמני אבל לא לאורך שנים, ובזכות האיגומים הנוספים שעשינו, הצלחנו לצמצם מאוד את הקיצוץ הזה, עד לרמה סבירה.

יובל שטייניץ: בעצם כמות המים השנה דומה לכמות המים שהשתמשו בה בפועל למשל ב-2016 או ב-2015.

חיים ילין: – – –

יובל שטייניץ: אלה הנתונים.

יובל שטייניץ: אני אגיד לך מה הנתונים.

חיים ילין: עברנו על כל 270 הדפים של רשות המים, האמן לי.

יובל שטייניץ: אז אני אומר לך מהם הנתונים שסיפקו לי מרשות המים.

יובל שטייניץ: הקצאות המים לחקלאים כרגע עודכנו ל-265 מיליוני מטרים מעוקבים.

חיים ילין: היה צריך להיות 270.

חיים ילין: כבר הורידו עוד חמש.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: הכמות שנצרכה בפועל ב-2016 עמדה על 269, שזה – – –

חיים ילין: כבודו, זה בגלל שהייתה שנת גשמים.

חיים ילין: זה מה שניסיתי להסביר.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: הכמות שנצרכה בפועל ב-2015 עמדה על 221.

חיים ילין: נכון.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: אני צודק, וגם אתה צודק.

יובל שטייניץ: אני אגיד לך את האמת, זה מה שקשה בקיצוצי מים.

יובל שטייניץ: כשיש שנת גשמים מבורכת וצריך להשקות פחות אז אין גם קיצוצים, כי יש גשמים, המאגרים מתמלאים והכינרת מתמלאת.

יובל שטייניץ: כשיש בצורת, גם צריך להשקות יותר וגם יש פחות מים, ולכן זו מכה כפולה לחקלאות.

חיים ילין: כן, אבל מה שאני מנסה להסביר הוא שאפשר לעשות את זה גם בהוגנות, בזה – – –

יובל שטייניץ: אני, אתה יודע – – –

חיים ילין: בסדר – – – לא כולם אותו דבר.

יובל שטייניץ: חיים ילין, טוב שאתה מזכיר את זה – –

חיים ילין: זה הכול.

יובל שטייניץ: – – כי אתה פנית אליי וביקשת שאני אנהג בתבונה.

חיים ילין: נכון.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני מודה לך שאתה מניח ששר בישראל יכול לנהוג בתבונה.

חיים ילין: אתה – בטוח – – –

יובל שטייניץ: זו כבר הנחה שלא כל הציבור נותן לנו – –

יעל כהן-פארן: לא כל השרים.

יובל שטייניץ: – – שבכלל אנחנו מסוגלים לחשוב ולנהוג בתבונה, אז קודם כול, אם אתה מעריך ששר בישראל יכול לנהוג בתבונה – –

חיים ילין: כן.

יובל שטייניץ: – – זה כבר דבר חיובי מבחינתי, זה כבר סוג של מחמאה לי ולחבריי לממשלה.

יובל שטייניץ: שנית, מאחר שנתת לי קרדיט כזה גדול של לנהוג בתבונה והיגיון, אז נכון שאת התבונה וההיגיון עושים במקרה הזה המקצוענים של רשות המים, גם תוך הידברות ושמיעה של החקלאים, אבל אני מבטיח לך שאם ביכולתי להוסיף קצת תבונה והיגיון ושיקול דעת אז זה בהחלט יהיה הכיוון בשעה הקשה הזאת.

יובל שטייניץ: אבל הדבר הכי חשוב שהתבונה וההיגיון צריכים להוביל אותנו אליו זה לא רק לראות איך מתמודדים עם מצוקת השעה אלא איך מצמצמים ומונעים מצוקות כאלה בעתיד, לנוכח הסיטואציה החדשה של התחממות גלובלית וירידה נמשכת – ולא סתם רצף של שנות בצורת – במשקעים בישראל.

יובל שטייניץ: זה דבר לא לפחות חשוב – התכנון והחשיבה לטווח ארוך – ובזה בדיוק אנחנו עוסקים היום, כולל הגדרה מחדש של מדיניות המים הישראלית.

יובל שטייניץ: אנחנו כרגע לא עוסקים רק בשנה הקרובה או בשנתיים הקרובות אלא מתכננים לארבע שנים, לשמונה שנים ול-12 שנים ותכנון אב גם לטווחים ארוכים יותר.

חיים ילין: זה גם משרד החקלאות.

חיים ילין: יכול להיות שצריך שינוי בגידולים.

חיים ילין: זה לא – – –

יובל שטייניץ: בהחלט, גם הדברים האלה לשיקול דעת.

יובל שטייניץ: לכן, אני מאוד מודה לך על השאילתה ועל הדרך העניינית שבה היא הוצגה כאן, כולל הדברים המדהימים, שלא ציפיתי לשמוע משורות האופוזיציה, שמעריכים ששרי הממשלה יכולים לנהוג בתבונה.

חיים ילין: – – –

יובל שטייניץ: אז אני מודה לך על נדיבות ליבך, ואנחנו אכן ננסה לנהוג בתבונה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע, אדוני השר?

טלי פלוסקוב: יש לך אופציה להעביר לוועדה או להסתפק בתשובה.

חיים ילין: ועדת הכלכלה.

יובל שטייניץ: לא, אני מציע להסתפק בזה.

יובל שטייניץ: בוא ותן לנו, לפחות במהלך השבועות והחודשים הקרובים, להעביר את הצעדים בממשלה, ואז אולי יהיה זמן לדון בזה.

יובל שטייניץ: בסדר?

יעל כהן-פארן: אז תעשו – – –

טלי פלוסקוב: אז אתה מבקש להסתפק בתשובתך.

יובל שטייניץ: אני מבקש להסתפק בתשובתי לפחות למשך המושב הקרוב.

חיים ילין: אני אסביר לך למה אני רוצה דיון – זה בגלל שההשלכות של ההחלטה, לא של השר אבל של רשות המים, משפיעות, לפי מה שאני שומע, גם על הגידולים של החקלאות לטווח ארוך.

חיים ילין: זה לא דיון שיכול להישאר רק פה, לכן הוא חייב לעבור לכלכלה, כדי שנמשיך.

חיים ילין: גם אם זה יהיה עוד חודש או עוד חודשיים – זה בסדר, אבל אי-אפשר להפסיק אותו פה.

יובל שטייניץ: אני מבקש להסתפק בדבריי פה, ואם יהיה צורך בדיון נוסף, נוכל להביא את זה עוד פעם ולהעביר לוועדת הכלכלה, דווקא בגלל שאנחנו עכשיו יושבים במרץ רב על המדוכה, כמו שהבהרתי, ואני חושב שגם הבהרתי התקבלה בנפש חפצה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: השר מבקש להסתפק בתשובתו.

טלי פלוסקוב: המציע לא הסכים ומבקש את ועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: מי שמצביע בעד מסתפק בתשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: בעד – זה להעביר לוועדה?

טלי פלוסקוב: מי שמצביע בעד זה להעביר לוועדה, ומי שמצביע נגד זה להסתפק בתשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: מי שנמצא באולם, אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: בעד זה להעביר לוועדה, ונגד זה להסתפק בתשובתו של השר, כפי שהוא ביקש.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – חמישה חברי כנסת, נגד – ארבעה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שהנושא עובר לוועדת הכלכלה להמשך הדיון.

טלי פלוסקוב: הייתה בקשה לדעה נוספת של חברת הכנסת יעל כהן-פארן, נכון, אבל כבר הצבענו.

טלי פלוסקוב: בכל אופן, זה בגלל שלא ידעתי לאן זה הולך, כי אם אנחנו מסתפקים בתשובתו של השר אז אין כבר מקום לדעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, דקה לרשותך.

טלי פלוסקוב: נא להפעיל מיקרופון.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני רוצה לברך את השר שהתבטא כאן מעל הבמה כל כך – בעניין החשוב והמאוד-מאוד משמעותי של ההתחממות הגלובלית.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהקריאה של ממשלת ישראל לכל ממשלות העולם, ובמיוחד לידידתנו הטובה ביותר ארצות הברית לפעול למען שינוי האקלים, למען המאבק בשינוי האקלים – שפה, במזרח התיכון, כמו שאתה יודע, אדוני השר, אנחנו כבר סובלים ממנו, וכל המזרח התיכון – אנחנו לא יודעים לאן זה ילך בכלל, עם כמויות האנשים שיש כאן ומיעוט משאבי המים, שאנחנו הולכים בכיוון המאוד-מאוד בעייתי הזה.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לומר – אני קוראת לך מכאן, השר, גם לדאוג לחיסכון במים, קמפיין חיסכון במים כללי; לא רק קיצוץ לחקלאים, שאין ברירה וזה צו השעה, אלא קמפיין לכל אזרחי המדינה לחסוך במים, כי ישראל מתייבשת, וזה המצב.

יעל כהן-פארן: עיכובים נוספים בקו הרכבת המהיר מתל אביב לירושלים

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: עיכובים נוספים בקו הרכבת המהיר מתל אביב לירושלים, הצעות מס' 9742, 9756 ו-9757, של חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת עזריה וחבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פארן, ראשונת המציעים, עד שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חבריי חברות וחברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, אני רוצה לספר לכם סיפור אישי.

יעל כהן-פארן: היום בבוקר לקח לי שלוש שעות וחצי להגיע לכנסת.

יעל כהן-פארן: יצאתי ב-06:45 מהבית, שזאת שעה סבירה כדי להגיע לדיון של 09:30 על הפשיעה החקלאית, והגעתי אליו ב-10:20, כי זה הזמן שבו הגעתי לכנסת.

יעל כהן-פארן: זה בגלל שבכביש 6 נתקעה משאית, וכל שאר הכבישים – פעם ראשונה שנסעתי דרך כביש 4 עד רעננה, בפקקים איומים, כי 6 היה כנראה יותר גרוע.

יעל כהן-פארן: לקח לי שלוש שעות וחצי לזחול לפה.

יעל כהן-פארן: להגיד את זה בצורה הגונה – יש לי אינטרס אישי שתהיה רכבת לירושלים.

יעל כהן-פארן: אני אשתמש בה כשאני מגיעה לכנסת.

יעל כהן-פארן: זה יהיה מבורך מבחינתי; הלוואי שהיא תהיה.

יעל כהן-פארן: השאלה היא באמת מה קורה, ולכן העלינו את ההצעה הזאת לסדר-היום כאן, אני וחברי הכנסת הנוספים.

יעל כהן-פארן: אנחנו שומעים בכל פעם על החלטה: יפתחו במרס 2018 – אנחנו כבר במאי, ועדיין, כמובן, זה נדחה; זה לא נפתח.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על השקעות עתק.

יעל כהן-פארן: דיברת, אני זוכרת, בוועדת הכלכלה, לפני כמה חודשים, על אוקטובר; גם זה בסימן שאלה.

יעל כהן-פארן: אנחנו שומעים ממהנדסים בכירים שעוזבים את הפרויקט, שאומרים שיש פה בעיות בטיחות קשות, שהם לא מוכנים להיות חתומים עליהן, שיש בעיות של השנאים, של המיגון של התחנה בנתב"ג.

יעל כהן-פארן: אני שואלת, ואני מאוד מאוד מבקשת – בואו נגיד ככה: יש כאן פרויקט ענק.

יעל כהן-פארן: גם אני הייתי מהמקדמים שלו, יחד עם חברתי רחל עזריה – שתדבר כאן אחריי – בתוך מגמה ירוקה, כסטודנטיות, כדי הפרויקט הזה יתקדם.

יעל כהן-פארן: עשינו קמפיין כאן, בירושלים, החתמנו 10,000 אנשים בשנת 2001, כדי שתתקבל החלטה נכונה, שזה יהיה התוואי שלה, ואכן, היא התקבלה, אבל זה היה לפני כל כך הרבה שנים, ואנחנו רואים את העיכוב, ואנחנו שומעים על הדחיות ההולכות וחוזרות ועל אמירות מקרב בכירים בפרויקט שכנראה יש בעיות קשות.

יעל כהן-פארן: השאלה היא מתי תהיה לנו רכבת לירושלים והאם באמת הפרויקט ימשיך ויידחה.

יעל כהן-פארן: גם מבקר המדינה כבר התריע על המחדלים בפרויקט הזה – שלושה דוחות שונים בעשור האחרון.

יעל כהן-פארן: ואני חושבת שהכנסת תקבל כאן – היא צריכה לקבל ממך, השר, ממשרדך, תשובה לגבי הסיבות לעיכובים ומתי תהיה לנו רכבת לעיר הבירה שלנו, בירת ישראל, ירושלים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עזריה, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

רחל עזריה: כבוד היו"ר, כבוד השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, בימים אלה מציינים 120 שנה להולדתה של גולדה, אז בואו נספר לכם שהחלטת ממשלה שתהיה רכבת בין ירושלים לתל אביב התקבלה בימי גולדה, אבל לא הוחלט איזה קו, ולכן, רק לפני 18 שנה הוחלט בסופו של דבר שזה יהיה הקו המהיר.

רחל עזריה: הייתה התלבטות באיזה מהקווים עדיף להשקיע, ובאמת חברת הכנסת יעל כהן-פארן סיפרה על הקמפיין הגדול של מגמה ירוקה להביא 10,000 חתימות בתוך שבועיים – אז זה היה לשר התחבורה אפרים סנה.

רחל עזריה: זה ממש מרגיש כמו קולות מהעבר.

רחל עזריה: אני לא מאמינה שאני מדברת על גולדה ואפרים סנה בניסיון להבין – – –

יעל כהן-פארן: להבדיל, שייבדל לחיים ארוכים.

יחיאל חיליק בר: לא החליטו על צבע הריפוד עדיין.

רחל עזריה: ואין לנו רכבת.

רחל עזריה: כולם דיברו על זה, עשרות שנים, ועדיין אנשים עומדים בפקקים בכניסה לעיר – אני ירושלמית.

רחל עזריה: לא יכול להיות שעדיין אין לנו רכבת בין ירושלים לתל אביב.

רחל עזריה: אני אגיד לך, כבוד השר, אני יודעת שהשקעת בזה המון מאמצים, שמת את כל יהבך על זה ובסופו של דבר קידמת את זה.

רחל עזריה: אני זוכרת את השלטים ברחבי ירושלים שהרכבת תיפתח ב-2006, וב-2008 וב-2010.

רחל עזריה: אבל אנחנו מגיעים לישורת האחרונה, וזה היה אמור להיפתח, נדמה לי, בפסח – נכון?

רחל עזריה: זה מה שהיה אמור להיות – ואנחנו ממש צריכים לקבל תשובות מה קורה הלאה.

רחל עזריה: ואני אגיד, זה לא רק העניין של ההיסטוריה אלא אנחנו מתמודדים עם בעיה מאוד מאוד גדולה של פקקים ברחבי הארץ.

רחל עזריה: ה-OECD, בדוח האחרון שלו על הכלכלה הישראלית, דיבר על כך שאחת הבעיות הכי קשות של הכלכלה הישראלית היום זה הפקקים, ואנחנו מבינים שהפקקים ייפתרו רק על ידי תחבורה ציבורית.

רחל עזריה: ב-2048 מדינת ישראל הולכת להיות המדינה הכי צפופה ב-OECD, ואנחנו צריכים להיערך לקראת זה.

רחל עזריה: והיום, הרכבות הכבדות – ואגב, גם רכבות תחתיות – בסופו של דבר הן יהיו הפתרון.

רחל עזריה: אנחנו חייבים להשקיע השקעה משמעותית, ואנחנו צריכים לקבל תשובות למה העניין הזה לא נפתר.

רחל עזריה: אני אסיים ואני אומר שבירושלים אנחנו מתמודדים – עכשיו נסגר עשור של קדנציה של ברקת, וכולם יושבים ועושים איזשהם סיכומים.

רחל עזריה: האתגר הגדול שלנו יש בירושלים הוא אתגר התעסוקה.

רחל עזריה: אין לנו מספיק מקומות עבודה, ומצד שני יש הרבה מפעלים שמשוועים לידיים עובדות, כי לא תמיד העובדים שיש לנו פה הם בדיוק העובדים שמתאימים למפעלים.

רחל עזריה: ולכן השיטה היא – אם יש רכבת שמגיעה בתוך 22 דקות, 28 דקות, בין ירושלים לתל אביב, אנשים יכולים לבוא, לעבוד בירושלים ולחזור אחר כך למרכז הארץ, או לגור בירושלים, ללכת לעבוד במרכזי מסחר ותעשייה במרכז הארץ ולחזור, ואפילו לנסוע צפונה ולחזור.

רחל עזריה: היום אנשים עומדים בפקקים כמות זמן בלתי סבירה, ואת זה צריך לפתור, והרכבת הזאת תפתור.

רחל עזריה: אני אומר עוד דבר: אנחנו עובדים מאוד מאוד קשה כדי לאפשר – שוק העבודה וגידול הילדים, ואנחנו הרבה מאוד שעות נמצאים בעבודה; בסוף אנחנו נמצאים הרבה שעות בעבודה, ואנחנו מבזבזים המון שעות על הפקקים.

רחל עזריה: והרכבת ירושלים–תל אביב זה פרויקט דגל, ואנחנו מבקשים לקבל תשובות למה הפרויקט הזה עוד לא יצא לדרך.

רחל עזריה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב – אחרון המציעים.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר התחבורה והביטחון בדרכים ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אני אומר בשקיפות: אדוני השר, אני לא יזמתי את הדיון, אני הצטרפתי לדיון.

אורי מקלב: היוזמת הייתה חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אורי מקלב: אני אספר לך על השיח עם עוזריי.

אורי מקלב: אמרתי: למה שאני אצטרף?

אורי מקלב: אולי באיזה מקום זה יוסיף צער על צער, אכזבה על אכזבה.

אורי מקלב: אני יודע כמה מאמצים גדולים השר עשה, באמת השתדל, ועשה, ודחף וליווה, כדי שהרכבת הזאת תגיע בזמן, וכמה אנחנו, כאזרחי מדינת ישראל, כתושבי ירושלים, ציפינו מאוד, וכולנו התאכזבנו כששמענו על דחייה אחת, ועכשיו אנחנו שומעים על דחייה שנייה.

אורי מקלב: ואני אומר את זה לא מתוך לזרוק אבן אחר הנופל, אלא הפוך – מתוך הזדהות ותמיכה במאמצים שוודאי תעשה, והכשלים האלה, אם קורים, ואם יש דברים אחרים – שנדע להתגבר על זה מהר.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהפרויקט הזה כפרויקט – אני קורא לזה רכבת תל אביב–ירושלים ולא ירושלים–תל אביב, בגלל שקודם כול זה פרויקט הדגל של משרד התחבורה; זה בא ממקום שלא היה עד היום קו תחבורה של רכבת לירושלים שהיה שימושי ויעיל ולא ארוך מקווי תחבורה אחרים.

אורי מקלב: מעבר לקו, החשוב מאוד, אנחנו רואים את זה כדבר שלא פעם – כל אחד בלשון שלו – אני יורד מהחול לקודש: רכבת לירושלים, שבמהירות תביא את כולם ומביאה מאסות, יש בזה משהו ערכי יותר.

אורי מקלב: אבל, אדוני השר, אני אגיד לך מה אני כן חושב שצריך לעשות בתשומת לב.

אורי מקלב: קיבלתי מענה על שאילתה עוד במרס.

אורי מקלב: אומר השר לביטחון פנים: רכבת ישראל עירבה את הגופים של משטרה, כבאות והצלה ומגן דוד אדום רק לאחר השלבים המוקדמים של התכנון, דהיינו, רק בשלב מאוחר, ולכן המענה – גם של המשטרה, גם של הכבאות וגם של מגן דוד – היה מענה שהתאים לאילוצים שכבר קיימים בשטח, וזה גרם לבעיות.

אורי מקלב: אך מתוך הכרה בחשיבות הלאומית של הרכבת – אני מצטט מתוך תשובתו של השר ארדן – ולוח הזמנים שהוצב כיעד לתחילת הפעילות, הגופים החליטו בשלב הראשוני לדרוש את התנאים ההכרחיים בלבד לפתיחת הקו, ולאחר מכן, בצורה מדורגת ומיטבית, לחזק את המענה הנדרש.

אורי מקלב: אחרי זה הוא מוסיף: עוד נמסר לי מממלא מקום מנכ"ל משרדי שרכבת ישראל לא עמדה במחויבויות שסוכמו לאורך עבודת המטה, וככל שהדרישות לא יתקיימו – אומר השר – כך, בהתאמה, יתארך פרק הזמן הנדרש לביצוע ההיערכות.

אורי מקלב: נכון לעת הזאת רכבת ישראל הודיעה על דחיית המועד, אבל מהסיבות האלה, שבאמת לא יכלו לעמוד בזה.

אורי מקלב: זה אומר דבר אחד: יש כאן את הבדיקה שאת ההתאמות לגופים האחרים צריך לעשות כבר בשלב הראשון של התכנון.

אורי מקלב: אבל אני אגיד לך מה מדאיג אותי, ואני פונה אליך כאן, גם מעל הדוכן הזה: לא להפוך גם את התיקונים שצריך לעשות היום – בעתיד; מכיוון שלא עושים את זה built-in עם העבודה, צריך אחרי זה לשפר וצריך אחרי זה התאמות.

אורי מקלב: שבת זה לא הזמן שבו צריכים לעשות את העבודות האלה.

אורי מקלב: אני גם מצר על כך, אבל בעיקר אני מצטט את זה לא בשביל התשובה של השר ארדן כמו כדי לראות כבר עכשיו, בשלב זה, שאם צריכים לעשות תיקונים ועכשיו זה מתעכב – את התיקונים לעשות עכשיו, ולא להגיד: אנחנו נמהר לעשות את זה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורי מקלב: – – ואת מה שצריך אחרי זה להשלים ולהרחיב – נעשה בשבת.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני לא רוצה להרגיש ככה.

אורי מקלב: כיהודי מאמין, לא שלא צריך לעשות את זה, אבל גם השבת דורשת את כבודה.

אורי מקלב: הדברים שנעשו שם בשבת, שרצו למהר לעשות את הרכבת בשבת, בעבודות שהפריעו לשכנים, שהשכנים סיפרו לנו שנעשו – בסופו של דבר לא הצלחנו בדבר הזה, לא הצלחנו לפתוח בזמן.

אורי מקלב: אז אני מקבל את עול השבת, מקבל את הדברים האלה שיום מנוחה זה יום מנוחה, הכול יסתדר, ונגיע בזמן לכל מקום.

אורי מקלב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר ישראל כץ, שר התחבורה והבטיחות בדרכים, ישיב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, במענה על שאילתה על קו הרכבת המהירה מתל אביב לירושלים הכנתי והכינו לי תשובה מאוד מנומקת, מלומדת, ארוכה ומסודרת על מהות הפרויקט, על הדברים המורכבים וכל שאר הדברים, והייתה אפשרות שאקרא לכם את זה.

ישראל כץ: אבל נוכח הזווית שבה המציגים – רובם, לפחות – הציגו את הדברים – באופן פוליטי, באופן תועמלני – אני אסביר.

ישראל כץ: אז אני פשוט אתייחס לדברים – – –

רחל עזריה: – – – רגע, שנייה, שנייה.

רחל עזריה: לא היה שום פוליטי.

רחל עזריה: די.

ישראל כץ: אני לא הפרעתי אפילו לרגע אחד, הגם ששמעתי דברים – – –

רחל עזריה: זה לא הוגן.

ישראל כץ: מילא הרב מקלב, דואג לשבת, את זה אני מבין, אבל אתם, כל אחד כאן – אלא מה, צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים, והדוברת השנייה, חברת הכנסת עזריה, בעצם נתנה את התשובות לדוברת הראשונה.

ישראל כץ: את תיארת, בתום לב, פחות או יותר, מבחינה עובדתית, איך בימי גולדה, בימי אפרים סנה ובימי כולם – מה עשו?

ישראל כץ: דיברו; מה עשו?

ישראל כץ: החליטו; מה לא עשו?

ישראל כץ: לא עשו.

רחל עזריה: נכון, בסדר.

רחל עזריה: אבל אני רוצה שתסביר.

ישראל כץ: יפה.

ישראל כץ: מה קורה אצלי?

ישראל כץ: מחליט ועושה, אומר ועושה, אומר ומקיים.

ישראל כץ: כלומר, את נתת את התשובה על הטחת ההאשמה כאן.

יעל כהן-פארן: אנחנו רוצים לדעת מה קורה, זה הכול.

ישראל כץ: אנחנו לא נעשה – – –

יחיאל חיליק בר: נאפשר לשר לדבר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ישראל כץ: אנחנו לא בסטריאו ולא בקוואדרו.

ישראל כץ: 60 שנה, 50 שנה דיברו – והרכבת הזאת היא לא חריגה; היא מאוד חשובה, היא חריגה בחשיבות, אבל היא לא חריגה ביחס לכך שלא חיברו את הגליל והנגב למרכז המדינה.

ישראל כץ: איך זה יכול להיות?

ישראל כץ: מה, לא גרים שם אנשים?

ישראל כץ: לא שמו שם אנשים?

ישראל כץ: יש שם גם התיישבות, גם עולים שלקחו אותם לגור בכל המקומות.

ישראל כץ: למה לא חיברו אותם בכבישים ורכבות?

ישראל כץ: למה דיברו, החליטו, ולא עשו?

ישראל כץ: לא עשו רכבת לכרמיאל; לא עשו את רכבת העמק לבית שאן ולכל היישובים; לא עשו רכבת לשדרות, נתיבות ואופקים; לא הכפילו את הקו לבאר שבע; לא עשו מסילה מערבית, גם מכיוון אשדוד; לא האריכו את כביש 6 דרומה עוד; לא האריכו את כביש 6 צפונה עוד; לא לקחו את הכביש האדום הנורא לכיוון המוביל, גולני, עמיעד, קריית שמונה וגליל מזרחי – לא עשו אותו; לא עשו את הכביש לירושלים, השאירו דרך ישנה, צרה, מסוכנת ולא מחברת; לא עשו את הכביש לבית שמש; לא עשו את הכביש לערד; לא עשו את עוקף קריות; לא עשו את כביש מגדל העמק; לא עשו את הכביש מבית שאן לעפולה; לא עשו את כביש עוקף נהריה, 859, ליד רגבה; לא עשו את כביש 89; לא עשו את הכביש מסילבר לכיוון קסטינה, הכביש הבריטי הישן והמסוכן; לא עשו את הרכבת הקלה בתל אביב.

ישראל כץ: גולדה, כן, היא נתנה 100 לירות תקציב להתחיל לקדם.

ישראל כץ: רבינוביץ' היה ראש העיר, שישה ראשי ממשלות הניחו אבן פינה, דיברו – – –

יעל כהן-פארן: אבל בוא נתקדם.

יעל כהן-פארן: אז אתה עשית את כל זה, כל הכבוד, אבל – – –

ישראל כץ: דיברו, אמרו שיעשו, החליטו לעשות – ולא עשו.

יעל כהן-פארן: – – – אז עשית – – –

יחיאל חיליק בר: נא לאפשר לשר לדבר.

ישראל כץ: והפלא ופלא, מי זה עושה?

ישראל כץ: אני.

יעל כהן-פארן: יופי, אבל מה קורה?

ישראל כץ: כמובן, יש ראש ממשלה, יש ממשלה, אבל אני זה שעומד בחזית.

ישראל כץ: לא רק זה, כשאני עושה – גם תוך כדי עשייה יש שאלות, טענות, חששות.

ישראל כץ: העלו כאו גם על הכביש למבשרת.

ישראל כץ: ברוך השם, המשיח הגיע – היישוב הכי מחובר במדינה.

ישראל כץ: אני אמרתי שאני יודע לאן זה יגיע, אחרים אמרו: אל תעשה את הכביש לירושלים, כי זה ישים את מבשרת במצור.

ישראל כץ: אל תעשה את זה.

ישראל כץ: בסדר, מאה אחוז, זו חלוקת התפקידים: יש כאלה שמדברים, יש כאלה שחוששים, יש כאלה שמתריעים, יש כאלה שאפילו מנגחים, ויש מי שעושה.

ישראל כץ: ואני שיניתי את פני המדינה.

ישראל כץ: אני בונה את ישראל חלק ב'.

ישראל כץ: מה שלא עשו פעם – ועשו הרבה דברים; עשו הרבה דברים כאן:

ישראל כץ: בנו חקלאות, בנו צבא וביטחון, נתנו להייטק לפרוץ, עשו חינוך, עשו הרבה דברים במדינה, אבל לא עשו את הדברים האלה, וכתוצאה מזה שלא עשו אותם נוצרו פערים וחללים בין הפריפריות למרכז, בתוך השכונות והערים.

ישראל כץ: לא בנו, לא חיברו את הפריפריות – –

יעל כהן-פארן: אבל מה קורה עם הפרויקט הזה?

ישראל כץ: – – לא חיברו את ירושלים ולא בנו מערכות להסעת המונים בערים הגדולות, תחבורה ציבורית מודרנית, של רכבות תחתיות, רכבות קלות, אוטובוסים במסלולים מיוחדים, מוניות שירות – כל הדברים שעכשיו אנחנו עושים.

ישראל כץ: אנחנו, אחרי 60 שנה שלא עשו, אני עושה.

ישראל כץ: הדברים שמתבצעים, רבים מהם כבר הסתיימו והם קיימים, ברוך השם, אבל עוד הדרך רבה.

ישראל כץ: יש דברים שנמצאים באמצעיתם או בשלבי הסיום שלהם, ובלתם אין מדינה מודרנית מחוברת כלכלית וחברתית, שוויונית, וזאת התמונה.

ישראל כץ: אם ניקח את הקו לירושלים – יש את המסילה הטורקית הישנה, הקו הטורקי, ויש את התוואי הזה, שהחליטו עליו עוד לפני שאני הגעתי.

ישראל כץ: אמרו: נעשה רכבת.

ישראל כץ: בחרו פחות או יותר את המסלול, תכנון של רכבת, אפילו הקצו 7 מיליארד שקלים מתקציב המדינה בהרשאה להתחייב לביצוע הפרויקט הזה.

ישראל כץ: אגב, אין סטייה אחת, של שקל.

ישראל כץ: עד עכשיו אין חריגה.

ישראל כץ: אבל מה לא עשו?

ישראל כץ: לא ביצעו את ההחלטות.

ישראל כץ: היה תכנון, היה תקציב, היו כל הדברים הבסיסיים.

ישראל כץ: ארבע עד חמש שנים זה היה תקוע.

ישראל כץ: ארבע עד חמש שנים.

ישראל כץ: התחיל ויכוח על שביל לפינוי עפר, ומהשביל הזה פתחו את כל הדיון הסטטוטורי.

ישראל כץ: משם קבעתי עיקרון שאני לא פותח דברים סטטוטוריים.

ישראל כץ: פתחו את הדיון – האוצר לדורותיו לקח את ה-7 מיליארד והשתמש בו לדברים אחרים.

ישראל כץ: לא ביטל פורמלית.

ישראל כץ: אברהם שפירא, היו"ר האגדי של ועדת הכספים, קרא לזה קפלים; הוא אמר את זה ביידיש, לא יודע – הקפלים, איפה שבתקציב לוקחים את הקפלים ומשתמשים בסכומים.

ישראל כץ: אני באתי, כמו שלקחתי את כל הדברים שדובר עליהם ולא עשו אותם – כי אמרו שזה לא כלכלי, ולא צריך לחבר, ואף אחד לא ייסע לבית שאן, לעפולה, למגדל העמק, לקיבוצי עמק הירדן ולכל המקומות; אמרו שאף אחד לא ייסע בשדרות, בנתיבות, באופקים, ברהט, ביישובי הבדואים בסביבה והמועצות האזוריות; אמרו שלא ייסעו לכרמיאל.

ישראל כץ: והיו ויכוחים מאוד קשים והוצאנו לדרך.

ישראל כץ: הקפיאו לי את זה באמצע, ושחררתי את זה, והינה, הדברים האלה קיימים.

ישראל כץ: אם יש טעות אחת זה לא לכיוון זה, שזה שלילי, אלא שהמציאות עולה אפילו על התחזית – ש-2 מיליון איש ומעלה נוסעים כבר ברכבת העמק, וקרוב למיליון איש כבר ברכבת לכרמיאל, ועשרות מיליונים בקו מבאר שבע עד לתל אביב, דרך אופקים, נתיבות, שדרות, אשקלון, אשדוד וכו'.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, עוד מעט סוגרים את הכבישים – – –

ישראל כץ: שנייה.

ישראל כץ: זאת אומרת שאני שיניתי את פני המדינה, ואני נותן לאנשים אפשרות להתחבר למדינה מבחינה כלכלית וחברתית.

יעל כהן-פארן: תן לנו תשובה.

ישראל כץ: הרכבת הזאת לירושלים, כל כך כבר לא רצו לעשות אותה, שאלה שהחליטו שהם רוצים לעשות אותה – הם עשו פסק זמן והשקיעו 800 מיליון שקלים בשדרוג המסילה הישנה, מסילת הטיולים, שמגיעה לבית שמש, ממשיכה למלחה, לגן החיות, לירושלים.

ישראל כץ: היא טובה לטיולים, היא תחזור בקרוב לשמש לטיולים, לתובלה אולי, דברים כאלה; היא לא רכבת מודרנית שאפשר לנסוע בה עם ציוד חדיש.

ישראל כץ: מי שהלך והשקיע 800 מיליון לא התכוון לבצע את הפרויקט הזה, שכבר היה מתוקצב.

ישראל כץ: אבל אני באתי ולקחתי את הנושא הזה, פניתי למועצה הארצית לתכנון ובנייה, העברתי שם שלוש החלטות אחת אחרי השנייה.

ישראל כץ: ויש כאלה שהם היום מאוד בעד הרכבת – לא ראיתי אותם שם, לא ראיתי אותם תומכים; ראיתי אותם מתנגדים או נמנעים ונעלמים.

ישראל כץ: ובאתי ושכנעתי.

ישראל כץ: ואחרי החלטה אחת, זה עוד לא הספיק – שלוש החלטות העברנו.

ישראל כץ: הבאנו את זה גם לכאן, לוועדת הפנים.

ישראל כץ: היה חבר הכנסת דוד אזולאי, השר דוד אזולאי היום, וגם פניתי אליו ואמרתי: אל תעכב.

ישראל כץ: והוצאתי את הפרויקט הזה לדרך, והרכבת – העבודות יצאו לדרך.

ישראל כץ: לא הערכתי שאני אחנוך אותן.

ישראל כץ: סך הכול זה היה בשנת 2010, כמדומני, שהעבודות יצאו לדרך.

ישראל כץ: כל מה שקרה ב-2002, ב-2003, ב-2008, לא קרה במשמרת שלי.

יעל כהן-פארן: אבל מה קורה עכשיו?

ישראל כץ: היא ענתה לך מי האנשים – –

יעל כהן-פארן: אני יודעת מי האנשים – –

ישראל כץ: – – מי האנשים – –

יעל כהן-פארן: – – אבל מה קורה עכשיו?

ישראל כץ: – – שלא עשו את מה שהם צריכים.

יעל כהן-פארן: אבל מה קורה עכשיו, אדוני?

יעל כהן-פארן: זה הכול.

ישראל כץ: במשמרת שלי הפרויקט יצא לדרך.

יעל כהן-פארן: מצוין – – –

ישראל כץ: עכשיו אין חריגה בתקציב.

ישראל כץ: תחת פיקוחי, חברת הרכבת, שהיא מבצעת את הפרויקט הזה – אגב, את הפרויקטים האחרים הוצאתי מידי חברת הרכבת – זה היה חלק מהוויכוח – וחברת נתיבי ישראל, מע"צ לשעבר, ביצעה את מסילת העמק, את המסילה לכרמיאל, מסילת השרון, שהיא כבר מוכנה ותתחיל לעבוד עוד מעט באזור רעננה-הרצליה; בונים את המסילה המזרחית, לחבר עכשיו עוד ציר מזרחי.

ישראל כץ: אבל הרכבת כבר הייתה בעצם במצב שהיא הייתה צריכה להתחיל לעשות את העבודה הזאת.

ישראל כץ: וזה יצא לדרך, והביאו כאן מכונות ענק, ה-TBM, והביאו כאן דברים מדהימים, והייתה כאן עבודה אדירה; והמנהרות במקומן, ואין בהן סדקים, והמעברים – כל 250 מטר בין שתי המנהרות, של כמעט 12 ק"מ כל מנהרה – מחוברים, ולליפתא גם יש פתח הצלה, והכול קיים.

ישראל כץ: ואתם – היו תקופות שרצו לסייר מכל חלקי הבית הזה.

ישראל כץ: שמחתי לקחת לסיורים, וגם להראות, וראו עבודה מדהימה ומרתקת.

ישראל כץ: ואכן, אני קבעתי יעדים שאפתניים.

ישראל כץ: כך אני עובד.

ישראל כץ: אני יכול שלא לקבוע יעדים, אני יכול לתת לזה לזרום, אני יכול לקבוע יעד רחוק.

ישראל כץ: אני קובע יעד, שכל המערכת יודעת שהיא מחויבת – אחרי שאני בודק איתה מקצועית; אני לא קובע יעד שרירותי.

ישראל כץ: והיעד שקבעתי היה בערב פסח, להתחיל להפעיל את הרכבת, גם אם זה על מסילה אחת וגם אם זה רכבת או שתיים לשעה.

ישראל כץ: זה היה היעד, ולקראת סוף מרס היו צריכים היו צריכים להתכנס לתוך היעד הזה.

ישראל כץ: ואז באו ואמרו שאין אישורי בטיחות.

ישראל כץ: זה לא היה סוף פסוק.

ישראל כץ: הייתי יכול להיכנס בעובי הקורה ולוודא – אנחנו לא נוציא רכבת לא בטוחה, אבל כשבאו, בחנתי את שתי האפשרויות: או להיכנס בעובי הקורה, לפתור את בעיות הבטיחות ולהוציא רכבת או שתיים בשביל להתחיל, בשביל להתחיל – כמו שעשיתי, אגב, ברכבת הקלה בירושלים.

ישראל כץ: אני הגעת לפרויקט שהתחילו לפניי.

ישראל כץ: עמדתי כאן, כל יום תקפו אותי; "רכבת הקללה" קראו לזה, במקום הרכבת הקלה; הורסים את רחוב יפו, שוק מחנה יהודה.

ישראל כץ: הייתה בוררות של שנים, שהייתה נמשכת עד עכשיו אם לא אני.

ישראל כץ: ואני חתכתי את הנושא הזה, ועשינו חצי שנה נסיעות חינם, מאחר שהשירות עוד לא היה מיטבי, כדי להוציא לדרך, אחרת היו מתווכחים עד היום.

ישראל כץ: אותו דבר כאן.

ישראל כץ: היו כאן שתי אפשרויות שאנשי המקצוע שאחראים לביצוע של הדברים פרסו לפניי, והאפשרויות היו: להוציא בערב פסח, אחרי התגברות על בעיית הבטיחות – שלא היינו מתפשרים עליה – את הרכבת בשתיים לשעה; או להוציא בערב סוכות, שיהיו שלוש רכבות לשעה, עד ההגנה, עם שתי מסילות, עם חשמול, עם כל שאר הדברים, והשלב הבא, שמתבצע במקביל, זה לחשמל לאורך איילון, מההגנה עד הרצליה, כי הרכבת החשמלית, בתחנה התפעולית שלה, של האפשרות להחליף ולסובב רכבות – זה היה בהרצליה.

ישראל כץ: זה היעד שהם הציבו.

ישראל כץ: אני עשיתי עוד דיונים איתם הלאה – ואפשר גם מההגנה, עבור דרך תחנת השלום, להגיע לתחנת סבידור, שגם שם יש יכולת תפעולית.

ישראל כץ: זאת אומרת, רוב הנוסעים שייסעו בקו לא ירדו בהגנה – הם ירדו בשלום ובסבידור; 90% מהנוסעים שנוסעים לכיוון תל אביב.

ישראל כץ: ולכן נתתי להם יעד: להשמיש את תחנת סבידור כמה שיותר מהר בחשמול; נתחיל בהגנה, ולאחר מכן תחנת סבידור.

ישראל כץ: בדיונים שקיימתי ואני מקיים בחרנו באפשרות נוספת שיכולה לפתור את הבעיה, כי בתחנת ההגנה, אם אין המשכיות וצריך לרדת, יכול להיווצר גודש של נוסעים שבאים מירושלים, ולעומת זאת גם אחרים משתמשים בדבר.

ישראל כץ: ומצאנו פתרון, והנחיתי, וזה תפקידי – לשמוע את הדברים ולייצר פתרונות יצירתיים שהם גם בטוחים והם גם נכונים.

ישראל כץ: ואני הנחיתי שנעשה, מאחר שהרכבת הזאת עוצרת בנתב"ג ותל אביב – תל אביב, נתב"ג, ירושלים – אנחנו נעשה תחנת החלפה בנתב"ג.

ישראל כץ: זאת אומרת, מי שעולה לרכבת בירושלים, בעזרת השם בערב סוכות – והנסיעה היא חינם, צריך לזכור, וזה גם חול המועד – בנתב"ג הוא יוכל להחליף רכבת.

ישראל כץ: אם הוא לא צריך להגיע דווקא להגנה אלא רוצה לתחנות תל אביב או צפונה ודרומה, הוא יוכל להחליף רכבת – כל זה חינם – יחליף את הרכבת, ודרך שם כבר ייסע ישר, בלי צורך לרדת בהגנה, עם רכבות שיגיעו ממודיעין, ממקומות אחרים, והוא יוכל לנסוע לכל רחבי הארץ.

ישראל כץ: מי שיעלה בירושלים ויהיה לו הרב-קו, יקבל אפשרות לנסוע נסיעת חינם הלוך-חזור לכל מקום בארץ במשך שלושה חודשים, והמעבר יהיה בנתב"ג, ומי שבא מכיוון תל אביב או הרצליה או מקום אחר יגיע לנתב"ג, יחליף את הרכבת לירושלים – –

נחמן שי: יצרת – – –

ישראל כץ: – – יחליף את הרכבת לירושלים ויעלה ברכבת לירושלים.

נחמן שי: יצרת בלוד מרכז של החלפת הרכבת.

ישראל כץ: כל הדבר הזה אמור לקרות בערב סוכות.

ישראל כץ: אלה הנתונים שנותנים לי.

ישראל כץ: אני יושב עד רמת המהנדסים, מה ששר בדרך כלל לא אמור לעשות.

ישראל כץ: אני מנהל את המנהלים, כי אני מבין את החשיבות של זה ואת הדברים.

ישראל כץ: אז לכן, אין כרגע שום עיכוב נוסף.

ישראל כץ: היה עיכוב אחד בין פסח לבין סוכות.

ישראל כץ: אכן, היה ניתן גם שהוא לא יהיה, אבל לא היה שווה – לא ליטול את הסיכון הבטיחותי, ודאי, אבל גם להשקיע המון מאמצים בדבר חלקי.

ישראל כץ: אני פועל כדי שזה יהיה בסוכות.

ישראל כץ: עכשיו, כשאני נותן לכם את כל הרקע, כל ההיסטוריה של המדינה – שהדברים לא בוצעו, האלטרנטיבה שכבר התחילו לעשות ובזבזו כסף, דברים שהוחלטו ולא בוצעו – אין שום בעיה גם שהפרויקט הזה היה נדחה בעוד שלושה חודשים.

ישראל כץ: אז מה?

ישראל כץ: אז מה?

ישראל כץ: הרי אין חריגה כספית.

ישראל כץ: לא היה נפגע שום דבר ביוקרתי.

יעל כהן-פארן: רק הפקקים, זה הכול.

ישראל כץ: שום דבר.

ישראל כץ: אתם עומדים כאן כאילו – וואו, עכשיו אנחנו בודקים: האם יהיה לך עיכוב ברכבת?

ישראל כץ: אז אמרתי לך: קודם כול, היא ענתה לך בתום לב, היא פירטה את כל אלה שבעבר החליטו ולא עשו.

ישראל כץ: אני עושה, ותהיה רכבת לירושלים; באותו מחיר שתוקצב, ושהקפיאו את הכסף ולקחו אותו למקומות אחרים, תהיה רכבת מהירה לירושלים.

ישראל כץ: היא תהיה ברמה הכי גבוהה שיש, הכי איכותית; המסלול יהיה מאתגר, מרתק – הגשרים, המנהרות – בקנה מידה עולמי.

ישראל כץ: ותהיה רכבת לירושלים, כי אני עמדתי על זה שהפרויקט יצא לדרך ויתבצע.

ישראל כץ: ופרויקטים מהסוג הזה, אני גם רוצה לומר – וזה לא מדור תירוצים, כי אני יכול להראות רק את הקבלות על כל מה שקורה בארץ.

ישראל כץ: הייתי במטרו בניו יורק.

ישראל כץ: ישראלי לשעבר ניהל את הארכת המטרו שם; הוא ניהל את הפרויקט הזה.

ישראל כץ: הלכנו, גם סיירתי.

ישראל כץ: שר תחבורה – לוקחים אותו למנהרות; שר תיירות – לוקחים אותו לסוויטות.

ישראל כץ: באתי, שמו לי מגפיים, בגד, כובע, ירדתי למנהרות, פגשתי את הישראלי לשעבר.

ישראל כץ: והוא אומר לי: תשמע, זה התעכב עשר שנים.

ישראל כץ: ניו יורק, ארצות הברית, מטרו קיים, כל הדברים שבעולם – מה?

ישראל כץ: למה?

ישראל כץ: כי זה ככה.

ישראל כץ: באתי ללמוד – בגלל נת"ע, בגלל הרכבת בתל אביב, לא הרכבת לירושלים.

ישראל כץ: וכו', וכו'.

ישראל כץ: פרויקטים באמסטרדם – יש לך איזה מטרו שתקוע עשר, 15 שנים; גם בקנדה ובעוד מקומות.

ישראל כץ: אנחנו לא במצב הזה.

ישראל כץ: העבודה התבצעה, אני סיירתי שם ואנשים סיירו שם; אולי הם לא נמצאים כאן – הייתה חברת הכנסת יחימוביץ, היה עמר בר-לב והיו אחרים, וכל מי שרצה, באמת – סיירנו וראינו.

ישראל כץ: והיה דבר מדהים, לא דבר פשוט ורגיל.

ישראל כץ: העבודה הזאת בוצעה, ואתם בקרוב תוזמנו, אני מקווה, כל הכנסת, לטקס בתחנת יצחק נבון; החלטתי לקרוא לה על שם יצחק נבון, הנשיא החמישי, תחנת האומה.

עליזה לביא: שנרשום תאריך, אדוני השר, מתי הטקס?

ישראל כץ: אני רוצה להגיד לכם שמשפחות הנפטרים האחרים רק מקנאות.

ישראל כץ: כן.

ישראל כץ: כשבאו אלה ואחרים – – –

יחיאל חיליק בר: על זה יישר כוח הגדול.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח גדול על זה.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: על יצחק נבון – באמת.

יחיאל חיליק בר: בהחלט.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שיש לו שורשים ירושלמיים – ירושלמי; תרם למדינה, לירושלים.

יחיאל חיליק בר: ראוי מאוד.

ישראל כץ: תחנת יצחק נבון, אחת התחנות היפות והמדהימות בעולם.

ישראל כץ: אחת היפות והמדהימות בעולם, כי היא 80 מטר מתחת לקרקע, בחלק התחתון שלה.

ישראל כץ: היא דבר נהדר.

ישראל כץ: היא חלק ממרכז תחבורתי של רכבות קלות, הרכבת הכבדה, התחנה המרכזית.

ישראל כץ: אתם תראו דברים מדהימים, והציבור גם יראה אותם.

ישראל כץ: ואני אגיד לך, אנחנו מדברים בצורה חברית, אנחנו לא מתווכחים, אבל נגיד שהייתי מותקף כאן, אז הייתי אומר לכם – הייתי אומר לכם: זה לא יעזור לכם.

ישראל כץ: פעם אריק שרון, להבדיל, עמד כאן, לא כשהוא היה אריק הטוב, הוותרן; כשהוא היה עוד בונה את ההתנחלויות, כן?

ישראל כץ: ואז תקפו אותו, וזה היה אחרי שהוא – והוא אמר: ההבדל הוא שאתם צועקים ואנחנו בונים.

ישראל כץ: כשאתם צועקים, היישובים נבנים.

נחמן שי: עד ההתנתקות.

נחמן שי: עד ההתנתקות.

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: אז אני אומר – אם הייתם צועקים, אבל לא צעקתם – אז הייתי אומר:

ישראל כץ: אתם צועקים, ואני עושה.

ישראל כץ: והפרויקט הזה, כל העם יראה אותו, הרי; כל העם יראה אותו וייסע בו ויגיע לתחנות ויראה את המנהרות ויראה את הגשרים.

ישראל כץ: ואז, אתם יודעים מה קורה – זה חוק כלים שלובים: כמה שתוקפים – מהצד השני יוצא הקרדיט.

ישראל כץ: זה קורה עם הכביש לירושלים, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: כמה שתקפו אותי על הכביש, היום, כשנוסעים – ואני אחראי רק לכניסה לעיר – קודם כול שמעתי על השלוש שעות ועל הזה.

ישראל כץ: לא אני חסמתי את הכניסה לירושלים; זו החלטה עירונית, זה לא בסמכותי.

יחיאל חיליק בר: הבעיה הייתה עם המחלף הזה של מבשרת, שיצאה עכשיו – אני, כירושלמי.

יחיאל חיליק בר: השינוי הזה של מבשרת יצר איזו בעיה.

ישראל כץ: לא, לא.

ישראל כץ: אני מוכן תמיד לבדוק.

ישראל כץ: מבשרת – פתרנו את הכול.

ישראל כץ: הבעיה היא שהכניסה – אני רוצה להגיד לכם, אני – עשינו משער הגיא ועד ירושלים; הנחיתי לתת עדיפות ברמזור לירושלים בבוקר, אפילו בכניסה; לתת לו יותר זמן.

ישראל כץ: ראיתי שאחרי זה נוצרה בעיה משער הגיא אחורה, לכיוון תל אביב – הלכתי אני, השוויתי, אמרתי: תבטלו את השוליים.

ישראל כץ: אמרו לי המהנדסים: מה?

ישראל כץ: וואו.

ישראל כץ: המפקח על התעבורה: איך אני אחתום?

ישראל כץ: אמרתי: אתה יכול שלא לחתום, אין בעיה.

ישראל כץ: נחליף.

ישראל כץ: כלומר, מי שמקבל סמכות – לוקח אחריות; מי שיש לו אחריות – מקבל סמכות.

ישראל כץ: בדקו, ביטלו את השוליים, הכול פיקס.

ישראל כץ: הולכים לבדוק בכל הארץ עכשיו, אולי אפשר לבטל עוד שוליים כדי לשחרר פקקים ודברים כאלה בתוואי הקיים.

ישראל כץ: אבל עכשיו בכניסה לעיר מבצעים עבודות, אז זה מקרין אחורה.

ישראל כץ: הכביש הזה הוא כביש מושלם, הוא שלושה נתיבים.

ישראל כץ: אין בו שום מקום שבו מישהו אמור להיעצר.

ישראל כץ: אבל בכלל, צריך גם להבין, לגבי כל תופעת הפקקים בגוש דן וכל הדברים – אנחנו מובילים תוכנית מוסדרת.

ישראל כץ: אגב, גם ה-OECD והבנק העולמי – הוא משבח את מה שעושים, רק אומר: יעבור זמן, ובינתיים הוא מציע כל מיני פתרונות.

ישראל כץ: פתרון אחד שהוא הציע עכשיו, שאני לא מקבל – להעלות את המע"מ ל-21%.

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: דבר שני – הוא מציע לקחת אגרת גודש.

ישראל כץ: אני, את החוכמה הזאת מכיר לבד, ואני מתנגד לה כבר שמונה שנים.

ישראל כץ: למה?

ישראל כץ: כי בלונדון, כשיש תחבורה ציבורית זמינה, אומרים לנהג הפרטי: אתה רוצה לנסוע בפרטי?

ישראל כץ: תשלם.

ישראל כץ: או לא – תעבור לתחבורה.

ישראל כץ: אתה רוצה להכריח, לתמרן.

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל כץ: בישראל, כשאתה אומר לנהג או נהגת, כשאתה אומר להם: אתם, בשביל להיכנס לתל אביב תשלמו כסף – זה מס, קנס, זה לא להכריח.

ישראל כץ: מדוע?

יעל כהן-פארן: כי אין תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: מדוע?

ישראל כץ: כי אלה שהיו לפניי לא בנו תשתית של תחבורה ציבורית; אני בונה אותה.

ישראל כץ: היא מתקדמת, והיא תהיה קיימת ואז יגידו לנהג: אוקיי, אתה רוצה?

ישראל כץ: תשלם.

ישראל כץ: לא רוצה?

ישראל כץ: תיסע בתחבורה ציבורית.

נחמן שי: – – – חניוני חנה וסע.

ישראל כץ: התחבורה הציבורית בישראל מתקדמת בצעדי ענק.

ישראל כץ: שיעור המשתמשים גם הוא עולה, והיא מכלול אחד שלם של רכבות מהירות שמחברות, של רכבות קלות שמסיעות, של אוטובוסים עם נת"צים, של מוניות שירות – שאנחנו נכניס גם אותן השנה לתוך הרב-קו, ואז יוכלו, כמו בחו"ל, לצאת מהבית, לעלות לרכבת, למונית, לאוטובוס.

ישראל כץ: רוב האלה – רוב האוכלוסייה גרה – וגם בבאר שבע יוכלו, גם בגליל ובכל מקום, וגם בירושלים, ותהיה רשת של תחבורה ציבורית ופרטית, ואז אפשר יהיה לווסת את הנהגים ולתמרץ אותם ולקנוס אותם כדי לתעל אותם בשעות העומס לנסוע, כי פקקים תמיד יהיו.

ישראל כץ: מי שמספר סיפורים שהולכים לבנות עכשיו עוד 150,000 דירות בגוש דן – וזה התכנון – ושלא יהיו פקקים, אז הוא באמת מספר סיפורים שהם לא נכונים.

ישראל כץ: תפקידי זה לבנות תשתית של תחבורה ציבורית שתיתן אפשרות בשעות העומס.

ישראל כץ: וגם הכבישים – כביש 531 זה דבר שמשפר את חיי האוכלוסייה באופן משמעותי באזור השרון.

ישראל כץ: השנה עוד יפתחו אותו גם לכיוון תל אביב, גם מכיוון נתניה.

ישראל כץ: אל תזלזלו בכבישים, מבחינת הבטיחות, מבחינת רמת החיים, מבחינת איכות החיים, מבחינת היכולת להתחבר ולנסוע בכבישים נורמליים.

ישראל כץ: אי-אפשר בלי כבישים, ואי-אפשר בלי תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: ואני עושה את מה שאחרים לא עשו.

ישראל כץ: אני עושה, ברכבת לירושלים – היא פאר היצירה, שאני עושה ואחרים לא עשו.

ישראל כץ: ואני פועל שהיא תהיה כמה שיותר מהר, ואני לוחץ את המערכת שהיא תהיה כמה שיותר מהר, ואני מקווה שבקרוב יהיו נסיעות מבחן, עוד לפני הפתיחה הרשמית, ואני אזמין אתכם לבוא, לראות, להתרשם.

ישראל כץ: וכדאי להיות – אני תמיד נותן את העצה הזאת: יש הרבה דברים שאפשר למתוח עליהם ביקורת, והציבור קשוב.

ישראל כץ: כדאי להיות בעד דברים טובים, כי הציבור, במקרה שלי, הוא רואה בעיניו; הוא רואה את הדברים.

ישראל כץ: כל אחד כאן יודע, ורואה את המהפכה שקורית בכל רחבי הארץ, ולכן, כשמישהו אומר שלא עושים, הוא לא מתקבל כאמין, והוא לא יקבל את תמיכת הציבור בעניין הזה.

ישראל כץ: הוא יכול לבוא, להציע, לעשות, לשאול.

ישראל כץ: כולם יודעים שעושים.

ישראל כץ: אני אחראי, ואני אדאג שתהיה רכבת מהירה, מודרנית, שתחבר את ירושלים, מה שאחרים לא עשו, והציבור כולו – כשהוא ייסע, הוא גם יראה את התוצאות.

ישראל כץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: רק מה מציע אדוני?

ישראל כץ: מה שהמציעות והמציעים רוצים.

יחיאל חיליק בר: יעל, מה אתם רוצים?

יעל כהן-פארן: שיהיה דיון בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: דיון בכלכלה?

יעל כהן-פארן: כן.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: זה מקובל עליך?

ישראל כץ: אם הן רוצות לקבל שיעור בכלכלה או בוועדת הכלכלה, אני אשמח – – –

יחיאל חיליק בר: אתן מסתכנות בעוד שעה וחצי של נאום – – –

ישראל כץ: אני בעד הרבה פורומים, אין שום בעיה.

ישראל כץ: יש לנו תשובות טובות מאוד.

יעל כהן-פארן: בסדר גמור.

יעל כהן-פארן: עד שתהיה רכבת אפשר לטייל.

יעל כהן-פארן: אחר כך נעשה את הטיול בקרונות.

יעל כהן-פארן: אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו – הבעת עמדה, קודם כול, של חבר הכנסת שי, ואז אנחנו נצביע מי בעד ומי נגד העברת הדיון לוועדת הכלכלה, ואז נשמע הודעה מיושב-ראש ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: אני רוצה להודות באמת לשר התחבורה.

נחמן שי: אני חושב שהוא השקיע ומשקיע מאמצים אדירים בשיפור התחבורה.

נחמן שי: אי-אפשר לקחת את זה ממנו.

נחמן שי: העניין הוא, כפי שגם עולה מהדוח על ה-OECD, שזה כמו במדרגות נעות: ככל שהוא מנסה ללכת קדימה, המשק הולך אחורה מבחינה זו, ואנחנו נמצאים במדינה שעומס התחבורה בה הוא כבר הגדול והגבוה ביותר ב-OECD.

נחמן שי: ולכן, ממשלת ישראל לא יכולה להסתפק בהשקעות הנוכחיות, גדולות ככל שתהיינה, וחייבים להשקיע פי כמה וכמה לפני שהמדינה הזאת תיחנק.

נחמן שי: אנחנו עומדים בפני קטסטרופה.

נחמן שי: יש לזה השלכות בטיחותיות, יש לזה השלכות ביטחוניות ויש לכך השלכות כלכליות – בכל היבט של החיים במדינת ישראל.

נחמן שי: לכן, אני קורא מפה גם לשר וגם לממשלה, וזה לא משנה כרגע מי יושב ליד השולחן – זה כמובן משנה בהרבה סוגיות: בעניין הזה זה צורך ציבורי דחוף לשפר את התחבורה במדינת ישראל, גם הפרטית וגם הציבורית, כדי לאפשר לאנשים לחיות פה.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה להעביר את ההצעה הדחופה לסדר-היום בנושא: עיכובים נוספים בקו הרכבת המהיר מתל אביב לירושלים לדיון בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: תשעה בעד.

יחיאל חיליק בר: הדיון יעבור להצבעה בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף שגם חברת הכנסת טלי פלוסקוב הצביעה בעד.

טלי פלוסקוב: ההצבעה שלי לא – לא היה לי – – – המסך – – – לכן שאלתי אולי – – –

יחיאל חיליק בר: אז אני מוסיף אותה כאילו היא הצביעה.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת יואב קיש למסור הודעה.

): כבוד היושב-ראש, תודה שאישרת לי לעלות, במיוחד כשיש לי הודעה חשובה.

יחיאל חיליק בר: לא מגיע לך, אבל יאללה.

): אני יכול שלא להקריא.

): זאת הודעה שלסיעת המחנה הציוני מאוד חשוב שאני אקריא, ביקשו שאני אקריא, אבל אם אתה מתנגד, היושב-ראש, אני כמובן לא אסרב לבקשתך בעניין זה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: ודאי, ודאי.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות האלה: מטעם סיעת המחנה הציוני – בוועדת הכספים, במקום חבר הכנסת יצחק הרצוג, יכהן חבר הכנסת איציק שמולי, שנמצא כאן איתנו – – –

קריאה: – – –

): איציק, בהצלחה בוועדת הכספים.

): בוועדה המיוחדת בראשות חברת הכנסת רחל עזריה – – אני כבר לא יודע באיזה חוקים היא מטפלת.

): מה השם, מיוחדת?

רחל עזריה: רפורמות.

): רפורמות או חוק תכנון?

): רפורמות.

רחל עזריה: יש כל מיני – רפורמות.

): אני חושב שאולי הגיע הזמן שכבר נמצא שם, מה שנקרא.

): – – במקום חבר הכנסת איציק שמולי תכהן חברת הכנסת לאה פדידה.

): אז רגע, זה לוותר באחד בשביל לקבל בשני?

): בסדר.

): שיהיה בהצלחה, איציק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני ממלא מקום יושב-ראש ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק יום השחרור מגרמניה הנאצית, התשע"ח–2018, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 15) (הוראות לעניין ביטוח), התשע"ח–2018, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הסיוע המשפטי (סיוע משפטי לאדם בהליך אזרחי לפי חוק איסור הפליה במוצרים בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, התשס"א–2000 (הוראת שעה), התשע"ח–2018; הצעת חוק לפינוי שדות מוקשים (תיקון) (החלת החוק על שטחי נפלים), התשע"ח–2018.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יהודה גליק וקסניה סבטלובה בנושא: החרמת מפלגת החירות באוסטריה.

נאזם בדר: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת הדוחות האלה, מטעם אגף שכר והסכמי עבודה במשרד האוצר: דוח מס' 8 – דין וחשבון על הוצאות השכר של הגופים הציבוריים במשרדי הממשלה לעובדי קבלן כוח אדם לשנת 2017; דוח מס' 16 – דין וחשבון על הוצאות השכר בשירות המדינה, בגופי הביטחון ובשרות בתי הסוהר לשנת 2017; דוח מס' 24, חלק א' – דין וחשבון על הוצאות השכר של הגופים הציבוריים לשנת 2017.

נאזם בדר: כמו כן הונחו הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הצ'כית בדבר הפקה משותפת של סרטים; הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הודו בדבר הפקה משותפת של סרטים.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: התגברות האנטישמיות בצרפת ובגרמניה

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעה הבאה – הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: התגברות האנטישמיות בצרפת ובגרמניה, מס' 9751.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יעקב אשר וחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון שר החינוך נפתלי בנט.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שיום שחור היה בברלין בשבוע שעבר.

נחמן שי: יש הרבה ימים שחורים בברלין, אבל זה היה יום שחור חדש, יום שבו אלפי יהודים נאלצו לצאת להפגנה עם כיפות לראשיהם, לא כי זה עניין של מה בכך אלא כדי להפגין שיהודים אינם חוששים ללכת עם כיפות בגרמניה.

נחמן שי: וכל יהודי ברחבי העולם, וכל אדם, הייתי אומר, שזכר השואה לפניו, או בכלל כבודו של אדם לפניו, חייב היה להזדעזע.

נחמן שי: אנחנו לא שוכחים מה היה בגרמניה, ואנחנו לא נשכח אף פעם מה היה בגרמניה, ואנחנו לא יכולים לקבל את העובדה שיהודים מוכים, פשוטו כמשמעותו – ויש על כך עדויות – בשל העובדה שהם חבשו כיפה.

נחמן שי: לא יכול להיות.

נחמן שי: גרמניה – שאני מכיר אותה מקרוב, ואני עומד בראש קבוצת הידידות בין הבונדסטאג לכנסת, ואנחנו מטפחים את היחסים עם מקבלי ההחלטות, עם הממשלה, עם הקנצלרית, עם הפרלמנט – מתחת לרמות האלה, בציבור הרחב בגרמניה, האנטישמיות חוזרת ועולה כל הזמן, משנה לשנה.

נחמן שי: רק בשנה שעברה נרשמו 1,500 מקרי אנטישמיות כלפי יהודים או מוסדות יהודיים במדינה, וגם ב-2018 אנחנו כבר יכולים לזהות עלייה.

נחמן שי: זה דבר שלא עולה על הדעת.

נחמן שי: ואנחנו, שיש לנו מדינה שלנו, ושיש לנו ממשלה, ושיש לנו נציגויות בכל העולם, רוצים לראות את המאבק באנטישמיות בראש סולם העדיפויות שלנו.

נחמן שי: בעיניי, זה מרכיב בביטחונם של מדינת ישראל והעם היהודי.

נחמן שי: אנחנו צריכים להוביל את המאבק הזה, ולא אף אחד אחר.

נחמן שי: אני מבין שהסמכות המיניסטריאלית לנושא הזה ניתנה בידיו של שר החינוך, במסגרת תפקידו כשר לענייני תפוצות.

נחמן שי: אני לא מכיר – אני רואה דברים אחרים שהם עושים, טובים; זה לא שייך כרגע לעניין.

נחמן שי: אני דורש מהשר בנט להשקיע בנושא הזה מאמצים, ולא לשים אותו בשוליים של השוליים, כי זה לא יכול להיות כך.

נחמן שי: בשביל זה קיימת מדינת ישראל – כדי שיהיה ביטחון ליהודים, ולא רק במדינת ישראל; בכל מקום בעולם.

נחמן שי: אני מאוד התאכזבתי שדווקא שר החינוך – שאני מעריך אותו, והוא יוצא מדי פעם לחו"ל – לא היה בהפגנה הזאת.

נחמן שי: אני חושב שהוא יכול היה לעשות מאמץ, כי הייתה לזה משמעות גדולה ויתרה אילו שר בכיר בממשלת ישראל היה מוביל את ההפגנה של יהודי גרמניה.

נחמן שי: היו שם אחרים, טובים, פחות – עוד פעם, לא נכנס לזה; שר בממשלת ישראל, כדי לומר, לא רק לקהילה היהודית בגרמניה, ולא רק לעם הגרמני, אלא לכל אחד: אנחנו במדינת ישראל נילחם באנטישמיות, ולא ניתן לה יותר להרים ראש.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אני אתחיל דווקא במשהו שנחמן, אתה שכחת או דילגת עליו.

לפני כמה ימים, אולי אתמול, נשא יושב-ראש הרשות הפלסטינית נאום מסוכן ושפל, שנוטף גזענות ושנאת יהודים.

בנאום הוא אמר – אני מצטט: המדינות באירופה רדפו את היהודים בזמן השואה לא בשל דתם אלא בשל היותם מלווים בריבית שרימו את האזרחים בנושאים כספיים.

את הנאום הזה הוא כינה שיעור בהיסטוריה, וזה באמת שיעור בהיסטוריה של תעמולת המונים כנגד העם היהודי.

היא משתלבת היטב עם עלילות הדם שליוו את העם לאורך כל ההיסטוריה.

אבל בואו נחשוב למה הוא אמר את זה.

הוא הרי מנהיג פוליטי, הוא לא מרצה באוניברסיטה ברמאללה; אלא שזה הניסיון שלו לעשות דה-לגיטימציה לאויבים שלו, וזאת שיטה ישנה ומוכרת, שהצליחה הרבה פעמים, אבל לא הצליחה למחוק את עם ישראל כבר אלפי שנים.

אבל למה הם באמת שונאים אותנו כל כך הרבה שנים, כל כך הרבה עמים?

מה יש בנו?

אתם יודעים למה?

כי אנחנו שונים; כי יש לנו מסורת, ויש לנו מצוות וחגים והלכות שבגללם, ורק בגללם, אנו הוכרזנו כעם סגולה, ובזה אין כופרים.

אז למה אנחנו לא כמוהם?

אולי ביום שנהיה כמוהם ייגמרו הצרות?

ביום שאנחנו נהיה כמוהם לא נהיה קיימים.

ולצערי הרב, יש הרבה פעמים והרבה אנשים – וגם מעל הדוכן הזה – כאלה המביאים דוגמאות מעמים אחרים ואומרים: כך עושים באירופה ועושים בזה, ומתריסים כלפינו שאנחנו חשוכים ופרימיטיביים לעומת שאר העמים, וצועקים כל מיני דברים.

לאחרונה המילה הכי נפוצה – ודאי שר החינוך יודע את המילה הזאת: הדתה.

הדתה.

הם רוצים להידמות להם, ואנו מתעקשים להיאחז בתורתנו הקדושה והישנה.

הרי על מה נשפטו ונאסרו אסירי ציון?

על כך שגילו את היהדות ואת המסורת והתחילו לקיים מצוות, ושהתנ"ך וסידור התפילה הפכו להיות המצפן שלהם.

אני דווקא רוצה לשבח את חבר הכנסת לפיד, שהשתתף בצעדה בברלין כשהוא חובש כיפה, כמו יהודי גאה באמונתו.

אך יחד עם זאת, אסור לנו לטעות: הסמנטיקה והצעדה זה לא יהדות.

חבישת הכיפה היא סמל שאם לא יוצקים בה תוכן היא לא כלום.

חבר הכנסת לפיד, לא די באקט הזה שעשית – ששמת כיפה על ראשך.

כיפה היא לא כלי זיהוי בלבד.

מאחורי הכיפה עומדים מסרים, היסטוריה ודרך חיים שמתחילה מימי אברהם אבינו דרך מעמד הר סיני, קבלת התורה והמצוות.

היהדות שעליה אנו מדברים ובה נאבקים ראשי האנטישמים והמסיתים היא שמירה על ערכים, שמירה על התורה, שמירה על הצביון היהודי של העם שלנו, וליבת היהדות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אני מסיים גברתי.

– – אלה היכלי התורה שנמצאים בהם אלפי בני ישיבות ותלמידי כוללים, שלא יודעים כלום על צעדה ולא היו מעולם בברלין – הם כאן בבתי המדרש – ובאלפי שיעורים ברחבי הארץ, לאנשים שלא נמצאים כל היום בבתי מדרש, ובבתי הכנסיות השוקקים בימי חול ושבת.

זאת התשובה על האנטישמיות.

זאת התשובה על התעמולה.

ולכן אנו נמשיך לשמור על ייחודנו ולא ננסה להידמות לאף עם אחר, כי זה ייחודנו.

תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: חבריי להצעה, חברותיי וחבריי הכנסת, עליית אירועי האנטישמיות היא לא תחושת בטן.

עליזה לביא: אני מחזיקה פה ביד את הדוח, רק לחודש ינואר 2018:

עליזה לביא: בריטניה – ב-UCL פורסמה כרזה המתארת את ארצות הברית שמנסה לרסן כלב ענק צמא דם עם מגן דוד שאוכל חיה קטנה.

עליזה לביא: אני אמשיך במה שקורה בשבדיה; באיטליה; ביוון; צרפת; ארצות הברית; בולגריה; ארגנטינה; הודו; יוון – על קיר חיצוני של שער בית כנסת בעיר וולוס רוססה הכתובת: ישראל, לכי לכל הרוחות; גרמניה, כמובן – אנחנו רואים את ההמלצה של ראש הקהילה של הארגונים היהודיים שלא ללכת עם כיפה.

עליזה לביא: אני מייצגת את הכנסת כראש המשלחת למועצת אירופה, בשבוע שעבר נגשתי לראש המשלחת, מקבילי הגרמני, ושאלתי אותו: איך?

עליזה לביא: תגיד לי?

עליזה לביא: מה קורה בגרמניה?

עליזה לביא: לא למדתם מהעבר?

עליזה לביא: אתם לא מבינים שעליית האנטישמיות באירופה היא לא רק בעיה של יהודים?

עליזה לביא: היא תוריד אתכם יגון שאולה.

עליזה לביא: לא בכדי ביום השואה הבין-לאומי הנשיא האוסטרי אומר באזכרה במועצת אירופה: עליית האנטישמיות זו בעיה של אירופה.

עליזה לביא: אז איפה אתם בכל הסיפור?

עליזה לביא: אמרתי לשותפי הגרמני במועצת אירופה: איפה אתם?

עליזה לביא: הוא הסתכל עליי ואמר: היום, היום במצעד אני יודע שרבים רבים רבים יצעדו עם כיפות על ראשם, אבל אנחנו צריכים לעשות מעשה; אנחנו צריכים להחמיר את הענישה; אנחנו צריכים לחנך גם באותם מקומות, אמרתי לו, שמערכת החינוך הגרמנית לא נכנסת, בקרב המהגרים ובמסגדים.

עליזה לביא: אבל יותר מהכול, אנחנו כאן, כמדינת ישראל, אסור לנו לשתוק.

עליזה לביא: אנחנו צריכים שר חוץ במשרה מלאה.

עליזה לביא: צריך לבוא ולטפל ולדרוש את הדברים הללו: החמרה וענישה.

עליזה לביא: צריך לעשות מעשה.

עליזה לביא: אני לא רואה אף אחד כאן, לצערי הרב, שלוקח את האחריות ומקדם בצורה מוסדרת, עקיבה, עניינית, שמתכתבת עם המציאות הזאת.

עליזה לביא: הכתובת על הקיר, ואנחנו רואים את זה באירועי האנטישמיות שהולכים ומתגברים.

עליזה לביא: אז צריך לטפל בזה רגע לפני שזה יהיה מאוחר מדי, רגע לפני שלא יהיה אפשר.

עליזה לביא: אנחנו רואים את הנהירה של אחינו היהודים בצרפת, שעוזבים את הערים הגדולות ועוברים למקומות יותר קטנים.

עליזה לביא: תראו מה קורה בקהילה בשטרסבורג – כל כך הרבה משפחות עוברות בפחד, משום שהן חוששות ללכת עם הסמלים היהודיים.

עליזה לביא: אני קוראת להן לבוא לארץ, לבוא ולעלות לארץ.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות איך אנחנו עושים את זה ומציעים שוב, בדרכי נועם, ולומדים מהטעויות שלנו, איך עשינו את זה לא נכון עד עכשיו, עם הרבה מאוד מאחינו בעולם, אבל במיוחד עם קהילות כמו הקהילה הצרפתית, שעד שהכרנו במקצועות שלהם – ואני שומעת את זה, אני שומעת את זה; יש היום שעת רצון לבוא ולראות איך מדינת ישראל חוזרת להיות מדינה קולטת עלייה ונותנת אופציה.

עליזה לביא: ואשר לעליית האנטישמיות, אסור לנו לעצום עיניים.

עליזה לביא: אסור לנו להתחמק מלטפל בבעיה הזאת.

עליזה לביא: צריך להוסיף את העניין הזה לסדר-היום ולראות איך אנחנו מתמודדים.

עליזה לביא: הדוחות האלה שמונחים חדשות לבקרים לפתחנו הם רק הולכים ומתרחבים.

עליזה לביא: מדינות שלא הכרנו בהן את התופעות האלה באירופה הולכות ומצטרפות – מדינות שלא הכרנו בהן את התופעות הללו.

עליזה לביא: ועל מה זה מלמד?

עליזה לביא: זה מלמד שאנחנו לא באים ודורשים את האכיפה, את החינוך, תוכניות משותפות, להגביר את חילופי הנוער ואת השיח המשתף ואת המשותף.

עליזה לביא: ולא דיברתי פה על החוק הפולני ואת הדרך שבה מדינת ישראל לא טיפלה בזה, ואת הוויכוחים שלנו, גם כאן, בכנסת, שיש איתם.

עליזה לביא: גם כאן יזמתי דיון במועצת אירופה, שהיה דיון קשה, לא פשוט, על החוק הפולני.

עליזה לביא: עד היום לא ברורה לי עמדת מדינת ישראל, כולל ההתנהלות והאי-התנהלות.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, בבקשה.

עליזה לביא: אני חוששת ומוטרדת מאימוץ של החוק הזה, שמשנה את ההיסטוריה – שמשנה את ההיסטוריה ואת החוב של העם הפולני לעם היהודי.

עליזה לביא: ואנחנו רואים מה ההשלכות: כשרואים חוסר עמידה והתכופפות, האנטישמיות רק מתגברת.

עליזה לביא: אז רגע לפני שיהיה מאוחר.

עליזה לביא: תודה אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה לך, גברתי.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר התפוצות נפתלי בנט, בבקשה.

נפתלי בנט: אינני יודע מי בקהל, אבל הם נראים כמו תלמידים בבית ספר, אז ברוכים הבאים לשיעור האזרחות.

נפתלי בנט: במקרה הזה, אתה יודע, אני קמתי, אז הולכים.

יחיאל חיליק בר: אני במקומכם לא הייתי הולך כששר החינוך מדבר, כי יש לנו את השמות שלכם במערכת.

יחיאל חיליק בר: מציע לכם לשבת, אבל זו רק המלצה.

נפתלי בנט: אם תישארו, תקבלו פקטור.

נחמן שי: מאיפה הם?

נפתלי בנט: אני לא יודע, אין לי מושג.

יחיאל חיליק בר: זה בצחוק, אתם יכולים ללכת.

נפתלי בנט: סליחה שהבכתי אתכם.

נפתלי בנט: זה בסדר גמור, אוהב אתכם.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני קודם כול שוב רוצה לברך את חבריי.

נפתלי בנט: זה בדרך כלל קבוצה דומה, ומאוד אכפת לכם, ובצדק, מיהדות התפוצות.

נפתלי בנט: זה לא מובן מאליו.

נפתלי בנט: כל העיסוק, כל העובדה שמדינת ישראל משקיעה משאבים, אנרגיה, תקציבים – אגב, עצם הנושא הזה היה נתון במחלוקת בממשלה הקודמת.

נפתלי בנט: אני לא יודע אם אתם יודעים.

נחמן שי: אם להשקיע כסף בנושא הזה?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: נכון, זה by partisan לגמרי.

עליזה לביא: זה ליהודים – – –

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: ולכן אני קודם כול מברך על זה.

נפתלי בנט: אני חושב שיש לנו עבודה פנימית בישראל, להכשיר עוד יותר ולהעלות את האכפתיות של ישראלים כלפי אחינו בתפוצות.

נפתלי בנט: זה לא נושא ש"מעניין", ולכן אני עוד יותר מברך אתכם.

נפתלי בנט: כמובן, גם אני, כמוכם, נחרדתי מהאירוע הזה ושיהודים בגרמניה יצטרכו לחשוש להסתובב עם כיפה.

נפתלי בנט: משרד התפוצות הוא המשרד האמון מטעם ממשלת ישראל על המאבק באנטישמיות, ואנחנו עוקבים בצורה מאוד הדוקה אחרי האירועים, בעיקר באירופה.

נפתלי בנט: אנחנו בקשר ישיר ורציף עם ממשלות אירופיות ובכירים באירופה ובאיחוד האירופי, כולל פגישות ושיחות שלי, כדי לצמצם את מספרם וחומרתם של האירועים.

נפתלי בנט: לאחרונה פתחנו מעקב אינטרנטי משמעותי אחרי השיח ברשתות.

נפתלי בנט: אנחנו ממש יודעים לזהות אזורים חמים בזמן אמת – מה קורה ואיפה לפעול.

נפתלי בנט: המשרד החל בתקופה האחרונה פרויקט חדשני שמטרתו להכשיר כוחות שיטור וחירום ממדינות אירופה למאבק באנטישמיות, וזה, יחד עם המאמצים האחרים שכבר קורים.

נפתלי בנט: אני רוצה להדגיש, הרי זה דבר מיוחד, הקשר בין מדינה לאנשים שמעולם לא היו אזרחיה – – –

נחמן שי: אין אף קבוצה שהיא חזקה – – –

נפתלי בנט: נכון, ברוך השם.

נפתלי בנט: הזיקה הזאת מתרופפת, ואגב, זה אחד האתגרים המשותפים שלנו בעניין הזה.

נפתלי בנט: לכן אנחנו לא מסירים בגרם אחד את האחריות של ממשלות הקצה על אזרחיהן, אבל אנחנו כן רואים את עצמנו גורם מניע, מעין קטלי

נפתלי בנט: זטור לפעולה, וגם מעבר.

נפתלי בנט: וודאי שהיבשת האירופית צריכה להיות רגישה יותר ואסרטיבית יותר מכל יבשת אחרת, לכן דווקא כשזה מגיע משם, זה עוד יותר קשה.

נפתלי בנט: אני מפה קורא לממשלות, לאותן ממשלות, בוודאי בראש ובראשונה לממשלת גרמניה, שראש המדינה שם היא אוהדת מאוד את היהודים, אבל זה חייב לבוא לידי ביטוי גם בפעולות נחושות בעניין הזה.

נפתלי בנט: ואנחנו נמשיך לפעול.

נפתלי בנט: אני רוצה עוד שתי נקודות מאוד קצרות.

נפתלי בנט: אני לא יכול להתעלם מהפרץ האנטישמי המזעזע של ראש הרשות הפלסטינית.

נפתלי בנט: גם פה זה חוצה מפלגות; זה לא דבר שמטריד רק אותנו – ראיתי גם אתכם באופוזיציה מתבטאים בעניין.

נחמן שי: לא צריך להתייחס אליו בכלל.

נחמן שי: לא צריך להתייחס אליו.

נפתלי בנט: צריך לומר בבירור: אבו מאזן ספוג מכפות רגליו ועד ראשו באנטישמיות חריפה, בגזענות עמוקה ומושרשת.

נפתלי בנט: אנחנו, את השלום עם השכנים שלנו נצטרך לעשות מלמטה למעלה, לא דרך אותם מנהיגים, מחאג' אמין אל-חוסייני, שהיה ידיד של היטלר, דרך ערפאת, שהיה רב-מרצחים של יהודים, וכלה באבו מאזן, שהוא, כאמור, ממש אנטישמי מוביל בעולם היום, בעומק האנטישמיות ובעצימות.

נפתלי בנט: בזה אני אסיים.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, מה אתה מציע?

עליזה לביא: אתה לא מציע באמת לעשות איזה משהו.

יחיאל חיליק בר: כן, אבל רק אני שואל מה הוא מציע.

נפתלי בנט: מה אתם?

עליזה לביא: ועדת החוץ והביטחון.

נחמן שי: חוץ וביטחון.

נפתלי בנט: מה?

יחיאל חיליק בר: רוצים חוץ וביטחון?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: להזמין את נציגי משרד החוץ ואת נציגי – – –

נפתלי בנט: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: לפני ההצבעה – דעה נוספת של חבר הכנסת שמולי, ואז נעבור להצבעה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, הנושא של הדיון הוא אנטישמיות, ואסור בשום פנים ואופן לשתוק משום סיבה שהיא, לא מימין ולא משמאל, להתבטאות החמורה והבזויה והמכוערת והאנטישמית של יושב-ראש הרשות הפלסטינית אתמול.

איציק שמולי: הוא עשה עוול גדול מאוד.

איציק שמולי: א.

איציק שמולי: האשמת היהודים בטריפתם במהלך השואה.

איציק שמולי: זה נוסח עדכני ואנטישמי ובזוי של הפרוטוקולים של זקני ציון.

איציק שמולי: והוא עשה דבר נוסף: הוא התכחש והתעלם מן העובדה שבמדינות ערב יהודים רבים, במאות ואולי באלפים, הוקרבו על מזבח הלאומיות הערבית, בכל מיני מדינות.

איציק שמולי: אז אני חושב שגם מהטעם הפשוט שתהליך שלום והידברות ודיאלוג בונים על בסיס אמת, ולא על בסיס ניסיונות לשכתב את ההיסטוריה ולהמציא אותה מחדש, ראוי היה שאבו מאזן היה מתנצל וחוזר בו מדבריו – דבריו, שפוגעים כמובן בכל יהודי באשר הוא, ומחלישים דווקא את אלו כאן שמעוניינים לקדם, אדוני היושב-ראש, כמוך, את התהליך המדיני לטובת שני העמים.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף לדברים שלך, לכל מילה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על העברת ההצעה הדחופה לסדר-היום בנושא התגברות האנטישמיות בגרמניה ובצרפת לוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: עליזה, העירו לי שזה בדרך כלל בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: את בטוחה שאת רוצה ועחו"ב?

עליזה לביא: – – – ועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: חוץ וביטחון, אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו – אין בעיה.

עליזה לביא: יש שם ועדת משנה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה חינוך.

יחיאל חיליק בר: מה?

טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה חינוך.

קריאה: גם אני חושבת.

טלי פלוסקוב: אז תעבירו לחינוך.

יחיאל חיליק בר: עליזה, יש פה מחלוקת.

עליזה לביא: אבל אנחנו המציעים.

טלי פלוסקוב: אז תעבירו לוועדת הכנסת.

נחמן שי: היא לא המציעה.

יחיאל חיליק בר: אבל יש פה – – –

עליזה לביא: אבל היא לא המציעה.

יחיאל חיליק בר: אם היא לא המציעה אז מתחשבים בדעתה?

נחמן שי: אז נלך לוועדת הכנסת.

עליזה לביא: טלי, אבל אנחנו מבקשים שזה יהיה בוועדת החוץ והביטחון.

עליזה לביא: מה?

עליזה לביא: למה?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: טלי, למה?

עליזה לביא: אבל למה?

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא יותר מתאים לוועדת החינוך.

עליזה לביא: אבל הצענו – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: טלי, אם זה ממש עקרוני לך, אז – אם זה לא עקרוני אז – – –

עליזה לביא: – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, עליזה, אני מנסה לעזור לך.

יחיאל חיליק בר: אני מנסה לעזור לך, רגע.

טלי פלוסקוב: אל תנסה.

טלי פלוסקוב: לא, לא, חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: לא, אני שואל.

טלי פלוסקוב: לי יש את הדעה שלי ומותר לי להביע אותה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שוועדת החינוך מתאימה יותר גם מבחינת לחץ של זמנים וגם – – – ומה שוועדת הכנסת תחליט.

טלי פלוסקוב: זאת הדעה שלי, ואני לא – – – תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: לצערי, אנחנו נעביר את זה לוועדת הכנסת, אם זה יעבור.

עליזה לביא: ממש תודה רבה לך.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

עליזה לביא: על מה ההצבעה?

עליזה לביא: אדוני, לא הבנתי.

יחיאל חיליק בר: אם להעביר את זה לוועדת הכנסת שתחליט איפה יהיה הדיון.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: סתם, סתם אנשים משועממים, פשוט.

עליזה לביא: יכולת להגיש דיון מהיר, גברתי.

עליזה לביא: יכולת.

עליזה לביא: יש לך עוד כלים.

טלי פלוסקוב: מה קשור – – – זה לא קשור – – –

עליזה לביא: בשביל מה עשינו את זה, אני לא מבינה.

עליזה לביא: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שבעה בעד, ללא מתנגדים.

עליזה לביא: סתם, סתם, סתם לחבל.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה תעבור לדיון בוועדת הכנסת, ושם יוחלט היכן ימשיכו לדון בזה.

יחיאל חיליק בר: הפרויקט למימוש זכויות ניצולי השואה

יחיאל חיליק בר: הצעה דחופה לסדר-היום בנושא: הפרויקט למימוש זכויות ניצולי השואה, מס' 9712, 9758 ו-9765, של חברי הכנסת שמולי, פלוסקוב וטיבי.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, חבריי, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו בחרנו להעלות היום על סדר-יומה של המליאה נושא שהוא באמת חשוב מאוד – הוא חשוב והוא נוגע בעצב אולי הכי רגיש של החברה הישראלית: היחס לניצולי השואה.

איציק שמולי: צריך להגיד כבר בפתח הדברים: הממשלות האחרונות כן מנסות לעשות מאמצים, אבל הם לא מספקים.

איציק שמולי: רק ביום השואה האחרון שבנו והדגשנו שוב ושוב את מצבם הקשה מאוד של ניצולי השואה.

איציק שמולי: בין רבע לשליש מהניצולים חיים היום במדינת ישראל מתחת לקו העוני.

איציק שמולי: מה שמייחד את הסוגיה הזאת – הרי אנחנו יודעים שהחברה הישראלית מלאת אתגרים, אבל מה שמייחד את הסוגיה הזאת, זה העובדה שיש לנו הזדמנות אחרונה לתקן; במציאות של מדינת ישראל עדיין הרבה מאוד ניצולי שואה נשארים מאחור, ויש לנו הזדמנות אחרונה לתקן.

איציק שמולי: מדינת ישראל עשתה שתי עוולות עיקריות כלפי ניצולי השואה: הראשונה – לרוב הניצולים היא בכלל לא נתנה את מה שמגיע להם.

איציק שמולי: חלק גדול מהניצולים עד היום לא מצליחים לממן טיפולים ותרופות, שלא לדבר על להתקיים ועל מתנות לנכדים.

איציק שמולי: והדבר השני שהיא עשתה – היא עשתה אפליה בין קבוצות הניצולים; היא יצרה ניצולים סוג א', סוג ב', סוג ג' וכך הלאה.

איציק שמולי: בסופו של דבר הניצולים נמצאים במלחמת התשה לנסות ולהוכיח כל מיני דברים כדי לקבל את מה שמגיע להם.

איציק שמולי: מגיעים אלינו, חברי הכנסת, סיפורים מזעזעים – אנשים שמנסים לקבל טיפול רפואי, ואומרים להם באיזושהי רשות: לכו תביאו איזה אישור רפואי להוכיח לנו שזה נגרם מתקופת הנאצים.

איציק שמולי: מאיפה הם יביאו את האישור הזה?

איציק שמולי: מאיפה?

איציק שמולי: מאיזה רופא בדיוק, ממנגלה?

איציק שמולי: ואנחנו נמצאים במצב שבו יש לנו הזדמנות אחרונה לתקן.

איציק שמולי: על הרקע הזה הממשלה יצאה לפרויקט שהוא מבורך כשלעצמו, פרויקט שתכליתו לנסות לסייע לניצולים למצות את הזכויות שלהם, כי ברור שתנאי מרכזי ביכולת שלהם לחיות בכבוד בשנים האחרונות טמון ביכולת שלהם לממש את הזכויות, מה שלא קורה היום.

איציק שמולי: הפרויקט הזה, לא רק אני אומר אלא גם גורמים בתוך הממשלה מודים שהוא נכשל כישלון חרוץ.

איציק שמולי: מתוך כ-210,000 ניצולי שואה רק 14% – 28,000 ניצולים – –

יצחק כהן: – – –

איציק שמולי: כן, כן, בסדר, אני אומר את זה, אני אומר.

איציק שמולי: – – חיים ברשות מקומית שהשלימה את בדיקת זכאותם להטבות.

איציק שמולי: הרשויות, מבחינתי, זה חלק מהרשות המבצעת.

איציק שמולי: הנתון הנוסף – שהוא עוד יותר מטריד – הוא שבקרב יותר מ-32% מהניצולים – כ-67,000 אנשים – הרשויות כלל לא ניגשו לתהליך כזה של בדיקה ומיצוי הזכויות.

איציק שמולי: הדבר הזה הוא עוול קשה ובלתי נסלח כלפי הניצולים.

איציק שמולי: צריך להבין שמדי שנה כ-15,000 ניצולים הולכים מאיתנו, וחלקם הגדול הולכים בתחושות קשות מאוד, שמדינת ישראל לא עשתה די כדי לשפר את מצבם; שמדינת ישראל פשוט מחכה שהם ילכו לעולמם והכסף יישאר בקופה.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו נמצאים בקו פרשת המים, אדוני סגן השר, ואנחנו בהחלט מבקשים לעשות את הכול בכוחות משותפים גם כדי להאיץ ולקדם את הליך מיצוי הזכויות, אבל יותר מזה: להעביר חקיקה נורמלית שמאחדת את כל הקבוצות של ניצולי השואה ונותנת להם – ולנו – הזדמנות אחת אחרונה לחיות את החיים שלהם ברווחה, ומאיתנו חוסכת אולי בעתיד את הבושה.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פלוסקוב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה ישיב סגן שר האוצר, יצחק כהן היקר.

טלי פלוסקוב: באמת יקר.

יחיאל חיליק בר: הכי יקר.

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי היום לפרוטוקול שהוא האהוב עליי במשכן הזה, אין מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: הינה, אני אומר את זה לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: מכל המפלגות.

טלי פלוסקוב: אני מצטרפת.

יחיאל חיליק בר: בואו נעשה על זה הצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, זה לא סוד שהנושא של ניצולי שואה הוא נושא שקרוב לליבם של הרבה אנשים שיושבים בבית הזה, ואני שמחה מאוד שידידי איציק שמולי העלה שוב את הנושא שקשור לניצולי שואה, אבל אני החלטתי להצטרף אולי כדי יותר לעדכן במה שאכן קורה.

טלי פלוסקוב: נכון שצריך שיפור, ואנחנו נדבר על זה, אבל בעיניי מה שקרה בנושא של ניצולי שואה בשנים האחרונות זה מהפך.

טלי פלוסקוב: התדמית שבנו על ניצולי שואה קודם זאת כבר לא תדמית רלוונטית.

טלי פלוסקוב: המצב השתפר, והשתפר בהמון, ואני רוצה לברך את סגן שר האוצר איציק כהן, כי הוא נבחר כנציג הממשלה שאחראי לכל הנושא שקשור לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים עם סגן השר – אם לא כל יום אז פעם בשבוע בטוח – מה הצעד הבא כדי לעזור לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: אין ספק שיש היום בממשלה – ופה אני אומרת ממשלה, כי זה גם שר האוצר וזה גם ראש הממשלה – יש היום אוזן קשבת לניצולים.

טלי פלוסקוב: לכן, אם אנחנו מדברים על מיצוי זכויות, אני רק רוצה להגיד דבר אחד: חלק מהדברים יכולה לעשות ממשלה, וחלק מהדברים הם באחריות של הרשויות המקומיות.

טלי פלוסקוב: צריך להיות רצון עז של הרשויות המקומיות לעשות את העבודה הזאת בצורה הכי טובה שאפשר.

טלי פלוסקוב: יש דברים שאנחנו יכולים לעשות באמצעות החקיקה ולחייב אותם ויש דברים שזה באמצעות הנהלים.

טלי פלוסקוב: אני מנצלת את ההזדמנות שעכשיו אני מדברת כאן, ואני יודעת שיש הרבה אנשים ששומעים אותנו – גם עובדי הרשויות, גם ראשי הרשויות, גם סגני רשויות, גם חברי מועצה.

טלי פלוסקוב: ואני מציעה שכל פוליטיקאי ברמה מוניציפלית יעלה הצעה לסדר-היום – פנימית אצלו במועצת העיר – עם דיווח של מנהלת מחלקת הרווחה או מי שאחראי ברשות כזאת או אחרת, מה הולך בעיר שלהם בנושא של ניצולי שואה; כמה מהם כן ממצים את הזכויות שלהם וכמה מהם לא.

טלי פלוסקוב: אגב, יש לי נתון שאני חייבת לחלוק אותו כנתון חיובי.

טלי פלוסקוב: על פי הדיווח של משרד הרווחה, בכל אופן שדֻווח בוועדה, מדברים על כך ש-95% מניצולי השואה מנצלים את הזכויות שלהם – שזה נתון מרגיע, הייתי אומרת.

טלי פלוסקוב: זה נתון מרגיע.

טלי פלוסקוב: כן הצלחנו לשנות את הדרך של הוועדה שראש הממשלה הקים בזמנו, שרצו לעשות בראשותו של פראוור ורצו לעשות איזושהי דרך של בדיקה וסקרים, ואנחנו החלטנו: רבותיי, אין לנו זמן לזה.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לעשות משהו עכשיו, אתמול.

טלי פלוסקוב: לכן, אני פה שוב מברכת את סגן שר האוצר, כי אני יודעת שלקחת את זה לידיים שלך, ואני יודעת שכשאני מדברת איתך, אתה מכיר את הנושא הזה כל כך טוב.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות אדם שמטפל בזה ולא יודע ולא מכיר את הנושא הזה לעומק.

טלי פלוסקוב: אז לך יש את זה, ולכן אתה שמעת פה איזו אהדה.

טלי פלוסקוב: באמת, זה משהו שמגיע לך, כי אנחנו מצפים מכם – ממשרד האוצר וממך אישית, איציק – לצעד הגדול הבא לטובת ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: נכון, יש ניצולי שואה שעדיין חיים מתחת לקו העוני, ואנחנו כן צריכים לפתור את הבעיה – קודם כול צריכים לפתור את הבעיה של כולם, אבל של ניצולי שואה קצת קודם.

טלי פלוסקוב: לכן, אני עם ידידי איציק שמולי – אם תרצה ללכת לוועדה, נלך לוועדה ונמשיך ביחד, ופה אני אומרת מילה שהיא מילת מפתח: ביחד – לחשוב מה הצעד הבא לטובת הניצולים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בגלל שפרגנת לשני האיציקים, נתתי לך עוד דקה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: אני מעריכה את זה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חבריי חברי כנסת, אני מודה לכם על שהעליתם את הנושא הזה לסדר-היום, מכיוון שאסור שהנושא של ניצולי שואה ירד מסדר-היום; הוא חייב להיות כל הזמן על סדר-היום.

יצחק כהן: עכשיו סתם נתונים כלליים, ואתם מכירים את זה: הסיוע שניתן לניצולי שואה גדל משמעותית בשנים האחרונות, הן מבחינת היקף האוכלוסיות הזכאיות – וצירפנו עוד אוכלוסיות, של מרוקו, אלג'יר, עיראק, נוספו לוב, תוניס, רומניה, עובדי כפייה – הוספנו המון אוכלוסיות, והן מבחינת גובה הסיוע והזכאויות.

יצחק כהן: כך, התקציב המופנה לניצולים, אדוני היושב-ראש, גדל לסכום עצום העולה על 5 מיליארד שקל בשנה – 5 מיליארד ו-200 מיליון – ומספר הזכאים להטבות גדל ל-220,000 זכאים.

יצחק כהן: אני שמח לספר ששקל אחד לא חוזר חזרה – עם ביצוע מלא, כפי שאמרת; שקל אחד מה-5 מיליארד ו-200 מיליון, חוץ מתקציבי לוויין של משרדים אחרים, שעכשיו במסגרת התפקיד החדש שלקחנו על עצמנו – לתכלל את הפעילות של כל משרדי הממשלה, שלא יהיו כפילויות, שכל משרד ידע לעשות הכי טוב את מה שלקח על עצמו לעשות, את מה שמוטל עליו לעשות – חוץ מהתקציבים האלה, 5 מיליארד ו-200 מיליון.

יצחק כהן: ההוכחה שזה מנוצל, שזה מיצוי מלא, היא ששקל לא חוזר חזרה לאוצר.

יצחק כהן: הכול מבוצע.

יצחק כהן: הפרויקט עם הרשויות המקומיות – חשבנו לעשות את זה ביוזמתנו.

יצחק כהן: אנחנו חשבנו שנכניס גם את הרשויות, שכל רשות תיקח איזושהי אחריות מוסרית – שלום, כבוד השרה – על ניצולים שגרים באותה עיר.

יצחק כהן: לקחנו את הרשימה של 220,000 הניצולים וחילקנו אותה לכל הרשויות.

יצחק כהן: כדאי שתהיה עוד – אנחנו עושים.

יצחק כהן: לא ביקשנו שתחליפו אותנו.

יצחק כהן: אל תחליפו אותנו.

יצחק כהן: זה לא שחלילה תחליפו אותנו, אנחנו לא רוצים, אלא גם תיקחו על עצמכם יוזמה, על הניצולים גרים בערים שלכם.

יצחק כהן: תעשו כל מה שניתן לעשות מבחינת

יצחק כהן: כם – מבחינת תנועות הנוער, מבחינת עובדים סוציאליים, מבחינת לשכות הרווחה.

יצחק כהן: חלק מהרשויות, כפי שאמרת, איציק, עשו עבודה טובה, וחלק אחר – אני לא רוצה לציין, אני לא רוצה לפגוע באף אחת – לא עשו עבודה, לא טובה ולא בכלל.

יצחק כהן: בסדר.

יצחק כהן: אבל זה לא בא להחליף אותנו.

יצחק כהן: אנחנו בעצמנו נעשה את המיצוי, נגיע לכל הניצולים עד לבית.

יצחק כהן: עד לבית נגיע אליהם.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, זה אפיק נוסף בשורה של אפיקים למיצוי זכויות – – –

איציק שמולי: יש לכם פרק זמן שאתם אומרים: עד תאריך כזה וכזה אנחנו – – –

יצחק כהן: הזמן זה הדבר הכי קשה בעניין הזה, מפני שציר הזמן פועל לרעתנו.

יצחק כהן: אנחנו מקצרים הליכים, למשל non paper במעבר מידעים בין משרדים – שברוך השם שרת המשפטים חתמה על זה וועדת החוקה, חוק ומשפט אישרה את זה.

יצחק כהן: זה כבר non paper; מידעים כבר עוברים באופן מקוון.

יצחק כהן: גם המכרזים שאנחנו עושים – במה שקשור לניצולי שואה, להפעלת הפרויקט הענק הזה של מיצוי הזכויות, הוא יהיה בלי מכרז.

יצחק כהן: אנחנו לא נחכה למכרז.

יצחק כהן: מכרז ייקח שנה-שנתיים.

יצחק כהן: אנחנו נעשה את זה באישורים של היועצים המשפטיים ושל החשב הכללי, ללא מכרז, מכיוון שאין לנו זמן.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, פרויקט זה הוא יוזמה נוספת שבמסגרתה מציעה הרשות לרשות המקומית את רשימת התושבים.

יצחק כהן: אני לא רוצה להגיד מי הרשויות, אבל בוא נאמר שמה שמשמח זה שחלק מהרשויות עשו עבודה טובה.

יצחק כהן: אבל זה לא בא להשלים איזושהי – פשוט, זה למענם, מה שיצא למענם מראשי הרשויות.

יצחק כהן: אני חושב שזה יפה מאוד שראש רשות יוצר קשר עם הניצולים.

יצחק כהן: לא הלך – לא הלך.

יצחק כהן: לרשות יש הצלבות מידע קבועות עם המוסד לביטוח לאומי, כך שאם מאותר ניצול שואה הזכאי לתגמול של מקבל הבטחת הכנסה, הוא מקבל אוטומטית – אוטומטית, כמו שאמרתי, non paper, הטבות מוגברות, וכן מוצע לו לקבל תגמול מוגדל מהרשות.

יצחק כהן: בנוסף, כפי שציינתי קודם – הפרויקט הלאומי המקיף למיצוי זכויות, שבמסגרתו תגיע הרשות עד לביתם של הניצולים, ככל שהדבר יידרש.

יצחק כהן: מדובר במיצוי זכויות אקטיבי, ממוקד ופרטני, הן עבור הניצולים שכבר מקבלים כיום תגמול והן עבור תושבים פוטנציאליים שאיתרה הרשות מיוזמתה ועשויים להיות זכאים.

יצחק כהן: אנחנו פונים לניצולי שואה שהמון זמן לא פנו אלינו בקשר למצב הנכות שלהם, אנחנו מעירים את תשומת ליבם.

יצחק כהן: הם לא צריכים להגיע אלינו; צריכים פשוט רק לשלוח אלינו חזרה.

יצחק כהן: המבצע התחיל; 10,000 תיקים כבר נשלחו, 7,500 כבר חזרו.

יצחק כהן: אנחנו נמשיך בקבוצות של 10,000.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, איציק, אני יודע ואתה יודע וכולם יודעים שהזמן פועל לרעתנו.

יצחק כהן: זהו.

יחיאל חיליק בר: מה מציע אדוני?

יצחק כהן: מה שהם רוצים.

יחיאל חיליק בר: מה שהם רוצים.

יחיאל חיליק בר: מה רוצים?

יצחק כהן: רוצים לוועדת העבודה והרווחה?

יחיאל חיליק בר: נחמן, תישאר כבר ליד המיקרופון.

יחיאל חיליק בר: הבעת דעה לחבר הכנסת נחמן שי, ואנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: סליחה, היא ביקשה לפניו?

יחיאל חיליק בר: לא, את רשומה.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן השר, אני יכולה לומר לך שיש לי הצעת חוק שכבר מסתובבת שנתיים להסדרת הזכויות של ניצולי שואה, במובן הזה שההטבות יצטברו ולא יחפפו כפי שאנחנו רואים היום.

ענת ברקו: אלה פניות שאנחנו קיבלנו מהרבה מאוד ניצולים, שברגע שהם מקבלים הטבה מסוימת ויש הטבה אחרת – נאמר אפילו של אזרחים ותיקים – אז לא צוברים להם את ההטבות בגין היותם ניצולי שואה, אלא הן חופפות, ובסך הכול יוצא בשורה תחתונה שהם לא זוכים להטבות הראויות.

ענת ברקו: אז הייתי רוצה, ברשותך, באמת, שתזכיר לשר האוצר את העניין הזה, כי אני גם פניתי אליו באופן אישי, הצגתי את הצעת החוק.

ענת ברקו: ישבתי עם עופרה, ראש הרשות לניצולי השואה, בעניין הזה – דבר לא קודם.

ענת ברקו: אני חושבת שהדבר שעומד מולנו, כשאנחנו שומעים היום גם הכחשות שואה מצד אבו מאזן וגם בעולם, וגם גילויים אנטישמיים, אנחנו צריכים לדעת שהדור הזה הוא דור שהולך ונעלם, ולעשות את המקסימום כדי שלא נגיד לעצמנו מאוחר יותר: הם היו פה ולא עשינו את המקסימום, ולא נתנו את כל שיכולנו כדי להקל עליהם בשנים האחרונות של חייהם.

ענת ברקו: לכן, אדוני סגן השר, אני מאוד אודה לך אם תבחנו שוב את הצעת החוק שלי, שאני חושבת שהיום, באמת, כשהתמעטו הניצולים, אפשר יהיה לעמוד בה מבחינה כלכלית, והיא מאוד תסייע לניצולי שואה.

ענת ברקו: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תשתדלו בדקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני סגן השר, אתה יכול לרדת.

יצחק כהן: לא, אני רוצה לענות לו.

יחיאל חיליק בר: לא, אתה לא יכול, זה לא שאילתות.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה.

נחמן שי: חבריי, אני רוצה להצטרף לקריאה שהשמיעו פה חברי הכנסת שמולי ופלוסקוב.

נחמן שי: אנחנו פוגשים את ניצולי השואה גם בכובעים אחרים שלנו, דרך שדולת הגמלאים, טלי – בוועדת המשנה שלה לעניין תוכנית אב.

נחמן שי: איך שאנחנו לא תוקפים את הנושא הזה אנחנו לא מצליחים לשבור איזו תקרת זכוכית.

נחמן שי: מגיעות אליי תלונות ומגיעים סיפורים אישיים קשים ביותר.

נחמן שי: ואני פונה מפה, באמת, לממשלת ישראל: לא נשארו, לצערנו הרב, עוד הרבה שנים.

נחמן שי: אנחנו כבר באמת עם האחרונים שבאחרונים, גם בארץ וגם בעולם.

נחמן שי: מספיק עם ההתמקחות הזאת ועם הקרתנות הזאת, באמת, פה 100 שקל ושם 200 שקל.

נחמן שי: לפתוח את הכיס.

נחמן שי: מדינת ישראל 2018 היא לא מדינה עשירה, אבל היא מדינה שיכולה לתת תנאי חיים, נקרא לזה, סבירים, לכל אחד מאזרחיה.

נחמן שי: אבל אני שם דגש מיוחד על הקבוצה הזאת; היא ראויה לזה.

נחמן שי: זאת האחריות שלנו, זאת המחויבות שלנו, ובאמת, פעם אחת להעביר איזושהי החלטה גורפת, לשבור את כל המחסומים, לתת להם מה שצריך.

נחמן שי: בעוד 10 או 15 שנים כבר לא יהיה למי לתת.

נחמן שי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה נחמן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על העברת ההצעה הדחופה לסדר-היום: פרויקט למימוש זכויות ניצולי השואה, לוועדת הרווחה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד העברת ההצעה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: תשעה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום תעבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יחיאל חיליק בר: עוני , הזנחה וקיפוח הם מתכון מובהק לאלימות ולפשיעה

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 9740, בנושא: עוני, הזנחה וקיפוח הם מתכון מובהק לאלימות ופשיעה – מה שנכון – של חבר הכנסת סעיד אלחרומי.

יחיאל חיליק בר: תשיב השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

סעיד אלחרומי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, כידוע לכולם, עוני, הזנחה וקיפוח, גם אם זה בתור הרגשה, הוא מתכון ברור ומובהק לאלימות, לפשיעה ולהתגברות האלימות והפשיעה בכל חברה.

סעיד אלחרומי: רוב המחקרים בעולם מצביעים על המגמה הזאת.

סעיד אלחרומי: ולכן, אני רוצה להתייחס למה שקרה לפני עשרה ימים ולסיפור של הירי באוויר שהיה באחד מכבישי הנגב – וזה מאוד קרוב אליי – ולמה אחר כך, מהתגובות ומההרגשה שכאילו אנחנו בנגב חיים – הדרום הפרוע, חלק מהאנשים קרא לזה.

סעיד אלחרומי: אבל מרוב הדיון שהיה מסביב לזה, לצערי הרב, הרוב החטיא את המטרה האמיתית ואת העניין הרציני שצריך לדבר עליו, צריך לדון בו וצריך לצאת ממנו למסקנות.

סעיד אלחרומי: אני אעשה סקירה קצרה לגבי המצב בנגב – חלוקת הרשויות בנגב, חלוקת האוכלוסייה שם, איפה היא נמצאת.

סעיד אלחרומי: יש לנו רשויות כמו רהט, כמו חורה, כמו שגב שלום – רשויות ותיקות – ויש לנו את המועצות האזוריות; אני כבר סיפרתי את הסיפור הזה בעבר.

סעיד אלחרומי: אבל יש לנו את החלק השלישי שלא שייך לאף אחת מהקטגוריות האלה – הוא לא שייך לרשויות הוותיקות, הוא לא שייך למועצות האזוריות, והוא נמצא בכפרים הלא-מוכרים, או במה שאנחנו קוראים "השבטים הבדואיים".

סעיד אלחרומי: השטח הזה, החלק השלישי, בעצם נעלם מהרדאר הממשלתי, וכל דיבור על תוכנית ממשלתית ועל התוכנית הכלכלית הוא בעצם, בגדול, על היישובים הקבועים, היישובים הוותיקים, היישובים הקיימים, שזה קצת מעל למחצית האוכלוסייה שנמצאת בנגב.

סעיד אלחרומי: אז מה יש לנו שם?

סעיד אלחרומי: מה שאני אומר עכשיו, מה שאני אגיד עכשיו משותף לכול, אבל בשכבה השלישית, בשבטים הבדואים, בכפרים הלא-מוכרים, הוא ברור לחלוטין, ויש לו מידה מאוד גדולה.

סעיד אלחרומי: אחוזי העוני – אני חושב שכולם יודעים: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש בה מעל 50% עוני, בעיקר אם אנחנו מדברים על משפחות חד-הוריות, בעיקר בשכבות המוחלשות, נשים חד-הוריות, משפחות שבעצם האבטלה גואה בתוך האוכלוסייה הזאת.

סעיד אלחרומי: אחוזי האבטלה, כידוע, ידוע לכולם שביישובי הנגב הם הכי גבוהים בארץ; אין, אי-אפשר להשוות לאף יישוב אחר.

ענת ברקו: נשים חד-הוריות?

סעיד אלחרומי: לא, נשים חד-הוריות.

סעיד אלחרומי: אני מדבר על נשים חד-הוריות.

סעיד אלחרומי: זה דיון אחר.

סעיד אלחרומי: אני יכול לתת הרצאה שלמה בנושא הזה, אבל אני מדבר על השכבות המוחלשות, נשים חד-הוריות, ובעצם, שיש בעיה בתעסוקה שם, והילדים של הנשים האלה, המשפחות האלה – אנחנו מאבדים אותם באמצע.

סעיד אלחרומי: החינוך הבלתי-פורמלי בכפרים האלה, בשבטים האלה, הוא בכלל לא קיים.

סעיד אלחרומי: אנחנו מדברים על חינוך בלתי פורמלי – למשל, קח את שגב שלום: יש שם מתנ"ס מקומי, יש אפשרות לפעול, לקיים חוגים אחרי הצוהריים.

סעיד אלחרומי: בכפרים האלה יש בתי ספר, בכפרים הלא-מוכרים, אבל אין חינוך בלתי פורמלי אחר הצוהריים.

סעיד אלחרומי: למה אין חינוך בלתי פורמלי?

סעיד אלחרומי: כי בעצם אין את המקום, או אין את הרצון לעשות את זה – למרות שאולי בחלק מהמועצות האזוריות יש הקצבה לחינוך בלתי פורמלי.

סעיד אלחרומי: ולכן, אנחנו במצב שבנגב יש שכבת גיל של כיתות י"ב בכל שנה של כ-5,000 תלמידים.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו מדברים על התיכונים, מכיתה ט' עד י"ב, אנחנו מדברים על בערך בין 20,000 ל-25,000 תלמידים בתיכונים.

סעיד אלחרומי: תארו לעצמכם – מחצית מהם בעצם לא זוכים לחינוך בלתי פורמלי, ובעצם לעבודה מולם ביום-יום.

סעיד אלחרומי: נוצר מצב, רבותיי, שהצעירים האלה שמסיימים כיתה י"ב – וחלק נושרים לפני שהם מסיימים כיתה י"ב – נופלים כפרי בשל בידי עבריינים ובידי כנופיות הפשע, ובעצם אנחנו מגישים אותם על מגש לקבוצות שעובדות אנטי-החברה – נגד החברה.

סעיד אלחרומי: זה לא פשוט, זה לא פשוט, אבל אפשר לעשות עבודה ממקדת פר יישוב, ואם לא עושים את זה פר ישוב, לא נגיע לשום דבר.

סעיד אלחרומי: אנחנו נמשיך לדבר כאן, והמלומדים וכל מיני מומחים לענייני הנגב – כל פקיד שעבד בנגב שנה או שנתיים הפך להיות מומחה לענייני נגב, ואנחנו לא נגיע לשום מקום אם אנחנו לא נתמקד בביר אל-משאש, ולא נתמקד בוואדי נעם, ולא נגיע לאל-פורעה, ולא נגיע לזרנוג, ולא נגיע לרחמה ועבדה ודחייה וכל היישובים הלא-מוכרים, ונעשה עבודה – המדינה, רשויות המדינה – בעיקר בנושא החינוך.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא נגיע לשום מקום.

סעיד אלחרומי: הטיפול האינטנסיבי הזה מחייב גם היערכות וגם נכונות לעשות את זה.

סעיד אלחרומי: להציג שברגע שאנחנו מטפלים בשגב שלום או ברהט, וברגע שהקצבנו תקציב ליישובים הקבועים, ליישובים הוותיקים, פתרנו את הבעיה – אנחנו מחטיאים את המטרה.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא נגיע למה שאנחנו רוצים.

סעיד אלחרומי: הנקודה השנייה היא העצמת מקורות ההכנסה המסורתיים של האוכלוסייה הערבית בנגב.

סעיד אלחרומי: ברוב היישובים הלא-מוכרים, ההכנסה המסורתית ומקור ההכנסה המסורתי שלהם זה בעצם חקלאות – חקלאות מסורתית של גידול עדרים למיניהם – ובעצם עבודה ביתית יותר.

סעיד אלחרומי: העצמת מקור ההכנסה הזה גם יפטור את המדינה מהשקעה מסוימת בתחום הזה, אבל בעצם ייתן אופק ותקווה לאוכלוסייה הזאת.

סעיד אלחרומי: פתרונות בחינוך הבלתי-פורמלי – יש פתרונות.

סעיד אלחרומי: אם ניקח עכשיו את כל בתי הספר שנמצאים בכפרים הלא-מוכרים – יש בתי ספר, משרד החינוך הקים שם בתי ספר; נכון, בכיתות יבילות, נכון שיש שם לחץ, אבל בלי הפעלת בתי הספר האלה בשעות אחר הצוהריים אנחנו נפספס את האוכלוסייה הזאת.

סעיד אלחרומי: כל מה שנגיד – שצריך להסדיר את ההתיישבות הבדואית, וצריך לפתור את הסוגיה שם – נדבר על זה, אבל בסופו של דבר, בתקופה הזאת, במקביל, צריך לעבוד על האוכלוסייה הזאת ולתת את השירותים שם.

סעיד אלחרומי: הנגשת ההשכלה הגבוהה – דובר הרבה, ועסקתי בזה גם כראש רשות, בנושא ההשכלה הגבוהה, אבל רבותיי, גם אנחנו נדבר רק על השכלה גבוהה ורק על הנגשה, גם אם הסטודנט הזה ילמד הנדסה והנדסת חשמל והנדסת ביו-כימיה, אבל כשהוא יוצא וכשהוא מסיים את הלימודים לא ימצא מקום עבודה, אנחנו כמעט לא עשינו כלום.

סעיד אלחרומי: אנחנו לא רוצים שהסטודנט הזה ילמד במכללה הטכנולוגית בבאר שבע או בסמי שמעון או באוניברסיטת בן-גוריון ולאחר שהוא מסיים הנדסת חשמל יחזור ללמד בבית הספר.

סעיד אלחרומי: לא לכך ייעדנו אותו.

סעיד אלחרומי: לכן, כל התוכניות האלה, גברתי השרה, צריכות להיות עם מדד ברור.

סעיד אלחרומי: כמה נכנסו לתוכנית הזאת – כי הממשלה משלמת עבור זה.

סעיד אלחרומי: אם שילמנו עבור תוכנית של 30 סטודנטים, 40 סטודנטים, אחרי ארבע שנים צריך לראות איפה הם נמצאים – אם הם באמת באינטל, בקריית גת, או בבאר שבע באיזו חברת הייטק או בכל מקום אחר.

סעיד אלחרומי: אזורי התעסוקה המשותפים – כראש רשות שגב שלום, ב-2007 הייתי שותף להשקת אזור התעשייה בצומת שוקת.

סעיד אלחרומי: חברים, אנחנו 11 שנים אחר כך, ועדיין שום דבר שם לא זז.

סעיד אלחרומי: מה זה זז?

סעיד אלחרומי: אני מאמין – מזיזים דבר כשאני רואה את הטרקטור עולה לשטח; כשאני רואה שהיזמים מקבלים הקצאה של הקרקע, וחבר'ה, בואו תתחילו לעשות את המיזמים האלה.

סעיד אלחרומי: דרך אגב, אני אחד התומכים הגדולים באזורי תעשייה משותפים.

סעיד אלחרומי: בנגב, אם לא יהיה שיתוף פעולה ואם לא תהיה עבודה משותפת של היישובים הערביים הבדואים בנגב עם היישובים היהודיים, לא נגיע לשום תוצאה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

סעיד אלחרומי: בשני משפטים.

סעיד אלחרומי: נושא האכיפה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאכיפה בלבד – ומה שקורה היום בנגב, בעיקר בנושא הכפרים הלא-מוכרים והריסות הבתים, זה רק מגביר את הניכור ומגביר את תחושת הקיפוח.

סעיד אלחרומי: ואדי נעם – יישוב שהמדינה רוצה להכיר בו – אם אנחנו, במקביל לדיבור על הכרה, לא מקפיאים את ההריסה, עד שאנחנו מגיעים לתוצאה, אנחנו מפספסים את המטרה, ואנחנו מאבדים את היישובים האלה.

סעיד אלחרומי: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אלחרומי.

יחיאל חיליק בר: השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, בבקשה, תשיב.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לברך את חבר הכנסת סעיד אלחרומי על עצם העלאת הנושא.

גילה גמליאל: הנושא של הבדואים בנגב הוא נושא שמצריך טיפול יסודי, ממוקד, על מנת לצמצם את הפער, על מנת לפתור את הסוגיה.

גילה גמליאל: זה צריך להיעשות בשיתוף פעולה עם כל ראשי הרשויות באזור הנגב – גם ראשי הרשויות של היישובים היהודיים וגם ראשי הרשויות של היישובים הבדואיים וגם עם כל ההנהגה.

גילה גמליאל: אפשר בהחלט להגיע אחת ולתמיד לפתרון הבעיה הכאובה הזאת.

גילה גמליאל: אני, כבוד היושב-ראש, הקדשתי הרבה זמן לטיפול בנושא הזה, כידוע, וכמי שאמונה על הטיפול במיעוטים – יש גם אבסורד, שבהקשר הזה אני מטפלת בבדואים בצפון – שם הכנו תוכנית חומש מצוינת, שנותנת מענה אמיתי בדיוק על אותן סוגיות שעלו כאן.

גילה גמליאל: דאגנו באזור הצפון, בהקשר של הבדואים, גם לתעסוקת נשים, גם לכל הנושא של מכינה קדם-צבאית ראשונה.

גילה גמליאל: אני אומרת שיש בהחלט, כל אותם צרכים של תשתיות וביוב וחינוך בלתי פורמלי – דברים שייתנו כלים, א.

גילה גמליאל: לצמצום הפער, וב.

גילה גמליאל: למיגור העוני.

גילה גמליאל: אני רוצה להזכיר לכולנו – ואצטט מהכתבים של זאב ז'בוטינסקי, שהוא עוד בשנת 1925 כתב את הדברים האלה: "גם לאחר יצירת הרוב העברי יישאר תמיד בארץ ציבור ערבי גדול, ואם לחלק הזה של תושבי הארץ יבואו בזמן מן הזמנים ימים רעים, אז כל הארץ תישא בעול הסבל.

גילה גמליאל: מצבם האיתן של הערבים במובן הפוליטי, הכלכלי והתרבותי יישאר לפיכך לנצח נצחים התנאי העיקרי למצבה הבריא והאיתן של ארץ ישראל כולה.

גילה גמליאל: שוויון זכויות גמור של שני הגזעים, של שתי הלשונות ושל כל הדתות ישרור במדינה העברית העתידה".

גילה גמליאל: עם השנים התחוורה צדקת דרכו של ז'בוטינסקי, וגם התבהרה החיוניות וההכרחיות של השקעה באוכלוסיית המיעוטים.

גילה גמליאל: ניתנה לי הזכות לטפל בנושא הזה.

גילה גמליאל: הגשנו כבר שתי תוכניות חומש מאוד מאוד משמעותיות, היסטוריות בהיקפן, שמשנות את מנגנון הקצאת המשאבים בתקציב המדינה ונותנות את היכולת ואת האפשרות בעבורנו לצמצם את הפערים הדרמטיים שקיימים.

גילה גמליאל: אני רק אתן כדוגמה את שילובן של נשים ערביות בתעסוקה.

גילה גמליאל: השיעור, נכון להיום, כבר הגיע ל-35%.

גילה גמליאל: מספר הסטודנטיות הערביות כבר עבר את מ ספר הסטודנטים הערבים, ומספרן רק הולך וגדל.

גילה גמליאל: וכשאנחנו מסתכלים על הדברים – אחוז הבגרויות הולך וגדל.

גילה גמליאל: יש בהחלט מקום לתת פתרון אמיתי כדי לצמצם את הפער.

גילה גמליאל: לצערי, אני אומרת, נושא הבדואים בנגב – יש לזה הרבה מאוד השלכות, ואת אותם דברים אפשר לפתור.

גילה גמליאל: יש יכולת לבוא ולתת מענה אמיתי.

גילה גמליאל: צריך לקבל החלטות; צריך לעשות עבודה יסודית; צריך להכין תוכנית ארוכת טווח, מוסדרת, שתהיה מקובלת על כלל האוכלוסייה באזור הנגב.

גילה גמליאל: זה דבר שבהחלט צריך וחובה לעשות והיה טוב לעשות כבר לפני עשור ולפני שני עשורים ולפני שלושה עשורים.

גילה גמליאל: מה שאמרת כאן קודם על עצם העובדה שיש פה מצוקה, בעיקר באזור הפזורה הבדואית, ששם לא נתנו את הדעת עדיין כיצד נותנים מענה בכל התחומים המתבקשים – מה בדיוק היחס של הממשלה?

גילה גמליאל: מה בדיוק היחס של המדינה עבור אותם אזורים?

גילה גמליאל: על כן, אני אומרת – ואני קוראת שוב מעל הבמה הזאת: אני פניתי לכל הגורמים הנוגעים בדבר.

גילה גמליאל: אני חושבת שיש חשיבות עליונה בלקבל את ההחלטות הנכונות ולפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, נתנו מענה על הרבה מאוד מן הדברים.

גילה גמליאל: הממשלה ערה לכל הסוגיות ולכל הרצונות שלנו להיות באמת אור לגויים בעולם כולו.

גילה גמליאל: בעצם זה שאנחנו מתהדרים בהיותנו המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון, הגשר שלנו לכל ההיבט הזה זה בדיוק זה: אותם אחוזים שנמצאים בתוך האוכלוסייה שלנו, אוכלוסיית המיעוטים – לתת לה ולהעניק לה את שוויון ההזדמנויות המתבקש על מנת שגם ההיבט שאנחנו מתגאים בו כל כך, הפן הדמוקרטי, יקבל את מימושו הלכה למעשה.

יחיאל חיליק בר: מה את מציעה?

גילה גמליאל: אני מציעה, מפאת הנתונים – אתה יודע, הם מוצגים חדשות לבקרים גם בנושא אלימות ועוני, כפי שהזכיר כאן זאת קודם סעיד.

גילה גמליאל: צריך להבין שאת אותה מצוקה שקיימת מבחינת האלימות שמדברים עליה – מעל חצי מיליון כלי נשק בלתי חוקיים; ילדים שלא הולכים לסיים בתי ספר כי אין להם בדיוק את התשתית.

גילה גמליאל: מה שקורה בסופו של דבר, שכמו שאמר ז'בוטינסקי, כל החברה נפגעת.

גילה גמליאל: האלימות לא מסתכמת פנימה, למרות שהנפגעים העיקריים הם בחברה הערבית ובחברה הבדואית.

גילה גמליאל: הם הנפגעים העיקריים מאותה אלימות גואה בקרב האוכלוסייה.

גילה גמליאל: אבל מן הצד השני זאת פגיעה כללית, בכלל החברה הישראלית, ואנחנו חייבים לתת לזה את המענה.

גילה גמליאל: אני ממליצה לקבל את הדרישה וכן לקיים דיון מקיף.

גילה גמליאל: באיזו ועדה?

יחיאל חיליק בר: באיזו ועדה?

סעיד אלחרומי: בוועדת החינוך – – –

גילה גמליאל: בסדר גמור.

גילה גמליאל: אני מוכנה לקבל את זה ושכן יהיה דיון ער בנושא הזה בוועדת החינוך של הכנסת.

גילה גמליאל: שם, עם דיון עומק, אולי יגיעו גם למסקנות שתהיינה אופרטיביות לאזור הדרום בפרט, כי לאזור הצפון ובאופן כללי נתנו מענה, וצריך למקד אותו בבדואים בנגב.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע על העברת הנושא: עוני, הזנחה וקיפוח הם מתכון מובהק לאלימות ולפשיעה לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה תעבור לוועדת החינוך לדיון.

יחיאל חיליק בר: היערכות המשטרה לקראת ההילולה השנתית בהר מירון

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: היערכות המשטרה לקראת ההילולה השנתית בהר מירון, מס' 9748, של חבר הכנסת ינון אזולאי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אין תשובת שר, אתה יודע.

יחיאל חיליק בר: הוא כנראה בדרך להילולה במירון.

ינון אזולאי: קודם כול, אני שמח שהוא בדרך להילולה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנו נמצאים בערב הילולת התנא רבי שמעון בר יוחאי, ומאות אלפים פוקדים בל"ג בעומר את מקום קבורתו בהר מירון.

ינון אזולאי: יודעים הם אותות ומופתים אשר רבים נושעו בעת תפילתם על ציונו של התנא הקדוש.

ינון אזולאי: וכבר נאמר: "כדאי הוא רבי שמעון לסמוך עליו בשעת הדחק".

ינון אזולאי: יש המפרשים: בזמן הדחוק לאדם יעתיר בתפילה על ציונו ובעזרת השם, ייוושע.

ינון אזולאי: כך אמונתם של מיליוני אנשים בארץ ובעולם.

ינון אזולאי: כמדי שנה אנו שומעים לפני ההילולה על היערכות רבתי בקרב העוסקים בהילולה, ולאחר ההילולה אנו שומעים בקול רעש גדול על בעיות – וגם תוך כדי – ולאחר מכן על הפקת לקחים, או שאולי לא הופקו.

ינון אזולאי: אך לצערנו, כמעט אף פעם לא זוכים להרגיש את הלקחים שהופקו.

ינון אזולאי: כמובן, אחת הבעיות העיקריות היא ההגעה למירון.

ינון אזולאי: בכל שנה מתעדכנים על עומסים כבדים ושעות נסיעה רבות.

ינון אזולאי: בכל שנה המשטרה מתריעה על סוגיית דרכי הגישה.

ינון אזולאי: אני מבקש לדעת מה נעשה השנה על מנת למנוע צער גדול זה מילדים ומבוגרים כאחד.

ינון אזולאי: אך חייב אני להדגיש שהביקורת על המשטרה היא ביקורת בונה, מכיוון שהמשטרה עושה את מלאכתה נאמנה ובמסירות רבה, תוך הפניית משאבים רבים ליום זה.

ינון אזולאי: כמובן, זה המקום להעלות על נס את ההירתמות של המשרד לשירותי דת בראשות מו"ר אבי, הרב דוד אזולאי, שמלווה שנים את יום ההילולה ופועל במשך כל השנה למען ציונו של התנא רבי שמעון בר יוחאי.

ינון אזולאי: כולנו תפילה שבזכות התנא הקדוש נתבשר ברפואתו השלמה בקרוב; כמובן, את שר הפנים והשר לפיתוח הנגב והגליל, הרב אריה דרעי, שנרתם ומוביל את המהפך החזותי בהר מירון, תוך הקצאת משאבים גדולים למטרה נעלה זו, וכן את הרשות לפיתוח המקומות הקדושים בראשות המנכ"ל הרב יוסף שווינגר ומנהל מחוז הצפון הרב ישראל דרעי, שעושים לילות כימים על מנת שהכול יתנהל כשורה ויעבור בשלום; את עבודתם המסורה של המועצה האזורית מרום הגליל; את חברי חבר הכנסת דן סידה ואת לוחמי האש וכל ארגוני ההצלה; את מד"א, שמופקד על האירוע, וארגון זק"א, ובמיוחד את ארגון איחוד הצלה – גילוי נאות, אני מתנדב בארגון זה – אשר פרוס במאות מתנדבים על ההר בכל רגע נתון במשך ימים מספר.

ינון אזולאי: כל אלה עושים לילות כימים ובמסירות נפש.

ינון אזולאי: כמו כן, כל ארגוני הצדקה והחסד.

ינון אזולאי: אך אני עומד כאן ושואל – והשרה מירי רגב, גם אותך אני שואל עכשיו: רק לאחרונה חגגנו ועדיין חוגגים 70 שנה למדינת ישראל.

ינון אזולאי: האם לאחר 70 שנה כך צריכות להיראות הדרכים המובילות אל ההר?

ינון אזולאי: איפה שר התחבורה, השר ישראל כץ?

ינון אזולאי: משרדך, אשר השקיע מיליוני שקלים ברכבת לכרמל ובפיתוח כבישים בצפון הארץ – מדוע דווקא ביום זה הרכבת אינה עובדת בשעות הלילה, שהן שעות עמוסות?

ינון אזולאי: איפה שר התיירות יריב לוין?

ינון אזולאי: הרי זה בין האתרים המתוירים ביותר במדינה – כ-2 מיליון איש בשנה ולמעלה מ-0.5 מיליון איש ביממה זו.

ינון אזולאי: איפה שרת התרבות, הגברת השרה מירי רגב, אשר השקיעה 21 מיליוני שקלים על שעות בודדות של חגיגות בהדלקת המשואות?

ינון אזולאי: אני מברך על כך, אבל צריך לזכור שגם פה צריך להשקיע כמה עשרות מיליוני שקלים, שתהיי שותפה לעניין.

ינון אזולאי: איפה שר האוצר?

ינון אזולאי: הגיע הזמן שתפנו משאבים למטרה זו.

ינון אזולאי: הרי זוהי מסורת ישראל.

ינון אזולאי: הגיע הזמן שתפסיקו להתעלם ממקום קדוש זה.

ינון אזולאי: נכון מה שהזכרתי, את מאמר הכתוב: "כדאי הוא רבי שמעון שנסמוך עליו בשעת הדחק", אך הגיע הזמן שנסמוך על רבי שמעון בר יוחאי בבעיות הגדולות של עם ישראל, על האיומים מבית ומחוץ.

ינון אזולאי: ולסיום, אבקש להודות גם לארגוני נהגי האוטובוסים בישראל, שלאור פנייתי אליהם דחו את שביתתם שהייתה אמורה להתקיים בימים אלו.

ינון אזולאי: לכן אבקש, אדוני היושב-ראש, לקיים דיון דחוף במליאה בנושא היערכות המשטרה והגורמים הרלוונטיים בכל שנה, ובעיקר בפתרון רציני – – –

מירי רגב: גם תוסיף לזה, כבוד חבר הכנסת, שלוקחים את האוהלים של המרוקאים והאחרים.

מירי רגב: הם כל הזמן מזיזים אותם מול החסידות, אז גם בזה צריך לטפל.

מירי רגב: אם כבר אתה זוכר את זה, כאחראי לשר הדתות, מה עשית אז?

מירי רגב: כלום.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך.

מירי רגב: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצטרפים לבקשתך.

מירי רגב: אתמול הייתי במקום, ראיתי מה המקום ואיך הם נערכים.

מירי רגב: יש שם המון המון אוהלים של אנשים שלאורך שנים היו באים ועושים שם את ההילולה.

מירי רגב: פשוט מזיזים אותם כל הזמן.

מירי רגב: צריך לשבת שם ולעשות סדר במה שקורה.

מירי רגב: זה לא הוגן, מה שקורה שם.

משולם נהרי: שמים שם – – –

מירי רגב: שמים שם כל מיני עניינים.

מירי רגב: דרך אגב, המקום היום נראה אחרת לגמרי ממה שהוא היה בעבר.

ינון אזולאי: נכון.

מירי רגב: התחלנו טיפול בזה גם כשאני הייתי בוועדת הפנים יחד עם מוזס.

מירי רגב: צריך להגיד את האמת.

מירי רגב: יש שם באמת שינויים אדירים במה שקורה בתשתיות.

מירי רגב: גם המשטרה עושה עבודה מצוינת.

ינון אזולאי: אמרתי.

מירי רגב: גם שר התחבורה עושה עבודה מצוינת, גם משרד הדתות.

ינון אזולאי: גם משרד הפנים, גם המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

ינון אזולאי: באתי משם, אני יודע מה זה.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך.

ינון אזולאי: ולכן, אני מבקש – – –

משולם נהרי: קיבלת תשובת שר.

מירי רגב: זה אחד המקומות הכי מבוקרים ביום הזה.

ינון אזולאי: גם השתתפות של השר.

מירי רגב: אתה פשוט לא מבין מה קורה שם.

מירי רגב: מי שלא היה שם מחברי הכנסת, כדי להבין על מה מדובר, על עוצמה של תשתיות ושל אנרגיה – פשוט אי-אפשר להבין את זה, את מה שקורה שם.

ינון אזולאי: ולכן אני חושב לבקש את הדיון במליאה, בעיקר לפתרון רציני ואמיתי, כמו שאומרת השרה, שישים קץ לקשיים בכל שנה.

ינון אזולאי: כי מדינה שמפנה עורף למקומות הקדושים לה, אין לה זכות קיום.

ינון אזולאי: לכן, אני מבקש שהדיון יהיה רציני, וגם שכל המשרדים ישתתפו בו.

יחיאל חיליק בר: במליאה?

ינון אזולאי: אני מבקש במליאה, אבל – – –

משולם נהרי: בוועדה.

ינון אזולאי: לכן אני מבקש, אם אפשר, שזה יהיה בוועדת הפנים.

ענת ברקו: ועדת הפנים, כן.

יחיאל חיליק בר: אבל אין שר שישיב, בסדר?

משולם נהרי: ועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם היא מבקשת ועדת הפנים, אז נעשה הצבעה על ועדת הפנים.

ינון אזולאי: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע על העברת ההצעה הזאת, היערכות המשטרה להילולה השנתית בהר מירון, לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה תעבור לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: תודה, ינון.

יחיאל חיליק בר: שאילתות לשר הפנים.

יחיאל חיליק בר: אין שואלים, אז תענה מה שתרצה.

יחיאל חיליק בר: מיכל רוזין – לא נמצאת; יש שאילתות של חבר הכנסת מסעוד גנאים על תקני עובדים ושיעורי התקציב – איננו; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – טבח כפר קאסם – איננו.

יחיאל חיליק בר: סליחה, רק של גנאים, מיכל רוזין הסירה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חבריי חברי הכנסת, לצערי הרב, השואלים – אני לא יודע אם הם שכחו שיש להם שאלה שצריך לתת עליה תשובה, אבל אני חושב שכן ידעו, פשוט הזמן שלהם יותר יקר מהזמן שלי.

משולם נהרי: למרות שידעתי שהם לא נמצאים, המתנתי בסבלנות, והרבה זמן, כמה שעות, אולי מאחת משש הדלתות שיש פה באולם יצוץ מישהו מהם, אולי טעה בדלת – – –

קריאה: שמונה דלתות.

משולם נהרי: שמונה דלתות, עוד יותר טוב, אז עוד יותר אפשרויות שמישהו ייכנס ופתאום יציץ ויוכל לשמוע את התשובה.

משולם נהרי: יש נוהג נפסד ששעה או שעתיים לפני שניתנת התשובה השואל בא ומבקש מהמזכירות שהוא רוצה תשובה בכתב.

משולם נהרי: זו חוצפה; לא עושים דברים כאלה.

משולם נהרי: אתה יכול לבוא בבוקר או יום לפני כן ולהגיד: זמני יקר, זה לא מתאים לי, אני רוצה תשובה בכתב.

משולם נהרי: אבל אני אומר מעל הדוכן שכל מי שלא היה, לא יקבל תשובה בכתב ולא בעל פה.

משולם נהרי: תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, ברשותך, לשאילתות לשר הביטחון.

יחיאל חיליק בר: יענה בשם שר הביטחון הרב אלי בן-דהן, סגן שר הביטחון.

יחיאל חיליק בר: שאילתה ראשונה, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין – טבח כפר קאסם – אני מבין שהוא לא פה.

יחיאל חיליק בר: שאילתה שנייה, של חברת הכנסת ענת ברקו, שיש לה שלוש שאילתות – את רוצה לשאול את שלושתן?

יחיאל חיליק בר: זה אפשרי?

ענת ברקו: – – – אולי תהיה לי שאלה נוספת.

יחיאל חיליק בר: את מתחילה בתהליך ההתנדבות לצה"ל.

יחיאל חיליק בר: שאילתה 1059, תהליך ההתנדבות לצה"ל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, סגני השרים, כבוד השרה – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אחרון, סוגר את המליאה.

יחיאל חיליק בר: בזכותא דבר יוחאי.

ענת ברקו: סגן השר, אני חושבת שנוכל גם לשמוע מהשרה, שמכירה טוב מאוד את הצבא, לגבי הדברים החשובים שאני עומדת להעלות בפניכם.

אלי בן-דהן: אני אשמח שהיא תענה במקומי.

ענת ברקו: תהליך ההתנדבות לצה"ל לאלו שאינם בני-גיוס הוא קשה ומסורבל, והרבה נוטשים בדרך ולא מתגייסים, למרות המוטיבציה הגבוהה.

ענת ברקו: אנחנו מדברים על אנשים שהם לא מחויבי גיוס, והם עושים את כל הדרך כדי להתגייס, ובדרך נושרים – – –

יחיאל חיליק בר: נא לקרוא מהשאילתה.

ענת ברקו: מדוע תהליך המיון למתנדבים כה מסורבל, ולא מעודדים אותם להתגייס כחלק מתפיסת צבא העם?

יחיאל חיליק בר: יש לך עוד שאלה: מה ייעשה לקיצור התהליך?

יחיאל חיליק בר: זה באותה שאילתה.

ענת ברקו: אוקיי.

ענת ברקו: מה אתם מתכוונים לעשות כדי לקצר את התהליך?

ענת ברקו: כי לפעמים התהליך הזה לוקח יותר משנה.

ענת ברקו: אנשים שמגיעים לגיל גיוס ומחכים יותר משנה, אז הם נושרים בדרך ולא מתגייסים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, זה תקופה ארוכה אני, באופן אישי, פועל בנושא גיוס המתנדבים לצה"ל.

אלי בן-דהן: צה"ל רואה חשיבות רבה ברצונם של רבים להתנדב לשורות צה"ל ולתרום למדינה אף שהם אינם חייבים בכך.

אלי בן-דהן: המתנדבים לשירות ביטחון הינם אנשים ערכיים, אוהבי הארץ והמדינה, שבוחרים מרצונם החופשי להתנדב לשירות ולהתמודד עם אתגרים וקשיים שלא בהכרח היו נתקלים בהם במסגרות אחרות.

אלי בן-דהן: אין חולק כי הם ראויים למלוא ההערכה ולטיפול מיטבי ומהיר.

אלי בן-דהן: משימתו של הצבא היא לאפשר למקסימום המועמדים להתגייס לצה"ל במינימום זמן המתנה, בקיום תהליכי מיון מיטביים שימצו את הפוטנציאל הטמון בכל אחד מהם.

אלי בן-דהן: בד בבד, חשוב לזכור כי כדי לשמור על בריאותם ועל שלומם של מי שנקבע כי אינם כשירים לשירות, על הצבא לערוך בדיקה יסודית טרם קבלת ההחלטה אודות גיוסם.

אלי בן-דהן: אין באמור כדי להצדיק הליך ביורוקרטי ומסורבל, ולכן נערכה לאחרונה בחינה מקיפה של תהליך ההתנדבות לצה"ל, ובעקבותיה הופקו הלקחים הנדרשים.

אלי בן-דהן: החל מחודש מרס 2016 תהליך ההתנדבות התייעל משמעותית וזמני ההמתנה התקצרו.

אלי בן-דהן: מטרת-העל היא לגייס את המתנדבים בשנתון הגיוס שלהם.

אלי בן-דהן: כמו כן, נעשים צעדים רבים לטובת מיון טוב יותר של המועמדים.

אלי בן-דהן: בין הצעדים שנעשו: 1.

אלי בן-דהן: בוזרו סמכויות החלטה ללשכות הגיוס כדי לייעל ולזרז את תהליך הבחינה הרפואי; 2.

אלי בן-דהן: מוקד המתנדבים הוטמע במרכז השירות של יחידת מיטב ונפתח קו סיוע לחייל המתנדב, להוריו ולמפקדיו; 3.

אלי בן-דהן: מתקיימים כנסים וימים פתוחים בלשכות הגיוס כדי לעודד ולהנגיש את תהליך ההתנדבות לצה"ל; 4.

אלי בן-דהן: מתקיימים צ'אטים און-ליין עם האוכלוסייה לקראת כל מחזור גיוס; 5.

אלי בן-דהן: כל האמור הינו במקביל להטמעה של מערכות בקרה אחר זמני הטיפול בבקשותיהם של המתנדבים.

אלי בן-דהן: בכוונת הצבא לשלב את תהליך גיוס המתנדבים כך שיקבל ביטוי גם באופן וירטואלי באתר וביישומון "מתגייסים ברשת", כמו ליתר המיועדים לשירות.

אלי בן-דהן: כך יוכלו המתנדבים לעקוב אחר תהליך הגיוס ולהיפתח לשאלון העדפות המותאם לאוכלוסיית המתנדבים.

אלי בן-דהן: לסיכום, צה"ל פועל ליצור חוויית שירות טובה יותר לכלל אוכלוסיית המתגייסים, ובפרט למתנדבים לשירות צבאי, לשם מיצוי הליכים יעיל ומהיר, תוך ליווי צמוד ושיח אישי.

אלי בן-דהן: בנימה אישית, לסיום, אני רוצה לומר כי בדקתי עם מועמדים להתנדבות איך היה תהליך גיוסם לצבא.

אלי בן-דהן: התשובות היו כי אומנם המצב אינו מושלם, אך בהחלט קיים שיפור רב.

אלי בן-דהן: השיפור מורגש בשטח, והמתנדבים מרגישים ומספרים עליו זה לזה.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת?

יחיאל חיליק בר: שאלה נוספת באותו נושא, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, אני רוצה לברך את משרד הביטחון, את שר הביטחון ואותך על העבודה המאומצת, ואת אכ"א.

ענת ברקו: אני חושבת שיש לכך משמעות הרת גורל שאנשים שמתנדבים לשירות יזכו לשרת בצה"ל – יש בכך גם אמירה חברתית מאוד מאוד חשובה – עם השנתון שלהם.

ענת ברקו: לכן, אם הדברים הם בכיוון הזה, אני בהחלט רוצה להביע הערכה, ואני מקווה שגם בביקורת ביחידת מיטב אכן תעקבו אחר העניין הזה, ובביקורות אכ"א זה ייבדק שאכן הדברים מתבצעים באופן הזה.

ענת ברקו: תודה.

אלי בן-דהן: אכן, זה נכון.

אלי בן-דהן: אני יכול לומר לך באופן אישי, כפי שאמרתי: אני מבקר בבסיסים שבהם מתנדבים משרתים; אני יושב איתם, שואל אותם ומדבר איתם, וגם, אגב, שואל את החיילים שמשרתים איתם, שהם מאוד מאוד נהנים מהמתנדבים.

ענת ברקו: ברור.

אלי בן-דהן: הם מרגישים שהמתנדבים מהווים עבורם דגם למוטיבציה, דגם לרצון לשרת, וזה הופך אותם, את החיילים הרגילים, לחיילים טובים יותר.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שאלה שנייה של חברת הכנסת – שאילתה 1121: פגיעה בגופם של חיילי צה"ל על ידי מתפרעות.

ענת ברקו: סגן השר, כבוד השרה ואדוני היושב-ראש, אני צפיתי בסרטונים שבהם נראים חיילי צה"ל סופגים חבטות וקללות ממשפחות תומכי טרור; דרך אגב, גם ממפגיני שמאל שראינו על הגדר גם בעזה.

ענת ברקו: החיילים לא הגיבו ונראו חסרי אונים, כמי שידיהם קשורות בסיטואציות מסוג זה.

ענת ברקו: רצוני לשאול: 1.

ענת ברקו: מהי מדיניות צה"ל ביחס למתפרעים הנוגעים בגופם של החיילים?

ענת ברקו: 2.

ענת ברקו: איך בכלל צה"ל מאפשר שאנשים – שאגב, יכולים להיות גם עם חגורות נפץ – ייגעו בגוף של חייל?

ענת ברקו: איך יכול להיות דבר כזה?

ענת ברקו: מה ההוראות לגבי זה?

יחיאל חיליק בר: תודה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, לצה"ל יש פקודות והוראות ברורות המיועדות לפעילות צה"ל באזור יהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: מפקדי ולוחמי צה"ל מכירים היטב את הפקודות והנהלים ופועלים לפיהם.

אלי בן-דהן: צה"ל מבצע אימון לפני תעסוקה, ובו שם דגש על הוראות הפתיחה באש והסמכויות הקיימות בידי החיילים.

אלי בן-דהן: במסגרת אימון לפני תעסוקה צה"ל מבצע גם הכנה מנטלית למפקדים, ובה מבוצע תיאום ציפיות לגבי אופן ההתנהלות באירועים מסוג זה.

אלי בן-דהן: במסגרת העשייה המורכבת באיו"ש ניתן למפקדי צה"ל שיקול דעת מבצעי לניהול זירות הפעולה שעליהן הם מופקדים.

אלי בן-דהן: בידם הסמכות לנקוט אמצעים לשמירה על הסדר והביטחון ביהודה ושומרון, לרבות עיכוב ומעצר, בהתאם להערכת המצב בשטח.

אלי בן-דהן: האירוע המוזכר בסרטון שכולנו ראינו תוחקר, ונמצא כי מפקד הכוח פעל באופן מקצועי בכך שלא נגרר לאלימות מול הנערות.

אלי בן-דהן: אני מודה כי היה ניתן לעצור את הפלסטיניות בשטח, הן מכיוון שהופעלה על ידן אלימות פיזית נגד חיילי צה"ל והן בשל העובדה שהפריעו לחיילים לבצע את משימתם.

אלי בן-דהן: בעקבות האירוע נעצרה החשודה על ידי כוח צה"ל בחשד לתקיפת קצין, והיא עומדת לדין בימים אלה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: שאלת המשך?

ענת ברקו: אדוני סגן השר, האמור לא מדובר רק לגבי איו"ש.

ענת ברקו: אנחנו ראינו גם על הגבול עם עזה אנשי שמאל מגיעים ודוחפים חיילים או מקנטרים אותם.

ענת ברקו: דברים מהסוג הזה, שמגיעים בשעת פעילות מבצעית, בשעת חירום – איך בכלל מגיעים לסיטואציה שהם מפריעים לצה"ל במילוי תפקידו?

ענת ברקו: כשמפריעים לשוטר במילוי תפקידו, הדבר מאוד מאוד ברור: יש לו סמכויות מעצר.

ענת ברקו: אבל מה קורה כשזה קורה בגבול עזה?

ענת ברקו: אנחנו רואים את זה יותר ויותר.

ענת ברקו: אני יכולה גם להפנות אותך לסיטואציות של פריצות בסיסים בדרום, שמגיעים אנשים מהפזורה הבדואית על טרקטורונים, דווקא בגלל שהם אזרחי מדינת ישראל, גונבים ציוד ואמל"ח צבאי מתוך בסיס צבאי, והחיילים – ידיהם קשורות.

ענת ברקו: אתם צריכים לחשוב על העניין הזה שבעצם חייל, גם באיזשהו אופן, הוא חייל; יש כאן גם פגיעה בהרתעה.

ענת ברקו: מה עושים עם זה ספציפית?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: יש פה כמה נושאים שאינם קשורים דווקא אחד לשני.

אלי בן-דהן: לגבי גנבת נשק או ניסיון לגנבת ציוד – אכן, צה"ל שינה בעניין הזה את הוראות הפתיחה באש, והוראות הפתיחה באש לגבי גנבים ממחנות צה"ל הן הרבה יותר קלות, והן השתנו מבחינת היכולת של חיילי צה"ל להגן על הציוד שלהם ולהגן כמובן בניסיונות לגנוב נשק ואמצעים אחרים.

אלי בן-דהן: אני לא מכיר את האירוע שדיברת עליו לגבי שמאלנים בגבול עזה.

אלי בן-דהן: אני מודה שהמצב שם קצת שונה, כי שם אין לחיילי צה"ל הסמכויות שקיימות ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: ביהודה ושומרון – ואני אומר פה את עמדתי – לצערי הרב, עדיין לא החלנו את החוק הישראלי ביהודה ושומרון, ולכן המשטר הצבאי ביהודה ושומרון מאפשר לחיילי צה"ל ולמפקדיו לעצור; יש להם סמכויות בדיוק כמו לשוטרים בארץ ישראל הקטנה.

אלי בן-דהן: בגבול עזה – זה לא מקום שבו יש משטר צבאי או מינהל אזרחי, ולכן שם המדיניות היא באמת שונה.

אלי בן-דהן: אם יש מקרים מהסוג הזה, צריך להפנות את זה למשטרה ולקרוא לה שהיא תעצור את המתפרעים הללו.

ענת ברקו: לא, לא.

ענת ברקו: זה לא יכול להיות, כי זה חיילים בפעילות מבצעית.

ענת ברקו: לא קוראים למשטרה כדי לעצור שמאל רדיקלי – – –

אלי בן-דהן: חיילים בפעילות מבצעית – – –

ענת ברקו: – – – אנשים שמגיעים אליהם – – – אותם ומשפילים אותם.

אלי בן-דהן: אני אשמח אם תעבירי אליי נתונים על המקרים שבהם מדובר.

ענת ברקו: – – – שלא ראית.

אלי בן-דהן: אני אשמח לקבל את הנתונים הללו על המקרה, ואני אבדוק את זה.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: השאילתה השלישית, בנושא: חוב לחיילים משוחררים.

ענת ברקו: אני פשוט, אדוני סגן השר, מצטערת על צבר השאילתות, אבל הן פשוט הצטברו כי לא ענו לי בזמן.

ענת ברקו: אז אני מתנצלת שזה כל כך אינטנסיבי.

אלי בן-דהן: אני אענה לך תשובה כללית.

אלי בן-דהן: באמת, התשובות על השאילתות האלה היו מוכנות בערך בחודש האחרון של מושב החורף.

אלי בן-דהן: לצערי, בגלל עניינים של סדר-היום בכנסת, לא התאפשר לענות עליהן.

אלי בן-דהן: התשובות היו מוכנות כבר כמעט שלושה חודשים – –

ענת ברקו: בסדר.

אלי בן-דהן: – – אבל את צודקת.

ענת ברקו: תודה לך.

אלי בן-דהן: אין לי שום טענה.

אלי בן-דהן: זה בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: באמת לא נעים שאני שואלת שלוש שאילתות אחת אחרי השנייה.

אלי בן-דהן: זה בסדר גמור.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: בתחקיר הכול כלול נחשף שחיילים משוחררים רבים קיבלו הודעה מצה"ל שהם חייבים כסף, עם איום בעיקול חשבונותיהם.

ענת ברקו: החוב נוצר בשל טעויות הזנה של צה"ל, והסכום הכולל הוא 10 מיליון שקל לכלל החיילים.

ענת ברקו: רצוני לשאול: 1.

ענת ברקו: האם נכון הדבר?

ענת ברקו: 2.

ענת ברקו: אם כן – וריאיינו חיילים משוחררים, ונראה שזה נכון – מדוע טעות של צה"ל צריכה להיות מושתת על החיילים ששירתו את המדינה בנאמנות ובשכר זעום?

ענת ברקו: בסוף, כשהם יוצאים – אני לא רוצה לחשוב על לוחם שסיים שירות קרבי, ופתאום בגלל חוב של 300 שקל מעקלים לו חשבון בנק.

ענת ברקו: זה פשוט נורא.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בתום שירותו של חייל בכל סוג של שירות – חובה, קבע או מילואים – מתבצע תהליך של בירור חובות מול הפרט.

אלי בן-דהן: תהליך זה נסמך על הזנת נתוניו ברשומה הצה"לית בנקודת הזמן הנתונה.

אלי בן-דהן: אם יש חוב כלשהו של הפרט, מקוזז החוב מהשכר או מהפיקדונות.

אלי בן-דהן: אם סכום החוב גבוה מהשכר או מהפיקדונות, נוצר חוב שאותו החייל נדרש להסדיר.

אלי בן-דהן: יש מקרים שבהם מוזן אירוע ברשומה הצה"לית לאחר שחרורו של החייל.

אלי בן-דהן: לא מדובר בטעות כי אם בהזנה מאוחרת, רטרואקטיבית, המשפיעה על השכר.

ענת ברקו: למה?

אלי בן-דהן: סבלנות, עד הסוף.

אלי בן-דהן: תקשיבי – תראי שתקבלי תשובה באמת טובה.

אלי בן-דהן: בשל העובדה שלחייל אין מקור הכנסה בצה"ל, לאחר שחרורו נוצר חוב שהוא נדרש להסדיר.

אלי בן-דהן: להלן אתן לך כמה דוגמאות לסיבות שבגינן נוצר החוב: דיווח בדיעבד על היעדרות משירות של חייל חובה – חייל שדֻווח כי שירת במשך תקופה מסוימת וקיבל על כך שכר, ובפועל נעדר מן השירות.

אלי בן-דהן: בשל כך נוצר לחייל חוב בגין תקופת ההיעדרות.

אלי בן-דהן: דוגמה שנייה: תמריץ מענקי חתימה למשרתי קבע – מענק כספי שהוענק לחייל בגין חתימה על הצטרפות לתוכנית שירות או למסלול שירות מיוחד, כאשר באופן מודע בחר החייל לחזור בו מחתימתו ושוחרר מצה"ל ללא השלמת תקופת השירות בגין תמריץ.

אלי בן-דהן: דוגמה שלישית: עדכון זכאויות ברישום האישי – נתוני שכרם של החיילים מושפעים מנתוני הרשומות שלהם, למשל תוספת לחימה, רמת פעילות ותשלומי פרט.

אלי בן-דהן: יש מקרים שעדכוני רשומות אלו משתנים או מתעדכנים בדיעבד, ועקב כך מופסקות או משתנות זכאויות ויוצרות חוב לחייל.

אלי בן-דהן: עוד דוגמה: עתודאים שלמדו על חשבון צה"ל והתחייבו לתקופת שירות ארוכה אך לא השלימו את התחייבותם מכל סיבה שהיא נדרשים להשיב כספים שניתנו להם בגין הלימודים.

אלי בן-דהן: דוגמה אחרונה: הזנת חופשה ללא תשלום בדיעבד, כך שהפרט קיבל שכר מלא בהיותו בחופשה, ועליו להשיב את השכר ששולם לו.

אלי בן-דהן: קיים מנגנון גביית חובות מסודר המופעל על ידי חוליית גביית חובות ופועל על פי סדר פעולות מדורג, כך שבעל החוב בוודאות מכיר את החוב וסיבתו.

אלי בן-דהן: נשלחים שני מכתבים לביתו, מלווים בשיחות טלפון ממוקד הגבייה, המסבירים לו את סיבות החוב, דרכי סילוק החוב וכן את זכאותו להגיש ערר או בקשת מחילה.

אלי בן-דהן: בנוסף, בעל החוב יכול לערער או להשיג על החוב, והנושא נדון בוועדת מחילת חובות.

אלי בן-דהן: היקף החובות לצה"ל עומד כיום על כ-6.5 מיליון שקלים.

יחיאל חיליק בר: זהו?

ענת ברקו: אדוני סגן השר.

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: יש שאלת המשך.

ענת ברקו: אני מודה לך על התשובה המפורטת.

ענת ברקו: בנוגע לעתודאים ובנוגע לדברים שהם הפרת התחייבות לקבע או קדם-שירות, אני יכולה להבין.

ענת ברקו: לגבי מה שאמרת על חייל שיצא לנפקדות ומזינים לו את זה רק לאחר מכן, דבר כזה לא שמעתי.

ענת ברקו: בדרך כלל, כשחייל יוצא לנפקדות, מזינים לו – – –

אלי בן-דהן: לא אמרתי נפקדות; יוצא לחופשה ולא מזינים לו שזה חופשה ללא תשלום.

אלי בן-דהן: יש חופשות שחייל מקבל כחופשות ללא תשלום והן מוזנות לו כחופשה רגילה, עם תשלום; הוא מקבל תשלום עבורן.

אלי בן-דהן: לאחר מכן התברר למפקד שזו חופשה ללא תשלום, והחייל נדרש להחזיר את מה שהוא קיבל באותו זמן.

ענת ברקו: אדוני סגן השר, כדי לקבל חופשה ללא תשלום יש הליך מאוד מאוד ברור, כך שהטעות היא טעות של רישום באכ"א, של השלישות.

אלי בן-דהן: מסכים, זה נכון, אבל עדיין החוב נוצר, מה לעשות?

ענת ברקו: עדיין, כשזה מחכה לו אחרי השחרור, זו בעיה.

ענת ברקו: לכן, אני מציעה – – –

אלי בן-דהן: ואם זה קורה בשבועיים האחרונים או בחודש האחרון?

ענת ברקו: אני אגיד לך מה אני מציעה: אם הטעויות נגרמו בגלל המערכת, בגלל טעויות רישום בתוך המערכת, תשקלו שלא לטרטר את החיילים בשביל חובות קטנים.

ענת ברקו: חיילים משוחררים – זה נותן להם הרגשה לא טובה.

ענת ברקו: אם מדובר בהפרת התחייבות, שמישהו הלך לעתודה ולא מימש, או קיבל מענקים, או תשלום עבור הלימודים – על זה אין מה לדבר, הצבא צריך לקבל את זה; יש כאן הונאה, אפילו, לפעמים.

ענת ברקו: אבל על דברים שהם דברים קטנים, כי הם טעויות רישום בתוך הצבא, תשקלו שלא להגיע למצב שמטרידים חייל משוחרר ששירת את המולדת בכבוד.

ענת ברקו: תודה רבה.

אלי בן-דהן: אני מעריך – אני מוכן לבדוק את זה שוב – שאם מדובר על סכומים פעוטים, לצבא אפילו לא משתלם לבצע הליך של גבייה.

אלי בן-דהן: לצערנו, זה קורה בסכומים יותר גבוהים.

יחיאל חיליק בר: את רוצה נוהל מסודר בעניין הזה?

אלי בן-דהן: יש, יש נוהל מסודר מאוד.

יחיאל חיליק בר: היא אומרת שזה בסכומים – – –

ענת ברקו: אני רוצה שיעשו את ההפרדה בין טעויות שנגרמו על ידי צה"ל – – –

אלי בן-דהן: ענת, סליחה, אני רוצה להסביר משהו.

אלי בן-דהן: בואו נניח ששליש בגדוד טעה והזין חופשה בשכר ואחרי חודשיים התברר לו שהחייל ביקש חופשה ללא שכר.

אלי בן-דהן: עדיין המציאות לא השתנתה: חייל קיבל חופשה, קיבל שכר על החודשיים הללו, כשהוא לא היה צריך לקבל על זה שכר.

אלי בן-דהן: אני לא מבין, זה היה מסוכם איתו.

אלי בן-דהן: זה דבר ברור שצריך להחזיר את החוב הזה.

אלי בן-דהן: אני לא חושב שזה דבר שהוא לא מובן ולא הגיוני.

אלי בן-דהן: באמת, בעניין הזה אני חושב שהצבא פועל מעל ומעבר.

ענת ברקו: הצבא צריך להיות חכם בעניין הזה, כיוון שזה לא נגמר בדרג השליש כשמזינים חל"ת.

ענת ברקו: אני פשוט מכירה את זה.

יחיאל חיליק בר: ענת, אולי תפני איזה מכתב מסודר ותבנו נוהל ביחד.

מירי רגב: זה גם סוג של דברים שאי-אפשר לענות בצורה כזאת.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: יכול להיות שהוא לא יודע – – –

מירי רגב: היא צריכה לשבת לפגישה מסודרת עם משרד הביטחון ועם צה"ל.

ענת ברקו: אני אעשה את זה.

מירי רגב: ענת מכירה היטב את המערכת.

מירי רגב: לשבת עם גורם רלוונטי באכ"א או בכל מקום אחר, לבוא ולרכז את כל הדברים – –

יחיאל חיליק בר: אני מסכים עם השרה.

מירי רגב: – – ולתת מענה.

ענת ברקו: את מסכימה להבחנה הזאת?

ענת ברקו: חיילים פתאום מקבלים חובות של 300 שקל.

אלי בן-דהן: אני חושב שגם סגן השר מסכים.

קריאות: – – –

אלי בן-דהן: הם מקבלים הסבר.

אלי בן-דהן: זה לא פתאום וזה לא דבר לא מובן; זה לא איזה סתם המצאה.

ענת ברקו: בשביל המעות הקטנות – אני מציעה שצה"ל לא יתעסק עם זה בכלל.

אלי בן-דהן: הסכמתי איתך.

אלי בן-דהן: כשמדובר במעות קטנות, צה"ל לא מתעסק.

יחיאל חיליק בר: ענת, אני מזכיר, אתם מאותה קואליציה.

יחיאל חיליק בר: תשבו ביחד ותנסו – – –

ענת ברקו: אנחנו עושים עבודה מקצועית.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לסגן השר אלי בן-דהן על הסבלנות, לחברת הכנסת ענת ברקו, לשרה מירי רגב ולכל מי שהיה פה איתנו היום.

יחיאל חיליק בר: אביתר, אני מברך אותך על תחילת העבודה.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, ביום שני – –

מירי רגב: היום ההילולה של רבי שמעון בר יוחאי, שזכותו תגן על כולנו.

יחיאל חיליק בר: בזכותיה דרבי מאיר, אומרים.

יחיאל חיליק בר: בזכותיה דבר יוחאי.

יחיאל חיליק בר: – – כ"ב באייר התשע"ה, 7 במאי 2018, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.