ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 326, 2018-05-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז באייר התשע"ח, 1 במאי 2018.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת ענת ברקו בנושא: תופעת גנבות מבסיסים ומשטחי אש.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נציין 120 שנה להולדתה של גולדה מאיר במסגרת יום מיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: ודווקא נעלם לי המסך ואני לא אוכל להפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם, לכן נעשה את זה כמו בימים הטובים לפני שהמציאו את המסכים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה, אתה תפתח את הנאומים, ואחריך – חבר הכנסת חיים ילין.

ג'מעה אזברגה: סליחה, אדוני, אפשר לרשום אותי?

יולי יואל אדלשטיין: עוד לא עשינו הרשמה מסודרת, אנחנו בינתיים מאלתרים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גם הטכנולוגיה עובדת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת זחאלקה, תכף נעשה הרשמה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, חברת הכנסת, הגיע הזמן להגיד את האמת, נתניהו צודק, נשק גרעיני זה דבר נוראי, מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: אסור שלאף מדינה במזרח התיכון יהיה נשק גרעיני.

ג'מאל זחאלקה: זו האמת.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

חיים ילין: חצי דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע – – –

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני יודע שרשות הדיבור שלך.

נחמן שי: יש נוהל חדש?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפעיל את ההצבעה, שעכשיו כן עובדת, על מנת שתוכלו להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים גם השר התורן הגיע, אז אנחנו תכף – – –

חיים ילין: זה היה נאום חצי דקה.

חיים ילין: לא היה כזה מהיר.

חיים ילין: זה גול של שמונה שניות.

יולי יואל אדלשטיין: הבנו את המסר החד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אפשר להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה, המיקרופון שלך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה.

חיים ילין: 150 עצים נכרתו בבקעת הירדן; שני קומביינים הוצתו בעמק הירדן; הוצת ציוד בשווי אלפי שקלים המשמש להשקיית שדות במזרע; 300 מכלים עם סחורה בשווי אלפי שקלים הוצתו בעמק החולה; עשרות פלסטינים נעצרו לאחר שגנבו טונות של עגבניות; נגנבו 36 טלאים מהיישוב בית יוסף; אלמונים הציתו בית אריזה ביסוד המעלה וגרמו לנזק של מיליוני שקלים.

חיים ילין: פעם אחר פעם, מקרה אחר מקרה – טרור חקלאי.

חיים ילין: אין מילה אחרת לתופעה שפוקדת את כל רחבי הארץ.

חיים ילין: חייבים לטפל בתופעה ולחסל אותה באופן מיידי.

חיים ילין: ממשלת ישראל לא רוצה לטפל בטרור החקלאי.

חיים ילין: אם היא הייתה רוצה הוא לא היה קיים.

חיים ילין: רק אם הענישה תהיה אמיתית ולא ישוחררו הגנבים יום אחרי התפיסה, תהיה הרתעה.

ענת ברקו: זו לא הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

ענת ברקו: מי שכל הזמן משחרר אלו השוטרים, זאת לא הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי בכרם הזה לפני יומיים וזה באמת מחזה מאוד מאוד מאוד לא נעים לעיניים, בוודאי לא לכיס.

חיים ילין: ברקו, אין שום דבר מושלם, ומותר לבקר את הממשלה, זה מה שכנסת ישראל עושה.

ענת ברקו: אגב, אם ראית – – –

חיים ילין: רק שתדעי.

ענת ברקו: אם ראית את מה שכתבתי – – –

חיים ילין: אם היא הייתה רוצה והייתה נחושה לא היו גנבות פה, לא היו הרבה מאוד דברים.

ענת ברקו: רגע, אם ראית את מה שאני כתבתי – – –

חיים ילין: אני לא ראיתי מה שאת כותבת.

ענת ברקו: צריך לעשות את זה, אני מסכימה איתך.

חיים ילין: לא ראיתי את – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברים, הנקודה ברורה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ואאל יונס, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

חיים ילין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יונס.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנו מציינים היום את 1 במאי, יום הפועלים הבין-לאומי, כביטוי לסולידריות עם פועלים בכל רחבי העולם.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, טבעו של אדם היוצא מוקדם בבוקר לפרנסתו ולפרנסת משפחתו הוא דאגתו לחיים יציבים ונאותים, לשלווה ואושר, דאגתו לקורת גג, למעונות יום, למקומות תעסוקה קרובים ונגישים.

ואאל יונס: צרכים ודאגות אלה הם המניע ולמענם פועל קם בבוקר לעוד יום של עבודה, לעוד יום של אתגרים, משימות ותקווה.

ואאל יונס: תנאים אלה, אדוני היושב-ראש, אינם מתקיימים ברובם של היישובים הערביים במדינה.

ואאל יונס: היעדר הביטחון האישי של התושבים ושל משפחתם מעיק על שגרת חייהם ואף מסכן אותם.

ואאל יונס: הרי אי-אפשר לצאת לעבודה ולהתרכז בה כל עוד חיים במערב הפרוע.

ואאל יונס: אדוני היושב-ראש, במקום להתעסק בלהעביר חוקים לאומניים והזויים, הבה נתרכז בלהעביר חוקים אשר יקלו על העובדים וישפרו את תנאי תעסוקתם ומחייתם.

ואאל יונס: הרי לשם כך אנחנו בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יונס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, היום הוא 1 במאי, חג הפועלים, וחשוב לי ביום הזה לדבר על עובדים ולא רק על זה שעובד עלינו.

עמר בר-לב: אתמול עשה ראש הממשלה את הדבר שהוא הכי אוהב, ואין ספק שהוא מצוין בו: שיחק בהצגה, מיצב עצמו כזה שמגלה לאמריקה את אמריקה בדבר תוכנית הגרעין של איראן.

עמר בר-לב: והינה, רק היום פורסם כי צרפת ידעה על רוב החומר והכירה את רוב החומר מזה זמן.

עמר בר-לב: בזמן המופע הזה כ-20,000 עובדים ובעיקר עובדות סוציאליות, טיפלו בשכבות המוחלשות באוכלוסייה, ועשו זאת חציים בהשלמת הכנסה לשכר מינימום וחלקם בכוננות של 24 שעות ביממה ללא תגמול על כך.

עמר בר-לב: ממש כשם שביבי מתעורר באמצע הלילה לצליל הטלפון ושומע דיווח כזה או אחר, כך קמות עובדות סוציאליות באמצע הלילה לצלצול טלפון ממקלט לנשים נפגעות אלימות או ממסגרת של ילדים בסיכון.

עמר בר-לב: אפשר למחזר חומרים מלפני עשור ואפשר להרים את הטלפון ולעזור לעובדים הסוציאליים להציל ילד בסיכון או אישה מוכה, ואפשר לעשות את זה עוד היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום כבר דיברתי במשרד החוץ על ראש הממשלה גולדה מאיר, שהייתה האישה היחידה שהיא ראש ממשלה, אחת משלוש הנשים באותה תקופה שהיו ראשי ממשלה.

ענת ברקו: אישה שפרצה דרך, לא הגדירה את עצמה כפמיניסטית, הלכה עם נעלי גולדה, לא על נעליים עם עקב, אבל בהחלט גם הגשימה את עצמה כאם, גם הייתה מסתערבת, גם עשתה תפקידי מפתח.

ענת ברקו: ובהחלט, גם אם הייתה ביקורת לאחר מלחמת יום כיפור, אני חושבת שבעשייה הבין-לאומית שלה ובעשייה למען המדינה גולדה מאיר בהחלט תרמה תרומה מכרעת.

ענת ברקו: ולנו, כנשים, אני חושבת שזאת תרומה משמעותית ביותר, וכך אנחנו נזכור אותה.

ענת ברקו: ואני אומרת את זה גם כקצינה שזכתה לצעוד בנעלי גולדה.

ענת ברקו: אז יהי זכרה ברוך, וניקח כמודל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: הערה אחת על גולדה: אנחנו נזכור אותה, כמובן, בהקשרים מאוד רחבים, אבל תמיד אני אזכור את הדברים שהיא אמרה ערב מלחמת 73', ואת ההתחברות שלה למלחמה, בעיניי, האיומה ביותר בתולדות ישראל.

נחמן שי: ואילו היינו עושים אחרת או חושבים אחרת ועושים אחרת לפני 73', יכול להיות שלא רק ש-2,500 איש היו איתנו היום אלא גם ההיסטוריה הייתה שונה.

נחמן שי: אבל לא על זה רציתי לדבר, רק הנעליים של גולדה עוררו אותי לעניין.

נחמן שי: אני רוצה להוסיף הערה אחת.

נחמן שי: תראו, אנחנו נכנסים – – –

ענת ברקו: וגם יום כיפור, גם יום כיפור.

ענת ברקו: כדאי להגיד.

נחמן שי: גם יום כיפור, כן.

נחמן שי: גם זה גולדה.

נחמן שי: אנחנו נכנסים לחודש מאי האיום, אני חושב.

נחמן שי: יש בו הרבה ציונים חשובים.

נחמן שי: אנחנו נכנסים במתח ביטחוני גבוה.

נחמן שי: בתוך היורה הרותחת הזאת נכנסים כמעט כל יום פשעי שנאה במדינת ישראל, פיגועים.

נחמן שי: הרוב המכריע של האירועים הוא כנגד ערבים, גם בשטחי יהודה ושומרון וגם בתוך ישראל.

נחמן שי: זה קטליזטור, זה זרז שעלול להביא להתפוצצות שהיא מעל ומעבר למה שאנחנו יכולים לצפות לו, לצערי הרב, בלאו הכי, כתוצאה מהשוטף.

נחמן שי: ואני דורש מפה, מהבמה הזאת, גם ממשטרת ישראל וגם משירות הביטחון הכללי, שבעבר הוכיחו שהם יודעים להניח את ידם על הפושעים האלה, להיכנס מייד לעומק העניין.

נחמן שי: יש לזה השלכות מיידיות ויש לזה השלכות ארוכות טווח על חיי יהודים וערבים בארץ הזאת, והאנשים שמבצעים את זה רוצים לקרוע את החברה הישראלית לגזרים.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ג'מעה אזברגה: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בשבוע שעבר, בעקבות פרסום הסרטון כל המדינה עמדה על הרגליים: יריות של צעירים בדואים באוויר בחתונות.

ג'מעה אזברגה: אנחנו, אדוני היושב-ראש, כמובן, חד-משמעית נגד יריות בכלל, ובפרט נגד יריות בחתונות ובאירועים.

ג'מעה אזברגה: ואנחנו היום הולכים ומחרימים; חתונה שיורים בה – הולכים ומחרימים אותה, ומדברים בריש גלי על הנושא הזה בצורה הכי ברורה שיכולה להיות, נגד שימוש בנשק, גם בחתונות וגם בכלל.

ג'מעה אזברגה: אבל חבר הכנסת השר לביטחון הפנים יוצא לשידור בעקבות זה, והוא מכנה את חברי הכנסת הערבים מהנגב גיס חמישי, ואומר שהם פועלים למען אוטונומיה והם משתמשים בפוליגמיה והם לא שותפים לנו.

ג'מעה אזברגה: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת והשר לביטחון פנים שאנחנו נבחרים של ציבור ואנחנו לא נבחרים על ידי השר לביטחון פנים – ואני חושב שבסך הכול מה שהוא עושה זה הסתה לשמה, ברורה ביותר.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מבקשים מבמה זו מהשר לביטחון פנים להתנצל על המילים הגסות שהוא השמיע על חברי הכנסת הנבחרים של הציבור.

ענת ברקו: אין פוליגמיה בחברה הבדואית, אין?

ענת ברקו: יש לך נציג בכנסת שהוא פוליגמיסט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ג'מעה אזברגה: – – –

ענת ברקו: בתנועה האסלאמית, בחברה הבדואית, אין השתוללות עם נשק?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ג'מעה אזברגה: אל תפגעי ברגשות של אנשים – – – אין לך מדד – – –

ענת ברקו: אני מצטערת על הרגשות אבל צריך להתמודד עם זה.

ענת ברקו: צריך להילחם בזה.

ענת ברקו: – – – למשטרה, אל תתייחסו אליהם לא יפה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' הוא הדובר הבא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים.

עיסאווי פריג': הפרקליטות סגרה את תיק אום אל-חיראן בנימוק: לא ניתן לקבוע אם הדריסה הייתה פיגוע.

עיסאווי פריג': אזרח ישראלי הושאר לדמם למוות, ובעיני הפרקליטות אין חשד סביר לעבירה פלילית.

עיסאווי פריג': פרשת אום אל-חיראן כולה היא סטירת לחי מתמשכת לציבור הערבי בישראל, החל מעצם הריסתו של יישוב ערבי לטובת הקמת יישוב יהודי, דרך הצהרותיהם הבלתי-מבוססות של המפכ"ל אלשיך והשר ארדן על הפיגוע.

עיסאווי פריג': ואני אומר ומציע לפרקליטים מהפרקליטות לעבור מהמשפטים לעבודת בניין.

עיסאווי פריג': הם הוכיחו שוב שהם מומחים בטיוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: היום, 1 במאי, הוא יום המאבק של העובדים למען הזכויות שלהם, יום המאבק למען השוויון החברתי, יום המאבק למען חברה יותר הוגנת ויותר צודקת.

דב חנין: בשנת 2018, 1 במאי רלוונטי יותר מאשר אי-פעם בעבר.

דב חנין: אנחנו חיים בעולם שבו לקומץ מיליארדרים יש יותר רכוש מאשר ארבעה מיליארד האנשים העניים בעולם.

דב חנין: אנחנו חיים בעולם שבו ללמעלה ממיליארד בני אדם אין גישה למי שתייה.

דב חנין: וגם ישראל, אדוני היושב-ראש – למרבה הצער, אנחנו נמצאים בתחתית בין המדינות המפותחות מבחינת שיעורי העוני, מבחינת שיעור האי-שוויון בחברה.

דב חנין: אלה הם נתונים מדאיגים.

דב חנין: אלה הם נתונים מצערים.

דב חנין: צריך גם לראות את הצד החיובי, את העובדה שיותר ויותר אנשים מתארגנים להגן על זכויותיהם, במיוחד בקרב הצעירים; ההתארגנות החדשה של עובדים, גם בהסתדרות וגם בארגונים נוספים, כמו כוח לעובדים.

דב חנין: ביום הזה אני מאחל לעובדים בישראל ולעובדים בעולם שהמאבק לצדק חברתי יימשך, יתקדם ויגיע להישגים נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חילול בתי קברות – כנראה זה הפך למנהג ישראלי, ככל שמדובר בבתי קברות של ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשבוע שעבר חוללו קברות ערבים בבית הקברות אל-איסאף בשכונת אירשיד ביפו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגופות נערמו כאילו שהן פסולת, וזאת כי העירייה רוצה להקים על בית הקברות בתים חמים לנוער בסיכון ובסכנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום מחללים את בית הקברות המוסלמי באב אל-רחמה ההיסטורי, מזרחית למסגד אל-אקצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקרה של פגיעה במצבות של יהודים בעולם, כולם צועקים, ובצדק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לשאול מתי ממשלת ישראל והרשויות המקומיות יסמנו את השטחים של בתי הקברות על החורבות שהמדינה הזאת החריבה, של הכפרים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות לשמור על כבודם של המתים ולא לחפור אותם ולא לפגוע בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מכריז מפה: יהודי אינו עדיף על מוסלמי או ערבי, בין אם הוא בחיים או לאחר המוות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אותו כבוד צריך לתת לבן אדם כבן אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר: אנטישמיות זה מה שעושה מדינת ישראל בבתי הקברות הערביים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להזכיר שרק אתמול התחלנו את כנס הקיץ, וכבר אתמול הייתה בשורה, בעיניי, מאוד חשובה לילדים נכים.

טלי פלוסקוב: אתמול בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות אושרה הגדלת הקצבה לילדים באחוזי נכות 50% ומעל 88%.

טלי פלוסקוב: בגלל שאני מקבלת אין-ספור פניות על מה יהיה עם הילדים עם נכות של 100%, אני רוצה להגיד לכולם שאנחנו מתכוונים להעלות את זה בשלב השני של העלאת קצבאות לנכים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לשר הרווחה חיים כץ, לשר האוצר משה כחלון וליושב-ראש ועדת הרווחה אלי אלאלוף, כי אני חושבת שזה עוד צעד בדרך לפתור את הבעיה של הנכים במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים טוב מאוד ש-4.7 מיליארד שקל הושקעו לטובת הנכים בשלוש השנים הקרובות – יושקעו, בעצם, כי מנה ראשונה ניצלנו רק ב-2019.

טלי פלוסקוב: עכשיו עשינו צעד ראשון לגבי נכים ילדים, ואנחנו נמשיך בדרך להגדלת קצבאות לנכים ילדים.

טלי פלוסקוב: עוד שני שלבים יגדילו את הקצבה בסכום קצת יותר משמעותי.

טלי פלוסקוב: יישר כוח לכל העוסקים במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן כבל.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לדבר על משהו שקשור אליך, אדוני יושב-ראש הכנסת, יחידת כת"ף שהקמת לפני כמה חודשים.

אלי אלאלוף: זה שירות חדש במערכת של הכנסת שאמור לבדוק ולעקוב אחרי החלטות הכנסת והביצוע שלהן באמצעות עבודת הממשלה.

אלי אלאלוף: דוח העוני הובא לידיעתם וביקשנו מהם לעשות מעקב ולבדוק כמה מדוח העוני יצא לביצוע ומה מצב היישום שלו.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם מספר שאף אחד לא רוצה לזכור, התקשורת לא מתעניינת בו אבל הוא סכום אדיר.

אלי אלאלוף: שלוש שנים אחרי החלטת הממשלה שאימצה את דוח העוני כפי שהוזמן על ידי חברי חבר הכנסת מאיר כהן, הושקעו – אני לא שתיתי היום, חוץ מכוס מים – 34 מיליארד שקל בשלוש שנים.

אלי אלאלוף: סכום אדיר.

אלי אלאלוף: עבודה של גוף ניטרלי, מקצועי מאוד.

אלי אלאלוף: ישבנו היום כדי להמשיך את עבודת המעקב של היחידה האדירה החדשה הזאת.

אלי אלאלוף: אני ממליץ, אדוני היושב-ראש, שתמצאו את כל המשאבים הנדרשים כדי לחזק אותה, כי היא עושה עבודה גדולה מאוד שביקשת שתיעשה, שנעקוב אחרי ביצוע עבודת הממשלה.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: תודה גם על הדברים החשובים.

יולי יואל אדלשטיין: נביא בחשבון את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אני אלך ואמשיך מהמקום שבו הפסיק חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף ואספר על פרויקט שוועדת הכלכלה הובילה יחד עם האוצר, והוא מגיע כבר ממש אל סופו.

איתן כבל: אנשים אולי לא יודעים – חבר הכנסת אלי אלאלוף, אני מניח שאולי אתה כן יודע – יש כמיליון מודרי אשראי בחברה הישראלית, אנשים שאין להם חשבונות ואין להם שום יכולת לקבל משום מקום הלוואות כאלה ואחרות.

איתן כבל: כשהובא חוק נתוני אשראי לפני ועדת הכלכלה של הכנסת הפצרתי ואפילו חייבתי את האוצר – ולשמחתי הם נענו – להקים קרן מיוחדת עבור מודרי אשראי, שיוכלו דרך הקרן הזאת לקבל הלוואות בערבות מדינה.

איתן כבל: זו מהפכה ממש ממש גדולה לנוכח המחשבה שמיליון משפחות בישראל אינן יכולות לקבל משום גורם שום הלוואה, שום יכולת להניע את הגלגלים של עצמן או לסייע לעצמן לצאת מהמצוקה.

איתן כבל: היא אדירה.

איתן כבל: הפרויקט הזה הוא פרויקט חשוב מן המדרגה הראשונה, ואני מנצל את ההזדמנות כאן להודות לשר האוצר ולצוות שלו באגף התקציבים על ההיענות.

איתן כבל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת פולקמן.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת, אדוני השר, שיוצא.

אופיר אקוניס: – – –

אלעזר שטרן: בסדר, בסדר.

אלעזר שטרן: כמה מילים, ברשותכם, שקשורות לאסון הגדול שקרה לכולנו, אבל קשורות גם למכינות הקדם-צבאיות.

אלעזר שטרן: אני חושב שקודם כול, אם אני צריך לעשות סוג של אולטרסאונד של מה שעובר לנו במוח, אז זה מצד אחד הכאב העצום כשאתה רואה את התמונות וקורא את הסיפורים מאחורי כל נספית ונספה באסון הזה, ומהצד השני, ההערכה שלך לפרויקט המכינות מול איך אתה לא כועס על מה שקרה שם.

אלעזר שטרן: ואני חושב שבכל המערכת הזאת של מה שעובר, אני מאמין, על רבים מאוד מאיתנו שגם מכירים וגם מוקירים, וגם לא מבינים איך זה קרה, חשוב לנו מאוד לשמור על הפרויקט הזה של המכינות הקדם-צבאיות וגם על המכינה הזאת עצמה.

אלעזר שטרן: אני מכיר את המכינה הזאת כמעט מיום היוולדה.

אלעזר שטרן: אני מכיר גם את העשייה החברתית שלה, כולל מכינת הבת באלוני יצחק.

אלעזר שטרן: אני גם מכיר את המשפחה שעל שמה נקראת המכינה, של בן ציון שי, שהיה לוחם במגל"ן, ואבא שלו היה ראש אגף באחד מגופי הביטחון החשובים שלנו.

אלעזר שטרן: ואיך שאתה לא מסתכל על זה, הלב באמת נחמץ.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה כמי שפגש את בוגרי המכינה בצה"ל בהרבה מאוד תפקידים.

אלעזר שטרן: אחד הדברים של הסטרטאפ ניישן שלנו זה המכינות האלה ומה שהם עושים.

אלעזר שטרן: כשאתה מסתכל על הפנים של הבנות והבן שנספו שם, אתה מבין שזה באמת משהו שגם מרכז אליו, ממגנט אליו, את הנוער הכי טוב שיש לנו, וגם, אם אפשר להגיד, מטייב אותם.

אלעזר שטרן: כאן אני חושב שאנחנו צריכים להפיק את הלקחים ולראות איך לא מתקרבים בכלל לאסון כזה עוד פעם, אבל באמת איך הפרויקט החשוב הזה נשמר.

אלעזר שטרן: ואם באמת נטייב ונצליח לבנות נהלים של איך אסון כזה לא קורה, אולי בכך ימצאו המשפחות גם קורטוב של נחמה במוות הכל-כך בלתי נתפס הזה, ולפחות ייחסכו בעתיד חיי אדם.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: היום, בתאריך ט"ז באייר, אנחנו מציינים 53 שנים להוצאתו להורג של האיש שלנו בדמשק, אלי כהן.

רועי פולקמן: האמת שזה יצא יום מיוחד להזכיר את זה לאור מסיבת העיתונאים שכינס אתמול ראש הממשלה והציג את העבודה היוצאת מגדר הרגיל שעושים אנשי הביון של מדינת ישראל.

רועי פולקמן: בימים האלה, בתמיכתו של היושב-ראש, מארגנים יום מיוחד גם בכנסת לציון מותו של אלי כהן.

רועי פולקמן: לא הסתדר בדיוק בימים האלה לכנס אותו אבל נעשה את זה בקרוב.

רועי פולקמן: אני רוצה לציין בכמה מילים – עוד פעם, יצא כאן צירוף מקרים של יום השנה העברי לציון מותו – הוא עלה לארץ בגיל 33 ובשנת 1960 גויס לאמ"ן, ליחידה שלימים סופחה למוסד, ונשלח לסוריה למשימה חשאית.

רועי פולקמן: הוא היה שלוש שנים בדמשק בפעילות מאוד בודדת ועצמאית, עסק בפיתוח מערכות קשרים כדי להביא מידע משמעותי לישראל והעביר הרבה מאוד מידע חיוני, שהייתה לו השפעה משמעותית במלחמת ששת הימים.

רועי פולקמן: כמו שרובנו מכירים, הוא נתפס והוצא להורג בתלייה בכיכר בדמשק בט"ז באייר תשכ"ה, 18 במאי 1965.

רועי פולקמן: אנחנו היום נציין את זכרו.

רועי פולקמן: הוא כתב לקראת תלייתו, במכתב שהוא השאיר: התפללו לעילוי נשמתי.

רועי פולקמן: אז הערב אנחנו נתפלל לעילוי נשמתו של אליהו אלי בן שאול וסופי כהן.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יעל גרמן: אדוני השר, חבריי וחברותיי, 120 שנה להולדתה של ראש הממשלה לשעבר גולדה מאיר.

יעל גרמן: אני זוכרת שכילדה היא היוותה לי דוגמה.

יעל גרמן: אנחנו היינו כל כך גאות שיש לנו ראש ממשלה אישה.

יעל גרמן: לאף אחד בעולם לא היה, רק לנו.

יעל גרמן: כשהייתי נוסעת אחר כך לחו"ל, כולם היו אומרים: Israel, כן, גולדה מאיר, a woman mayor.

יעל גרמן: זה היה דוגמה ומופת.

יעל גרמן: אני מאוד שמחה שיש לי את ההזדמנות כאן היום לציין את זכרה ולומר שהיא היוותה מופת ומודל ודוגמה מבלי שהייתה פמיניסטית – היא באמת לא הייתה פמיניסטית מוצהרת, אבל היא פרצה את תקרת הזכוכית ובעקבותיה גם אני העזתי ללכת.

יעל גרמן: יהי זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן, וזה בדיוק אות המעבר לנושא הבא שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לציון היום המיוחד, ציון מלאות 120 שנים להולדתה של ראש הממשלה גולדה מאיר, זיכרונה לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני נציג הממשלה לדיון הזה, שר המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, חברי הכנסת בהווה ובעבר, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, רעיית נשיא המדינה החמישי הגברת מירי שפיר נבון, מכובדיי סגל א' של המדינה, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, בני משפחת מאיר היקרים, שמכבדים אותנו בנוכחותם ביציע, מוקירי זכרה של ראש הממשלה גולדה מאיר, קהל נכבד, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת לכבוד מלאות 120 שנים להולדתה של גולדה מאיר, אחת ממניחי היסודות למדינת ישראל וראש ממשלתה הרביעית.

יולי יואל אדלשטיין: משורר תהילים כתב על התקופה שבה אדם חי בעולם: "ימי שנותינו בהם שבעים שנה, ואם בגבורת שמונים שנה".

יולי יואל אדלשטיין: גולדה מאיר, שנולדה בתחילת חודש מאי 1898, חיה 80 שנה בדיוק, ואלו היו שנים של גבורות.

יולי יואל אדלשטיין: גבורות בבניין הארץ, גבורות בהעמדת כלכלת המדינה הצעירה על רגליה, גבורות בביסוס יחסי החוץ של ישראל וגם, לצערנו – כבר הזכירו את זה – גבורות במלחמות הקשות ביותר שידענו.

יולי יואל אדלשטיין: כשגולדה נולדה בקייב, התנועה הציונית כבר הייתה עובדה מוגמרת.

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה שנה אחת אחרי הקונגרס הציוני הראשון, והקטר היהודי כבר התחיל לנוע לכיוון ארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: על הדור שלה, הדור השני לציונות, הוטל לממש את האידיאלים שבשמם דיבר הדור הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה הדור שהיה צריך להפוך את החזון למציאות, את הקונגרסים למוסדות ואת המדינה שבדרך למדינה של ממש.

יולי יואל אדלשטיין: האחריות הזו ליוותה את גולדה במשך כל חייה.

יולי יואל אדלשטיין: היא עצמה נתנה לה ביטוי נפלא בנאום שנשאה בכנסת בחודש פברואר 1952, כאשר כשרת העבודה הראשונה הביאה להצבעה את אחד ממפעלי חייה, המוכר לכולנו: חוק הביטוח הלאומי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שפירטה את סעיפי החוק סיימה במילים הבאות: "הדור שזכה להגשים את חזון הדורות, הדור שזכה לכונן את המדינה העברית, מוכרח להיות חדור האחריות הגדולה הרובצת עליו: האחריות של הגשמת כל הטוב והנעלה שראו יהודים באותה מדינה שלה ציפו".

יולי יואל אדלשטיין: הגשמת כל הטוב והנעלה מבחינתה של גולדה באה לידי ביטוי בכך שמדינת ישראל תפרוס רשת של ביטחון סוציאלי שתגן תמיד על החלשים ביותר בתוכה.

יולי יואל אדלשטיין: הגשמת כל הטוב והנעלה הייתה גם שמירה קפדנית על היכולת להגן על עצמנו בכוחות עצמנו – מגיוס הכספים המחתרתי שערכה במלחמת העצמאות ועד מהלומת הנגד שהובילה במלחמת יום הכיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אולי יותר מכול, הגשמת כל הטוב והנעלה הייתה בשביל גולדה חיבור עמוק לגורל היהודי ודאגה אמיתית לקיום היהודי בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: וזה לא פשוט, כי הרי בניגוד לרבים מבני דורה, אנשי העלייה השנייה והשלישית, גולדה לא בזה ליהודים שנותרו ברחבי העולם ולא שללה אותם.

יולי יואל אדלשטיין: "היו לי שתי זכויות גדולות בשנות עבודתי", כך היא אמרה פעם, "הראשונה – שמי וחתימתי נכללים במגילת העצמאות של עם ישראל, השנייה – שליחותי כציר ישראל במוסקבה".

יולי יואל אדלשטיין: גולדה מילאה את תפקיד הציר רק שמונה חודשים, אבל כבר בתחילה הוא כלל אירוע מרגש במיוחד.

יולי יואל אדלשטיין: ימים ספורים אחרי שהגישה בשם ממשלת ישראל את כתב האמנה לסגן נשיא ברית המועצות חל ראש השנה.

יולי יואל אדלשטיין: האידיאולוגיה הסובייטית הייתה אז בשיא כוחה, גילויי דעת היו אסורים והיהודים שחיו שם היו קרועים שנים ארוכות משאר יהודי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בראש השנה, בסתיו של 1948, כאשר הונף דגל ישראל מעל השגרירות שנקבעה במלון מטרופול במוסקבה, משהו נפרץ.

יולי יואל אדלשטיין: במפתיע, בלי תכנון מראש, אלפי יהודים הגיעו לבית הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הם לא דיברו הרבה, בגלל הבלשים הרבים שהיו במקום, אבל מן העיניים שלהם נשקף רגש חדש, נשקפה תקווה.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר מרוב אנשים כבר לא היה מקום ברחוב, גולדה נכנסה למונית, אבל הספיקה להוציא את הראש מהחלון ולצעוק: "תודה שנשארתם יהודים".

יולי יואל אדלשטיין: האירוע החד-פעמי הזה הונצח על שטר של עשרה שקלים חדשים, שהיום נמצא רק בידי אספנים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חייב להודות, בנימה אישית, שבכל פעם שראיתי את התמונה הזאת – הרחוב והקהל והסיטואציה מוכרים לי באופן הכי אישי, ואני יכול בקלות לדמיין את היהודים, עשר שנים לפני שנולדתי, מצטופפים סביב ציר ישראל גולדה מאיר ברחוב שכונה רחוב ארכיפובה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יותר חשוב מזה, האירוע שהונצח על השטר הונצח בליבם של המוני יהודי ברית המועצות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה הניצוץ הראשון באפלה, שלימים יהפוך לאבוקה גדולה, שמאירה את מדינת ישראל עד עצם היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרה של גולדה מאיר ברוך ומשובץ לעד במפוארים שבדפי ימיה של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את נציג הממשלה לדיון, שר המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אופיר אקוניס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, משפחת מאיר היקרה, שוטרי משטרת ישראל וחיילי צה"ל, אורחות ואורחים נכבדים, גולדה מאיר הייתה יהודייה גאה.

אופיר אקוניס: גאה בעצמה, גאה בעמה, בארצה, גאה בצבאה.

אופיר אקוניס: מנהיגה אמיצה ופורצת דרך שידעה הצלחות גדולות מאוד וחוותה, אדוני היושב-ראש, כמו כל איש פוליטי, גם כישלונות.

אופיר אקוניס: חברי הכנסת, אני נולדתי בתל אביב כאשר גולדה מאיר כיהנה כראש ממשלת ישראל.

אופיר אקוניס: למרות שגרנו בקרבת מקום לא זכיתי לראות אותה, או לא זכיתי לפגוש אותה, אבל מהשכנים הוותיקים יותר באזור שמענו את התיאור האנושי כל כך והמרגש כל כך על ראש ממשלה לשעבר, שמשתמשת בשירותי האוטובוסים של חברת דן בקו 25, וממתינה בתחנה הסמוכה לביתה ברחוב רדינג פינת ברודצקי.

אופיר אקוניס: הבית עצמו הוא ברחוב הברון הירש, כמובן.

אופיר אקוניס: נדמה לי שאפילו העמדה של הזקיף עדיין לא הוזזה משם על ידי משרד ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: והאישה הזאת, העוצמתית כל כך, שהנהיגה את המדינה, נוסעת באוטובוס בקו 25 לערוך קניות בעיר, בשוק הכרמל.

אופיר אקוניס: לימים לקחתי את שני ילדיי הקטנים, יונתן ורוני, לגינת גולדה, גינה קטנה שהוקמה בסמוך לביתה שברמת אביב.

אופיר אקוניס: סיפרתי להם על אישה גדולה ואמיצה, שלא הייתה ממפלגתי, שעשתה רבות למען העם היהודי בארצו וגם למען העם היהודי, אדוני היושב-ראש, שלא בארצו.

אופיר אקוניס: סיפורה של גולדה מאיר הוא סיפור חזרתו של העם היהודי מהגלויות לארץ ישראל, מאוקראינה לארצות הברית, ממרחביה לתל אביב ומשם לירושלים.

אופיר אקוניס: היא זכתה לחתום על מגילת העצמאות, הייתה שגרירתנו הראשונה במוסקבה, שרת עבודה פורצת דרך, שהטביעה חותם, שרת החוץ וכמובן, הראשונה, חברת הכנסת גרמן, להיות בישראל ראש ממשלה אישה – שנתיים לפני שבשוויצריה נתנו זכות בחירה לנשים, עשר שנים לפני שנבחרה אשת ברזל אחרת, מרגרט תאצ'ר, לראש ממשלת בריטניה, ב-1979.

אופיר אקוניס: בניגוד מוחלט לדברי מתנגדיה, גולדה מאיר תמיד רצתה בשלום וחיפשה אותו.

אופיר אקוניס: אבל היא עשתה זאת לא מתוך חולשה, תמיד מתוך עוצמה.

אופיר אקוניס: אין לנו את הלוקסוס להיות פסימיים, אמרה, זאת לא שאלה בכלל, היהודים לא יכולים להרשות לעצמם להיות פסימיים; אני בטוחה שהנכדים שלי – חלקם יושבים כאן – יזכו לשלום, אבל אינני יודעת מתי.

אופיר אקוניס: אין לי ספק שיבוא שלום אבל לא נקבל אותו כמתנה.

אופיר אקוניס: יבוא שלום מפני שעמי ערב אינם יכולים לחיות בלי שלום.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, אם לא הייתי יודע שגולדה מאיר הייתה מראשי תנועת העבודה בישראל וממייסדיה, היינו יכולים לחשוב שהיא תלמידתו המובהקת של מורנו זאב ז'בוטינסקי.

אופיר אקוניס: כשרת חוץ בעצרת הכללית של האומות המאוחדות פנתה לעמי האזור.

אופיר אקוניס: היא שאלה אותם, באופן ישיר: האם נוכל לפתוח דף חדש, ובמקום להילחם אלה באלה נתאחד במאבק בעוני, במחלות ובבורות – הייתכן הדבר?

אופיר אקוניס: גולדה סברה שכן.

אופיר אקוניס: לא כל שכנינו סברו כמוה.

אופיר אקוניס: מרבית שכנינו עדיין אינם סבורים כמוה.

אופיר אקוניס: כשרת החוץ של ישראל, של הממשלה, היא מעולם לא התבטלה מול שועי עולם, מהמערב או מהגוש המזרחי.

אופיר אקוניס: היא הקפידה לומר להם שהיא מייצגת מדינה קטנה שאין לה משאבים, אבל תמיד ידעה ליצור אצל בני שיחה את התחושה שהם מדברים אל אדם גדול – נציגה של עם גדול.

אופיר אקוניס: את תפקיד חייה, ראש ממשלת ישראל, קיבלה בענווה ובצניעות, מוקפת בעיתונאים שלא עשו לה שום הנחות.

אופיר אקוניס: נדמה לי שבארכיון הטלוויזיה הישראלית ניתן לראות.

אופיר אקוניס: זה מדהים, היא אומרת לעיתונאים שמקיפים אותה: יש לי רושם לפעמים שאתם לא שואלים כדי לקבל תשובה; אתם שואלים לראות איך אפשר להפיל אותה בפח.

אופיר אקוניס: כמובן, היא עושה את זה תוך כדי עישון הסיגריה הנצחית תוך כדי מסיבת העיתונאים.

אופיר אקוניס: אבל לבסוף היא גם משיבה להם: אינני יודעת איך אחרים הלכו לתפקיד, אני רק יכולה לאחל למי שבעתיד יצטרך להוביל ממשלה שילך בלב יותר קל.

אופיר אקוניס: ואכן, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מאיר לא זכתה למאה ימי חסד.

אופיר אקוניס: למעשה, היא לא זכתה ליום חסד אחד – שאלת השטחים ששחררה ממשלת האחדות הלאומית בראשות קודמה, לוי אשכול זכרו לברכה, השאלה שמפלגת עד היום את הציבוריות הישראלית, את הבית הזה וגם את הקהילה הבין-לאומית.

אופיר אקוניס: בעניין עתידה של יהודה ושומרון התייחסה מפלגת העבודה: אנחנו איננו מוכנים להיהרג אז אין ברירה – מוכרחים לירות, וכאשר יורים נהרג מישהו אחר.

אופיר אקוניס: אם יורשה לי לקפוץ, אדוני היושב-ראש, כמעט 50 שנה, לימינו אלה, הרי שגולדה לא הייתה מהססת לתמוך במדיניות צבא ההגנה לישראל ובמדיניות הממשלה סמוך לגדר ברצועת עזה, בבחינת איננו רוצים בזה, אבל הצד השני לא משאיר לנו ברירה אלא להגן על עצמנו.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, גם הנואם המוכשר ביותר לא יוכל שלא להתייחס למלחמה הקשה שפרצה בימיה כראש ממשלה, מלחמת יום הכיפורים.

אופיר אקוניס: אין ממשלה בישראל שרוצה במלחמה; אין ראש ממשלה בישראל שרוצה במלחמה.

אופיר אקוניס: יש התוקפנות של הצד השני שמאלצת אותנו לצאת למלחמה כדי להגן על חיינו.

אופיר אקוניס: ממשלתה של גולדה מאיר לא רצתה במלחמת יום הכיפורים, והיא איננה אשמה בה; הערבים שתקפו הם האשמים במלחמה.

אופיר אקוניס: שאלת המוכנות למלחמה וקבלת ההחלטות שהתקבלו לפניה זאת כבר שאלה אחרת לחלוטין.

אופיר אקוניס: וגם כאן מרבית המעורבים – לא הפרשנים, המעורבים – שהיו בתקופתה כראש ממשלה בזמן מלחמת יום הכיפורים מתארים את תפקודה של גולדה מאיר כמיטבי.

אופיר אקוניס: רב אלוף חיים בר-לב, אביו של חבר הכנסת עמר בר-לב, גם הוא מראשי מפלגת העבודה, העיד: "ראיתי את ראש הממשלה – – – אינני זוכר בכל ההזדמנויות, ולו פעם אחת, שגולדה נפלה ברוחה – – – ראשית בשל אישיותה החזקה עם עצבי הברזל; שנית, יש לה ניסיון חיים עצום, ואנשים עם ניסיון אדיר יודעים שלא כל מה שנראה ורוד או שחור הוא אכן ורוד או שחור; שלישית, גולדה הבינה שמה שקרה הוא שבאופן שורשי ומהותי צה"ל הוא צה"ל, ובמוקדם או מאוחר כפות המאזניים ייטו אצל הצד הנכון".

אופיר אקוניס: כך מעיד רב אלוף חיים בר-לב על תפקודה של גולדה מאיר במלחמת יום הכיפורים.

אופיר אקוניס: וכך היה.

אופיר אקוניס: בתנאים מאוד קשים, כמעט סופניים מבחינה צבאית, הובילה גולדה מאיר, עם הרמטכ"ל דוד אלעזר, המוכר בשם דדו, את התפנית במלחמה; ועל אף מחירה הכבד מאוד יכלו לצבאות סוריה ולצבאות מצרים ולעוד כוחות שהיו מעורבים במלחמה הזאת.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אתמול שאלת אותי, חבר הכנסת הרצוג, אם במעשינו אנחנו תלמידיו של מנחם בגין.

אופיר אקוניס: והיום הזה אני שואל אותך: האם אתה וחברי סיעת העבודה בשנים האחרונות תלמידיהם של דוד בן-גוריון או של גולדה מאיר, של יגאל אלון או של טבנקין?

אופיר אקוניס: אני מסופק, באופן אישי, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: מה שבטוח הוא שמוטב היה לחלק מחברי סיעת העבודה ללמוד היטב ובאופן יסודי את משנותיהם של מייסדיה, ובהם של הגברת מאיר: את העמידה הגאה, את תפיסות העולם האמיתיות של מנהיגיה גם בתחום המדיני-ביטחוני וגם בתחום הכלכלי-חברתי, וכמובן, חלק ניכר מהתפיסות הביאה לידי ביטוי הגברת מאיר בשלל תפקידיה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כדי להביע את הערכתי אל הגברת גולדה מאיר החלטתי כשר המדע והטכנולוגיה להשיק מלגות חדשות לעידוד ולשילוב של אקדמאים ואקדמאיות בתארים שני ושלישי במגזר העסקי.

אופיר אקוניס: המלגות האלה כבר מחולקות.

אופיר אקוניס: הן מחולקות כפי שמחולקות המלגות החדשות על שם מנחם בגין ז"ל, על שם יצחק שמיר ז"ל ועל שם הנשיא יצחק נבון – גם על שמו החלטתי לקרוא מלגות בתחום המדע והטכנולוגיה.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, גולדה מאיר הייתה אישה פורצת דרך אמיצה ושנונה, ובעוד יומיים נציין את יום הולדתה ה-120.

אופיר אקוניס: גולדה מאיר הייתה מנהיגה אמיתית של העם היהודי ושל מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: מזל טוב.

אופיר אקוניס: יהי זכרה ברוך, כמובן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: חברנו יושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין; אדוני שר המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אופיר אקוניס – עוררת פה פולמוס; הפולמוס יביא גם תשובה לפולמוס, אבל בהחלט יפה שהכרזת שהמלגות יישאו את שמה של גולדה מאיר; שרים, חברי כנסת בעבר ובהווה, ובראש ובראשונה חברי שר החינוך לשעבר, סגן השר בממשלתה של גולדה מאיר, מזכיר מפלגת העבודה שהחליף את גולדה מאיר וחתן פרס ישראל אהרון ידלין; חברתי סגנית השר וחברת הכנסת לשעבר, יושבת-ראש נעמת לשעבר מאשה לובלסקי, הפועלת רבות להנצחתה של גולדה מאיר גם בארץ וגם בחו"ל ובמוסדות הלאומיים; רעיית הנשיא החמישי של מדינת ישראל, הגברת מירי שפיר נבון; מכובדי סגל א', מזכיר הממשלה צחי ברוורמן, בני משפחת מאיר היקרים ובהם הנכד שאול רחבי, העומד בראש עמותת ההנצחה לזכרה של גולדה מאיר, וחברתי אורית רשפי וצוות נוסף, מוקירי זכרה וידידיה של גולדה מאיר, קהל נכבד.

יצחק הרצוג: 12 אישים כיהנו עד כה במדינת ישראל בתפקיד ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: סיפורם וקורות חייהם מרתקים את הציבור.

יצחק הרצוג: התפקיד נחשב אחד הקשים בעולם.

יצחק הרצוג: חשוב לי לומר דווקא בפתח הדברים, הן בהקשרה של גולדה מאיר והן בהקשר לאירועי הימים האחרונים, כי האחריות המוטלת על כתפו של ראש הממשלה – אין שני לה, לטוב ולרע, על משקל דבריו של מנחם בגין עת שכיהן כראש האופוזיציה בזמן מבצע אנטבה – הוא פנה ליצחק רבין ואמר: "גם אם נתווכח על הכול, כשמגיע הקרדיט הוא מגיע", והוסיף כי על שכמו של ראש הממשלה יש עוד טיפה נוספת של אחריות.

יצחק הרצוג: המבצע המרשים שפורסם אתמול אושר בסופו של דבר על ידי אדם אחד – ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אני מברך את בנימין נתניהו על ההחלטה האמיצה והנחושה הזאת לאישור המבצע של המוסד ועל הצלחתו של המבצע.

יצחק הרצוג: באותה מידה, מי שעומד בראש המערכת חשוף גם לביקורת, וכשצריך – יש לבטא אותה.

יצחק הרצוג: שעות החרדה הארוכות שעם ישראל חווה אתמול, בין זימונו הפומבי של הקבינט המדיני-ביטחוני לשידור החי של ראש הממשלה בשמונה בערב, היו שעות של חרדה מיותרת.

יצחק הרצוג: אזרחיות ואזרחים שאלו את עצמם, שאלו אותי, שאלו את כולנו אם הולכת לפרוץ מלחמה הלילה ואם לאגור מזון ומים.

יצחק הרצוג: ולדעתי אפשר וצריך היה לנהל זאת אחרת.

יצחק הרצוג: אם בראשי ממשלה עסקינן אז בוודאי אעבור לדבר על ראשת הממשלה הרביעית, גולדה מאיר, במלאות 120 שנה להולדתה.

יצחק הרצוג: השם גולדה מאיר לא משאיר אף אחד אדיש.

יצחק הרצוג: גולדה נולדה ב-3 במאי 1898 בקייב להוריה משה ובלומה, ונקראה על שם הסבתא רבתא שלה, שהייתה דמות מאוד דומיננטית במשפחה.

יצחק הרצוג: סיפור חייה היה מרתק – מקייב לפינסק וחזרה, ומשם למילווקי במדינת ויסקונסין המושלגת, עובר לקיבוץ מרחביה, דרך הכניסה לפוליטיקה ההסתדרותית, הקמת תנועת הפועלות, השתלבות עם הנהגת היישוב והסוכנות היהודית.

יצחק הרצוג: היא הייתה חברה נכבדה בממשלה, צירה במוסקבה, כפי שהזכיר יו"ר הכנסת, שרת החוץ, המזכירה הכללית של מפלגת העבודה, אז מפא"י – וגברתי ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: כל סובביה העריכו והעריצו אותה, ודוד בן-גוריון תיאר אותה כחכמה מאוד.

יצחק הרצוג: הביוגרף של גולדה מאיר, ד"ר מירון מדזיני, שאימו הייתה חברת ילדות של גולדה והוא עצמו היה מדובריה ועוזריה, תיאר אותה בספרו "היהודייה הגאה – גולדה מאיר וחזון ישראל", כמנהיגה גדולה, בעלת אישיות מקסימה אם כי מורכבת מאוד ובעלת ניגודים עצומים: לעיתים צנועה, לעיתים ארוגנטית; לעיתים ללא חת, לעיתים רדופה; שופעת כוח וסמכותיות וגם לעיתים מדוכדכת ומלנכולית; עזת נפש אך בעלת סימני חולשה, וחשופה ורגישה מאוד לביקורת; נאמנה ללא פשרות לדרכה, שעליה הגנה בחירוף נפש בבית ובחוץ; בעלת אינטואיציה מתוחכמת, פיקחית, ערמומית, שידעה לנקום ולנטור וגם לאהוב.

יצחק הרצוג: לנגד עיניי עלו שני דברים ובלטו מאוד בתיאורים על אודותיה.

יצחק הרצוג: הראשון – גולדה האמינה בצורה בלתי מתפשרת כי זכויות היהודים כעם באו לפני כל זכות אחרת ושמן הדין להתעקש עליהן.

יצחק הרצוג: היא זו שטבעה את האמרה: "יש צדק, ויש צדק יהודי".

יצחק הרצוג: לעיתונאית האיטלקייה הנודעת אוריאנה פלאצ'י, ששיחתן מתועדת בספרו המרתק של יהודה אבנר, הדיפלומט הישראלי – שיצא רק לאחרונה ונקרא "אדוני ראש הממשלה" – היא אמרה כך: הגשמת הציונות היא חלק מהסוציאליזם שלי.

יצחק הרצוג: כל חיי שאפתי לצדק לעם היהודי.

יצחק הרצוג: ההיבט השני – גולדה דגלה תמיד בצורך לקבל את דין התנועה.

יצחק הרצוג: מפא"י ומפלגתי, מפלגת העבודה, היו בראש מעייניה.

יצחק הרצוג: היא תיעבה את המונח ריצה או התמודדות על תפקיד.

יצחק הרצוג: המפלגה הייתה חלק מרכזי בעולמה.

יצחק הרצוג: גולדה חשמלה את כל מי שפגש בה, בין שהיו אלה המעפילים והפליטים מאירופה שגורשו לקפריסין, שם ביקרה אותם ואף דאגה לשחרורם – עוד הישג גדול שלה – ובין שהיה זה המלך הירדני עבדאללה, שאיתו קיימה קשרים אמיצים של כבוד והוגנות.

יצחק הרצוג: את פגישתם כמה ימים לפני הקמת המדינה ומלחמת הקוממיות היא סיימה במילים: ניפגש אחרי המלחמה.

יצחק הרצוג: בין שהיו אלה היהודים בארצות הברית שאליהם הגיעה בפרוץ המלחמה וגייסה בימים בודדים סכומי עתק שהצילו את כלכלת ישראל, שאך זה קמה, ובין שהיה זה קהל ההמונים שאליו נשאה את דבריה המרגשים ממרפסת בניין הסוכנות היהודית פה בירושלים, עם היוודע תוצאות ההצבעה בכ"ט בנובמבר, בעצרת הכללית של האו"ם.

יצחק הרצוג: מנהיגי תבל העריצו אותה וכיבדו אותה.

יצחק הרצוג: הנשיא האמריקני ריצ'רד ניקסון, ג'ון קנדי, וילי ברנדט, ברונו קרייסקי, מפקדי צה"ל ובכירי מערכת הביטחון כיבדו אותה ואת סמכותה.

יצחק הרצוג: אישית, זכיתי ללמוד על גולדה מאיר הרבה מאוד עת שכיהנתי כשר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק הרצוג: אז גיליתי, כפי שכבר הוזכר, כי גולדה, כשרת העבודה הראשונה, הייתה זו שהקימה וכוננה את המוסד לביטוח לאומי.

יצחק הרצוג: כשלמדינה לא הייתה יכולת כספית מינימלית, היא התעקשה – כבעלת אידיאולוגיה סוציאליסטית צרופה, הרואה צורך חיוני ברשת הביטחון שמעניקה המדינה לאזרחיה – להקים את המוסד הזה.

יצחק הרצוג: אמרה ועשתה.

יצחק הרצוג: כמה סמלי שאנחנו מזכירים זאת ביום חג הפועלים, 1 במאי.

יצחק הרצוג: כשעמדתי על טיב גדולתה וגדולת החלטתה, נזכרתי בספרה האוטוביוגרפי "חיי", שבו היא תיארה את החיים בקיבוץ מרחביה של ימי ראשית ההתיישבות.

יצחק הרצוג: בין היתר היא תיארה את אספת החברים בקיבוץ, בעל המאפיינים המרקסיסטיים, שהתקוטטו בה על השאלה אם לרכוש קומקום חשמלי – מוצר קפיטליסטי מובהק של אותם הימים.

יצחק הרצוג: גולדה אהבה את חיי השיתוף.

יצחק הרצוג: אף שהילכה עם שועי עולם תמיד חלמה לפרוש לקיבוץ רביבים שבנגב, שם התגוררו בני משפחתה וחברים קרובים ובהם משפחת אולניק, שנמצאת איתנו כאן, וחברים נוספים.

יצחק הרצוג: היא ביכתה את הצורך להתפשר על הסוציאליזם האמיתי, וכפי שאמרה לאוריאנה פלאצ'י באותו ריאיון: "אשר לסוציאליזם שלי, למען האמת קיים הבדל גדול בין סוציאליזם להלכה לבין סוציאליזם למעשה.

יצחק הרצוג: כל מפלגה סוציאליסטית שעולה לשלטון נאלצת עד מהרה לעשות פשרות.

יצחק הרצוג: החלום שהיה לי על עולם צודק המאוחד בסוציאליזם הלך כבר מזמן לעזאזל.

יצחק הרצוג: לחלום אפשר כמה שרוצים".

יצחק הרצוג: סוף ציטוט.

יצחק הרצוג: גולדה הייתה אחת משתי הנשים שחתמו על מגילת העצמאות והאישה היחידה עד כה שהגיעה לכס ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: היא שנאה את הביטוי המעליב, שהיא הגבר היחיד בממשלת בן-גוריון, והעירה בציניות נגד מה שהיא כינתה: גברים שחושבים שזה קומפלימנט.

יצחק הרצוג: היא הייתה המזכירה הראשונה של תנועת הפועלות ומכאן היושבת-ראש הראשונה של ארגון נעמת, והיא דיברה לא אחת בכאב רב על הקושי להיות אימא העוסקת בחיי ציבור ופוליטיקה פעילים.

יצחק הרצוג: במובן זה היא הייתה פורצת דרך עצומה.

יצחק הרצוג: שירות הציבור היה עבורה ציווי תנועתי, ואת חייה נתנה למפלגה ולתנועה, והן היו כל הווייתה.

יצחק הרצוג: הישגה של מפלגת העבודה המאוחדת בבחירות 1968, כשהיא מזכ"ל המפלגה, ייזכר כחסר תקדים: 56 מנדטים – חבריי מהמחנה הציוני – כתוצאה מאיחוד היסטורי של שלוש מפלגות הפועלים, וכמובן, בעיקר כתוצאה מהניצחון ההיסטורי במלחמת ששת הימים והכישרון הארגוני העצום של גולדה.

יצחק הרצוג: היא לא פיללה שכעבור פחות משנה תחליט המפלגה פה אחד, במרץ 1969, שהיא זו אשר תיכנס לכס ראש ממשלת ישראל במקומו של לוי אשכול המנוח.

יצחק הרצוג: אי-אפשר לדבר על גולדה מבלי לדבר על מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973.

יצחק הרצוג: אין חולק שלנוכח נקודות השבירה של רבים מצמרת המדינה במלחמה הנוראה ההיא, גילתה גולדה עצבי ברזל, נחישות, ביטחון עצמי וקור רוח עצום.

יצחק הרצוג: דיבורים על חורבן בית שלישי לא היו בבית ספרה, ועל כך תיזכר תמיד כמי שניווטה את הספינה במים סוערים לחוף מבטחים.

יצחק הרצוג: ואולם, מה שילווה לתמיד את תולדות חייה של גולדה מאיר זו שאלת המחדל המדיני, המודיעיני והצבאי של מלחמת יום הכיפורים, שכן היא הייתה ראשת הממשלה בשנים שקדמו למלחמה ובמהלכה, ולכן לא ניתן להתחמק מזה.

יצחק הרצוג: אומנם לא כאן המקום להיכנס לכל הוויכוח והפולמוס בנושא גדול וכואב זה, אך אני מבקש להתייחס לכמה היבטים: הראשון, למרות מחלוקת בנושא של האחריות של גולדה למחדל בין מומחים ואקדמאים, אי-אפשר להתחמק מכך שגולדה סירבה לבחון ברצינות את איתותיו הבלתי-פוסקים של אנואר סאדאת, נשיא מצרים, במשך שלוש השנים שקדמו למלחמה בדבר רצונו בשלום.

יצחק הרצוג: הדוגמטיות וחוסר הגמישות היו כאן בעוכריה.

יצחק הרצוג: אני מכיר מחקרים שחולקים על כך, אבל עובדות ברורות כפי שקובע ד"ר מדזיני: הטרגדיה המרכזית של גולדה, הוא טוען, הייתה בכך שכל ימיה דגלה בשלום אבל בסתר ליבה לא האמינה באפשרות ריאלית של שלום אשר יכלול את תנאיה המינימליים של ישראל, ולכן היא דחתה כל יוזמה רצינית שהגיעה אליה מכל עבר בתואנות שונות.

יצחק הרצוג: והינה, הפלא ופלא – זה קרה לאחר תקופתה, ארבע שנים לאחר שקברנו אלפי בנות ובנים במלחמת יום הכיפורים, ואני חוזר על דברים שאמרתי במליאה זו שוב ושוב.

יצחק הרצוג: גם כיום ישנן הזדמנויות נדירות במזרח התיכון לפריצת דרך לשלום.

יצחק הרצוג: סיפורה של גולדה הוא לקח לכל מנהיג המקובע בנוקשות מחשבתית.

יצחק הרצוג: ההיבט השני זה חטא היוהרה.

יצחק הרצוג: באירועי שנת ה-25 למדינה, מאי 1973, כמה חודשים לפני אוקטובר הארור ההוא, הייתה צמרת המדינה שרויה באופוריה, בקונספציה של ביטחון מלא בכוחה של ישראל, שישראל היא מעצמה צבאית בקנה מידה עולמי, שיחסינו עם ארצות הברית הם טובים מאוד, שלא ניכרים סימני לחץ על ישראל.

יצחק הרצוג: נשמע לכם מוכר?

יצחק הרצוג: צפיתי אתמול בפרק בסדרה של רביב דרוקר בערוץ 10, "הקברניטים", שעסק בגולדה מאיר.

יצחק הרצוג: היוהרה העצומה של קברניטי המדינה – אני לא אומר בהכרח גולדה מאיר, היא דווקא הייתה זהירה, אבל היוהרה של כל מי שסבב אותה בדבר אי-היכולת של הצבא המצרי לצלוח את התעלה זועק לשמיים.

יצחק הרצוג: איך אמר בכתבה האלוף שלמה גזית?

יצחק הרצוג: המילים היו: נפצפץ אותם, ננקנק אותם, אין להם סיכוי, נכה בהם, ננצח אותם, אנחנו מעצמה – זו הייתה הרטוריקה.

יצחק הרצוג: זו לא הייתה הרטוריקה של גולדה, אבל זו הייתה האווירה, ואת האווירה הזו צריך ללמוד ולהפיק לקח גם לימינו אלה.

יצחק הרצוג: והינה, ביום סגריר, גשום וקר, במרס 1974, כמה חודשים לאחר סיום המלחמה, ניצבה גולדה בהר הרצל, בטקס האזכרה השנתי לחיילי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע, תחת ההלם של המלחמה וההרוגים, ומבין הקהל נשמעו צעקות: רוצחים.

יצחק הרצוג: גולדה לא הנידה עפעף, אף שריר בפניה לא זע, אבל הצעקות פילחו את ליבה.

יצחק הרצוג: כעבור חודש הגישה את התפטרותה באומרה: "הגעתי לסוף הדרך".

יצחק הרצוג: מכובדיי, לגולדה מאיר, זכרה לברכה, היו זכויות עצומות במדינת ישראל, בהנהגת הציונות ובתנועת העבודה, ובתרומה לביטחונה, למעמדה, לפריחתה ולצביונה של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: היא תיזכר כמנהיגה נחושה, אמיצה וייחודית.

יצחק הרצוג: הפרק האחרון בחייה המדיניים והפוליטיים היה שנוי במחלוקת, אבל אומץ ליבה, נחישותה וקור רוחה עמדו לה ולעם ישראל כולו באחת התקופות הקשות שידעה המדינה.

יצחק הרצוג: יהי זכרה של גולדה מאיר ברוך, מנהיגה ציונית וישראלית גדולה וראשת הממשלה הרביעית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר כנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: הדוברת האחרונה בדיון היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: "רבים בעולם, יהודים ולא יהודים, יביעו לבטח את תימהונם על כך שדווקא עכשיו מצאו לנכון להעמיד אישה בראש הממשלה.

מרב מיכאלי: גם אינני משוכנע שזה ירתיע את הערבים" – הדובר הוא חבר הכנסת יצחק מאיר לוין, נציג אגודת ישראל.

מרב מיכאלי: או, במילים אחרות, חברות וחברים: מי ירים את הטלפון ב-03:00, בבוקר?

מרב מיכאלי: חמש שנים הייתה גולדה מאיר ראש הממשלה, עשר שנים – שרת החוץ, ושבע שנים – שרת הרווחה.

מרב מיכאלי: היא הקימה את הביטוח הלאומי, שהיא נלחמה עליו בשיניים ובציפורניים.

מרב מיכאלי: היא חוקקה את חוק שעות עבודה ומנוחה, חוק חופשה שנתית.

מרב מיכאלי: היא ייסדה את היחסים המיוחדים שלנו עם ארצות הברית.

מרב מיכאלי: כשבן-גוריון אמר:

מרב מיכאלי: צריך המון המון כסף כדי לממן את המלחמה, היא אמרה: אני אסע לאסוף, תישאר אתה כאן.

מרב מיכאלי: והיא נסעה ואספה עשרות מיליוני דולרים, ובן-גוריון אמר לה: גולדה, את הצלת את עם ישראל.

מרב מיכאלי: גולדה היא זו שבזכותה יש לנשים בישראל חופשת לידה ומענק לידה.

מרב מיכאלי: היא זו שחוקקה את חוק עבודת נשים, שמגן על נשים מפיטורים, גם בהיריון וגם אחרי לידה, ומספק עוד שלל הגנות.

מרב מיכאלי: גולדה נלחמה על שכר שווה ועל הכשרה מקצועית לנשים.

מרב מיכאלי: כשההסתדרות והקונגרס הציוני הסכימו לממן רק הכשרה לגברים, היא המשיכה ונאבקה על כך שתהיה הכשרה מקצועית לנשים.

מרב מיכאלי: זה נכון שגולדה הסתייגה מהמהפכה הפמיניסטית של שנות ה-60 וה-70, היא לא התחברה לסגנון שלה, אבל גולדה הבינה לעומק את מצוקת הנשים וניסתה בכל דרך לתקן אותה.

מרב מיכאלי: גולדה, חברות וחברים, הייתה מאוד מאוד פמיניסטית.

מרב מיכאלי: גולדה מאיר היא אחד האנשים הגדולים והחשובים בתולדות ישראל שלנו, אבל בזיכרון הלאומי זוכרים לה בעיקר את הכישלון של פרוץ מלחמת יום הכיפורים ולא את ההתנהלות קרת הרוח והאמיצה שלה במלחמה כשכל כך הרבה מסביבה התפרקו.

מרב מיכאלי: זוכרים לה את האמירה האומללה בקונסטלציה הגרועה על הפנתרים השחורים והצודקים, "הם לא נחמדים", ולא זוכרים לה את העובדה שהיא הייתה ראש הממשלה החברתית ביותר שהייתה אי-פעם ושפעלה בכל הכוח למען השכונות ולמען אלה שגרו בהן.

מרב מיכאלי: העוול הזה בזיכרון הלאומי משקף היטב את העוול והקשיים שהיא הייתה צריכה להתמודד איתם בזמן אמת.

מרב מיכאלי: זה לא רק הייסורים הקשים, רגשי האשם הנצחיים, היא קראה להם, שהיו לה על זה שהיא בחרה לממש את עצמה ולא להיות אימא במשרה מלאה, דבר שרדף אותה חיים שלמים; זה לא רק העובדה שכולם הרשו לעצמם לרדת עליה, עיתונאיות – איזה עיתונאיות – עיתונאים אז, כמובן: לקרוא לה לא חכמה, מכוערת, מתלבשת גרוע, לא שווה שום דבר; זה הקול הקבוע הזה שנשמע מהמפלגות הדתיות והחרדיות לא רק כשהיא נבחרה לראשות הממשלה, כפי שציטטתי בתחילת הדברים, אלא גם כשהיא קיבלה רוב קולות לראשות עיריית תל אביב אבל לא נבחרה במועצה, כי הדתיים לא הסכימו שתהיה ראש ממשלה אישה – אותו סיפור.

יולי יואל אדלשטיין: ראש עיר.

מרב מיכאלי: אה, ראש עירייה אישה.

מרב מיכאלי: אם זה היה תלוי בהם, הם גם לא היו מסכימים עם ראש ממשלה, אבל לא הסתייע.

מרב מיכאלי: הקול הזה, המקטין, המדיר, נשמע עדיין מכל עבר כלפי נשים בכלל, ונשים שמעיזות להרים ראש ולממש את עצמן כמנהיגות בכל תחום בפרט.

מרב מיכאלי: והקול הזה, לצערנו, נכנס לנו גם לראש.

מרב מיכאלי: עשר שנים שרת חוץ וחמש שנים ראש ממשלה ועדיין לוועדת אגרנט גולדה אמרה: "אני לא חושבת שיש אדם אחד שיכול לקום ולהגיד: אני לא טעיתי, אם הוא טעה מתוך מידע, זאת אומרת, העריך את המידע לא נכון או שטעה מתוך – לא העז, נאמר, מול מומחים להגיד דבר שמומחים לא אמרו.

מרב מיכאלי: אני לוקחת את עצמי לדוגמה", אומרת גולדה, "מה היה קורה לי?

מרב מיכאלי: היו חושבים שהיא טיפשה.

מרב מיכאלי: טוב, במידה רבה זה גם נכון.

מרב מיכאלי: אבל מה היה קורה לי לו הייתי אומרת, כמו שהרגשתי באותם הימים.

מרב מיכאלי: זה לא טוב לי, אני לא יכולתי לעמוד בעימות עם ראש אמ"ן או הרמטכ"ל".

מרב מיכאלי: ועדת אגרנט לא הטילה על גולדה אחריות למלחמה, אבל היא לקחת אחריות והתפטרה.

מרב מיכאלי: גולדה היא מודל והיא סמל.

מרב מיכאלי: היא הראתה לדור שלה ולדור הבא ולדורות הבאים שאישה יכולה להצליח בפוליטיקה.

מרב מיכאלי: הגיע הזמן שנבין, חברות יקרות וחברים יקרים, איזה מודל היא, איזה סמל ומגדלור.

מרב מיכאלי: הגיע הזמן שנלמד את הילדות ואת הילדים שלנו בבתי הספר על ראש הממשלה שהייתה לנו, מחלוצות המנהיגות בכל מקום בעולם.

מרב מיכאלי: הגיע הזמן שנצטט אותה כשהיא אמרה בנאום שלה במועצת העיר: "בארץ זו של חנה סנש מעיזים בשנת 1955 להעלות מחדש את הארגומנטציה החשובה הזאת – שאין זכות שווה לאישה במדינת ישראל".

מרב מיכאלי: ועדיין, לצערי, חברות וחברים, אין זכות שווה לנשים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: לצערי, אנחנו תחת ממשלה שבמקום להרבות שוויון לנשים במדינת ישראל היא עסוקה בלהפחית אותו.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו צריכות לשאת עיניים אל ראש הממשלה גולדה מאיר ולזכור שאנחנו נאבקות למען שוויון זכויות, שלא נוותר על שוויון זכויות.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לזכור שכשגולדה מאיר עמדה בראש המערך, היא זכתה ב-56 מנדטים, ההישג הגדול ביותר של מפלגה כלשהי בבחירות בישראל.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לקלוט שמחקר חדש מראה שזה קרה הרבה בזכות העובדה שהרבה מאוד נשים הצביעו לגולדה מאיר כי היא הייתה אישה שעמדה בראש מפלגה.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכות לשאת עיניים אל גולדה ולזכור שאנחנו יכולות.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, לפני שנעבור לנושא הבא, ברצוני לומר גם לכם וודאי קודם כול לבני המשפחה וגם למוקירי זכרה של גולדה מאיר ביציע, שמטבע הדברים רובנו ככולנו דיברנו על השפעתה של גולדה בימי חייה וכהונתה וכל מה שהיא עשתה למען המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להעיד באופן אישי, גם עם חיוך, על כך שזה נמשך גם בימינו אנו.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנתיים-שלוש התבקשתי לשאת דברים באיזה אירוע בארצות הברית.

יולי יואל אדלשטיין: המנחה של האירוע, שהיא גם מנחה ועיתונאית מוכרת באחת מרשתות הטלוויזיה, ללא כל זיקה למדינת ישראל, עלתה לבימה להציג אותי ואמרה: כבוד גדול להציג את יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז עצרה, הרימה את העיניים מהנייר, פנתה אליי ואמרה: you are so much ahead of us, אתם מקדימים אותנו בהרבה.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי מה יבוא אחרי זה?

יולי יואל אדלשטיין: ההייטק הישראלי, ההישגים, הביטחון?

יולי יואל אדלשטיין: ואז היא המשיכה ואמרה: לכם כבר הייתה אישה ראש ממשלה, גולדה מאיר.

יולי יואל אדלשטיין: ואז המשיכה להציג אותי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כך, ההשפעה של גולדה ופועלה, הייתי אומר, למען מדינת ישראל, אפשר לומר שנמשכים גם בימינו אנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה על שכיבדתם אותנו כאן, בישיבה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחכ"לים הנכבדים שלנו שהגיעו לאירוע.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/771); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק המכינות הקדם צבאיות (תיקון) (הכרה באנשים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון ואחרי הדיון – הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אם אני יכול להוסיף מילה, כמעט מעדות אישית, על גולדה מאיר: אני זוכר לא פעם את אבא שלי, זכרו לברכה, מדבר בבית בהתרשמות עצומה על איך היא הייתה מסוגלת לעמוד כנגד האמריקנים בתקופות משבר שהיו לנו איתם, והיו לנו הרבה תקופות משבר איתם.

עמר בר-לב: אבא היה אומר: קשה לי לראות איזה מנהיג ישראלי, לפחות באותה תקופה, שמסוגל לומר לא לאמריקה – כנראה ברגעים שהיה צריך להגיד לא לאמריקה.

עמר בר-לב: זה הזיכרון שלי הקטן.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, החוק שמוגש כאן היום לקריאה ראשונה הוא פשוט חוק אנושי.

עמר בר-לב: יש מי שיקרא לו חוק קטן.

עמר בר-לב: אולי הוא לא ישנה את עתידה של מדינת ישראל אבל הוא בהחלט ישפיע על חייהם של עשרות ומאות צעירים וצעירות ישראלים.

עמר בר-לב: מעבר להשפעה הישירה הזאת, הוא ייתן לנו, לחברה הישראלית, הזדמנות להיות חברה טובה יותר, הומנית יותר, חברה שיודעת ומסוגלת להתמודד עם השונות בינינו, בין האחד לשני, ועם המגבלות של כל אחד מאיתנו.

עמר בר-לב: כי למי מאיתנו, אדוני היושב-ראש, אין מגבלות?

עמר בר-לב: לכל אחד מאיתנו יש מגבלה כזאת או אחרת.

עמר בר-לב: חוק שירות ביטחון קובע כי כל צעיר וצעירה יהודים בישראל חייב לשרת בצה"ל.

עמר בר-לב: החוק מחריג מחובה זו צעיר או צעירה עם מגבלות.

עמר בר-לב: למרות כך, רבים מהצעירים והצעירות עם מגבלות כאלה ואחרות, שמאפשרות להם לא להתגייס לשירות בצה"ל, מעוניינים להתגייס ומתנדבים לשירות בצה"ל, הן מתוך רצון להיות שווה, שווה בין שווים, והן מתוך הרצון לתרום למדינת ישראל.

עמר בר-לב: כבר לפני כמה שנים, אפילו מספר רב של שנים, השכיל צה"ל, וגם זרועות הביטחון האחרות, לגייס רבים מהצעירים והצעירות האלה לשורותיהם.

עמר בר-לב: הניסיון המצטבר עם זה הראה כי תרומתם של אותם מתנדבים ומתנדבות לשירות ביטחון היא רבה, פעמים רבות ייחודית, דווקא בזכות אותה מוגבלות או מגבלה לכאורה שהחריגה אותם מהחובה לשרת בצה"ל.

עמר בר-לב: כמו צעירים ערב גיוס לצה"ל המעוניינים לצאת למכינה קדם-צבאית במטרה גם להעשיר את עצמם וגם לתרום לחברה, כך גם חלק מהצעירים והצעירות הללו מעוניינים לשרת בהתנדבות בזרועות הביטחון ולצאת למכינה קדם-צבאית לפני השירות.

עמר בר-לב: חוק המכינות הצבאיות קובע תקצוב משותף של משרד החינוך והביטחון לאותן מכינות קדם-צבאיות, והוא מחושב על פי מספר החניכים והחניכות בכל מכינה.

עמר בר-לב: מכיוון שאותם צעירים וצעירות עם מוגבלויות אינם חייבים בגיוס, החוק לא כולל אותם, ולכן המכינות לא מקבלות תקציב בעבורם.

עמר בר-לב: מטרת הצעת החוק שמוגשת כאן היום לקריאה ראשונה היא לתקצב באופן ייחודי וייעודי בני נוער עם מגבלות במכינות קדם-צבאיות ברחבי הארץ.

עמר בר-לב: בשנה החולפת לקחו חלק כ-30 בני נוער עם מוגבלויות במכינות השונות.

עמר בר-לב: מעבר לתרומה האישית לכל אחד מהם, התרומה ליתר בני הנוער במכינה, וכמו שאמרתי קודם – לחברה כולה, הייתה עצומה.

עמר בר-לב: חלק מרכזי במפעל המכינות הוא העמקת הערכים שהן מנחילות לחניכים, והפלורליזם בתוכם.

עמר בר-לב: הצעת החוק המונחת בפניכם תיתן אפשרות זו גם לחניכים נוספים, מיוחדים, ייחודיים ונפלאים, ותיצור מציאות סובלנית ויפה יותר לנו כחברה.

עמר בר-לב: כי תרומתם של צעירים אלו אינה נמדדת רק עבור עצמם כי אם גם עבורנו, בעצם ההכרה בהם כשווים ובזכויותיהם וביכולותיהם יוצאות הדופן בכך שייקחו חלק משמעותי ומעורב בחברה, כי עוצמתה של חברה נמדדת בגיוון שבה וביכולתה להכיל קבוצות שונות אחת מהשנייה.

עמר בר-לב: בימים האחרונים עלו המכינות הקדם-צבאיות לכותרות שלא בטובתן, בנסיבות קשות, כואבות ומצערות.

עמר בר-לב: אובדן תשע הנערות והנער בנחל צפית הוא טרגי.

עמר בר-לב: אירוע קשה, חמור, שלא היה צריך לקרות אבל הוא קרה.

עמר בר-לב: ליבי עם המשפחות שאיבדו את היקר להן מכול.

עמר בר-לב: כאב לשני בנים שהיו במכינה קדם-צבאית ולבת שהייתה מדריכה במכינה קדם-צבאית, אני יכול רק לנסות להרגיש את הכאב העצום של המשפחות והחברים והחברות שלהם למכינה.

עמר בר-לב: אני רוצה לסיים בקריאת הדברים שכתב מוקי צור, הוא מזכיר התק"ם לשעבר, אך יותר מכל זאת מוקי מחנך גדול ודגול, וכך הוא כתב: "על זיו העלומים.

עמר בר-לב: כמי שזוכה ללמד במכינות קדם-צבאיות זה שני עשורים הייתי מוכה, שבור, כשהגיעו הידיעות על המדבר הבוגדני ששטף במים רבים בטיול הנורא.

עמר בר-לב: – – – דווקא עתה, כשאנו בוכים, כועסים, תוהים על עצמנו ועל הגורל הקשה, אני מבקש כאן לחבק את המדריכים, שלא יעזבו את חלום החינוך.

עמר בר-לב: שלא יפחדו מן הפגישה המחנכת, מהיחד המכבד את יחידיו ומאמין בהם.

עמר בר-לב: כי הרבה נוער זקוק להם.

עמר בר-לב: נוער זה, שמעז להתאסף ללימודים אחרים, לעשייה חברתית, שמעז לבקר ולחלום.

עמר בר-לב: אל נשאיר אותם לבד.

עמר בר-לב: נבדוק את עצמנו, נבקר את עצמנו אך נדע כי תקוותנו היא בחיים של הנוער הזה, שלמרות מה שהוא יודע ומה שהוא לא יודע, קופץ כל שנה אל בנייה עצמית, אל התנסות בחיים של משמעות.

עמר בר-לב: כל שנה", כותב מוקי צור, "אני פוגש אותם כתלמידים כאורח בדור לא לי.

עמר בר-לב: אני משפשף את עיניי", כותב מוקי, "האם יכול להיות שאלה הם הדור שעליו מדברים מכל במה כדור שבגד, שאיבד את דרכו?

עמר בר-לב: אני מסתכל על תמונותיהם של הצעירים הללו ובוכה – – – בסופה של הימים האחרונים נעקר בבית העלמין של כנרת הדקל שפל צמרת שעליו כתבה רחל המשוררת בשירה.

עמר בר-לב: בסופה גם נשבר ברוש המדינה שנשתל בדגניה ערב הקמת המדינה.

עמר בר-לב: כנראה גם הם התאבלו על האסון.

עמר בר-לב: כי תמיד רחל בוכה על בניה.

עמר בר-לב: ואנו אומרים הלוואי ולא היו הדברים מעולם.

עמר בר-לב: הלוואי ונשארו עימנו הנערות והנער והתעוררנו מהסיוט.

עמר בר-לב: נחבק את ההורים והמשפחות של הנערות והנער שנלקחו על ידי השיטפון שלא יודע אלא לזרום.

עמר בר-לב: נחבק את המדריכים שנשארים על החומה וממשיכים בעבודת הקודש.

עמר בר-לב: שנהיה ראויים, לפחות יותר ראויים".

עמר בר-לב: מוקי צור.

עמר בר-לב: אני רוצה גם להודות לחברת הכנסת מירב בן ארי, שנמצאת כאן איתי, ואני סומך עלייך שתהיי איתי ואיתנו ועם הנערים והנערות עד שנביא את החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית ויהיה חלק מספר החוקים של מדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני רוצה כמובן להודות גם ליעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, שאלמלא רגישותו החוק לא היה מגיע לקריאה זו.

עמר בר-לב: ולבסוף לשרים, לשר החינוך נפתלי בנט ולשר הביטחון חבר הכנסת אביגדור ליברמן, שנרתמו ללא היסוס.

עמר בר-לב: כבר לא חבר כנסת, נכון?

חמד עמאר: השר.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: לחבר הכנסת, שר החינוך נפתלי בנט, ולשר הביטחון אביגדור ליברמן, שנרתמו ללא היסוס למשימה ותרמו לה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה נוכחת; חבר הכנסת יהודה גליק – איננו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – איננה; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חבר הכנסת חיים ילין – איננו; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חבר הכנסת יואב קיש – איננו; חבר הכנסת דב חנין – לא נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת איציק שמולי; חבר הכנסת זוהיר בהלול; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת מוסי רז; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, עד שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אנחנו בדרך כלל לא מדברים על המכללות הקדם-צבאיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוקים כאלה, אנחנו לא מתערבים בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, היות שמדובר בצעירים שנספו בשיטפונות, שמעתי את חבר הכנסת עמר בר-לב עכשיו, אתמול שמעתי גם שרים ונציגי ממשלה שדיברו על האסון של השיטפונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל משום מה, ערבים, מדירים אותם – בין אם הם בחיים ובין אם הם גם שותפים לאותם אסונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא הזכיר את קייס אל-הואשלה, שנספה באותו יום והוא באותו גיל של אותם צעירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד לא הזכיר אותו כי הוא ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויושב פה שר שאפילו אתמול דיבר עליהם, והוא לא הזכיר אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההדרה הזו צריכה להיפסק, לא יכול להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, איימן ג'אבר, תושב העיר שלי, זה כבר היום השישי שהוא נעדר, שמחפשים אותו – גם כוחות הצלה וגם מתנדבים, ערבים במיוחד, כי גם מתנדבים יהודים כמעט ולא ראינו שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בקשר עם המשפחה, אני בקשר עם דובר כוחות ההצלה, קאהד באהר, אני לוחץ ודוחף לנסות ולמצוא אותו, ואני מקווה שנמצא אותו בחיים ושיחזור למשפחתו, לחיק המשפחה, לאשתו, לארבעת הבנים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההדרה הזו צריכה להיפסק וצריך להתייחס לאזרח כאזרח, לאדם כאדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הנושא הראשון שרציתי לדבר עליו, ואני מקווה – לפחות להסכים איתי בנושא הזה ולבוא להגיד: תשמעו, אנחנו צריכים להתנהג כמו בני אדם ולא רק פוליטיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הנושא הראשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא השני שאני אדבר עליו – יש שני בתים ששייכים לאבו גוש, שני הבתים האלה הוקמו לפני יותר מ-40 שנים, אחד מהם ליתומים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משום מה, המדינה נזכרה לבוא להרוס אותם לפני חודש ימים, ולמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אותו שטח, עד 1985 היה שייך לתחום שיפוט אבו גוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה החליטה שיש יותר מדי שטחים, אולי, לאבו גוש, והעבירה את אותם בתים, עם עוד כמה מאות דונמים, לתחום שיפוט מטה יהודה, שיש להם תחום השיפוט הכי גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לקחו אותם משם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיעו למשפט כדי להרוס את הבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האנשים פנו: תעכבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פנו לנשיא המדינה לבקש חנינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה יותר אנושי, מה יותר מרגש, מלפנות לנשיא המדינה ולבקש חנינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: משום מה, לא חיכו אפילו להחלטת הנשיא, כי יכול להיות שהנשיא לא היה נותן חנינה, ובאו עם דחפורי הרשע, הרסו את אותם בתים, העבירו את האנשים לרחוב – אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העבירו את האנשים לרחוב ובאו ועשו מעשה שלא ייעשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מבנים מלפני 40 שנים לא הורסים בשום מקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המבנים האלה, קראו להם מבנים אפורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים חיים בהם, הם לא מפריעים לאף אחד, והמדיניות הזו צריכה להיפסק לאלתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד פעם, בנושא הזה להתייחס לאזרחים ערבים כאל אזרחים שווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איל בן ראובן – איננו; חבר הכנסת איתן ברושי – איננו; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; חבר הכנסת איתן כבל – מוותר; חברת הכנסת נורית קורן – איננה; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – לא נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – איננה; טלב אבו עראר; חבר הכנסת מאיר כהן; דוד אמסלם; אחמד טיבי; איימן עודה; נאוה בוקר; חברת הכנסת רויטל סויד; חברת הכנסת קסניה; יואל חסון; מנחם אליעזר מוזס.

חמד עמאר: חברת הכנסת רחל עזריה, עד שלוש דקות, בבקשה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, שני דברים לי לומר.

רחל עזריה: קודם כול, לגבי המכינות הקדם-צבאיות, בשבוע שעבר עברנו אירוע מאוד מאוד קשה.

רחל עזריה: שתי תלמידות, אחת תלמידה ואחת בוגרת, תושבות ירושלים.

רחל עזריה: הייתי בהלוויות שלהן וישבתי עם המורים שלהן, ואני חושבת שהדברים שהם דיברו עליהם המון – יש שני דברים: אחד, שחייבים לייצר כללים לטיולים ולקחת הרבה יותר אחריות.

רחל עזריה: והדבר השני זה שאסור לפגוע במערך של המכינות.

רחל עזריה: אני חושבת שלהביא את הצעת החוק היום, בתוך כל המורכבות, ולתת את המקום שיש לתלמידים עם מוגבלות – ואני מכירה את הסיפור הזה, שבעצם לא הכירו להם בשנה הזאת ולא אפשרו להם – אני חושבת שזה בדיוק המסר: שמצד אחד אנחנו הולכים לקחת הרבה יותר אחריות על מה שקורה במכינות הקדם-צבאיות, ואנחנו גם הולכים לחזק את המכינות.

רחל עזריה: הדבר השני שאני אומר בקצרה – אני רוצה לומר מילה על גולדה מאיר.

רחל עזריה: אני מאוד מסכימה איתך, מרב, ואני חושבת שאנחנו לא השכלנו להבין איזה אייקון פמיניסטי יש לנו מתחת לאף.

רחל עזריה: היא הייתה אישה שכל אישה שיוצאת לחופשת לידה, כל אישה שמקבלת מענק לידה, כל אישה שיש לה הגנות מפני פיטורים בזמן היריון או לידה, חוק ימי חופשה – והייתה לי הזכות להוסיף עוד יומיים חופש, וכשעליתי לנאום אמרתי: פעם ראשונה מאז גולדה.

רחל עזריה: אני חושבת שזו באמת גם זכות שהייתה לנו ראש ממשלה כזאת, וגם אני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו נדבר בגאווה ובגאון עליה ולא ניתן לשיח שיש סביבה על מלחמת יום הכיפורים להעכיר את כל העבודה הקשה שהיא עשתה.

רחל עזריה: אני חושבת שכדאי שנחנך את הבנות שלנו, את הבנות והבנים, לאהוב את גולדה, להעריך את גולדה.

רחל עזריה: יש לנו זכות שהייתה לנו ראש ממשלה כזאת.

רחל עזריה: צדק היו"ר יולי אדלשטיין כשהוא אמר שצריך לפעמים לנסוע לחו"ל כדי שמישהו יגיד כמה זה מדהים שהייתה לנו אישה ראש ממשלה.

רחל עזריה: אז לא, לא צריך לנסוע לשום מקום.

רחל עזריה: אנחנו צריכים לזכור את זה ולהעריך את זה.

רחל עזריה: אני מקווה שאנחנו באמת נדע לתת לה את המקום שמגיע לה.

רחל עזריה: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת לאה פדידה – איננה נוכחת; חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה, עד שלוש דקות.

מרדכי יוגב: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרדכי יוגב: ברשות אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, ראשית, אני מבקש לברך את חברי חבר הכנסת עמר בר-לב – על החוק החשוב שאתה מביא כך שבין תלמידי המכינות יוכלו להיכלל גם צעירים עם מוגבלויות, כחניכי המכינות.

מרדכי יוגב: צעירים אלו, שמבקשים להתנדב לשירות צבאי שלא מתוך החובה, ששוחררו ממנה, ראויים יותר מכולנו להיות שותפים וחניכים במכינות הקדם-צבאיות לכל דבר ועניין.

מרדכי יוגב: שנית, כולנו כאן עדיין תחת הרושם הקשה של האסון הגדול שאירע למכינת בני ציון ולעם ישראל כולו בנחל צפית שבערבה בשבוע שעבר, בעת ששיטפון מים רבים אדירים לקח עימו את חייהם של עשר נערות ונער מתלמידי המכינה ומהמיועדים ללמוד בה.

מרדכי יוגב: אני מבקש לשלוח מכאן תנחומים לכל משפחות הנערים והנערות.

מרדכי יוגב: ליוויתי גם אני למנוחות, כמו אחרים – את אלה אור ז"ל, ממעלה אדומים, ואת גלי בללי מגבעתיים, בנחלת יצחק.

מרדכי יוגב: עמדתי שם עם רבים על דמותן של בנות אלה ועל רצונן לתרום יותר מכוחן לעם ישראל, לביטחונו ולאחדותו.

מרדכי יוגב: כפי הנראה, לכאורה הייתה פה בעיה בתנאי מזג האוויר או בדברים אחרים, אינני יודע.

מרדכי יוגב: מה שאני כן יודע – ואני מלווה כבר שנים ארוכות את המכינות הקדם-צבאיות עוד משלבי המחשבה עליהן, במכינת עלי ובמכינת נחשון ובעשרות המכינות שקמו בעקבותיהן בציבור הכללי ובציבור הדתי, במגזר היהודי ובמגזרים נוספים – המכינות כולן בונות את הצעירים והצעירות העוברים דרכן, בונות ערכים יהודיים וציוניים ומחויבויות גדולות יותר לעם ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: הנערים והנערות שעוברים במכינות הקדם-צבאיות יוצאים ומשרתים בצה"ל בתפקידים משמעותיים יותר כחיילים וכמפקדים, יוצאים לאזרחות כאזרחים טובים יותר, מחויבים יותר, תורמים יותר לעם ולחברה בישראל.

מרדכי יוגב: ראשי המכינות וצוותי המכינות הם אנשים ערכיים מאוד.

מרדכי יוגב: אני מכיר רבים מהם.

מרדכי יוגב: הם מוסרים את נפשם על חינוך תלמידי המכינות והקניית הערכים, שבונים בהם את כל התוצאות שעליהן דיברתי.

מרדכי יוגב: אני מבקש מכאן גם לחזק את ידיהם של כל ראשי וצוותי המכינות לגווניהן, לחזק את ידי תלמידי המכינות, בוגריהן והמיועדים ללמוד בהן.

מרדכי יוגב: לחזק בעיקר את חברי מכינת בני ציון והמיועדים ללמוד בה, שחוו את האסון הכבד בנחל צפית.

מרדכי יוגב: השבוע כולנו בוכים איתכם על זיו העלומים שנגדעו, על הכאב העצום והצער של בני המשפחות והחברים, ומהשבוע הבא, נבקש להשתמש במילותיו של מפקד חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים: את המנגינה הזאת אי-אפשר להפסיק, מוכרחים להמשיך לנגן.

מרדכי יוגב: מוכרחים להתגבר ולהמשיך את אורח חייהם של אלה אור ואחרות, של מי שחייהם נגדעו, ובזה תהיה נשמתם צרורה בצרור החיים של עם ישראל.

מרדכי יוגב: אני מברך על החוק שיאפשר לראות גם במי שמתנדבים לשירות חניכי מכינות לכל דבר ועניין, ואין לי ספק ששילובם יחזק את המכינות ואת הלומדים בהן ויעצים עוד יותר מפעל חיים חשוב זה לתפארת מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה, נא לשבת, יש להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון) (הכרה באנשים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ח–2018, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת החינוך להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

מיכל רוזין: אפשר להוסיף אותי, בבקשה?

אלי אלאלוף: לא הספקתי להצביע.

חמד עמאר: אני מבקש להוסיף אותו.

חמד עמאר: גם חברת הכנסת מיכל רוזין, לפרוטוקול.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעת חוק, חוב' כ/772); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון מס' 3) (הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018, בקריאה ראשונה, של חברי הכנסת מרב מיכאלי, מיכל רוזין ואלי אלאלוף.

חמד עמאר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני אשתמש בהרבה פחות מעשר דקות.

מרב מיכאלי: העניין הוא פשוט מאוד, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: זה חוק שהכנסת הקודמת, לשמחתי, העבירה, אחרי 14 שנים של מאבק.

מרב מיכאלי: ובהקשר הזה צריך לציין את חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון וגם את מי שהיה אז חבר כנסת ויושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חיים כץ, שעשו באמת מאמץ אדיר והצליחו להגיע להסדר שיאפשר לחלק את החיסכון הפנסיוני בין בני זוג שנפרדו, ולתקן בכך עוול ארוך שנים, בעיקר של בנות זוג, אבל לעיתים גם בני זוג, שמצאו את עצמם בלי שהם מקבלים את החיסכון שהם בעצם היו מושקעות בו כל החיים, בזמן שבן הזוג עבד והן גידלו לו את הילדות והילדים והחזיקו לו את הבית.

מרב מיכאלי: הגענו להסדר החשוב הזה אחרי, כמו שאמרתי, 14 שנות מאבקים ועבודה רבה ביותר, וסוכם שיהיו שלוש שנים שבהן יהיה אפשר לפתוח פסקי דין שכבר ניתנו, לכאלה שכבר התגרשו בטרם עבר החוק, על מנת שנוכל לעשות כמה שיותר תיקון עוול בקונסטלציה הזאת.

מרב מיכאלי: אממה, לצערי, הממשלה, משרד האוצר ספציפית, התרשל, לא התקין תקנות בזמן – זה, לצערי, לא דבר נדיר – וגם לא פעל לפרסום החוק ולהטמעתו בקרב אנשי המקצוע וקהל היעד הרלוונטי, ולכן בקושי בקושי נמצאו מי שידעו בכלל על הזכות והאפשרות שיש להם לפנות ולבקש את החלוקה הזאת אחרי שפסקי הדין שלהם כבר נחתמו.

מרב מיכאלי: לכן אני שמחה להביא היום סוף-סוף, לקריאה ראשונה, הארכה, פשוט הארכה של הוראת השעה, שתאפשר לעוד כאלה שכבר התגרשו ויש להם פסקי דין לקבל הסדר צודק של חלוקת החיסכון הפנסיוני ביניהם.

מרב מיכאלי: זה דבר צודק מאין כמותו.

מרב מיכאלי: לפעמים, בעבור נשים וגברים, ההבדל בין מעל ומתחת לקו העוני זה חיסכון שיש להם בו חלק בדין, זכות מוקנית אמיתית באופן המהותי ביותר של המילה.

מרב מיכאלי: לכן אני מאוד שמחה שאנחנו סוף-סוף מקדמות את זה, ואני מקווה שגם נוכל לשפר את התנאים שבהם זה יתקיים.

מרב מיכאלי: אני רוצה מאוד להודות ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף; גם, חברת הכנסת מירב בן ארי החליפה אותך בישיבה האחרונה, כשלא היית; כמובן לחברתי מיכל רוזין; לעמותת גרנית, שעבדה על זה באמת ללא לאות; לגלי עציון, היועצת המשפטית של נעמת; ליועצות והיועצים הפרלמנטריים של כולנו; ואינשאללה, בקרוב תבוא לציון עוד גואלת קטנה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, עד שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: תודה, מרב, על הדברים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאחרי שבילינו אתמול בלילה בחקיקה כל כך דרקונית, קשה, על היום הראשון של המושב, ויצאנו מפה – – –

אלי אלאלוף: למה אנחנו לא יכולים ליהנות ממה שיש כרגע?

אלי אלאלוף: אל תזכירו מה שגורם – – –

מיכל רוזין: אתה יודע, הלכתי לישון ב-05:00, לפנות בוקר, קמתי, הגעתי לפה.

מיכל רוזין: אז באמת להעביר הצעת חוק כזאת, אני רוצה לציין עד כמה זה מרגש, משמח ובעצם מחזיר איזו תקווה, לי, שאנחנו פה בשביל לעשות טוב, טוב לציבור, טוב לאזרחים, טוב לאזרחיות.

מיכל רוזין: ולא פעם אנחנו מדברות על כך שצריך – חברת הכנסת מרב מיכאלי ואני דוגלות בשוויון מגדרי ופועלות לשוויון מגדרי, אבל אנחנו מסתכלות על המציאות ובמציאות עוד אין שוויון מגדרי כמו שאנחנו היינו רוצות לראות אותו.

מיכל רוזין: לכן צריך בכל זאת לעשות את התיקונים שבמהות ייצרו שוויון, ולא רק שוויון פורמלי אלא שוויון מהותי, וזו אחת הדוגמאות, של אותן נשים שבאמת הקדישו את חייהן, כבנות זוג וכאימהות, וטיפלו בילדים וגידלו ילדים, ומצאו את עצמן או גרושות או אלמנות, ורובן כבר מבוגרות.

מיכל רוזין: ומצבן הכלכלי היה מאוד תלוי בגבר, שיצא לעבוד בזמן שהן נשארו בבית; הגברים צברו את החיסכון הפנסיוני והן לא, בידיעה שהחיסכון של בן זוגן הוא חיסכון משותף לשניהם.

מיכל רוזין: והפעמים האלה שבהן אנחנו רואים את הלקונה בחוק, את העוול שנעשה לקבוצת אוכלוסייה, ובעצם את השוויון שאנחנו יכולים לייצר – אני חושבת שבהחלט נפלה בידינו הזכות, ובידי היא נפלה בעיקר בזכות חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון, שאין ספק שהקדישה שנים רבות, באמת, ותמשיך בכך, לקדם שוויון מגדרי, לקדם את הנשים המוחלשות ביותר בחברה הישראלית.

מיכל רוזין: אני בוודאי אזכיר גם את נושא גיל הפרישה ונושאים נוספים, ואני גאה בה ואני גאה להמשיך את דרכה.

מיכל רוזין: תודה לשותפים שלי, חבר הכנסת אלאלוף וחברת הכנסת מרב מיכאלי, ואני מקווה שנחוקק בשנייה ושלישית בהקדם.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: מוותר.

חמד עמאר: מוותר, תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג; חבר הכנסת יהודה גליק; חברת הכנסת יעל גרמן; חבר הכנסת סאלח סעד – מוותר; חבר הכנסת יואב קיש; חבר הכנסת דב חנין; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חבר הכנסת מסעוד גנאים; חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: סליחה, אני לא, תודה.

חמד עמאר: מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול; חברת הכנסת מירב בן ארי; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת מוסי רז – מוותר; חבר הכנסת סעיד אלחרומי; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא; איל בן ראובן; איתן ברושי; ג'מאל זחאלקה; עיסאווי פריג'; יוסף ג'בארין; חברת הכנסת נורית קורן; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; חברת הכנסת מיכל בירן; חבר הכנסת טלב אבו עראר; חבר הכנסת מאיר כהן; חבר הכנסת דוד אמסלם; חבר הכנסת אחמד טיבי; חבר הכנסת איימן עודה; חברת הכנסת נאוה בוקר; חברת הכנסת רויטל סויד; חבר הכנסת יואל חסון; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; חברת הכנסת רחל עזריה; חברת הכנסת לאה פדידה.

חמד עמאר: אנחנו נעבור להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הצעת החוק.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: מי בעד?

חמד עמאר: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו (תיקון מס' 3) (הארכת התקופה להגשת בקשה לרישום פסק דין שניתן לפני יום התחילה), התשע"ח–2018, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 13, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איתן ברושי וטלב אבו עראר בנושא:

נאזם בדר: למרות ההבטחה ובניגוד לחוק הממשלה לא הקימה את המועצה לגיל הרך; מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס בנושא: תוכנית משרד האוצר לרפורמה טכנולוגית במערכת הבנקאית.

נאזם בדר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז באייר התשע"ח, 2 במאי 2018, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.